GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<לורנס רוזנגרט: אנחנו מאמינים שאחד הכלים הבסיסיים זה השפה, שתלמידים יהודיים חייבים ללמוד ערבית ותלמידים ערבים חייבים ללמוד עברית, אבל לא רק ככלי לבגרות אלא כתרבות של הכרה, של צמצום חששות ודאגות.
<לורנס רוזנגרט: אני מרשה לעצמי לצטט את דוח ראמ"ה הנפלא שהוצאתם שנה שעברה, שבהחלט, ואני מצטטת כי אני חושבת שהוא מעולה: "הנחת היסוד היא שאוריינות ובקיאות בשפה מביאים תנאי הכרחי להשתלבות של תלמידים מהמגזרים השונים בכלכלה ובחברה".
<לורנס רוזנגרט: אנחנו בעמדה הזו מאוד דוגלים ופיתחנו תוכניות שמשרד החינוך, חלקם לקח ויישם והחלק השני, אנחנו ממשיכים.
<לורנס רוזנגרט: למרות שיש לנו בעצם - - - בפריסה ארצית, אנחנו מרגישים שאחת הבעיות המרכזיות היא בעצם המקום של המורה המלמד.
<לורנס רוזנגרט: אנחנו חושבים שמרכזי, זה מתחבר למה שאתה אמרת, אדוני יושב ראש הוועדה, להכיר בשונה.
<לורנס רוזנגרט: מרגע שמורה ערבי ילמד בבית ספר יהודי, ערבית, הוא לא רק יביא את השפה, אלא הוא יביא גם את התרבות, הוא יביא את העושר, הוא יביא את הדיאלוג, הוא יביא את השונה בחדר המורים, בחדר המנהלים, בכיתה וגם בחצר בית הספר.
<לורנס רוזנגרט: בעינינו יש לזה משקל וחשיבות רבה.
<לורנס רוזנגרט: גם אותו דוח אומר שאחת התרומות המרכזיות של התוכנית שלנו שנקראת "יא סלאם", שיושמה על ידי המשרד, היא בעצם צמצום הפערים והחיבורים והפוטנציאליים של החברה.
<לורנס רוזנגרט: משרד החינוך בהחלט דואג להרחבת צוותי המורים, אך לא שם דגש על החשיבות שמורה ערבי ילמד בבית ספר יהודי ומורה יהודי - - -
יעקב מרגי: יש תהליך חלחול איטי מאוד.
יעקב מרגי: אנחנו מקווים שזה ילך ויתעצם.
יעקב מרגי: אנחנו דורשים מהמשרד.
<לורנס רוזנגרט: בדיוק.
<לורנס רוזנגרט: אנחנו מסכימים לחלוטין ואומרים שהתהליך הזה חייב להתקדם ולהתפתח ולהיות הרבה יותר מושרש, וכן לקחת אותו כפקטור ושהלאום הוא כן חשוב והוא לא דבר צדדי כפי שהוא נראה כיום.
<לורנס רוזנגרט: אני רוצה בבקשה לפנות אליך ולהגיד לך שאני מסכימה איתך שהבעיה היא מאוד אקוטית ומאוד עמוקה.
<לורנס רוזנגרט: אנחנו ביוזמות קרן אברהם שמים דגש מאוד גדול על מפגשים מכל מיני סוגים.
<לורנס רוזנגרט: אנחנו בדעה שהמפגשים בין תלמידים ביסודי, שבתוכנית שלנו שנקראת "מפגשי יא סלאם", שתלמידים נפגשים בכיתות ה'-ו' עם תלמידים יהודים וערבים, אם כי זה רק שלוש פעמים בשנה בגלל נושא תקציבי ובגלל ארגון בית ספרי, אכן קיים מפגש כזה ומנהלים מעוניינים במפגשים האלה והדבר כן קורה.
<לורנס רוזנגרט: הוא לא קורה מספיק.
<לורנס רוזנגרט: אנחנו היינו רוצים תקציב.
חנין זועבי: אני חושבת שלשנות את ספר האזרחות - - -
<לורנס רוזנגרט: אני מדברת מיוזמות קרן אברהם.
<לורנס רוזנגרט: אחרי כן משרד החינוך ייקח את כל הבמה.
יעקב מרגי: חנין, אתן לך עצה.
יעקב מרגי: את מעלה טענות צודקות, אבל הרצון שבדיון מממוקד זה חוזר ואנחנו מחמיצים, כי אם אנחנו נדון בדיון ממוקד על כל הבעיות, אז אנחנו ניתן קצת-קצת ולא ניגע.
חנין זועבי: זה לשנות תפיסה.
יעקב מרגי: אם היה דיון עכשיו על ספר אזרחות, עם כל העוצמות, אבל אי אפשר למקד את זה רק שם.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על מדד אי הסובלנות בתוך בתי הספר.
יעקב מרגי: צריכים לעשות הכול.
יעקב מרגי: זה תלוי גם בנו כהורים, כמנהיגי ציבור.
יעקב מרגי: מערכת החינוך צריכה לעשות עוד.
יעקב מרגי: אני חושב שהכול מקרין.
חנין זועבי: זה לא כמותי, אני מדברת על שינוי תפיסה.
יעקב מרגי: האגודה לזכויות האדם, שרף חסאן.
<שרף חסאן: תודה רבה.
<שרף חסאן: קודם כול תודה על הדיון החשוב הזה.
<שרף חסאן: אני רוצה להצביע נקודתית על כמה דברים.
<שרף חסאן: ברור שמשרד החינוך, יש לו כמה תוכניות בנושא, אבל יש גם מול זה לא מעט בעיות.
<שרף חסאן: הנושא הראשון, לדעתי צריך שינוי תפיסתי בכל מה שקשור לחינוך נגד גזענות, חינוך לסובלנות.
<שרף חסאן: הכוונה, כל הנושא של הכרה במיוחד במיעוט הערבי.
<שרף חסאן: כיום המצב בישראל, בגדול, שערבים לומדים הרבה על יהודים.
<שרף חסאן: הם לא לומדים על עצמם.
<שרף חסאן: יהודים לומדים הרבה על עצמם ולא לומדים על ערבים כפי שערבים מגדירים את עצמם, וזה פער אדיר שמוביל לקונפליקט, מתח, ניכור בקרב ערבים, וזה זרמים תת קרקעיים בעייתיים מאוד בכל מה שקשור לחינוך לדמוקרטיה.
<שרף חסאן: לגבי הנושא של התוכניות הקיימות במשרד החינוך, אני גם השתתפתי בשתי ישיבות של ועדת ביקורת המדינה שהיו לפני פחות משנה בעקבות דוח מבקר המדינה.
<שרף חסאן: יש תוכניות, התוכניות הן מועטות.
<שרף חסאן: חלק מהבעיות שלהן, שהן כמעט חד פעמיות, לא ממושכות.
<שרף חסאן: תהליך חינוכי שבאמת יכול לעצור מגמות גזעניות או לחנך לסובלנות הוא תהליך מאוד מורכב וכולל שצריך להתחיל ממש מגיל צעיר ועד התיכון ברצף.
<שרף חסאן: מה שיש עכשיו, יש פעילויות נקודתיות פה ושם.
<שרף חסאן: אפשר להתרשם מהתקצוב של התוכניות האלה.
<שרף חסאן: מדובר במספר מיליונים בודדים שמוקדשים לכל התוכניות האלה, וחבל.
<שרף חסאן: אם מדובר על מערכת חינוך כמו המערכת שיש בישראל, כל כך גדולה, ואני מבקש שהמשרד יגיד כמה למשל מתוקצב המטה לחינוך אזרחי המופקד על יישום הנושא של חינוך לדמוקרטיה, ממש סעיפי תקציב ולהשוות אותם בכלל מערכת החינוך.
יעקב מרגי: ברשותך, אני אוסיף על שאלה שלך.
יעקב מרגי: תתייחסו בהמשך, אתן לכם.
יעקב מרגי: הרי בתי ספר מסומנים בתי ספר אדומים כשמדובר על רמה סוציו אקונומית או לימודית בית ספרית.
יעקב מרגי: בקטע הזה של החינוך לסובלנות או חינוך לדמוקרטיה, אני חושב שאם יש התייחסות במדדים האלה, אני אשמח לשמוע אחר כך.
<שרף חסאן: אני רוצה להוסיף, ברשותך.
<שרף חסאן: רוב התוכניות שמוצעות על ידי יחידות שונות של המשרד, הן בסך הכול תוכניות בחירה שמוצעות לבתי הספר.
<שרף חסאן: בתי הספר יכולים לקבל, יכולים לא לקבל, יכולים לבחור משהו אחר.
<שרף חסאן: זה בעייתי בהקשר של חינוך לגזענות.
<שרף חסאן: זו לא חובה לכלל התלמידים.
<שרף חסאן: הליבה הזאת של דמוקרטיה, חינוך נגד גזענות וכל התוכניות הנוספות שהמשרד שם בכדי להיאבק בתופעה הזאת, הן בסך הכול לא חובה, שמועברות לכל התלמידים.
<שרף חסאן: התלמידים לא מקבלים מספיק ליבה משותפת, דמוקרטית, מבוססת על ערכי דמוקרטיה, אנטי גזענות וסובלנות וזה מאוד בעייתי.
<שרף חסאן: המקצוע שמופקד על לתת את הליבה הדמוקרטית זה מקצוע האזרחות.
<שרף חסאן: היקף הדמוקרטיה במקצוע הזה צומצמה מאוד לדעתי.
<שרף חסאן: חבר הכנסת מסעוד אמר שכאילו מקצוע האזרחות מלמד נגד גזענות.
<שרף חסאן: המילה גזענות לא מוזכרת בתוכנית הלימודים - - - .
<שרף חסאן: תעברו על חוברת המושגים.
יעקב מרגי: אני חושב שלא נכון לקשור את זה ביחד.
יעקב מרגי: צריך להפריד את זה ממקצוע האזרחות.
יעקב מרגי: מסכים עם מסעוד גנאים.
<שרף חסאן: לגמרי.
יעקב מרגי: צריך לתת התייחסות נפרדת.
יעקב מרגי: זה שמכניסים אותו למקצוע האזרחות - - -
<שרף חסאן: זה צריך להיכנס.
יעקב מרגי: כל הסוגיות של האזרחות לגזעניות, זה לא נכון.
יעקב מרגי: צריך לתת התייחסות מיוחדת כי זה נגע שיש פה בחברה וצריך לתת לזה התייחסות.
<שרף חסאן: זה צריך להיות חלק מכל התהליך החינוכי.
<שרף חסאן: אני אומר משהו נוסף, אפילו התוכנית שאמורה לחנך, לעביר את הידע בנושא דמוקרטיה, הנושא גזענות לא קיים שם.
חנין זועבי: אתה רוצה לבנות ביד ימין ולהרוס בצד שמאל?
יעקב מרגי: לא להרוס, לבנות הכול ביחד.
<עודד פריד: שלום, תודה רבה אדוני היושב ראש.
<עודד פריד: עודד פריד, אני ראש פורום מדיניות ציבורית באגודה למען הלהט"ב.
<עודד פריד: הדיון היום מדבר על סובלנות כלפי האחר והשונה.
<עודד פריד: אנחנו צריכים להתחיל מאיזושהי תפיסה בסיסית יותר שאומרת שאדם אחר או שונה הוא לא פחות טוב.
<עודד פריד: להיות שונה או אחר זה לא משהו שלילי, זה לא משהו נגטיבי.
<עודד פריד: מפה בעצם מתחיל כל הדיון הזה.
<עודד פריד: זה בסדר להיות שונה.
<עודד פריד: אנחנו לא רוצים להיות כולנו אותו דבר, והתייחס לזה כבוד היושב ראש בתחילת הדברים, שאמר, אפשר וצריך וראוי לכבד דעות של אחרים, אפשר לכבד את השונות שיש.
<עודד פריד: בהקשר הזה, הרשות הארצית למדידה והערכה, הצגתם כאן נתונים יפים מאוד על הסובלנות בהקשרים כלפי עולים, כלפי בעלי מוגבלויות או לאום.
<עודד פריד: רציתי לשאול האם אתם בוחנים גם סובלנות כלפי בעלי נטיות מיניות בסביבות מגדריות שאינן הטרוסקסואליות וסיסג'נדריות, כלומר כל מי שנמצא למעשה על הקשת הלהט"בית הרחבה.
<קריאה: בכיתה ה'?
<עודד פריד: גם בכיתה ה'-ו' אנחנו רואים ואנחנו יודעים, ואני שמח על השאלה, כי אני אביא חלק מהנתונים שאנחנו אספנו, אנחנו בקהילה הגאה.
<עודד פריד: אני מדבר כרגע על נתונים שנאספו על ידי ארגון "איגי", ארגון נוער הגאה בקרב כאלף חניכים וחניכות של הארגון, שמצאו ש-80% מהתלמידים שענו בסקר האקלים שלהם, שמעו את ההערה "הומו" בבית הספר כקללה.
<עודד פריד: אגב, רק 25% שמעו "לסבית" כקללה וזה יכול להיות מקור למחקר אחר לחלוטין.
<עודד פריד: 60% הודו שהם שמעו את "הומו", "גיי" כאיזושהי אמירה של משהו שלילי, שהוא אגב לא קשור לנטייה מינית או זהות מגדרית של הדבר שמדברים עליו.
<עודד פריד: תלמידים ותלמידות מדברים סתם על שיעור מעפן "כן, היה כזה גיי", למה?
<עודד פריד: כי גיי זה משהו שהוא שלילי.
<עודד פריד: כשאנחנו שואלים את השאלה, מי בעצם אותם גורמים חסרי סובלנות ומשמיעים את האמירות האלה, אז 40% מדברים באמת על התלמידים והתלמידות, וצריך לבחון את העניין הזה.
<עודד פריד: החלק העצוב יותר אולי ששווה התייחסות, זה ש-30% מהאמירות הלהט"בופוביות מגיעות מצוותי החינוך.
<עודד פריד: אני אסכם בזה שאומר שכנראה שיש לנו עוד הרבה מאוד עבודה על חינוך לסובלנות גם לנטייה מינית וזהות מגדרית שונה, ואשמח ברמה הכי פרקטית אם בשנה הבאה או בסקר הבא של הרשות הארצית למדידה והערכה הנתונים האלה יגיעו גם מכם ולא רק יתבססו על סקרים שארגוני מגזר שלישי עושים.
יעקב מרגי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.
עאידה תומא סלימאן: את האמת?
עאידה תומא סלימאן: לפני תקופה מסוימת קיימתי דיון אצלי בוועדה בנושא ספר ומחקר שפיתחו בעמותת "אחותי" על סקסיזם וגזענות במערכת החינוך הישראלית.
עאידה תומא סלימאן: שם יש ניתוח, אני חושבת שהוא מעניין וכדאי מאוד להסתכל עליו ולבדוק מה קורה, כי שם מדברים על שני הדברים.
עאידה תומא סלימאן: מדברים גם על סקסיזם כלפי נשים וגזענות כלפי נשים או אפליה על רקע מגדרי וגם על הנושא של גזענות כלפי האוכלוסייה הערבית וכל מה שהוא ערבי במערכת החינוך.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמערכת החינוך במדינת ישראל, אם כן רוצה לתקן את המצב, היא דווקא צריכה לעשות מעל ומעבר מכל מערכת חינוך בכל מדינה אחרת.
עאידה תומא סלימאן: כאשר המצב מחוץ למערכת החינוך הוא כל כך גרוע, כאשר כל הגזענות גואה במדינה וכאשר ההסתה נגד האוכלוסייה הערבית הולכת ונעשית נחלתם של כל פוליטיקאי קטן או גדול שרוצה לזכות בכל מיני נקודות בתקשורת, קרי, מראש הממשלה ועד זוטר חברי המפלגות השונות, מערכת החינוך צריכה לעשות קונטרה ומניעה אפילו יותר מכל גורם אחר, אבל גם אי אפשר להתעלם מהדברים הבסיסיים שמובנים בתוך מערכת החינוך שמחזקים דווקא את הניכור ואת הגזענות.
עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שמערכת החינוך היא עם סגרגציה, אני לא מדברת על סגרגציה שהיא בהחלטה פוליטית, אבל עצם העובדה איך שמחולקת מערכת החינוך ואיך שלומדים בבתי ספר לפי היישוב, ואז יוצא שערבים לומדים לבד וחרדים לומדים לבד ויהודים אשכנזים לומדים לבד, אז זה מחזק יותר.
עאידה תומא סלימאן: את מתפלאת על זה?
לאה פדידה: אשכנזים לומדים לבד?
יעקב מרגי: אצל החרדים.
לאה פדידה: אצל החרדים, כן.
עאידה תומא סלימאן: כמעט.
יעקב מרגי: מאחר והם עדיין חלק מהחברה הישראלית.
עאידה תומא סלימאן: ואם זה לא על רקע חלוקה, בוא נגיד אשכנזים לבד, אז האווירה בתוך בית הספר היא אווירה שנוטה לכיוון האחר.
יעקב מרגי: אבל דווקא ביום כזה אנחנו מדברים גם על הזכות להיות שונה.
יעקב מרגי: תלוי איך זה מתאפשר ואיך זה מתקיים.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה שכולם יהיו עם כיפה, אבל אני אומרת שבגלל שמערכת החינוך בנויה בצורה כזו, היה צריך שמשרד החינוך דווקא ישים יותר, ובגלל המצב הפוליטי וההסתה והכול.
עאידה תומא סלימאן: זה מחייב תוכניות אקסטרה ולא את ההיפך לגמרי, שמשרד החינוך יהיה מובל על ידי גישה, נגיד שהיא או הדתה או הסתה או ניכור והחבאת האחר לגמרי, לשים אותו מחוץ לתמונה כך שלא ילמדו עליו.
עאידה תומא סלימאן: השפה הערבית, לא לומדים אותה, ואם לומדים אותה, לומדים אותה בצורה שהיא גורעת ממנה.
עאידה תומא סלימאן: דובר על מורים ומורות ערבים בבתי הספר.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה רק שהמורה הערבי יבוא וילמד ערבית.
עאידה תומא סלימאן: כמה מורים כאלה?
עאידה תומא סלימאן: הייתה תוכנית להגיע ל-500 מורים ערבים תוך חמש שנים.
עאידה תומא סלימאן: התוכנית יושמה ברובה על ידי החברה האזרחית.
עאידה תומא סלימאן: מערכת החינוך לא ישמה אותה.
עאידה תומא סלימאן: יש 13,000 מורים ומורות ערביות שמחפשות עבודה ויש מחסור בבתי ספר.
עאידה תומא סלימאן: מורה למתמטיקה, ערבי, הוא שונה ממורה למתמטיקה יהודי חוץ מהלאום שלו?
יעקב מרגי: אם הוא יכול להיות גניקולוג בבית חולים ישראלי, גם מורה למתמטיקה הוא יכול להיות.
עאידה תומא סלימאן: טוב, אנחנו שמענו גם עכשיו שיש אנשים שלא רוצים שגניקולוג ערבי יוליד את הילדים שלהם כי הם רוצים את הרגע הטהור הזה, שלא - - -
יעקב מרגי: זה עוד לא שמעתי.
עאידה תומא סלימאן: אלה מילים שנאמרו בבית הזה על ידי חבר כנסת.
עאידה תומא סלימאן: סמוטריץ' אמר את זה באופן הכי ברור.
עאידה תומא סלימאן: זו דעתו, אבל זה מה שאני אומרת, האווירה היא כל כך גזענית שמחייבת דווקא תוכניות מיוחדות.
יעקב מרגי: אין ספק, אם לא, לא היה הדיון הזה.
יעקב מרגי: חברת הכנסת לאה פדידה, בבקשה, יש לך אורחת חשובה, אני רואה.
לאה פדידה: נכון, ויש לה יום הולדת היום.
לאה פדידה: אז היא בחרה לבקר אותנו ואני חושבת שזה יפה מאוד שהכנסתי אותה בדיוק לדיון הזה.
<קריאה: יוקנעם.
לאה פדידה: אני אתחיל במשפט היפה שאתה אמרת, שבעצם הדיון פה הוא הזכות להיות שונה ולא להיות הכלל.
לאה פדידה: מדינת ישראל היא קיבוץ גלויות אחד שלם.
לאה פדידה: פעם זו עדה ופעם זה צבע ופעם זה לאום ופעם זו נטייה ופעם זה מגדר.
לאה פדידה: היכולת שלנו להכיל פנימה את החברה ב'חייה ותן לחיות' זה הדבר הייחודי.
לאה פדידה: אני באה ממערכת חינוך שדווקא אני יכולה להגיד לה שאפו.
לאה פדידה: הם שמים את עולם התוכן של חינוך לדמוקרטיה וחינוך לסובלנות השכם וערב בכל מיני מעגלי למידה ובכל מיני מערכי שיעור ואפילו תוכנית שנתית.
לאה פדידה: אני חושבת שהבעיה היא שאנחנו כחברה וגם כהורים לפעמים מעמיסים יתר על המידה על מערכת החינוך ואנחנו אומרים, שלחנו את ילדנו לבית הספר, הם כבר יביאו לנו אותם מחונכים לסבלנות.
יעקב מרגי: אני אספר בהומור.
יעקב מרגי: פעם, מספרים את זה כשמדברים בקרב הורים, אספות הורים.
יעקב מרגי: כביכול מורים באים להורים ואומרים, תקשיבו טוב, טוב, אנחנו פה מחנכים, מחנכים, אבל שימו לב לשיח בתוך הבית, למה?
יעקב מרגי: כשאתם מדברים, הן באות ומספרות.
יעקב מרגי: באה אחת ואמרה, תעשי לי טובה, כשאת מדברת עם החברה שלך המורה, אל תספרי מה חסר לך במקרר, כי היא מספרת לי גם בבית.
יעקב מרגי: אנחנו אוהבים לחנך את האחרים, לא אוהבים לחנך את עצמנו.
לאה פדידה: בדיוק, ואז כשאותו נער או נערה מגיעים הביתה ואותה אימא או מחנכת לחוסר קבלת השונה או - - - עכשיו התחתן ולא מרשים ללכת או מה פתאום יש לך חבר או חברה לסבית או גיי, ולכן אנחנו צריכים לדעת שהחינוך במעגלים צריכים להיות לא רק בבית הספר, וגם אנחנו, עאידה תומא, חברת הכנסת, את צודקת, יש פה חברי וחברות כנסת שצריכים לכבד את המעמד.
יעקב מרגי: הגרפים מעידים על כך.
לאה פדידה: בדיוק.
לאה פדידה: חברי וחברות כנסת שצריכים לכבד את המעמד שלהם ולפעמים לנשום לפני התבטאות שהיא התבטאות קשה.
יעקב מרגי: משרד החינוך, חוזרים אליכם.
<יעל בריל: יעל בריל, אני ממונה על תחום כישורי חיים במשרד החינוך ושפ"י.
<יעל בריל: מסכימה לכל מה שנאמר פה וכמה חשוב להתעסק בנושא בצורה הכי מקצועית שיכולה להיות.
<יעל בריל: אני רוצה לומר משהו ברמת המדיניות.
<יעל בריל: אנחנו מתחילים את העבודה מהגיל הרך ולא מול שונים ספציפיים שאנחנו לא פוגשים בכלל, אלא באמת מול השונים או מול החברה והקבוצה שאיתה אנחנו חיים, ואז אנחנו עובדים על אמפתיה, על הקשבה, על אכפתיות, על לנסות להבין אחד את השני, על היכולת לבטא את מה שאני רוצה.
<יעל בריל: אם אני מתפתחת בגיל, גם על פתרון קונפליקטים ועל גישור ועל שיטות שונות של להגיע לאיזושהי הבנה.
<יעל בריל: מסכימה איתך שלא חייבים להגיע להסכמות.
<יעל בריל: מסכימה עם מה שנאמר פה, שזו הזכות להיות שונה, ואנחנו באמת בתפיסה שלנו רוצים להגיע לכל החברות ולכל האופציות של להיות שם ביחד, אמיתי.
<יעל בריל: אני תכננתי לספר כמה דברים מאוד מרגשים שקורים, פיילוט מקסים במחוז צפון שעושה עבודה מדהימה ויפה סביב תוכנית קשר שהיא קשב ושיח רב תרבותי.
יעקב מרגי: לא להישאר במסגרת הפיילוט.
יעקב מרגי: אנחנו טובים בפיילוטים.
<יעל בריל: בשביל שלא נישאר בפיילוט, אבל זה עובד וזה מרגש וזה מצליח.
<יעל בריל: היה תהליך מדהים באבו סנאן, היה תהליך מדהים בלוחמי הגטאות של ערבים ויהודים ביחד מכל המגזרים וכל החברות, גם דרוזים וגם מוסלמים וגם נוצרים.
<שרף חסאן: מה מספר המשתתפים בכול התוכניות?
יעקב מרגי: כשזה פיילוט זה לא משנה.
<שרף חסאן: לא רק הפיילוט, אני מדבר על כל התוכניות.
יעקב מרגי: זה קטן, זה מעט.
<יעל בריל: אני רוצה לענות.
<יעל בריל: מי שמשתתף כרגע במחוז צפון זה כל המפקחים על הייעוץ.
<יעל בריל: קודם כול זה מטעם ובשליחות של מנהלת המחוז.
<יעל בריל: זה אנשי מינהל חברה ונוער, כל הפלטפורמה של המדריכים.
<יעל בריל: אנחנו רוצים לגייס את כל המנהלים ואת כל מי שאפשר.
<יעל בריל: אני רוצה לומר שמי שהצליח כבר לחוות את החוויה ולהתרגש ולהרגיש תזוזה, הוא מעט, אבל מי שמאמין בדרך, זה הרבה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה על מה בדיוק התוכנית.
<יעל בריל: תנו לי זמן.
<דניאלה פרידמן: אנחנו מדברים הרבה על זה שהנושא של חינוך לסובלנות נמצא בליבת העשייה במגוון של תוכניות לימודים חינוכיות שנכנסות לעומק.
<דניאלה פרידמן: אני לא רוצה עכשיו להתחיל לסקור עוד פעם מחדש, עשינו את זה מספר פעמים.
<דניאלה פרידמן: אני רוצה כן לתת זרקור לתוכניות חדשות או לדברים חדשים שכן מקבלים ביטוי.
<דניאלה פרידמן: קודם כול, אחד הדברים שמיפינו ואנחנו חושבים שהוא מאוד חשוב, זה שלפני שאנחנו אפילו ניגשים אל הילדים, אנחנו צריכים לעבוד קודם כול עם המורים שלנו, וכבר עכשיו במתווה הכשרת המורים החדש שמתגבש בימים אלו הנושא של חיים משותפים הולך להיות חלק מהנושא הזה כדי שנוכל לעבוד בשני ערוצים, האחד זה לאלה שעומדים להיכנס כדי שלא נתחיל איתם כל פעם מחדש, ושניים, להמשיך עם המורים שנמצאים בתוך המערכת, כל שנה אנחנו מכשירים, ולהרחיב את הנושא הזה.
<דניאלה פרידמן: אנחנו כן נכנסים, אני יודעת שאתה לא אוהב פיילוט.
יעקב מרגי: אני אוהב, רק תעצימו אותו, אל תיתקעו שם.
<דניאלה פרידמן: נקווה שנוכל להעצים אותו.
<דניאלה פרידמן: השנה מאה בתי ספר סביב נושא השפה, נושא של לימוד משותף, דובר פה הרבה.
<דניאלה פרידמן: גם יוזמות אברהם עושים וגם מט"ח עובדים הרבה על הנושא של לימוד משותף, כי לימוד משותף מאפשר גשר.
<דניאלה פרידמן: אנחנו הולכים לעבוד יחד עם מפקחים בתחום השפה, מפקחת על הוראת האנגלית, כי זה שובר את הפערים, המפקחים על השפה הערבית והשפה העברית להיכנס לתוכנית מפגשים שבה אנחנו לוקחים אחריות, כלומר אנחנו לא מכניסים גופים חיצוניים אל המערכת.
<דניאלה פרידמן: אנחנו הולכים להכשיר את המורים, כבר השנה זה הולך לקרות במאה בתי ספר, לפחות שתיים עד שלוש כיתות בשכבת י' כדי ללמוד, לראות מה אנחנו צריכים לעשות, כשאנחנו לוקחים אחריות על ההכנה שלהם כדי לתת להם את הכלים להוביל מפגשים, כי אנחנו בעצם לא עשינו את זה מספיק חזק בעיניי.
<דניאלה פרידמן: הנושא של דיבור אחר, יוזמה חדשה שאנחנו עבדנו עליה גם עם קרן לאוטמן, גם עם גוגל, גם עם מכון שחרית, מט"ח ששותפים לפיתוח, המשרד כמובן, שבה בעצם פותחו פעילויות משותפות שהן לא רק לימי לוח אלא אנחנו רוצים לראות אותם בליבת העשייה, מצגות אינטראקטיביות סביב סרטונים שבעצם עובדים על סוגים שונים.
<דניאלה פרידמן: זה להט"בים, זה יהודים-ערבים, זה אתיופים.
<דניאלה פרידמן: נושא של זכויות, אנחנו הולכים לעבוד מאוד חזק מעבר לעשייה המשותפת גם עם משרד המשפטים.
<דניאלה פרידמן: אנחנו הולכים לעשות איזושהי פעילות השנה בחטיבה העליונה סביב הנושא של זכויות.
<דניאלה פרידמן: הרחבנו תקציבים בנושא של מפגשים בצורה כמעט הכפלה של התקציב ביחד גם עם מינהל חברה ונוער.
<דניאלה פרידמן: שושי, אני רוצה לתת לה להרחיב.
<דניאלה פרידמן: כן חשוב להגיד שמחקרים של פרופ' ערן הלפרין מהמרכז הבינתחומי דווקא מדברים על זה שצריך לדבר קודם בתוך המיקרוקוסמוס ובתוך בית הספר לפני שיוצאים החוצה.
<דניאלה פרידמן: המפגשים הם לא חזות הכול.
<דניאלה פרידמן: כדי להגיע לתוצאות היפות שמתחילות בגיל צעיר, חייבים להתחיל מלמטה ומתוך בית הספר.
יעקב מרגי: שושי.
<שושי שפיגל: שושי שפיגל, מפקחת ארצית, חינוך חברתי-קהילתי, מינהל חברה ונוער, חמ"ד, ועושה תפקיד רוחב בנושא של מפגשים בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: יש לכם כבר מנהל?
<שושי שפיגל: עוד לא, אנחנו מחכים.
<שושי שפיגל: חשוב לי בהמשך לשיח שהחברים אומרים, קודם כול צריך לזכור, חינוך זה 360, מה שאומר שזה גם בחופשות, זה גם ברצף החינוכי של חינוך פורמלי, בלתי פורמלי.
<שושי שפיגל: המשימה של חינוך לסובלנות ומניעת גזענות בעצם אמורה לפגוש את התלמיד בערך כל שעות היום גם במסגרות השונות שהוא פעיל, המסגרות החברתיות-ערכיות.
<שושי שפיגל: חשוב לי לציין כי מנכ"ל משרד החינוך כחלק מהעלאת הנושא לסדר היום בתוך בתי הספר, הגדיר את הנושא הזה כחלק מתוכנית החומש המשותפת לכולנו בתוך משרד החינוך.
<שושי שפיגל: כחלק מהדיונים שמתקיימים פה בהיבט של דוח מבקר המדינה, נוסף ממש עכשיו לשנת 2018 עוד מיליון שקלים לתקנת מפגשים שמתקצבת שניים עשר גופים מאוד משמעותיים של חברה אזרחית, שעושים מפגשים ארוכים לאורך זמן, לא מפגש אחד חד פעמי.
יעקב מרגי: תוספת.
<שושי שפיגל: תוספת, גם גופים של ערבים-יהודים, חילונים-דתיים וכו', עשייה מאוד מרשימה בשטח.
עאידה תומא סלימאן: כמה סך הכול?
<שושי שפיגל: בתקנה היה 1.5 מיליון ₪ ועכשיו הוסיפו עוד 1 מיליון ₪ לטובת הנושא.
<שושי שפיגל: אני ארחיב עוד דקה על עוד סעיפים תקציביים שנוספו.
עאידה תומא סלימאן: כל התקנה זה 1.5 מיליון?
<קריאה: לא, אל תשכחו שיש גם מטה.
<קריאה: אנחנו שני גופים.
יעקב מרגי: אף פעם זה לא משקף, כי יש סעיפים שונים.
<שושי שפיגל: עוד מעט אנחנו נסביר את זה בטוטאל, אבל חשוב לומר שיש עלייה משמעותית בהקשר הזה.
<שושי שפיגל: מועצת תלמידים ארצית בחרה לעסוק בנושא של ישראליות משותפת.
<שושי שפיגל: כל מועצות התלמידים במחוזות, שהיום דרך אגב המחוז הערבי נמצא היום בתוך המחוזות ויש פרלמנטים משותפים ועשייה משותפת, אנחנו רואים היום את החבר'ה - - -
יעקב מרגי: אני סומך על מועצות התלמידים ונוער הארצית.
<שושי שפיגל: עתיד ישראלי – חמש רשויות מעורבות כחלק מתוכנית "אתגרים", עוד תוספת של מיליון ₪, תתחיל לפעול בקרוב: חיפה, עכו, לוד, ירושלים, יפו, תוכניות משותפות.
<שושי שפיגל: גם חשוב לי להגיד שבמסגרת תקנת תנועות הנוער וארגוני הנוער, גם הנושא הזה עולה על סדר היום והוקצה מיליון ₪ שנצבע לטובת המשימה הזאת.
יעקב מרגי: אני יודע שבארגוני הנוער ותנועות הנוער יש מיזמים בנושא של מפגשים וזה חשוב.
<שושי שפיגל: עוד נושא תשתיתי שחשוב לומר, תוכנית הליבה שעוסקת בנושא של מניעת גזענות, וסובלנות, קבלת האחר, מה שנקרא לכידות משותפת, היא תוכנית תשתית שקיימת היום וכל מחנך ומחנכת היום ורכזי חינוך חברתי מכירים את התוכנית הזאת ופועלים בנושא הזה.
<שושי שפיגל: אני אופטימית.
<שושי שפיגל: שבעים שנה למדינה, אני אופטימית לגבי היעד - - -
יעקב מרגי: עאידה, רצית שאלה.
עאידה תומא סלימאן: מי שמכיר אותי מהוועדה, אני מקבלת חררה כשאני שומעת כישורי חיים.
עאידה תומא סלימאן: פעם עשיתי חישוב מדויק, יצא שיש משהו כמו 32 שעות שהתלמיד מקבל לכישורי חיים, מתוכם יש 12 תוכניות שמוצעות למנהלים שביניהם.
<יעל בריל: זה לא הדיון עכשיו.
<יעל בריל: זה התפקיד שלהם, זה לא הדיון.
עאידה תומא סלימאן: סליחה?
עאידה תומא סלימאן: בא לי לדבר על זה.
עאידה תומא סלימאן: כפי שידוע לך, חברי כנסת יכולים לעשות את זה.
עאידה תומא סלימאן: את הזכרת את כישורי חיים כחלק מהתוכנית ל - - -?
יעקב מרגי: אחת מ - - -.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש, אתה רואה?
חנין זועבי: מדד הגזענות - - -
יעקב מרגי: חנין, בואי.
יעקב מרגי: רצית שאלה, עאידה?
עאידה תומא סלימאן: אני רציתי להגיד שאי אפשר לסמוך על כמה שעות שמתוכן יש עוד 12 תוכניות.
עאידה תומא סלימאן: מדובר על לעבוד עם המורים על הנושאים האלה.
עאידה תומא סלימאן: בסדר גמור.
עאידה תומא סלימאן: כמה מורים כאלה כבר עברו?
עאידה תומא סלימאן: אני מעוניינת לדעת.
יעקב מרגי: אני אשאל יותר ממוקד.
יעקב מרגי: מנית את התוכנית הזו.
יעקב מרגי: מה המטרה וכמה ישתתפו בה?
<יעל בריל: אנחנו מדברים על תוכנית קשר, קשב ושיח רב תרבותי שבאה בדיוק לומר שאנחנו לא צריכים להסכים, אנחנו צריכים לנסות להבין ולהקשיב אחד לשני ולהבין את הנרטיב של השני.
<יעל בריל: התוכנית הזו נכנסה כתפיסת עולם.
יעקב מרגי: מי ישתתף בה?
<יעל בריל: בכל בתי הספר שעובדים בתוכנית המערכתית לקידום ערכים.
<יעל בריל: יש תוכנית מאוד גדולה שיש בה מעל 200 בתי ספר, אולי 300, אני לא זוכרת, וזה הסילבוס הבסיסי.
<יעל בריל: כל מי שמשתלם בתוכנית הזו עובר את תהליך ההכשרה הזה ברמת בסיס.
<יעל בריל: בנוסף לכך לקחנו בתי ספר מתוך התוכנית, אמרנו, נעבה אותם.
<יעל בריל: עברנו שלושה קורסים, שזה קבוצת ערבים שעבדה, קבוצת יהודים שעבדה וקבוצת ערבים ויהודים משותפת כאשר הפלטפורמה שלהם, הם מניפה של להעביר הלאה את התפיסה, את הגישה.
<יעל בריל: הבאתי את זה הנה משום שאני רוצה לומר שההתרגשות וההתלהבות של האנשים והערך המוסף של התהליך היה מאוד גדול.
<יעל בריל: שאיפתנו להרחיב אותו.
<יעל בריל: אנחנו יכולים גם להסתכל על מה כן עובד ולא רק על מה שלא עובד.
חנין זועבי: משפט אחד.
חנין זועבי: מדד אחד ליעילות של כל התוכניות האלה הוא ההתדרדרות המתמדת של הגזענות.
חנין זועבי: זה אומר הכול.
<ד"ר משה וינשטוק: אני רק רוצה לומר, לפי הנתונים אין התדרדרות ענקית.
<ד"ר משה וינשטוק: יש דברים שיש בהם התדרדרות ויש דברים שלא.
<ד"ר משה וינשטוק: אני רק רוצה להגיד נקודת האור של אמרנו פה.
<ד"ר משה וינשטוק: נקודת אור אחת, סליחה שאני אומר, אבל היא חשובה, מעל 80%-85% מהתלמידים מרגישים שהמורים בבית ספר - - -
יעקב מרגי: ולא אמרת מי הדובר.
<ד"ר משה וינשטוק: משה וינשטוק, יושב ראש מזכירות פדגוגית.
חנין זועבי: אין התדרדרות ענקית?
חנין זועבי: 50% לא מאמינים בשוויון.
יעקב מרגי: זה דוח אחר.
יעקב מרגי: משה, בבקשה.
<ד"ר משה וינשטוק: אני רק רוצה להגיד את נקודת האור.
<ד"ר משה וינשטוק: נקודת האור, בין 80% ל-85% מתלמידים חשים שבית הספר עושה המון בשביל סובלנות כלפי האחר והשונה.
יעקב מרגי: זה ראינו בגרף.
חנין זועבי: לפני עשר שנים היו 30%.
<זאב גולדבלט: אני חושב שהנתונים שהוצגו כאן על ידי ראמ"ה מעידים על זה שאנחנו נכשלנו.
<זאב גולדבלט: אנחנו נכשלנו גם כחברה וגם כהורים בהנחלת ערכים של כיבוד השונה וכן הלאה.
יעקב מרגי: משרד החינוך מסכים איתך.
<זאב גולדבלט: אני חושב שמהרגע שאנחנו מודים בזה שאנחנו נכשלנו וגם משרד החינוך לא הצליח לתקן את המגמה הזו, סדר גודל של 25% מהתלמידים, מהרגע שמגיעים להבנה ובגרות פוליטית לצורך העניין, מתחילים להקצין, והמגמה לא משתנה, זאת אומרת, לא מצליחים לשנות את זה.
<זאב גולדבלט: אני מבקש שנקים צוות משותף לבחון איך אפשר להתמודד עם הדבר הזה, עם התופעה הזאת ואיך אפשר לתקן אותה.
<זאב גולדבלט: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד, אותם מפגשים שדיברו כאן עליהם, של בתי ספר אחים מהמגזר הערבי והמגזר היהודי שמבקרים אחד את השני בבתי הספר, כל אחד במגזר שלו, עולה על שרטון בגלל היעדר תקציב.
יעקב מרגי: מה שאני אומר כל הזמן, כששואלים בן אדם מה נשמע, אני בכל אופן עונה, תלוי איפה אתה שם את האוזן.
יעקב מרגי: כנ"ל גם לגבי זווית ראייה.
יעקב מרגי: כל אחד רואה מהגרפים.
יעקב מרגי: אני ראיתי משהו אחר.
יעקב מרגי: רבותיי, מערכת החינוך, כשמה כן היא, היא קודם כול מערכת מחנכת ואסור לנו לשכוח זאת, וגם מלמדת, גם מקנה ידע.
יעקב מרגי: כמחנכת, יש לה תפקיד חשוב בצמצום תופעת חוסר הסובלנות בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחבר הכנסת דב חנין על הובלת היום המיוחד הזה בכנסת, יום זכויות האדם בכנסת.
יעקב מרגי: הוועדה קיימה דיון שכותרתו חינוך לסובלנות.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לראמ"ה, הרשות הארצית למדידה והערכה על הצגת הנתונים.