GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: ההורים שלכן, גם לכם ברכות, אבל אתן שמגיעות לפה.
מירב בן ארי: אתן יודעות, אני גם חברה במעמד האישה וגם פה בחינוך כבר שנתיים וחצי, כל הזמן אנחנו מתעסקות בקמפיינים, ב-metoo, בכל מיני, נשות תקשורת מאוד מאוד חזקות שבאות ואומרות.
מירב בן ארי: בסוף, מה זה משנה אם את בעצמך אין לך את הבמה ואת הפלטפורמה לדבר.
מירב בן ארי: כל הקמפיינים הגדולים זה חשוב, אבל הכי חשוב בעיניי זה שבנות כמוכן מגיעות לפה, מסתכלות להם בעיניים ואומרות להם, "אתם לא טיפלתם".
מירב בן ארי: אז זה להתחיל בלברך אתכן.
מירב בן ארי: ועכשיו, תנועת "הצופים", ואתם יודעים שאני בן-אדם שמגויס עבורכם, בכל ועדה ובכל שדולה.
מירב בן ארי: לא יכול להיות אירוע כזה שחניך פוגע מינית ומקודם.
מירב בן ארי: לא למדריך ובטח שלא לשנת השירות המקודשת, תסלחו לי, שמתוך, ונפתלי יודע, שמתי מעט נכנסים לשנת השירות.
מירב בן ארי: איך יכול להיות?
מירב בן ארי: איך אתם יכולים לעשות דבר כזה?
מירב בן ארי: תשמעו, עזבו חוק.
מירב בן ארי: המציאות - - -
יעקב מרגי: מהדיון הזה תצא יוזמת חקיקה.
יעקב מרגי: היא לא תהיה טובה לכם.
מירב בן ארי: לא, אבל אתה יודע מה - - -
<קלי קרלו כהן: אדוני היושב ראש, אתה תתפלא עד כמה אנחנו מייחלים לחקיקה מהסוג הזה.
מירב בן ארי: שנייה, שנייה, קלי, תשמע.
מירב בן ארי: אפשר לעשות חוק.
מירב בן ארי: אפשר לצאת מפה ויחתמו על זה, אבל בסוף אם אי אפשר לאכוף את החוק ואם בסוף מגיעה צעירה ואומרת לך "הוא הטריד אותי" ובסוף אותו הילד מקודם להדרכה, אני הייתי זורקת אותו מהסניף "לך הביתה, שלא תיכנס לפה".
מירב בן ארי: אתה יכול לעשות את זה, כי אתם יודעים, היה כאן דיון על שימוש באלכוהול וסמים שחניכים כאלה הורחקו לצמיתות.
מירב בן ארי: אז למה בזה כן ובפגיעה מינית לא?
מירב בן ארי: ונאמר כאן משהו כל-כך נכון, זה חותך בבשר.
מירב בן ארי: מסכין באמת נחלים, נישאר עם טראומה אבל נחלים, בפגיעה מינית יש נשים שמתעוררות אחרי 30 שנה.
מירב בן ארי: מה יהיה?
מירב בן ארי: איך קודם החניך הזה?
מירב בן ארי: מי זה הרשג"ד שהיה שם ועשה דבר כזה?
מירב בן ארי: ואני אומרת לך, עשר שנים ניהלתי מרכזים לנוער בסיכון, היו אצלי רק נערים, רק נערים.
מירב בן ארי: אירוע כזה אחד שקרה עם אחד מהנערים שלי, הוא לא דרך יותר במקום.
מירב בן ארי: חד-משמעית.
מירב בן ארי: וזה משגע אותי.
מירב בן ארי: אני יושבת פה ואומרת לעצמי, איך זה יכול להיות?
מירב בן ארי: עכשיו, תבין, אני באה מהבלתי-פורמלי.
יעקב מרגי: זה כתב האשמה הכי חמור.
מירב בן ארי: אלוהים יעזור לי אני עשר שנים שחיתי בחינוך הבלתי-פורמלי ורק עם נערים שחלקם הטרידו, ולא התביישתי להגיד לו, מעבר לטיפול והקב"סית אם צריך והעובד סוציאלי, כי ברור שבמקביל יש פגיעות אחרות, פגיעה מינית לא באה בחלל ריק, אבל למה, למה להשאיר אותו?
מירב בן ארי: למה לקדם אותו?
מירב בן ארי: לזרוק אותו, להגיד לו "אדוני, לך", למשפחה שלו, "אתם צריכים ללכת לטיפול".
מירב בן ארי: נכון, תגיד לי, קלי, "מירב, אין לי את הכלים המשפטיים", אתה לא צריך.
יעקב מרגי: כשכל המערכת עומדת מולה ונלחמת בה?
מירב בן ארי: אתה צריך להרחיק.
מירב בן ארי: ואני רוצה לראות את אותה משפחה שתבוא אליך ותגיד "סליחה, על מה אתה מוציא אותו מהשבט?
מירב בן ארי: " מי זאת המשפחה הזאת?
מירב בן ארי: עכשיו אנחנו מדברים הרבה על 'חשומה', מי זאת המשפחה הזאת שאין לה חשומה לבוא ולהגיד לך, "אדוני, תכניס אותו בחזרה"?
יעקב מרגי: חשומה זו בושה.
מירב בן ארי: בסדר, כל המדינה כבר יודעת את זה.
איילת נחמיאס ורבין: עברתם ל - - -
מירב בן ארי: חמודה, אני עוד מהבית, עוד לפני שאבי ידע מה זה.
מירב בן ארי: סליחה, עם כל הכבוד לאבי גבאי.
מירב בן ארי: אני אומרת לך דבר כזה, ועכשיו ברצינות, אני התיישבתי פה, שמעתי אותן ופשוט התביישתי והצטמקתי בכיסא.
מירב בן ארי: התנועות שאנחנו כל-כך גאים בהם, ואני גאה בכם, ואני אוהבת את "הצופים" ואת התנועות ואת הארגונים ואתם יודעים כמה שהלב שלי איתכם.
מירב בן ארי: איך יכולתם לעבור על זה לסדר היום?
מירב בן ארי: איך יכולתם לקדם אותו?
מירב בן ארי: איך יכולת, מילה אחרונה, להסתכל לה בעיניים, ולא אתה ספציפית, אלא אותה חניכה עם המדים הנהדרים ועם תחושות הערכיות שאני יודעת כמה ערכים, להסתכל ולהגיד לה: "אנחנו מקדמים אותו ומוציאים אותו לשנת שירות"?
מירב בן ארי: זה גורם לי לחיוך של פשוט בושה ומבוכה.
מירב בן ארי: מבוכה לנו ומבוכה לחברה הישראלית.
מיכל רוזין: תודה, מירב, על הדברים.
מיכל רוזין: אני רוצה להתחיל ולהגיד שאנחנו מאמינות לכן, וזה אומר הכול.
מיכל רוזין: בזה זה מתחיל ועם זה זה נגמר.
מיכל רוזין: להגיד להן, "אנחנו מאמינות לכן".
מיכל רוזין: ההכרה הברורה הכל-כך פשוטה הזאת.
מיכל רוזין: מאמינות לכן ומה אתן רוצות, מה אתן רוצות שיקרה?
מיכל רוזין: תאמין לי אני מכירה את הסיפור הזה.
מיכל רוזין: זה חבר שלה, היא לא רצתה עכשיו שהוא ילך לכלא.
מיכל רוזין: נפגעות תקיפה מינית לא מחפשות נקמה, לא מחפשות עכשיו שכולם ישבו בכלא, לא קמות בבוקר ומחפשות את מי להביא לבית משפט, הן רוצות הכרה בפגיעה, הן רוצות שיאמינו להן והן רוצות שמי שאחראי עליהן יטפל בזה כראוי.
מיכל רוזין: וכאשר לא מאמינים להן ולא שואלים אותן מה הן רוצות, ולא פעם דרך אגב יהיו כאלה שיגידו לכם, "אני לא רוצה לדפוק לו את החיים", או "אני לא רוצה להרחיק אותו, אבל אני רוצה שתהיה שיחה, אני רוצה שתהיה הכרה, אני רוצה שיקרה פה תהליך".
מיכל רוזין: תשאלו אותן מה הן רוצות, הן יודעות הכי טוב.
מיכל רוזין: תלוו אותן.
מיכל רוזין: תבואו מהמקום הזה.
מיכל רוזין: אני גם בוגרת "הצופים", פגיעה מינית קיימת בכל מקום, בכל מקום.
מיכל רוזין: זה לא "הצופים" ולא "השומר הצעיר" ולא "הנוער העובד והלומד", וגם בכנסת ישראל, היא קיימת בכל מקום, השאלה היא תמיד היא איך אנחנו מטפלים בה, איך אנחנו מתייחסים אליה.
מיכל רוזין: דרך אגב, כשיש מיעוט של תלונות ודיווחים זה אומר שאתם לא עושים את העבודה שלכם.
מיכל רוזין: ככל שתעשו את העבודה שלכם יותר נכון, זה אומר שתהיה הצפה של תלונות, זה לא אומר שיש אצלכם בעיה.
מיכל רוזין: הפוך, זה אומר שאתם מטפלים בסוגיה ויותר ויותר בנות נוער ובני נוער, כי גם בנים נפגעים, יקומו ויגידו "נפגענו".
מיכל רוזין: וזה רק מעיד שהחברה חזקה יותר.
מיכל רוזין: זה תהליך החלמה ושיקום.
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד עוד התייחסות אחת למה שאמרה פה הנערה המדהימה.
מיכל רוזין: הסיפור הזה של ההפרדה בין - - -
יעקב מרגי: אתן מבינות, אנחנו לא אומרים שמות.
מיכל רוזין: ההפרדה הזאת של בין 'הוא בחור נפלא, הוא מלח הארץ, הוא יכול להיות אדם מצוין, קצין בצבא' - - -
<קריאה: גם על האונס בשומרת אמרו את זה.
מיכל רוזין: ברור, אמרו את זה גם על קצינים בכירים בצבא ועל נשיאים וראשי ממשלות ומי לא.
מיכל רוזין: חבר'ה, תפסיקו לעשות את הנתק הזה, את ההפרדה בין הוא 'איש מדהים, מלח הארץ, אבל הייתה לו נפילה'.
מיכל רוזין: זהו, צריך לטפל בסוגיה גם אם הוא יכול להיות הילד הכי טוב בעולם, ילד טוב ירושלים.
מיכל רוזין: זה לא רלוונטי, הוא ביצע עבירה, הוא ביצע פגיעה וצריך לטפל בה.
מיכל רוזין: עכשיו אני רוצה להגיד פרקטית.
מיכל רוזין: כל הניסיון להשליך אחריות כי מה נותן החוק, לא מקובל עליי.
מיכל רוזין: אני עדיין לא שמעתי בדיוק מה הם עשו, שמעתי מהצד השני מה הם לא עשו.
מיכל רוזין: ה מה הם כן עשו?
מיכל רוזין: בעניין הזה צריך לחשוב איך להרחיב - - - מרגי פה אני צריכה שתהיה איתי.
מיכל רוזין: לא צריך פה חוק, יש סמכות למשרד החינוך, יש שם יחידה שלמה שמטפלת בנושא הזה של דיווחים ותלונות בבתי ספר.
מיכל רוזין: זה בתוך שפ"י, היחידה להתעללות מינית.
מיכל רוזין: יכול מאוד להיות שהם צריכים להיות אחראים גם על תנועות הנוער, לקבל סמכות גם על תנועות הנוער.
מיכל רוזין: זה אומר התערבות, זה אומר הדרכות, זה אומר להגיע כאשר יש מקרים - - -
יעקב מרגי: לא, כשאני אמרתי חקיקה, אנחנו נחייב אותם.
יעקב מרגי: כדי לקבל אישור של תנועת נוער או תקצוב של תנועת נוער.
יעקב מרגי: - - - סליחה, אי אפשר לבוא לגוף סטטוטורי כזה ולהטיל עליו מחויבות.
יעקב מרגי: הוא גוף נתמך, הוא גוף מתוקצב.
יעקב מרגי: כדי לתת לו סטטוס של תנועת נוער אני אחייב אותו בממונה על פגיעות - - -
מיכל רוזין: אמרתי מראש שיש להם את היכולת, אין להם את הכלים.
מיכל רוזין: יש להם את הסמכות ואת האחריות לטפל ויש מספיק דברים לעשות ואחרי מקרה כזה, בוודאי הייתם צריכים לעשות הכשרות והדרכות בכל פינה ולכל מדרג במקום - - -
מיכל רוזין: כן, רק לא טיפלתם במקרה שקרה, באופן - - -
יעקב מרגי: סליחה, גבירתי, את עם המדים, את רוצה לנהל את הדיון?
מיכל רוזין: המסר שעובר כרגע הוא מסר של התעלמות, של טיוח - - -
יעקב מרגי: הכול בהסתייגות עד שתגיבו, כי לא נתתי לכם להגיב.
יעקב מרגי: חסכתי מכם את ההתפרצויות, אם הייתם מציגים את המצגת ו"אנחנו עושים כך" לעומת המציאות העגומה, אז היינו מפסיקים כל עמוד של מצגת בהתפרצות.
יעקב מרגי: אז חסכתי מכם זאת.
יעקב מרגי: זה לא ש - - -
מיכל רוזין: הנשים שיושבות בצד הזה ומעידות, לא יעזור כמה תגידו "אבל עשינו, אבל עשינו, אבל עשינו", זה מעיד על כשל.
מיכל רוזין: צריך לבדוק איפה הכשל, צריך להבין איפה הכשל, וזה מתחיל בלהאמין להן ולהכיר בפגיעה.
יעקב מרגי: אילן גלאון.
אילן גילאון: אני לא חבר בוועדה, אבל הגעתי לכאן משום שפנתה אליי אימא, בדם ליבה היא פנתה אליי, ואני חושב שבאתי לאחד הדיונים היותר עצובים שהיו כאן אי פעם.
אילן גילאון: כל ארבעת ילדיי היו ב"צופים" בתקופה יותר מוקדמת, מעולם תנועת "הצופים" לא התקשרה לי עם האסוציאציות הללו.
אילן גילאון: כן, גם אני חניך של "השומר הצעיר" ואני מאוד מוטרד שאולי הדברים האלה קיימים גם שם.
אילן גילאון: ולמזל מזלנו של כולנו שיש כאן הורים כאלה ויש חניכות כאלה ואנחנו מגיעים לכאן, ואני גם מבין שכולם תופסים מהו הכשל הנוראי.
אילן גילאון: חבר'ה, אתם לא צריכים חוק.
אילן גילאון: חוק הוא ברירת מחדל למצב שבו אנחנו לא יכולים להתקיים על החוק שאנשים יהיו בני אדם, ואתם הרי תנועה מחנכת, אתם החוק.
אילן גילאון: חוק "הצופים" צריך למנוע את הדברים הללו.
אילן גילאון: אדוני, איך אומרים על פקודה בלתי-חוקית?
אילן גילאון: פקודה בלתי-חוקית היא פקודה שדגל שחור מתנוסס מעליה, וכאן זה בדיוק המקרה הזה.
אילן גילאון: והיות שאני לא רוצה להכביר במילים ולהוקיע אתכם שוב ושוב, כי אני מבין שאתם מוקעים בלי ההלקאה נוספת שלנו, אני מאוד מעוניין לדעת איך אתם הולכים להתמודד עם זה, לתקן אחורה ואיך אתם דואגים שזה לא יקרה קדימה.
אילן גילאון: כי אין מה לעשות, אתם תמיד צריכים להקדים את החברה, לא להיות אספקלריה שלה, לא להיות המראה שלה.
אילן גילאון: החברה צריכה להיות המראה של פרי החינוך שלכם.
אילן גילאון: וכאן זה עניין של התמודדות והתמודדות יומיומית ודאגה לכל פרט ולכל קמט ולכל ריס.
אילן גילאון: אז היו נכונים, חברים.
יעקב מרגי: תודה, אילן.
איילת נחמיאס ורבין: באתי לפה גם כי אני חניכת ה"הצופים", גם כי הבן שלי חניך ב"צופים" וכי זה קצת הבהיל אותי כי היו בטיפ"ש בחודש האחרון, נכון?
איילת נחמיאס ורבין: היה טיול פתיחת שנה, אז זה קצת מלחיץ, קצת הרבה.
איילת נחמיאס ורבין: צריך גם לזכור שאנחנו פה מתנהלות בעולם הזה של הטרדות מיניות.
איילת נחמיאס ורבין: בטח אלה מאיתנו שהחליטו גם להיחשף באופן אישי, מתנהלות פה בעולם שאנחנו מותקפות על זה שאנחנו, גם אלה מאיתנו שלא חשפו שמות, מותקפות על עצם זה שאנחנו חשפנו והיינו גלויות בעניין הזה והעולם הזה עובר כרגע טלטלה מאוד גדולה.
איילת נחמיאס ורבין: אותי למשל מעניין לדעת האם ב"צופים" בוטל 'מבחן האגרוף'.
איילת נחמיאס ורבין: אתם מכירים את 'מבחן האגרוף'?
איילת נחמיאס ורבין: 'מבחן האגרוף' הוא מבחן שאומר - - -
תמר זנדברג: אל תדגימי.
איילת נחמיאס ורבין: לא, זה לא גס.
יעקב מרגי: אני חטפתי אגרוף בלי להיות "בצופים", זה לא אותו הדבר?
איילת נחמיאס ורבין: '
איילת נחמיאס ורבין: מבחן האגרוף' הוא מבחן של מכנסיים קצרים שרק בנות צריכות לעבור אותו, האם המכנסיים שלה עוברות את האגרוף או לא עוברות את האגרוף.
איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, צריך להבין משהו, למה אני מתעכבת בכלל על 'מבחן האגרוף'?
איילת נחמיאס ורבין: כי '
איילת נחמיאס ורבין: מבחן האגרוף' הוא מסר.
איילת נחמיאס ורבין: הוא מסר כי לא עושים את 'מבחן האגרוף' לבנים, עושים אותו רק לבנות.
איילת נחמיאס ורבין: אחר כך ישאלו אותנו למה אנחנו מגישים כל מיני הצעות חוק שמדברות על תלבושת אחידה, כי זה גם זולג לבתי הספר.
איילת נחמיאס ורבין: עכשיו זה גם איזה שהוא מסר, שאם המכנסיים שלנו נניח קצרים מהאגרוף , אוהבת או לא אוהבת, אגב, זה אולי אומר שרק לבנות אסור להיות לבושות ככה.
איילת נחמיאס ורבין: זה מעביר איזה שהוא מסר.
איילת נחמיאס ורבין: ואני כמי שאוהבת את התנועה הזאת ומבחינתי היא בית לכל ילד וילדה ישראליים, אני מבקשת מכם, לפני שאתם מדברים, תורידו לרגע, תסירו לרגע את המגננות, תסירו רגע את התחושה הזאת שאתם נשפטים.
איילת נחמיאס ורבין: יש פה בנות, ואני אומרת לכם את זה כמי שעברה הטרדות מיניות, הן לא ישכחו את זה.
איילת נחמיאס ורבין: הן יתאוששו.
איילת נחמיאס ורבין: הבת של אימא שלה היא באמת הבת של אימא שלה, היא חזקה, היא הגיעה לפה, היא תהיה בסדר, אבל הן לעולם לא ישכחו את מי שלא טיפל בה ואת מי שלא עמד לצדה, ואת זה הן לא יוכלו לשכוח.
איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם שאני בהטרדה מינית שאני עברתי, וזה היה חבר של המשפחה שלי, אני לא יכולה לשכוח אפילו את ההלם על הפנים של מי שגילה את זה שהוא עשה לי את זה.
איילת נחמיאס ורבין: כי, מה, לא היה לך ברור שאם אני אומרת את זה אז זה אכן היה?
איילת נחמיאס ורבין: ולכן אתם חייבים, ואני מבינה את הצורך רגע לגונן ומפני כל מיני הצעות חוק שאולי אנחנו נביא לעולם, אני מבקשת מכם, יש כאן איזה שהוא מסר כללי שעובר ומשהו בטיפול לא היה נכון.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו עכשיו לא בעולמות של משפט ולא באולם בית המשפט, התנועה הזאת חשובה מדי לכל מי שמכיר אותה מכדי שעל הדבר הזה נוכל לעבור לסדר היום וזה מה שאני מבקשת מכם.
יעקב מרגי: הוועדה הזאת הקימה ועדת משנה שמתמקדת כל כולה בחינוך הבלתי-פורמלי.
יעקב מרגי: תנועות הנוער וארגוני הנוער זה החלק הארי בה.
יעקב מרגי: תבינו מה החשיבות, מבחינתנו כשאנחנו אומרים משפטים ומילים, אפילו אולי קלישאה, אני היום אחרי הדיון הזה, אולי הייתי אומר באמת קלישאות, הלכתי אחרי שיש ערך מוסף ותרומה, ואני מכיר בתרומה, אבל זה עוד מקום שחשבנו שהוא מוגן והוא לא מוגן.
יעקב מרגי: זה יכול היה לקרות, אבל טיפול נכון של מערכת.
יעקב מרגי: אני אתן לכם את זכות התגובה, אל דאגה.
תמר זנדברג: גם אני פה כי קיבלתי פניות מהורים וממשפחות.
תמר זנדברג: גם הבת שלי הולכת ל"צופים", אבל האמת שאני פה בתור אזרחית שמסתכלת גם על התהליך שכל נושא ההטרדות המיניות בגופים ובארגונים עובר עם השנים, ואני רוצה להגיד לכל הנציגים הבכירים של "הצופים" שיושבים כאן, כל ישראלי וישראלית יודע מה זה "הצופים", תיארה את זה איילת, אני בטוחה שאתם חושבים כרגע שאיכשהו אצלכם זה אחרת ממה שקרה בצבא ובבתי הספר ובמקומות עבודה ובכנסת ובקיבוצים ואני לא יודעת מה, ובהמון המון גופים שהרגישו את עצמם, ורוב הסיכויים שבצדק, כגופים משפחתיים, כגופים חינוכיים, כגופים שמופק המון המון ערך ממה שנהוג לכנות "ביחדנס", לא רוצה לקרוא לזה סגירות.
תמר זנדברג: באמת, אני לא רוצה לייחס לזה איזה שהן קונוטציות שליליות, יש לזה גם המון קונוטציות חיוביות, אבל הרגע שבו תבינו שזה לא שונה מכל אחד מהדברים ששמעתם, כולל בתקופה האחרונה, לא מהתקשורת, שגם חשבה על עצמה שבגלל מאפיינים אחרים כנראה שם זה אחרת, ולא מחברות סגורות או מקיבוצים או מכל מקום אחר שחש את עצמו - - -
יעקב מרגי: לאורך כל הסקאלה.
תמר זנדברג: - - וחושב על עצמו שבאמצעות הערכים שלו הוא יהיה חסין מפגיעה בהם, ברגע שתבינו את זה, כך תקדימו לעזור, לא רק לנפגעות ולבנות ולחניכות שלכם שיושבות כאן, אלא גם לעצמכם ולתנועה ולערכים שאתם רוצים לקדם.
תמר זנדברג: הדבר הזה שהפוגע מתקדם והנפגעת מוצאת את עצמה בחוץ לא התחיל ב"צופים" ולא התחיל היום.
תמר זנדברג: אבל, עובדה, היום בשנת 2017, ויש כאן גם מסר לכל מי שאומר בחוץ "טוב, זה היה והתקדמנו" וכל הדברים האלה – הנה, אנחנו יושבים כאן היום, ב- 2017, ויש כאן בנות, נערות, נשים צעירות שהאמינו ב"צופים" ומאמינות ב"צופים" וראו את עצמן והיו חלק והן היום איפה שאתם חשבתם שאולי זה היא לפני 20 שנה.
תמר זנדברג: אז ככל שתתגברנה ההתנגדויות והמחשבה ש'אצלנו זה אחרת', אנחנו פשוט נאריך את זמן הפגיעה, גם החברתית- הסביבתית וגם האישית.
תמר זנדברג: ככל שתקדימו לפתוח ידיים, גם אלינו, גם אל המומחיות בנושא, אל מרכזי הסיוע, אל המשפחות, אל הנערות – ככה כולנו נרוויח.
תמר זנדברג: אתם, הן, כולם כולם כולם.
תמר זנדברג: ולכן באמת, באנו לכאן לא רק בשם הבנות שדיברו כאן, שלצערי לא שמעתי, אבל שמעתי חלקן באופן פרטי, אלא בשם הערכים שאתם רוצים לקדם.
תמר זנדברג: בואו תראו לנו שאתם פותחים את הידיים האלה לתיקון הזה ויש כאן באמת המון המון גורמים סביב השולחן שהתגייסו לעזור לכם, אבל אתם חייבים לפצוח את עצמכם לעזרה הזאת.
יעקב מרגי: חוזר אליכם.
<קלי קרלו כהן: אדוני היושב ראש, הזרועות שלנו יותר מפתוחות, הזרועות שלנו מייחלות לשיתוף הפעולה מהסוג שאתן מתארות.
<קלי קרלו כהן: מסביב לשולחן הזה יושבים נציגים גם של ארגונים שאיתם אנחנו עמלים ביום יום על שיתופי הפעולה.
<קלי קרלו כהן: שאלתם מה עשינו?
<קלי קרלו כהן: אנחנו עושים באמת ימים ולילות בהכשרות, בפעילות מניעתית, בשיתופי פעולה עם ארגונים שעוסקים חינוכית וערכית בכל אשר ניתן לעשות במסגרת מה שגוף חינוכי יכול לקחת על עצמו.
<קלי קרלו כהן: אנחנו לא חושבים שאנחנו אחרים, גברתי חברת הכנסת, ההפך הוא הנכון.
<קלי קרלו כהן: אנחנו בטוחים - - -
יעקב מרגי: קלי אתה לא יכול לעמוד.
יעקב מרגי: לשבת - - -
<קלי קרלו כהן: אבל, מכובדי, אני הקשבתי כל כך הרבה - - -
יעקב מרגי: סליחה, תן לי משפט.
יעקב מרגי: אחרי שתעשה את חובתך אני אתן לך, אני אדליק את המצגת.
<קלי קרלו כהן: עזוב, לא צריך מצגות.
יעקב מרגי: אתה לא יכול לשבת פה לתת לי נאומים אידאולוגיים פילוסופיים וזה.
יעקב מרגי: יש פה מצב שהוצג.
יעקב מרגי: קודם כל תדבר איתי על ההצגה שהייתה כאן, לאחר מכן אני אדבר איתך על מה שאתה רוצה.
יעקב מרגי: אתה קודם כול תתייחס.
יעקב מרגי: יש פה בנות ששאלו, יש פה הורים וחניכות שישבו ואמרו שהן הופקרו לבדן.
יעקב מרגי: לא רק זה שהן הופקרו, הן גם בתחושה שכשהן עמדו מולכם, כולם נגדם.
יעקב מרגי: הן הפכו להיות המטרד, לא המוטרד.
יעקב מרגי: אני רוצה שתתייחס למקרים האלה, אני לא רוצה שתיכנס - - - תגיד סליחה.
יעקב מרגי: אתה יודע, מותר לבוא ולהגיד - - -
<קלי קרלו כהן: לא, אסור, אדוני היושב ראש, אסור לי להתייחס לאף אחד מהפרטים פה.
<קלי קרלו כהן: יושבים פה אנשי חוק שיעידו שאני לא יכול להתייחס - - -
יעקב מרגי: סליחה, סליחה אני לא - - -
מירב בן ארי: לא, אבל למה הוא לא עונה?
מירב בן ארי: למה קידמתם את אותו מדריך לשנת שירות?
מירב בן ארי: תסביר לי - - -
יעקב מרגי: סליחה, תן לי לפני כן לטענה שלך.
יעקב מרגי: יש תלונות במשטרה חוץ ממך?
מירב בן ארי: למה הוא הלך לשנת שירות?
מירב בן ארי: אפשר לקבל תשובה
יעקב מרגי: חוץ ממך, מישהי הגישה תלונה במשטרה?
מירב בן ארי: כן, מי הגישה?
יעקב מרגי: אז אל תתייחס למקרה שלה.
מירב בן ארי: נו, אז מה אתה נותן לי את המקרה הזה?
יעקב מרגי: אל תספר לי סיפורי חוק.
יעקב מרגי: בוא, קלי, בוא תקשיב, אלה טעויות שעושים אנשים שמוזמנים לוועדות בכנסת ולא יודעים איך להתנהל, אתה עולה על כל מוקש אפשרי.
יעקב מרגי: יש פה טענות קשות על כך, א', שחניכות לא טופלו, ב', הרגישו עוינות במערכת, ג', אותם פוגעים קודמו.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת למה.
יעקב מרגי: תן לי תשובות.
יעקב מרגי: אחר כך אני אתן לך דיון מיוחד על תנועת "הצופים".
מירב בן ארי: שנת שירות היא עדיין במסגרת "הצופים".
יעקב מרגי: מה אתה מרביץ לי עכשיו, 'עושים יום ולילה'?
יעקב מרגי: עושים יום ולילה במבחן התוצאה, ואתה רואה מה מבחן התוצאה.
<בוגרת "הצופים": אני יכולה להוסיף משהו?
יעקב מרגי: לא, לא עכשיו, לא בשלב הזה.
אילן גילאון: אולי תתחיל ממה אתה הולך לעשות עם זה, זה יהיה לך אולי יותר קל.
<קלי קרלו כהן: לפני כשבוע הכרזנו על הקמה של ועדה חיצונית בראשות השופטת בדימוס, הגב' נורית אחיטוב.
<קלי קרלו כהן: הוועדה הזו מתכנסת לראשונה ביום שלישי הקרוב.
<קלי קרלו כהן: מאחר שאמרנו שאכן זרועותינו פתוחות ויכול להיות שבמסגרת מה שנעשה בעבר אנחנו נצטרך ללמוד לעשות זאת אחרת, בפגישות מכינות שכבר קיימתי עם השופטת בדימוס, הגב' אחיטוב, אנחנו מבקשים להביא בפני הוועדה מקרים מהסוג שעלו פה ותוארו גם על ידי הבוגרות ולבקש הנחיות ולבקש התווייה של דרך.
<קלי קרלו כהן: הוועדה הזו היא ועדה בלתי תלויה, לא יישב בה אף אחד מטעם תנועת "הצופים".
<קלי קרלו כהן: חברים בה כרגע שלושה חברים מחוץ לתנועת "הצופים".
<קלי קרלו כהן: אנחנו נלמד יחד עם הוועדה את מה שהחוק מאפשר לנו, אנחנו נלמד את המסוגלות הערכית לדבוק עדיין בשמירת ביטחונם של כל מותקף ומותקפת, ואחר כך נפעל.
<בוגרת "הצופים": אני יכולה רק לשאול שאלה?
מירב בן ארי: אלה שהטרידו הם מדריכים עדיין?
מירב בן ארי: אתה כן יכול להתייחס - - -
יעקב מרגי: אתה יכול להתייחס, עם כל הכבוד.
מיכל רוזין: יש הבדל בין איך טיפלת במקרה לבין זה שקידמו אנשים.
תמר זנדברג: אל תסתתר בחסות החוק.
תמר זנדברג: זה לא המקום.
יעקב מרגי: רגע, רגע, חברי הכנסת, לא להתנפל.
מירב בן ארי: אם היא לא הגישה תלונה, אדוני, הוא לא כפוף לשום כללים של בטחון פנים.
מירב בן ארי: שהוא יגיד לנו אם הוא ישלח את הבת שלו למקום שחניך עדיין שידוע שהוא הטריד והוא המדריך.
מירב בן ארי: הבת שלך הייתה הולכת להיות חניכה שמה?
מיכל רוזין: גם כשאתה אומר 'אני מוגבל מלהרחיק, אני מוגבל בלנקוט אמצעים', אבל פה עשיתם את ההיפך.
מיכל רוזין: שים לב, לא שאלנו "למה לא הרחקתם?
מיכל רוזין: למה לא הענשתם?", אני מסבירה לך.
מיכל רוזין: אתה לקחת את אותם, יש פה כמה, וקידמת.
מיכל רוזין: זה מסר אחר.
מיכל רוזין: עכשיו תגיד לי 'אני לא יכול להרחיק כי יש עליי מגבלות חוקיות'.
מיכל רוזין: זה משהו אחר, לבחור אותו לשנת שירות, לבחור אותו להיות רשג"ד זה קידום.
יעקב מרגי: הנה אני אומר לך, אם אני לא אקבל תשובות - - -
מירב בן ארי: על סמים כן?
<קלי קרלו כהן: כן.
יעקב מרגי: אתה עונה גם בשם משרד החינוך?
יעקב מרגי: מי ממשרד החינוך כאן?
יעקב מרגי: אין לכם מנהל, נכון?
<קריאה: אין ראש אגף, זה במכרז.
יעקב מרגי: מר קלי, תקשיב טובטוב.
יעקב מרגי: כנראה יש פה איזו אי הבנה מכל הסובבים, גם מאלה שאתה מתייעץ איתם.
יעקב מרגי: בוא תקשיב טוב-טוב, אני נחמד עד שזה נגמר לי.
יעקב מרגי: אני אתבע, אם אני לא אקבל תשובות חד-משמעיות מה הולך להיות עם אלה שאין נגדם תלונה במשטרה היום בדיון הזה, אני אתבע ממנכ"ל משרד החינוך, משר החינוך, לעצור לכם כל התקשרות עם המשרד.
יעקב מרגי: אני אדאג ואני לא לוקח אחריות על כל מה שיקרה לתנועת הנוער.
יעקב מרגי: לכן, אם אתם רוצים 10 דקות, 5 דקות התייעצות בחוץ, תתייעצו בחוץ.
מירב בן ארי: צריך להיזהר.
יעקב מרגי: אני לא נזהר.
יעקב מרגי: לא יתכן דבר כזה, אתה יושב לי פה מתייעץ עם חבורת היועצים שלך שאומרת לך - - - הוא אומר לך, הבחור הודה, הבחור הודה.
יעקב מרגי: הוא יושב אצלך, לא רק יושב אצלך, גם מקודם.
<קלי קרלו כהן: הבחור לא הודה, הבחור נמצא בחקירה ועד לרגע זה, אני מתנצל - - -
<קלי קרלו כהן: אני מתנצל.
<קלי קרלו כהן: אתה שואל אותי שאלה, אני רוצה לענות לך.
יעקב מרגי: אני מדבר על המקרה שבו לא הוגשה תלונה.
<קלי קרלו כהן: על המקרים שדווחו פה כאן ועכשיו.
יעקב מרגי: שאין בו תלונה.
<קלי קרלו כהן: כאן ועכשיו.
<קלי קרלו כהן: המקרים שדווחו כאן הם מקרים, אחת, יש פה מקרה שדווח למשטרה, חזר אלינו דרך הרווחה ללא כל הגדרה של מסוכנות או כזו שמונעת ממנו לא להתקדם אלא לשמש - - -
מיכל רוזין: נו באמת, הגדרת מסוכנוּת?
תמר זנדברג: אז זה מקובל עליך שהוא ממשיך בחייו והיא זו שמודרת?
<קלי קרלו כהן: אדוני היו"ר, אני מבקש ממך - - -
<קלי קרלו כהן: לא, אני לא יכול - - -
יעקב מרגי: לא, אתה לא מבין את הקושי?
תמר זנדברג: מה עם החניכה?
תמר זנדברג: יש לך אחריות גם עליה.
תמר זנדברג: אתה ישן בשקט כשהיא בבית והוא מדריך?
<קלי קרלו כהן: לא, אני לא ישן בשקט בכלל.
תמר זנדברג: אז מה אתה עושה עם זה?
<קלי קרלו כהן: בלי שום קשר אני לא ישן בשקט.
מיכל רוזין: מה קשור מסוכנות?
מיכל רוזין: יש פה מסר וערכים.
יעקב מרגי: קלי, אני אשאל אותך שאלה יותר קלה, אתה מבין את הקושי שלנו?
<קלי קרלו כהן: בוודאי.
<קלי קרלו כהן: מבין, מכיר, אמפטי, מכיל - -
<קלי קרלו כהן: כבול.
<קלי קרלו כהן: כבול בחוק.
יעקב מרגי: אתה לא כבול.
יעקב מרגי: לקדם אותו אתה לא חייב.
תמר זנדברג: על ידי מה אתה כבול?
<קלי קרלו כהן: אני לא מקדם אף אחד.
יעקב מרגי: קידמת אותו.
<קלי קרלו כהן: אני לא קידמתי אף אחד.
<קלי קרלו כהן: אני לא יכול להרחיק.
<קלי קרלו כהן: צריך להבין, כדי להדריך בתנועות נוער זה לא קידום - - -
מיכל רוזין: שנת שירות זה לא לקדם?
יעקב מרגי: אתה רוצה להגיד לי שהילדה הזו משקרת?
מיכל רוזין: אה, מדריך זה לא קידום?
מיכל רוזין: כי כולם מדריכים וכולם רשג"דים וכולם רכזים - - -
תמר זנדברג: מה שאתה עושה עכשיו זה חיבוק לפוגעים וכתף קרה לנפגעת.
תמר זנדברג: זה מה שאתה עושה.
תמר זנדברג: אתה, יש לך מה ללמוד.
יעקב מרגי: רגע רגע רגע, קלי.
יעקב מרגי: תמר, לא, לא יהיה.
יעקב מרגי: סליחה, עם כל הכבוד, עם זה שהנושא טעון אי אפשר להתנפל כולם ביחד ולא שומעים דיון, זה קרקס אחד גדול.
יעקב מרגי: מרגע זה, נגמר, רשות דיבור ממני, נקודה.
אילן גילאון: אפשר הערה בשקט?
יעקב מרגי: כן, בבקשה, אילן.
מיכל רוזין: מדבר לי על מסוכנוּת.
אילן גילאון: קלי, אם מסוכנות בתנועת נוער אינה כישור להיות מדריך, עכשיו, אני רוצה שאתם תפעלו לפי כלל הכי מינימלי שיכול להיות, שאם יש ספק אז אין ספק.
אילן גילאון: זאת אומרת שזה ברור לכם לגמרי שבתנועה עם ערכים כמו שלכם, אדם כזה לא יכול להיות בעמדה שהוא מלמד אחרים מה לעשות.
<קלי קרלו כהן: אני מקבל את זה, אתה לא שמעת אותי אומר אחרת.
אילן גילאון: אני רוצה לשמוע אותך.
<קלי קרלו כהן: ההפך הוא הנכון.
איילת נחמיאס ורבין: למה אתה לא אומר את זה?
יעקב מרגי: רגע, אולי תקשיב קצת.
יעקב מרגי: בסמוי קיבלת גם כמה טיפים איך להתנהג בדיון, כנראה לא שמת לב.
יעקב מרגי: אז בוא תמשיך ונראה את התגובה שלך אם אתה ממשיך להתחפר בחול.
<קלי קרלו כהן: מה זה להתחפר?
יעקב מרגי: זה מה שאתה עושה עד לרגע זה.
יעקב מרגי: יש פה מקרים קשים, טענות כלפיכם.
<קלי קרלו כהן: אני יכול לקבל את ההפסקה שהצעת?
יעקב מרגי: צאו חמש דקות.
<קלי קרלו כהן: בסדר.
יעקב מרגי: צאו לחמש דקות להתייעץ.
יעקב מרגי: משרד החינוך ידבר בינתיים.
תמר זנדברג: תנועה חינוכית, מה, הוא לא יכול לזוז בלי ייעוץ משפטי?
תמר זנדברג: אין ערכים שאתם מנחילים לחניכים שלכם?
מיכל רוזין: כן, זה בכלל לא עניין של מסוכנות וחוק.
תמר זנדברג: לא, ממש לא הקשבת לעצות שנתתי לך.
יעקב מרגי: אתה אפילו לא מבין.
יעקב מרגי: צאו, צאו.
יעקב מרגי: תתייעצו, חבל על הזמן.
מיכל רוזין: עברנו את זה עם מד"א.
תמר זנדברג: שים את החליפה והמדים של "הצופים", כמו החניכים שלך - - -
יעקב מרגי: תמר, רגע, בואו.
יעקב מרגי: סליחה, רבותיי, עם כל סערת הרגשות, זה לא דיון טיפוסי אצלי.
יעקב מרגי: לא יהיו יותר.
יעקב מרגי: וגם לא מתנפלים.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, לא מתנפלים עליו.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להציע משהו, אדוני יושב הראש.
איילת נחמיאס ורבין: אם אפשר.
איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שיש דברים שהוא מעוניין לחלוק רק עם חברה הכנסת מבחינת מידע - - -
יעקב מרגי: לא, זה לא מה שהוא אמר, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: אומר לך הבחור - - - רבותיי, אני מבקש לא להפריע.
איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להבין שיש מצבים ש - - -
יעקב מרגי: הורים, קצת איפוק.
יעקב מרגי: תקשיבו, הוא בא ומסתתר אחרי קשיים פרוצדוראליים שלו, אחרי תקנון פנימי שלו.
יעקב מרגי: יש פה בעיה קשה מאוד מעבר להרחקה.
יעקב מרגי: אתם יודעים, אולי התחלנו מזה, אבל צריך ליווי וטיפול.
יעקב מרגי: התנערות?
יעקב מרגי: למה התנערות?
יעקב מרגי: למה להפוך אותה לעוינת?
יעקב מרגי: למה כל המערכת - - -
מיכל רוזין: אני באמת לא חשבתי שהמצב כזה קשה כמו שהתברר לי עכשיו.
מיכל רוזין: כזו הפקרות, לא תיארתי לעצמי.
יעקב מרגי: דבר שני, עם כל הכבוד, להסתתר לי מאחורי חוק.
יעקב מרגי: יש תלונה במשטרה?
יעקב מרגי: גם כשיש תלונה במשטרה אנחנו לא מתייחסים לנושא החקירה.
יעקב מרגי: התנהלות כללית.
יעקב מרגי: אי אפשר לבוא ולהגיד "אני לא יכול, אני לא יכול, אני לא יכול".
איילת נחמיאס ורבין: ברור, יש לך חבות כארגון.
יעקב מרגי: משרד החינוך, אני אגיד לכם מה אני רוצה מכם.