GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חגי פורגס: רק לזרוק איזו שהיא אנקדוטה, רק בשבועות האחרונים ארגון ה-OECD ביקש מהאגף למעונות יום להציג את ההצלחות שלו ואת המעורבות שלו בגיל הזה, כדי שיתר מדינות העולם ילמדו מאתנו.
<חגי פורגס: אז בהקשר הזה - - -
יעקב מרגי: חגי, בוא אני אגיד לך.
יעקב מרגי: אני רמזתי בתוך דברי.
יעקב מרגי: זה אופים של דיונים שחברי כנסת מציעים.
<חגי פורגס: בסדר, אני - - -
יעקב מרגי: אני אמרתי לו יצויר שמה שהמדינה עושה היה על כ-80% מהילדים או 100% מהילדים, אני לא מאמין שאפשר, אבל אז הדיון הזה לא היה קיים.
<חגי פורגס: אז עכשיו אני אתייחס לנושא הזה.
יעקב מרגי: היינו רבים על משהו אחר אולי, אבל אנחנו לא שם.
יעקב מרגי: כרגע, אם המסמך מעיד על כך ואני יוצא מתוך הנחה שהנתונים נכונים, ש-77% מהילדים מגיל לידה עד גיל 3 לא נמצאים במסגרות מפוקחות, כשאני אומר לא נמצאים, זה לא במסגרת המעונות של משרד העבודה והרווחה.
<חגי פורגס: כן, אז בהקשר הזה שני דברים.
<חגי פורגס: אחד זה הרחבת ההיצע שאני מידע ארחיב עליו, והשני זה חוק הפיקוח.
<חגי פורגס: אנחנו כבר לדעתי בסבב השלישי של תזכיר החוק שהופץ עכשיו.
יעקב מרגי: אנחנו מחכים להריץ לכם אותו.
<חגי פורגס: נכון, ואנחנו מאד מברכים על שיתוף הפעולה.
<חגי פורגס: אנחנו מאד מקווים שהמאמצים הפעם יישאו פרי, כי אנחנו מכירים בחשיבות הזאת להרחיב את הפיקוח של הממשלה על כל המסגרות.
<חגי פורגס: כרגע המצב הוא שאנחנו מפקחים על המסגרות המוכרות שהן למעשה כוללות - - -
יעקב מרגי: היצע.
יעקב מרגי: על ההיצע שהמדינה, למרות הקצאת המשאבים - - -
<חגי פורגס: אז רק עוד מילה אחת על המטפלות שדיברו כאן.
<חגי פורגס: אז אנחנו שותפים למצוקה של המקצוע הזה ואנחנו עושים מאמצים בכלים שנמצאים אצלנו.
<חגי פורגס: דיברו כאן על העלאת שכר המטפלות, שהוא משמעותי, אבל אנחנו מכירים בזה שזה לא מה שיציל את העסק ואנחנו תורמים בהיבטים של הכשרה מקצועית, כשאנחנו גם מנסים להקל וגם להרחיב את מספר המטפלות המוכשרות.
<חגי פורגס: זה לא הולך לפתור את המשבר הזה וזה משהו ש - - -
יעקב מרגי: אין מקצוע שלא עלה בו השכר וזה לא עזר לו.
<חגי פורגס: בסדר, זה כבר נושאים שהם בסדרי עדיפויות מאד מאד גבוהים.
<חגי פורגס: לא ניגע בהם כרגע.
<חגי פורגס: נושא הרחבת ההיצע – מילה אחת על המשפחתונים שדיבר עליו כאן חבר הכנסת מקלב.
<חגי פורגס: בשנים האחרונות – 4 או 5 שנים האחרונות – מערך המשפחתונים לא הורחב.
<חגי פורגס: הגיע השר כץ, שם על זה דגש מאד גדול ובשנים 2017 ו-2018 השיג תקציבים להרחיב את מערך המשפחתונים ולאט לאט הדבר הזה גם יגדל.
<חגי פורגס: בהיבט של בינוי, ההשקעה התקציבית היא אדירה, היא משמעותית מאד.
<חגי פורגס: מדובר על 350 מיליון שקלים בשנת 2017 וסכום נוסף בשנת 2018.
<חגי פורגס: זה מתווסף למיליארד - - -
יעקב מרגי: מימוש.
יעקב מרגי: ביצוע.
יעקב מרגי: אני יודע מה הוקצה ועוד בשנים עברו.
יעקב מרגי: השאלה היא בביצוע.
<חגי פורגס: אז שאנחנו נמצאים היום בעולם שהוא אחר מלפני כשבע שנים, שמונה שנים.
<חגי פורגס: יש היום נוהל, מנגנון שהוא פשוט, הוא מהיר, הוא מתקצב בשיעורים גבוהים.
<חגי פורגס: שיעור ההשתתפות מאד גבוה.
<חגי פורגס: באמת שכל מה שנשאר זה פשוט לבנות.
<חגי פורגס: יש לנו רשויות שהן מאד חרוצות ותענוג לעבוד איתן.
<חגי פורגס: יש רשויות שהן פחות חרוצות ואנחנו מנסים בתמריצים חיוביים ובתמריצים שליליים לעזור להן להתקדם עם הבנייה.
<חגי פורגס: בסוף זה לא משהו שאנחנו שוכרים את הקבלן ובונים אלא זה הרשות המקומית, בשיתוף פעולה.
<חגי פורגס: יש מין מנגנון כזה ש - - -
יעקב מרגי: כן, אנחנו לא מדברים על רשויות מקומיות שהן אחראיות - - -
<חגי פורגס: לא, אני אומר - - -
יעקב מרגי: בוא, אני רוצה לדבר, נזרק פה עניין הרשויות.
יעקב מרגי: רשויות מקומיות חזקות ומצליחות וטובות, נותנות שירותים לאזרחים שלהן, הן יבנו מעונות ורשויות מקומיות שיש להן סדרי עדיפויות אחרים, שהוא יודע עכשיו שאם הוא מקבל ממך את התמיכה לבניית מעון הוא יצטרך להביא עוד איזה 20%, 30% לפיתוח ולדברים אחרים, הוא יגרור רגליים.
יעקב מרגי: אין לו ראש לזה.
יעקב מרגי: לכן השאיפה שלי תמיד הייתה לקבוע איזו תקינה מסוימת.
יעקב מרגי: אל תשאירו את זה.
יעקב מרגי: רשות מקומית נותנים לה, אני רואה תמונות - כמעט כל ראשי הרשויות המקומיות מקבלים כוכבי יופי.
יעקב מרגי: אתה מכיר את התחרות הזו?
יעקב מרגי: צריך לדרג את זה בכלל.
יעקב מרגי: אני אומר אם יש תקינה, אם המדינה קובעת תקינה, אפילו אם היא לא בחובה, שזה יהבהב לאותה רשות מקומית.
יעקב מרגי: יש לי כך וכך ילדים ברשות מלידה עד 3 ויש לי כך וכך מעונות.
יעקב מרגי: זה יהבהב.
<ליאור גבאי: אדוני, המדינה בונה שכונות חדשות ולא - - -
יעקב מרגי: רגע, סליחה ליאור.
יעקב מרגי: הייתי שר והייתי בצד הזה ואני אומר לכם, רבותי, אני מצפה ממשרדי הממשלה שהם לא יצאו ידי חובה רק בפרסום מבחני תמיכה, אלא גם לסמן לרשויות, לכל הרשויות, לגופים המוסדיים, לסמן להם את הרציונל.
יעקב מרגי: בקטע הזה אני מצפה מכם שתרימו את הכפפה.
<חגי פורגס: רגע, נקודה אחת, ברשותך, על המגזר הערבי שדיברו כאן מקודם.
<חגי פורגס: המשרד רואה חשיבות רבה מאד בהרחבת היצע המסגרות למגזר הערבי.
<חגי פורגס: במערך המשפחתונים כרגע יותר משליש מהמשפחתונים בכל הארץ משמשים את המגזר הערבי.
<חגי פורגס: אנחנו משריינים תקציבים מאד משמעותיים לבנייה במגזר הערבי, וגם כאן אנחנו נתקלים לצערי ב - - -
יעקב מרגי: יש קושי אמיתי ברשויות המקומיות.
<חגי פורגס: גם בקרקעות וגם בקידום הבנייה.
<חגי פורגס: לצערי נאלצנו ל - - -
<ורד כרמון: ורד כרמון מהרווחה.
<ורד כרמון: אנחנו מאותו משרד.
<ורד כרמון: רק רציתי להגיב על העניין של האוכלוסיות המוחלשות ולהגיד לג'ורג' מעמותת סיכוי, שגם ישבנו אתכם.
<ורד כרמון: דווקא מאז ועדת העוני יש לנו דירוג מאד מאד נמוך להשתתפויות ההורים בתמיכה והסבסוד במעונות היום, ויעידו ארגוני הנשים וגם הרשויות המקומיות, שבאמת אין היום מצב שילד לא יכנס למעון בגלל בעיית התשלום.
<ורד כרמון: יש לנו דרגות לפי הכנסות לנפש, עם התחשבות בתנאים מיוחדים, עד רמה של 100 שקלים לחודש, שזה באמת נמוך ביותר וכל פנייה של ילד שלא מתקבל למעון יום בגלל בעיית תשלום, נפתרת.
<ג'ורג' סלימאן: זה לא הבעיה שהוא לא מתקבל.
<ג'ורג' סלימאן: הוא מתקבל, הבעיה שאחר כך התשלומים - - -
יעקב מרגי: תודה, לא להפריע.
יעקב מרגי: היא לא הפריעה לך כשדיברת.
<ורד כרמון: אם יש בעיות מאד ספציפיות, אנחנו תמיד פתוחים ותמיד נוכל לדבר.
<ורד כרמון: אני יכולה לספר גם על מהלך נוסף בתוך המשרד, שאנחנו כרגע מנסים לקדם את נושא שוויון הדרגות, שגם אימהות עובדות לא יתחילו מדרגה 3 - - -
יעקב מרגי: תודה, אנחנו חייבים לסיים.
<ורד כרמון: תודה.
יעקב מרגי: אורה חכם, דקה, רינה כהן דקה, ואנחנו מסכמים.
<קריאה: רגע, גם אני.
יעקב מרגי: אין לי רוח הקודש.
יעקב מרגי: את צריכה לכתוב לי שאת רוצה לדבר.
<קריאה: למה אין לך? יש לך.
יעקב מרגי: את מוכנה לאשר לי?
<אורה חכם: כבוד יושב הראש, שר האוצר מודיע בציבור על העודפים.
<אורה חכם: האם ועדת החינוך וחברי הכנסת שמצדדים בגיל הרך, יפנו בבקשה להקצאה מתוך הכספים שבסופו של עניין הם חלק מהעוגה?
<אורה חכם: שנית, האם ועדת החינוך וחברי הכנסת המצדדים, יפנו למשרד החינוך ויבדקו את חלוקת התשומות בחינוך לגיל הרך, באופן יחסי למספר ההולך וגדל של ילדים?
<אורה חכם: עוד דבר אחרון.
<אורה חכם: כספים קואליציוניים – האם אפשר לדרוש אחוז מסוים מכל כסף קואליציוני, שילך לחינוך?
יעקב מרגי: למה אחוז?
יעקב מרגי: חמישה אחוז.
<אורה חכם: אני לא אמרתי אחוז.
<אורה חכם: אחוז מסוים.
יעקב מרגי: אה, אחוז מסוים.
יעקב מרגי: רינה, משפט סיכום.
יעקב מרגי: אני מתנצל בפני כל מי שלא דיבר.
יעקב מרגי: האולם הזה מוקצה לי עד השעה עשר וחצי ואני לא אעשה מה שעושים לי אחרים.
יעקב מרגי: בעשר וחצי אסיים.
<רינה כהן: סוף סוף מהוועדה הזאת צריכה לצאת קריאה לעשות קשר בין ההשקעות בגיל הרך לבין התוצאות של המבחנים ב-OECD של מיומנויות שאין, מיומנויות שחסרות למבוגרים בעבודה.
<רינה כהן: ההשקעה בגיל הרך היא ערובה לזה שאנחנו נימצא את עצמנו במקום אחר במבחנים של ה-OECD.
<רינה כהן: יש לנו זהב לפני העיניים ולא לוקחים אותו ומשאירים אותו - - - הזה.
יעקב מרגי: רבותי, הוועדה מודה לחברי הכנסת המציעים.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לשדולת הנשים על המחקר שנעשה על ידם.
יעקב מרגי: הוועדה רואה חשיבות רבה בקיום דיונים בנושא הגיל הרך.
יעקב מרגי: הוועדה עוקבת בדאגה אחר העובדה ש-77% מהילדים מלידה עד גיל 3 נמצאים ללא פיקוח כלשהו של המדינה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לממשלה להקים את המועצה לגיל הרך ולצקת תוכן לפעולותיה, על מנת שתגבש מדיניות ראויה לטיפול בגיל הרך.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת על התהליכים שמשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים מוביל בשנים האחרונות במסגרות לגיל הרך וקוראת למשרד להמשיך, להאיץ ולחזק את המשפחתונים.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת את הארגונים השונים העוסקים בטיפול בגיל הרך וקוראת להם לשלב ידיים, לשתף פעולה ולסייע למשרד להוביל תהליכים גם במשרד, על מנת שיימצא הפתרון הראוי והמיטבי לטיפול בגיל הרך.
יעקב מרגי: כמובן כשכל המגמה שלנו היא לעשות את היפוך הפירמידה המיוחל, שההשקעות בגיל הרך יוגדלו על חשבון גילאים יותר גדולים.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, הישיבה הרביעית שלנו היום.
יעקב מרגי: זאת ישיבה מספר 496 שלנו מתחילת הקדנציה.
יעקב מרגי: היום 14 בנובמבר 2017, כ"ה בחשוון התשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום הוא השביתה במכללה "האקדמית תל אביב-יפו" ובמכללה האקדמית "בית ברל".
יעקב מרגי: יש שתי אפשרויות: אפשר שנציג את הבעיה בתל אביב-יפו ונציג את הבעיה בבית ברל ולאחר מכן נקיים דיון, או שנחלק את הדיון לשתיים.
יעקב מרגי: מאחר ואין לנו הרבה זמן אני מעדיף את החלופה הראשונה.
יעקב מרגי: קודם כול, אני חייב לציין שחברי הכנסת שיזמו והובילו ודחפו אותי לקיים את הדיון הם חברי הכנסת שנמצאים כאן, זה לא נולד משמים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת אילן גילאון דיבר אתי, חבר הכנסת דב חנין דיבר אתי וגם חברת הכנסת מירב בן ארי, שהיא "פריקית" של כל נושא החינוך הבלתי פורמלי והאקדמיה בכלל.
יעקב מרגי: הנה, קיבלתם את הנבחרת של חברי הכנסת שאכפת להם מהנושא.
יעקב מרגי: מי מציג את הבעיה בתל אביב-יפו?
יעקב מרגי: בבקשה תציגי את עצמך ותציגי את הבעיה.
<נועה לביא: אני ד"ר נועה לביא, אני חברת סגל במכללה האקדמית תל אביב-יפו.
<נועה לביא: אני ראשת החטיבה לתקשורת פוליטית ואני גם גאה לומר שאני בוגרת המחזור החמישי של המכללה האקדמית תל אביב-יפו.
<נועה לביא: סיימתי את לימודיי שם.
<נועה לביא: גם אני דור ראשון להשכלה גבוהה, כמו רבים מן הבוגרים שלנו, והמשכתי אחר כך כמתרגלת.
<נועה לביא: מ-2001 אני מלמדת שם, וחברת סגל בכיר מ-2012.
<נועה לביא: היום אני גם חברת ועד.
<נועה לביא: אני מגיעה לכאן לא רק כחברת ועד, נציגת הסגל, אלא גם כסטודנטית לשעבר שמבינה את כאבם של הסטודנטים ומחכה לחזור ללמד.
יעקב מרגי: כמה זמן נמשכת השביתה?
<נועה לביא: עכשיו אנחנו נכנסים לשבוע הרביעי שלה.
יעקב מרגי: לא נפתחה שנת הלימודים?
<נועה לביא: היא לא נפתחה.
<נועה לביא: אני רואה את ההוראה במכללה כשליחות ציבורית, בעיקר מכיוון שזאת מכללה ציבורית.
<נועה לביא: עכשיו אציג את המקרה.
<נועה לביא: באנו לכאן בשם הסגל הבכיר, כנציגי הוועד, לקרוא לוועדת החינוך של הכנסת להציל את ביתנו האקדמי.
<נועה לביא: המשבר שאנחנו שרויים בו חמור ביותר והנתק בינינו ובין ההנהלה- - -
יעקב מרגי: הוא מוחלט?
<נועה לביא: הבוקר לשמחתנו קיבלנו מכתב מאת הנשיא בתגובה לפנייה אישית שלנו לפני יום, שהוא מוכן לשבת אתנו ולדבר, אחרי נתק שהיה במשך שבועיים עד הפגישה במל"ג, שלאחריו היה שוב נתק.
יעקב מרגי: נציגי המכללה נמצאים כאן?
דב חנין: קודם שתציג מה הבעיה.
מירב בן ארי: לא הבנו.
מירב בן ארי: היא דיברה יפה מאוד.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים לדעת היכן נעוצה הבעיה.
יעקב מרגי: תוך כדי הדיון נברר.
<נועה לביא: אני לא יכולה להגיד מה הבעיה?
יעקב מרגי: את לא יכולה עד שאתן לך את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: אל תחטאי ותלמדי מחבריי.
יעקב מרגי: בסך הכול שאלתי תוך כדי דיבור, ומותר לי, ואני יכול גם להחליט שאני לא רוצה לשמוע אותך.
יעקב מרגי: אבל לא כך החלטתי והם קפצו מייד.
יעקב מרגי: נמצאים אתנו נציגי המכללה.
<נועה לביא: הבעיה כפי שאנחנו רואים אותה – ותיכף נשמע דעות חלוקות וסתירה – הסגל הבכיר במשך 11 חודשים ניהל מפגשים עם ההנהלה, שסירבה לקרוא למפגשים עמנו משא ומתן, בסוגיות עקרוניות לנו.
<נועה לביא: מה אנחנו רוצים, בשורה התחתונה?
<נועה לביא: במילים הכי פשוטות: יש שחיקה מתמדת בתנאים שלנו תחת ההסכם הקיבוצי והנוהג המקובל במכללה, כפי שגם אושר בהסכם המקומי ב-2011.
<נועה לביא: מייד עם תחילת השביתה נפגשנו עם ההנהלה.
<נועה לביא: זה התפוצץ.
<נועה לביא: אנחנו מבקשים מן ההנהלה לנהל עמנו משא ומתן על נושאים שאינם מתוקצבים, ואת זה אני אומרת לנציגי ות"ת שיושבים כאן.
<נועה לביא: לדוגמה, קביעת נהלים מוסכמים ושקופים בשיתוף הסגל הבכיר לקידום המחקר וההשתלמויות של חברי הסגל האקדמי, כדי לשמור על רמתה הגבוהה של המכללה.
יעקב מרגי: ד"ר נועה לביא, רק רגע, יש לי שאלה.
יעקב מרגי: אתם מכללה מתוקצבת?
<נועה לביא: כן.
יעקב מרגי: תנו לי לשאול שאלות מנחות כי אנחנו לא בהרצאה אקדמית, כי יש לנו הרבה מרצים כאן, תראו כמה, והזמן מוגבל ואנחנו רוצים להגיע לתוצאות.
יעקב מרגי: אני לא מכלה את זמני לריק, אני רוצה לכתוב סיכום פרקטי.
יעקב מרגי: אז אני אשאל שאלות מנחות, כי ראיתי שזה הולך לקראת הרצאות ארוכות.
יעקב מרגי: אם אאמץ את הגישה הזאת אז זה יהיה כמו המשא ומתן ביניכם ובין האוניברסיטה.
יעקב מרגי: אתם מאוגדים בוור"מ – ועד ראשי המכללות המתוקצבות?
יעקב מרגי: לפני תחילת שנת הלימודים האקדמית קיבלתי קריאות "הצילו", קריאת כיוון מחלק מאנשי הסגל של המכללות המתוקצבות, שכנראה לא תיפתח שנת הלימודים האקדמית, ושריינתי לי דיון בהמתנה.
יעקב מרגי: אני שמח שזה נפתר.
יעקב מרגי: האם לא ספרו אתכם?
יעקב מרגי: או שזה לא מקובל עליכם?
יעקב מרגי: אלא אם כן תגידי לי שהסכסוך שלכם מול מכללת תל אביב-יפו שונה מהסכסוך הכללי.
דב חנין: הוא לא סכסוך על כסף.
<נועה לביא: הוא שונה במהותו.
יעקב מרגי: יש לך משהו להוסיף שאת חושבת שיתרום לדיון?
<נועה לביא: אני רוצה לבקש מכם, אנחנו מגיעים לכאן וקוראים לוועדת החינוך של הכנסת ליזום מהלך שיקרא להנהלת המכללה לשבת אתנו ולדבר אתנו, לפתור את הסוגיות שלדעתנו אפשר לפתור אותן.
יעקב מרגי: זאת בקשה צנועה, כי גם אני אקרא להם לשבת אתכם.
<נועה לביא: ואם אפשר אפילו בליווי של מישהו מטעמכם.
מירב בן ארי: למה אתם לא נותנים בינתיים לסטודנטים ללמוד?
יעקב מרגי: רגע, אני אוהב נוכחות של חברי כנסת, אבל יש פה סדר.
יעקב מרגי: זאת ועדת חינוך, תרבות ואחר כך ספורט.
יעקב מרגי: כעת אנחנו לא עושים ספורט, לראות מי צועק יותר.
יעקב מרגי: מי שרוצה לדבר יירשם בפתק.
יעקב מרגי: תחכו בסבלנות.
מירב בן ארי: לחברי כנסת מותר לקרוא קריאות ביניים.
מירב בן ארי: שאלתי את הגברת, מדוע בזמן שאתם מנהלים משא ומתן, שהוא לא על כסף, הוא על עקרונות, למה בזמן הזה הסטודנטים לא לומדים?
<נועה לביא: הגענו להכרזת השביתה והסכסוך המקומי, ביחד עם הסכסוך הארצי החלטנו לצאת גם לשביתה שלנו מכיוון שהגענו למבוי סתום מוחלט בדיונים שלנו עם ההנהלה.
<נועה לביא: הפעלנו את "נשק יום הדין" מבחינתנו, שהוא שביתה, כאשר עשינו את זה בכאב רב.
מירב בן ארי: התכוונת "נשק חודש הדין".
<נועה לביא: גם אני בתמימותי, אני לא מנוסה במשא ומתן, האמתי שזה ייפתר תוך יומיים–שלושה.
<נועה לביא: התחלנו לדבר עם ההנהלה למשא ומתן מזורז יומיים לפני השביתה ובאמת דיברנו ודיברנו ודיברנו, ובסופו של דבר זה שוב התפוצץ.
יעקב מרגי: תשאלי את דב חנין: מניסיון, התל-אביבים עקשנים.
יעקב מרגי: מי מבית ברל מציג את הבעיה?
<הלל רומן: אני מרצה בבית ברל, מוועד הסגל הזוטר.
<הלל רומן: אקרא את הדברים.
<הלל רומן: הסיפור קצת מסובך.
<הלל רומן: אנחנו מייצגים אוכלוסייה של 450 מרצות ומרצים המועסקים בתנאים שהם כנראה הגרועים ביותר במערכת ההשכלה הגבוהה, מפוטרים מדי שנה, לא מקבלים ותק וזוכים לשכר של כ-50% ממכללות אחרות, כל זאת במשך כעשרים שנים.
<הלל רומן: לפני שנתיים עברה המכללה לפיקוח ותקצוב ות"ת אך המרצים המשיכו להיות מועסקים בתנאים לא ראויים אלה, בחזקת בן חורג לשאר המכללות האקדמיות בארץ.
<הלל רומן: במקביל לתהליך זה התארגנו והקמנו ועד, אשר קיים משא ומתן במשך השנתיים האחרונות והגענו להסכמות עם ההנהלה, במסגרתן עשינו פשרות רבות כדי לעמוד במגבלות התקציביות של המכללה, אך המסגרת אליה נצמדנו בהוראת הוות"ת הייתה הסכמים שנחתמו זה מכבר על ידי סגלים זוטרים במכללת תל אביב-עפו ובמכללת שנקר.
<הלל רומן: לפני כחצי שנה הבאנו ביחד עם ההנהלה את ההסכם הזה, שהגענו אליו, לאישור.
יעקב מרגי: עם מי אוחדתם?
<הלל רומן: לא אוחדנו עם אף אחד.
יעקב מרגי: עברתם לוות"ת כפי שאתם?
<הלל רומן: כן.
יעקב מרגי: כמה סטודנטים יש בבית ברל?
<ניר הכהן: 4,000.
<הלל רומן: הבאנו את ההסכם הזה ביחד לאישור ות"ת ומשרד האוצר אך לצערנו הרב נתקלנו בחומה של התנגדויות של הגופים אשר הנחו את הנהלת המכללה, התנגדויות שסותרות את ההנחיות שהם עצמם הוציאו ומבקשות להנציח את סגל המכללה כאוכלוסייה מקופחת, כגון הסכם חריג באורך של 7 שנים לעומת 5 שנים במכללות אחרות, ותנאי העסקה חריגים, כגון ותק מופחת והיקפי משרה מוגדלים שדרשו לקבע על ידי ניתוק מהסכמים ארציים ענפיים שייחתמו בתקופת ההסכם.
<הלל רומן: בתחילת שנה זו, כאשר הגענו למבוי סתום במשא ומתן, הכרזנו על שביתה ללא הגבלת זמן.
<הלל רומן: בקיצור, אנחנו שובתים ומבקשים מכם לעשות כל שביכולת
<הלל רומן: כם כדי להשפיע על משרד האוצר לאשר את ההסכם שאליו הגענו עם ההנהלה ולהפוך אותנו לסגל ככל הסגלים האחרים בארץ.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע עכשיו את הצלע השלישית, שזה הסטודנטים, ואחר כך נשמע את הצלע השנייה.
<אלעד נחשון: אני יושב-ראש אגודת הסטודנטים האקדמית במכללת תל אביב-יפו.
<אלעד נחשון: קודם כול, תודה רבה על זכות הדיבור.
<אלעד נחשון: אני רק רוצה לציין, הוועדה הזאת סופר-חשובה.
<אלעד נחשון: מבחינתי אתם התקווה האחרונה שלנו כדי לסיים את הדבר הזה.
<אלעד נחשון: אנחנו נמצאים בתקופה שהחיים שלנו פשוט נהרסו.
<אלעד נחשון: יש כאן שני צדדים שבעיני הם חסרי אחריות.
<אלעד נחשון: צד אחד מושך אותם במשך שבועיים ורק כעת העלה את הנושא לסדר היום של המל"ג, וצד שני לא הפגין אפילו פעם אחת, אחרי שהוא סחט אותי רגשית כדי שהסטודנטים יפגינו יום-יום.
<אלעד נחשון: יום-יום הפגנו מול ההנהלה, ניסינו להביא אותה למשא ומתן, ובסופו של דבר הם לא הפגינו אפילו פעם אחת, פרט לאתמול בצהרים.
<אלעד נחשון: לי פשוט נמאס שהסטודנטים הם בני ערובה בכל פעם בדבר הזה.
<אלעד נחשון: אנחנו בני ערובה, אנחנו לא יכולים לעשות שום דבר.
<אלעד נחשון: לא משנה כמה אנחנו מנסים, זה פשוט מאבק אחר אינטרסים של כוח ושל עוצמה.
<אלעד נחשון: אנחנו פשוט בני ערובה ומוחזקים במצב הזה זמן רב.
<אלעד נחשון: בבקשה תסיימו את זה.
<שני משלזון: אני ראש מדור אקדמיה באגודת הסטודנטים במכללת תל אביב-יפו.
<שני משלזון: באתי להשמיע צד קצת אחר מיושב-ראש האגודה אלעד נחשון.
<שני משלזון: אני חושבת שלוקחים אותנו יותר מדי כמובן מאליו, כמין צד של "טוב, אם משהו לא מסתדר נשבות, לא נגיע ללמד, לא ניתן איזו השכלה לסטודנטים".
<שני משלזון: גם אצלנו יש 4,000 סטודנטים שדורשים איזו השכלה.
<שני משלזון: יוצא שיש לא מעט אנשים שלא מגיעים למכללה כבר חודש כי כל המרצים שלהם שובתים.
<שני משלזון: בקיצור, הכי ברור שאפשר, באנו פשוט להגיד: די! באנו להגיד: די לקחת אותנו כמובן מאליו.
<שני משלזון: באנו להגיד: די לקחת אותנו כקלף מיקוח.
<שני משלזון: נורא פשוט: לנו קשה לשלם עבור התואר הזה.
<שני משלזון: אנחנו לא יודעים מה הולך להיות אתנו.
<שני משלזון: אני לומדת סיעוד.
<שני משלזון: אם אני לא אלמד קורס מסוים בסיעוד – אני יכולה לטפל פה בכל אדם בעתיד, חס וחלילה, אבל לא אוכל להגיד לו: "המרצים שבתו ולכן אני לא יודעת מה לעשות".
<שני משלזון: אני לא יכולה לעשות דבר כזה.
<שני משלזון: זה אחריות שלי כמי שבחרה ללמוד לטפל באנשים בעתיד.
יעקב מרגי: יסלחו לי שאר הסטודנטים מתל אביב-יפו ומבית ברל.
<עדן בנימין: אשמח להגיד משהו בקצרה.
<עדן בנימין: אני תלמיד שנה א' במכללה האקדמית תל אביב-יפו.
<עדן בנימין: נכנסתי למכללה הזאת בתקווה שיהיה לי שם טוב יותר.
<עדן בנימין: התקבלתי ללימודים באוניברסיטה העברית, גם למדעי המחשב, אך בסופו של דבר בחרתי ללמוד במכללה.
<עדן בנימין: המצב שלנו הוא שנכנסנו לשביתה הזאת מן ההתחלה.
<עדן בנימין: מה שיש כאן, על פי הלחשושים שאני שומע מן המרצים במסדרון, זה שיכול להיות שיהיה לנו סמסטר קיץ.
<עדן בנימין: אני רוצה להגיד לכם, חבר'ה, אף אחד לא מבטיח לי בישיבות שניהלנו גם עם המרצים וגם עם ההנהלה שלא יהיה לנו סמסטר קיץ.
<עדן בנימין: בסמסטר קיץ אני לא אוכל ללכת לעבוד ואז לא אוכל לשלם כסף לשנה הבאה.
<עדן בנימין: תודה רבה.
יעקב מרגי: אחרי הסטודנטים אפסיק להיות נחמד, אבל נשמע עוד סטודנטים מבית ברל.
<קריאה: אפשר שתשמע גם אותי מתל אביב-יפו?
<קריאה: אף אחד עוד לא הציג את הפחת של הסטודנטים עצמם.
יעקב מרגי: נגמר הדיון?
יעקב מרגי: אם יסתיים הדיון ותחשוב שמשהו פוספס, תרים יד ותקבל רשות דיבור.
יעקב מרגי: בבקשה, מי מהסטודנטים של בית ברל ידבר?
<יותם ידיד: אני יושב-ראש אגודת הסטודנטים בבית ברל.
<יותם ידיד: המאבק של המרצים בבית ברל מוצדק, אנחנו מצדיקים את המאבק הזה ותומכים בו.
<יותם ידיד: אנחנו רוצים שהמרצים כן יקבלו את התנאים שלהם.
<יותם ידיד: אבל אנחנו אומרים: די לשביתה, שמגיעה כבר כמעט לחודש ימים, כאשר הלימודים של 4,000 סטודנטים לא בשגרה: באים שעתיים לשיעור ואז הולכים הביתה.
<יותם ידיד: אנחנו מבקשים שתעזרו לנו לסיים את השביתה, אבל עם התנאים שמגיעים למרצים שלנו, כי היום זה הם ומחר זה אנחנו בסופו של דבר.
יעקב מרגי: מכללת תל אביב-יפו, מה יש לכם לומר להגנתכם?
<ליאת וייס שחף: קודם כול, אני רוצה לומר שהלב שלנו יוצא לסטודנטים.
<ליאת וייס שחף: יש פה 4,000 סטודנטים שמ-22 באוקטובר לא התחילו ללמוד למעשה.
<ליאת וייס שחף: לא רק זה, אנחנו מדברים על נזקים מצטברים אדירים.
<ליאת וייס שחף: אנחנו ניצבים לפני התשלום השני של שכר הלימוד.
מירב בן ארי: סליחה, תוכלי לומר את התפקיד שלך?
<ליאת וייס שחף: אני סגנית הנשיא לקשרי חוץ במכללה.
<קריאה: איפה הנשיא?
<ליאת וייס שחף: הנשיא נמצא ב- - -
יעקב מרגי: השאלה לא במקום, סליחה.
יעקב מרגי: אם הייתי מזמין אותו והוא לא היה בא הייתי שואל את השאלה הזאת.
<ליאת וייס שחף: יש לנו 4,000 סטודנטים.
יעקב מרגי: כנראה המספר 4,000 מביא מזל "נאחס".
<ליאת וייס שחף: עוד מעט יהיו פחות, אנחנו מתקרבים לזה.
אילן גילאון: יש משא ומתן עם הסגל?
אילן גילאון: אתם מדברים עם מישהו?
אילן גילאון: אנחנו מתקדמים?
<ליאת וייס שחף: יש משא ומתן.
<קריאות: זה שקר, אין משא ומתן.
מירב בן ארי: סליחה, אנחנו שמענו אותך.
מירב בן ארי: תני לשמוע.
אילן גילאון: אני רוצה להגיד שגם לבי יוצא.
אילן גילאון: אבל כאן בטח יש אחריות.
יעקב מרגי: אתן לחברי הכנסת לדבר מייד אחרי שיציגו את הבעיה.
יעקב מרגי: אני בא בידיים נקיות לדיון, אני רוצה ללמוד את הנושא.
אילן גילאון: גם אנחנו.
<ליאת וייס שחף: אם אני יכולה להמשיך, בשנה האחרונה התקיים משא ומתן ארצי לגבי 17 מכללות ציבוריות, נחתם מסמך עקרונות.
<ליאת וייס שחף: באופן אישי אני לא מצליחה להבין, הנהלת המכללה לא מצליחה להבין איך נושאים שנדונו במשא ומתן הארצי מועלים שוב במשא ומתן המקומי.
<ליאת וייס שחף: מה שאני עוד לא מצליחה להבין הוא איך אותו ועד סגל ביקש את התערבותם של ות"ת, מל"ג והממונה על השכר ומרגע שהם התערבו ופסקו שגבולות הגזרה שהם מבקשים למשא ומתן לא לגיטימיים כי אנחנו כמכללה ציבורית לא מורשים- - -
אילן גילאון: על מה המחלוקת?
<ליאת וייס שחף: אנחנו לא מורשים לדון בכל הקשור בחופש אקדמי ובניהול אקדמי.
<ליאת וייס שחף: לשם כך יש מוסדות סוברניים.
דב חנין: הסגל האקדמי נגד חופש אקדמי?
<ליאת וייס שחף: אני אענה על הכול.
אילן גילאון: זה קשור אולי בהרעת תנאים?
<ליאת וייס שחף: זה לא קשור בהרעת תנאים.
<ליאת וייס שחף: דרך אגב, המרצים במכללה האקדמית תל אביב-יפו, הסגל האקדמי הבכיר נהנה מהתנאים הטובים ביותר בכל המכללות הציבוריות.
יעקב מרגי: סליחה, אין קריאות ביניים.
יעקב מרגי: מישהו לא מבין את זה פה.
<ליאת וייס שחף: אם אני יכול להמשיך את ההסבר: בכל מוסד אקדמי מתוקצב יש מועצה אקדמית וועד מנהל.
<ליאת וייס שחף: ועד מנהל אמון על ההחלטות הניהוליות; המועצה האקדמית אמונה על ההחלטות האקדמיות.
<ליאת וייס שחף: אותם חברים שיושבים כאן חברים גם במועצה האקדמית.
<ליאת וייס שחף: בעצם המועצה האקדמית מחליטה את כל ההחלטות האקדמיות.
<ליאת וייס שחף: אי אפשר להתערב או לעקוף את המועצה האקדמית ולשמש מעין עוקף בג"ץ, זה לא עובד כך.
<ליאת וייס שחף: יש מועצה אקדמית והיא מחליטה.
<ליאת וייס שחף: מאחר וגבולות הגזרה הותוו לנו, כבר ביום חמישי האחרון נשלח מכתב על ידי סמנכ"לית ות"ת שמתווה את גבולות הגזרה.
דב חנין: ות"ת לא עוסקת בחופש אקדמי, ות"ת עוסקת בתקציב.
דב חנין: ות"ת מנחה אתכם בענייני אקדמיה?
דב חנין: מוזר.
יעקב מרגי: היא תתייחס.
יעקב מרגי: אנחנו לא נוותר על ות"ת-מל"ג, נשמע את מי שנמצא כאן.
אילן גילאון: חבר'ה, פה זה לא אקדמיה.
אילן גילאון: תדברו פשוט, שאפילו חברי כנסת יוכלו להבין אתכם.
<ליאת וייס שחף: אסביר באופן פשוט.
<ליאת וייס שחף: הדיון הוא לא על כסף ולא על תנאים, כי הם הטובים ביותר.
<ליאת וייס שחף: הדיון הוא על פרוצדורות.
<ליאת וייס שחף: קודם כול, על פרוצדורות לא משביתים 4,000 סטודנטים במדינת ישראל, זה דבר אחד.
<ליאת וייס שחף: על פרוצדורות אפשר לדבר, לא צריך לשבות.
<ליאת וייס שחף: לגבי פרוצדורות – ות"ת, מל"ג והממונה על השכר יגדירו מה הם גבולות הגזרה לפרוצדורות.
<ליאת וייס שחף: ידינו כמוסד אקדמי מתוקצב כבולות.
<ליאת וייס שחף: אנחנו יכולים לנהל משא ומתן רק בגבולות הגזרה.
יעקב מרגי: נשמע את ות"ת-מל"ג.
יעקב מרגי: בית ברל.
<ניר הכהן: אני מנכ"ל מכללת בית ברל.
<ניר הכהן: תיקון לנתון שהצגתי קודם: 4,000 סטודנטים לומדים לתואר אצלנו בתחומי החינוך ועוד 2,000 סטודנטים לומדים לימודי תעודה בתוכנית משולבת עם האוניברסיטה הפתוחה.
<ניר הכהן: כל אלה מושבתים החל מהיום הראשון ללימודים.
<ניר הכהן: שני דברים ראשונים: הצורך להסדיר את תנאי ההעסקה של הסגל שלנו מוחלט ומסוכם על כולנו.
<ניר הכהן: אין לנו גם ויכוח על כך.
<ניר הכהן: אין לנו גם ויכוח על הזכות לשבות במצב שהדברים לא מסתייעים.
<ניר הכהן: יש לנו ויכוח נוקב על המידתיות ועל האופן שבו זה מתנהל.
<ניר הכהן: לפני שנתיים המכללה עברה לוות"ת.
<ניר הכהן: הדבר הזה זימן לנו גם אתגר וגם הזדמנות.
<ניר הכהן: האתגר שהוא זימן לנו, שממצב של מכללה לחינוך המתוקצבת על ידי משרד החינוך, עם תנאים שהיו נהוגים כפי שנהוגים שם, קו היעד שלנו עבר באחת למכללה ות"תית, כלומר לדלתא הרבה יותר גדולה מהדלתא שהייתה נהוגה בהסכמים מקומיים תחת אותו רגולטור.
<ניר הכהן: מנגד, ההזדמנות שניתנה לנו היא שבמודל ההעסקה בוות"ת יש מודל שנקרא סגל-עמית, שהוקם לפני כ-3-4 שנים, שמאפשר העסקה רציפה לסגל זוטר עם תנאים מלאים ורציפים, דבר שלא היה קיים.
<ניר הכהן: יחד עם האתגר וההזדמנות הזאת ניגשנו למשא ומתן, שאכן נמשך זמן רב, ואכן הגענו לרגולטורים לפני כמה חודשים.
<ניר הכהן: הם אישרו חלקים רבים ממה שהוסכם בינינו לבין הוועד, אך חלקים אחרים לא.
<ניר הכהן: הם נובעים מן הייחודיות של מכללה במעבר ממשרד החינוך לוות"ת.
<ניר הכהן: לדידם ההקבלה המלאה בינינו לבין מכללה ות"תית שעשתה הסכם מקומי לא אפשרית.
<ניר הכהן: אפשר להתווכח על זה אך זה בפירוש טיעון לגיטימי.
<ניר הכהן: שלחו אותנו בחזרה לשולחן העבודה.
<ניר הכהן: חזרנו עם עוד כמה דברים.
<ניר הכהן: היום לדעתנו מונח על השולחן מתווה, שלהבנתנו הוא מתווה ראוי, שמאזן בין כלל האתגרים שדיברנו עליהם.
יעקב מרגי: קיבלתם עליו אישור?
<ניר הכהן: אני אומר את זה בזהירות רבה כי המתווה הזה מונח על השולחן עם עקרונות מזוהים ומוסכמים למדי.
<ניר הכהן: זה לא לפני חתימה, אבל אלה בפירוש דברים שעומדים על השולחן, ואגיד אותם.
<ניר הכהן: יש בהם עמידה מלאה בכללי ההעסקה של ות"ת, כאשר ות"ת מגדירה כללים שחלקם ברורים וחלקם משאירים מרווח החלטה למוסד.
<ניר הכהן: אנחנו עומדים בכלל התנאים האלה.
<ניר הכהן: יש פה שיפור דרמטי בנושא תנאי שכר, רציפות העסקה ותנאי ביטחון תעסוקתי.
<ניר הכהן: קבענו רף חדש למה שנהוג ביתר המכללות, להבנתנו.
<ניר הכהן: הוגדרה זיקה משמעותית מאוד להסכם ארצי, אם יהיה כזה.