GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: כשהודענו לבית הספר, מייד המחנך דאג שהכיתה שלו תהיה בקומת הקרקע.
יעקב מרגי: הוא גם עשה סבב שיחות והתייחסות.
יעקב מרגי: אם המורים יקדמו את פני התהליך לא אחרי שהוא יידרס או שיפגע במישהו - - -
<ליאת אורי: בהחלט, בהכשרה ובהדרכה, כי אני יכולה לתת לך דוגמאות לסיטואציות שהייתה פעילות בכיתה ואחת הילדות בתוך הפעילות פתאום פתחה ודיברה על הקושי שלה החברתי, שהיא תמיד לבד בהפסקות, שילדים צוחקים עליה ומתעללים בה.
<ליאת אורי: אתה יודע מה המורה אמרה?
<ליאת אורי: מיכל, תפסיקי לדבר שטויות, יש לך הרבה חברות.
<ליאת אורי: אז אם אני מדברת על הכשרה והדרכה, עזוב את המוגבלויות, זה מתחיל בדברים האלה.
<ליאת אורי: כמובן שלמורים יש הרבה עבודה ויש להם יעדים ויש להם הרבה על הראש, אבל אם אנחנו נכשיר ונדריך, זה יכנס לתוך הסיסטם, הם ידעו לעשות את זה באופן אוטומטי.
<ליאת אורי: דבר שני, התפקיד של המורה זה החיבור בין ההורה להורה, ויובל פה יכול לספר לכם הרבה יותר טוב ממני על הכוח של ההורים שלו כשהגיעו לאסיפת הורים וסיפרו על השילוב שלו ושיתפו את ההורים האחרים שזו לא מחלה מידבקת, שזה בסדר, שהוא ברמה קוגניטיבית תקינה בשביל לעמוד מול שאר הילדים, אז שאר הילדים וגם ההורים היו מוכנים, כי אני שומעת היום על הורים, אני שומעת את זה המון, שלא מוכנים שהילד עם הסי.
<ליאת אורי: פי יגיע לבקר את הבן שלהם אחרי הצהריים בגלל שהוא ילד עם מוגבלות והם לא רוצים שהילד שלהם יסתובב עם ילד עם מוגבלות, אז גם הכוח הוא במקום הזה.
<ליאת אורי: הדבר השלישי זה הכוח של המורה בכל הנושא של הנגישות הפדגוגית.
<ליאת אורי: אני אתן דוגמאות.
<ליאת אורי: אם אני מביאה היום לכיתה מערכת אף.
<ליאת אורי: אם שעוזרת לילד עם לקות שמיעה, אבל המורה, ויוצא לי לפגוש את זה, לא עובר הכשרה על מערכת האף.
<ליאת אורי: אם, אז זה לא רלוונטי שהנגשתי את זה.
יעקב מרגי: אביבית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה רבה, אביבית ברקאי-אהרונוף, ארגון "בזכות".
<אביבית ברקאי-אהרונוף: חן היטיבה לומר את הדברים טוב ממני, אבל אני חושבת שבהמשך למה שגם אמיתי אמר, יש הרבה חסמים בדרך לשילוב.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: השילוב היום רחוק מלהיות שילוב, בוודאי לא מה שנקרא inclusion.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שנקודת המוצא הבעייתית, יש פה עדיין איזשהו חוסר הכרה בילדים האלה כילדים שווים בין שווים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: עדיין מדובר על ילדי חינוך מיוחד שצריכים לקבל את שירותי החינוך המיוחד במסגרת נפרדות של חינוך מיוחד.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם המורה לחינוך מיוחד שזו הכשרה שמותאמת, שילד שיש לו צרכים מיוחדים צריך לקבל, לא יקבל אותה במסגרת רגילה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה חלק מההתאמות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה בדיוק חלק מההנגשות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אותם ילדים מהשכונה לומדים ביחד באותו בית ספר.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כך גם מורה סעיף 24 לאמנת האו"ם בדבר זכויות אנשים עם מוגבלות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זו אמנה שמדינת ישראל מחויבת אליה, ואז ממילא השירותים שאותם ילדים זקוקים מעבר לשירותים של ילדים אחרים, צריכים להינתן במקום שבו הם לומדים, בין אם מדובר בסייעת, בין אם מדובר בהנגשה ובין אם מדובר בהכשרה מיוחדת של מורים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רוצה רק להזכיר שכבר בוועדת דורנר, ותמיד הרי אנחנו בסוף חוזרים לוועדת דורנר, ב-2007 קבעה במסקנות שלה ובהמלצות שלה שהמורים לעתיד צריכים לקבל הכשרה מיוחדת, והיא לא דיברה רק על מחנכים ועל גננות, היא דיברה גם על מורים מדיסציפלינות ספציפיות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אגב, הייתה שם גם מי שאמרה, מאגף לחינוך מיוחד, וצוטטה בדוח הוועדה, שאם מגדירים את המצב הרצוי, המצב הרצוי הוא שבעצם המורים הם בעלי הצרכים המיוחדים, כי הם אלו שצריכים לקבל את ההכשרה המיוחדת ואת כל הסיוע והכלים כדי לקדם את כלל התלמידים, שבתוכם יש גם תלמידים עם צרכים נוספים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זאת צריכה להיות נקודת המוצא.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רוצה לומר במישור האישי שאני לפני שנתיים עשיתי תעודת הוראה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לא היה לי אפילו קורס אחד שנגע למוגבלות כזו או אחרת לצרכים של ילדים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: שום קורס, שום שיעור.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: פשוט הכשרה רגילה של הוראה, וחבל.
יעקב מרגי: יש לי במשרד אצלי שלט – "אלו הנושאים שלא לימדו אותי בבית הספר".
יעקב מרגי: תעשי אותו שלט במכון להכשרת מורים.
<ליאת אורי: שוב, אני מצטרפת למה שנאמר שנעשה כאן.
<ליאת אורי: אני חושבת שבמצב הזה ועד שיוכשרו מורים, בתקופת הביניים הזאת צריכים להצמיד לא רק מפקחים לחינוך מיוחד, גם מורה לחינוך מיוחד מתוך בית ספר קרוב, לכל בית ספר רגיל, שייתן בדיוק את הייעוץ וההכשרה כדי שאם יש שם ילדים עם צרכים מיוחדים שמשתלבים, שהשילוב יצליח ולא יכשל בגלל הכשרה של מורים.
<ליאת אורי: תודה רבה.
יעקב מרגי: ארנה.
<ארנה מילוא: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.
<ארנה מילוא: אני יכולה לפתוח הרבה חסמים בדרך לשילוב, קודם כול תפיסת עולם.
<ארנה מילוא: עכשיו אני רוצה כאן לדבר על מה תפיסת העולם שעומדת במשרד החינוך לדעתי.
<ארנה מילוא: חוץ מה שאני נציגה של ארגון "עוצמה" שהוא ארגון של הורים פגועי נפש, הבן שלי הוא גם סכיזופרן, הוא גם ליקוי למידה.
<ארנה מילוא: היה לו גידול במוח, שפיר.
<ארנה מילוא: הוא היום הגיע לאוניברסיטה.
<ארנה מילוא: מאמץ גדול.
<ארנה מילוא: הוא גם מאוד אינטליגנטי.
<ארנה מילוא: הוא היה משולב לא בעזרת איזושהי תוכנית, אלא בעזרת הורים נחושים, וזה אפשרי, אז אני מכירה את זה מהצד הזה.
<ארנה מילוא: אני סגנית מנהלת, אני מכירה את זה משני הצדדים.
<ארנה מילוא: אני לא מוצאת שמשרד החינוך בתפיסה של שוויון והנגשה אלא של סיוע והסללה.
<ארנה מילוא: זאת התחושה שלי.
<ארנה מילוא: גם אם לא נדבר על ילדים שיש להם צרכים מיוחדים במובן האישי, אם נדבר על אוכלוסיות, אגב, שח"ר היום החזיר את ההסללה הטכנולוגית לילדים, שחשבנו שכל המטרה של אגף שח"ר הוא לתת להם אותה מערכת חינוך לכל הילדים ולא להסליל אותם טכנולוגיות להיות מטפלות, פקידות קבלה וכיוצא בזה, אז מגמת משרד החינוך היא הפוכה משוויון ושילוב, אלא היא הסללה וסיוע.
<ארנה מילוא: מסכנים צריכים סיוע.
יעקב מרגי: ארנה, זה סותר את מה שאמרת בפתיח.
יעקב מרגי: ציירת דוגמא של הצלחה של הבן, נכון?
<ארנה מילוא: ההצלחה של הבן הייתה של בית הספר, של המורים.
<ארנה מילוא: אני הפכתי למורה בעקבות הטיפול המסור של בית הספר.
יעקב מרגי: אבל בית הספר זה חלק ממערכת החינוך.
<ארנה מילוא: אני מדברת על משרד החינוך.
<ארנה מילוא: משרד החינוך ובתי הספר זה לא אותו הדבר.
<ארנה מילוא: יש מורים כאלה ויש מורים כאלה.
<ארנה מילוא: השאלה מה מקבל בית הספר כהנחיה.
<ארנה מילוא: היום ההנחיה היא לצמצם את דורנר.
<ארנה מילוא: היום בבית הספר ההנחיה היא להכליל - - -
יעקב מרגי: הכול בהסתייגות עד שנשמע את העמדה, כי אני חולק עליך.
יעקב מרגי: ככה את חשה ואנחנו מאפשרים לך לומר.
<ארנה מילוא: לא חשה, זה נאמר לנו על ידי משרד החינוך.
יעקב מרגי: לצמצם את דורנר כדורנר, אבל שילוב?
יעקב מרגי: תראי, דורנר זה דורנר, כבודה במקומה מונח, והוועדה, כבודה במקומה מונח.
יעקב מרגי: נכון שהוועדה עסקה בשילוב.
יעקב מרגי: זה לא אומר שאם לא מאמצים את דורנר, אז אין שילוב בלתו.
<ארנה מילוא: בסדר.
יעקב מרגי: לפעמים בדיון אני חסיד להקצין את הנקודות כדי לפתח דיון.
<ארנה מילוא: תקנות ההנגשה.
<ארנה מילוא: תקנות הנגשה של משרד החינוך, אתה ציינת את הפיר למעלית וכו'.
<ארנה מילוא: בתקנות הדרישה יש אמירה חד משמעית של משרד החינוך וזה בכתובים, אי אפשר להגיד שלא, שלא תהיה התייחסות להנגשה לשום דבר שקשור לזה שיכול להתפרש ממנו הוראה או סיוע או איזשהו משהו אנושי שאחר כך יתחייב ממנו איזושהי משרה של בן אדם.
<ארנה מילוא: זו אמירה ברורה.
<ארנה מילוא: אתה דיברת על זה שהנגשת המקום מפורש שם בצורה שמקוממת אותך.
<ארנה מילוא: אם תתייחס לאיך מפורשת שם הנגשת השירות, זה אולי בזה שיהיה פישוט לשוני לטקסטים, מינימלי שבמינימלי.
יעקב מרגי: אוקיי, משפט סיכום.
<ארנה מילוא: רגע, רק מילה על הכשרת המורה.
<ארנה מילוא: כל זמן שפיתוח מקצועי יהיה על ידי מה שמשרד החינוך קובע, בית ספר שרוצה פיתוח מקצועי, אם מישהו מפדגוגיה, ביקורתית, עם חגית גור, לא עם מישהו שחושב שחינוך מיוחד זה שטיקים וטריקים אלא חינוך מיוחד כמו כל חינוך הוא דיאלוג אמיתי, אותנטי עם התלמיד, את זה אני רוצה בפיתוח המקורי וצריך לתת קצת אוטונומיה - - -
יעקב מרגי: יובל אדלר.
<יובל אדלר: שלום, אני יובל, בן 22.
<יובל אדלר: אני חולה בדיסאוטונומיה משפחתית, בוגר מוצלח של השילוב במערכת החינוך.
<יובל אדלר: אני רוצה להעלות שני נושאים.
<יובל אדלר: הנושא של החשיבות של הסייעת.
<יובל אדלר: בלי הסייעת שליוותה אותי ועזרה לי לאכול ולשתות, זה חלק מהמחלה, לא הייתי מצליח להשתלב בלי זה.
<יובל אדלר: כל שנה היה לנו מתח - - -
יעקב מרגי: יש סייעת וכמה שעות, אנחנו עוברים את זה עד היום.
<יובל אדלר: אבל בכל שנה היינו ממש בלחץ לגבי כמות השעות.
יעקב מרגי: אני רוצה לדווח לך מההווה שזה עדיין קיים.
<יובל אדלר: אז אני רוצה לתת לסייעות בעתיד יותר שעות ליווי לילדים כמוני שהם לא יכולים להסתדר בלעדיה.
<יובל אדלר: בתקופת בית הספר היסודי היה לי נורא קשה אם היא לא הייתה באה ועוזרת לי לאכול.
<יובל אדלר: הייתי ילד קטן והיה לי קשה.
<יובל אדלר: עכשיו ברוך השם אני מסתדר עם האוכל, אבל עדיין נורא הפריע גם לי, גם להורים שלי, גם לסייעת ולכולם.
<יובל אדלר: דבר שני שאני רוצה לדבר זה קשור גם לתפקיד של המורה, שפעמיים בתקופת לימודיי, בכיתה א' ובכיתה י' המורה ארגנה ביקורי תלמידים אצלי כשנעדרתי לתקופה ממושכת.
<יובל אדלר: חבל לי שאין יותר אירועים כאלה במהלך השנים.
<יובל אדלר: הייתי שמח אם היו שמים יותר לב לנושא ומארגנים ביקורים של קבוצות של ילדים.
יעקב מרגי: אני חושב שנאמרו על ידכם חשובים.
<זאב גולדבלט: למיטב הבנתי הדיון היום נקבע לא לבדוק מה המדיניות של משרד החינוך אלא דווקא לבחון, כמו שהוגדר לפחות בהתחלה, תפקיד המורה להצלחת השילוב במערכת החינוך.
<זאב גולדבלט: המיקוד צריך להיות על המורה ולא על המערכת שבתוכה הוא עובד, למרות שאי אפשר להתעלם גם מזה.
יעקב מרגי: אנחנו עברנו את סף הרגישות.
יעקב מרגי: כשמדברים על משרד החינוך, מדברים על המורים.
יעקב מרגי: כשמדברים על המורים מדברים על משרד החינוך.
יעקב מרגי: אנחנו בסוף נגיע למסקנות עד כמה שאפשר.
<זאב גולדבלט: זאת אומרת, שכשהמורים עכשיו שובתים, גם משרד החינוך שובת?
יעקב מרגי: לא, תראה, אבל זו מערכת, לכן קראו לזה המערכת.
יעקב מרגי: הם חלק מהמערכת.
<זאב גולדבלט: אני שמחתי לשמוע בהקשר הזה את מה שאמר חבר הכנסת מאיר כהן שכיוון גם לדעתנו בלא מעט מהדברים, וצר לי שרוב חברי הכנסת שהיו כאן בתחילה, עברו לדיונים אחרים, הם לא מתבטלים חלילה, ולא שמעו באמת את כל מה שנאמר כאן בפאנל.
<זאב גולדבלט: אנחנו חושבים שעל כל המורים להיות מורים מתכללים, מורים שהוכשרו ומסוגלים ללמד את כלל התלמידים בלי שום קשר למצבם הפיזי.
<זאב גולדבלט: הדיון בהגדרתו כפי שאמרנו צריך להתמקד במורה והתרומה של אותו מורה להצלחת השילוב, ולכן הכשרה זה אבן היסוד בהצלחה הזאת.
<זאב גולדבלט: אנחנו רואים את המורה כמנהיג על תקן "כמוני ראו וככה תעשו".
<זאב גולדבלט: כמי שגדל במערכת שבה דוגמא אישית מהווה את התשתית לחינוך וללימוד, אני מאמין שמורה מתכלל הוא באמת המפתח להצלחת השילוב, ואם מורה כמו שהיה לגברת חן, עשה עבודה נפלאה, אני מניח שהמסר הזה עבר לכל התלמידים גם בכיתה ואולי גם חלחל לכל התלמידים בבית הספר, ולא במקרה אני אומר, המורה באמת הוא המפתח, כי הילדים, רובם לא מגיעים עם זה מהבית והם צריכים לקבל את זה מאיזשהו מקום והמורה הוא זה שצריך להנחות אותם.
<זאב גולדבלט: זה בדיוק תפקידו, להנחות את הדרך.
<זאב גולדבלט: מילה אחרונה שדווקא איתה פתחתי בעקבות ההערה שלך.
<זאב גולדבלט: דוגמא אישית זה הבסיס ולכן אנחנו רואים שהמורים שהיום שובתים, העתיקו את מאבקם המקצועי ופוגעים דווקא במי שהם צריכים להוביל ולהנהיג וללמד אותם, בתלמידים, וחבל.
יעקב מרגי: אני חושב שאם כבר הזכרת את הסוגיה הזו, אתמול צייצתי לראשונה.
יעקב מרגי: התאפקתי כיו"ר ועדת החינוך לא להיכנס לסוגיה הזו, כי זו סוגיה של מאבק מקצועי לכאורה, אבל כשמשביתים את הבחינות ועוד יום ועוד יום, אני חושב שכבר השביתה יותר מדי.
יעקב מרגי: קראתי ליו"ר ארגון המורים להתעשת ולהיכנס לקראת סגירת ההסכם, כי בסך הכול יש הסכמים.
יעקב מרגי: הסיכומים הם מכובדים לטובת המורים.
יעקב מרגי: זה כבר יותר מדי.
יעקב מרגי: התלמידים סובלים מכך.
יעקב מרגי: תלמידי י"א ו-י"ב סובלים מאי רצף של לימודי.
יעקב מרגי: ההורים, משתבשים להם התוכניות.
יעקב מרגי: אני חושב שאין אחד שלא רוצה להעצים את המורה ולא חרד לגורלו ומעמדו של המורה.
יעקב מרגי: לעיתים צריך לדעת גם מתי מורידים את הרגל מדוושת הגז.
יעקב מרגי: זו עצה חשובה שאני נותן ליו"ר ארגון המורים.
יעקב מרגי: לילך בר, בבקשה.
<לילך בר: אני לילך מבית איזי שפירא ומפורום ארגונים והורים למען ילדים עם מוגבלות.
<לילך בר: מברכת ושמחה על הדיון הזה.
<לילך בר: כולם מדברים פה על כמה חשוב השילוב, מה שאומר שבהחלט הלכנו כברת דרך.
<לילך בר: לפני כמה שנים לא היה ברור לכולם מה הוא שילוב וכמה חשוב וכו', אז אני שמחה שזה קורה.
<לילך בר: אני רוצה להגיד שככל שנתחיל את השילוב מוקדם יותר, אז אנחנו פחות נשמע על הצקות כמו שחן תיארה, בהפסקות או כל מיני.
<לילך בר: נתחיל בגן הרך, זה יהיה עוד יותר טוב.
<לילך בר: זה לא המנדט של הוועדה הזאת אבל לצערנו גם גננות של חינוך, אנחנו עדיין שומעים וקוראים על גננות שלא רוצות או לא מוכנות לשלב ילדים בגן שלהן.
<לילך בר: דיברו קודם על זה שאין נהלים מסודרים.
<לילך בר: עדיין אנחנו שומעים שגננת יכולה להגיד, אין לי כלים, אני לא יודעת, אני פוחדת, ומכל מיני סיבות, אני לא מוכנה לשלב ילד או ילדה אצלי בגן, אז זה משהו שאנחנו כבר לא צריכים לשמוע היום.
יעקב מרגי: אנחנו חווים זאת במעונות היום, חווים זאת בגנים, חווים זאת בבתי הספר.
<לילך בר: נכון.
<לילך בר: הערה שנייה שרציתי, אנחנו מדברים פה על תפקידו של המורה, על הילדים.
<לילך בר: אני רוצה להוסיף ששותף שלישי לעניין הזה, ההורים.
<לילך בר: צריכים לזכור שההורים הם שותף מאוד חשוב בנושא הזה של שילוב, החל מזה שהם צריכים לקבל את כל הכלים והמידע כדי להחליט אם הם רוצים שהילד שלהם יהיה בשילוב או לא, ועדיין יש הורים שלא נותנים להם את האופציה הזאת.
<לילך בר: דיברו כאן על הסללה.
<לילך בר: יש הורים שאומרים להם, הילד שלכם צריך להיות בחינוך מיוחד וזהו, לא מעלים את האופציה הזאת, וגם הורים שכבר הילדים שלהם כן בשילוב, הרבה פעמים מרגישים שהם לא מספיק שותפים, לא מספיק שומעים אותם.
<לילך בר: בסוף הם מכירים הכי טוב את הילד.
<לילך בר: הערה אחרונה.
<לילך בר: אנחנו מאוד מאמינים בשילוב והיום אנחנו יודעים יותר ויותר שכדי ששילוב יצליח ויהיה מוצלח, צריך גם את החלק של הילד המשולב בחברה הכללית, אבל גם הילד צריך את המקומות, את האיים האלה שבו הוא נפגש עם קבוצת השווים, עם ילדים שהם מתמודדים עם דברים דומים.
<לילך בר: ילד בכיסא גלגלים שבבית ספר הוא כל היום רץ אחרי אנשים, כשהוא נפגש עם הילדים בכיסאות גלגלים והם משחקים תופסת כיסאות גלגלים, אנחנו יודעים שזה מאוד משפיע על שילוב מוצלח.
יעקב מרגי: כן, אבל אני הייתי רוצה שזו תהיה יוזמה של מערכת החינוך הכללית כלפי מערכות החינוך המיוחד ולא יוזמה של החינוך המיוחד.
<לילך בר: זה מה שאני אומרת, שבעיניי כחלק מסל שילוב, כחלק מהצלחה של שילוב הילד או הילדה צריכים להיות משולבים בבית הספר הכללי עם ילדים, אבל גם שיהיו לו את המסגרות שבהן הוא פוגש את קבוצת השווים.
<לילך בר: ביחד זה נותן איזושהי תמיכה ואיזשהו ביטחון שניבנה לילד.
יעקב מרגי: נחמה כהן.
<נחמה כהן: שלום, אני נחמה כהן מעמותת "מקום לכולם".
יעקב מרגי: יש מקום לכולם?
<נחמה כהן: אם היה, לא היינו פה כעמותה.
יעקב מרגי: יש מקום לכולם, הבעיה היא שיש מי שלא מאפשר.
<נחמה כהן: נכון, אז על זה אני רוצה בעצם לדבר.
יעקב מרגי: יש מקום לכולם.
<נחמה כהן: צריך להיות.
<נחמה כהן: אנחנו עוסקים בהכשרת הלבבות של התלמידים במערכת הכוללת, לנושא הזה.
<נחמה כהן: חן ויובל הם בוגרים שלנו בשירות הלאומי אצלנו כמנהיגים צעירים והם הופיעו בפני התלמידים, וחברים שלהם ממשיכים להופיע בפני התלמידים, אבל התלמידים בעיניי זה דור העתיד וזה הדלת האחורית.
<נחמה כהן: הדלת הקדמית היא המורים ואני מצטרפת לכל האנשים סביבי שדיברו על זה, על הכשרת המורים.
<נחמה כהן: אני חושבת שהכשרת המורים צריכה להתחיל בתפיסה.
<נחמה כהן: הם צריכים קודם כול לעבור קורס שמדבר על התפיסה.
<נחמה כהן: התפיסה היום זה ששילוב הוא טובה, טובה שעושים לילד עם הצרכים המיוחדים.
<נחמה כהן: זה דיון של שנות ה-80 וה-90 ביתר העולם.
<נחמה כהן: היום במאה ה-21 ביתר העולם אפילו לא משתמשים כבר במילה שילוב.
<נחמה כהן: המילה היא הכללה והתפיסה היא שלכל אחד יש זכות להיות חלק.
<נחמה כהן: לי יש זכות, לחן יש זכות, לילד של אנשים במערכת החינוך יש זכות, לכולנו יש זכות ללמוד ביחד, אז צריך להתחיל בהכשרה בעניין של התפיסה ובאמת להכשיר את כל המורים למורים כוללניים כמו שאמר פה מישהו לפניי.
<נחמה כהן: אני קוראת להוציא חוק שפשוט יחייב הכשרה של מורים לנושא הזה, לפי חוק.
<נחמה כהן: היום זה לא קיים.
<נחמה כהן: אני לימדתי קורס במכללת אפרתה על שילוב ואחרי שנה ביטלו אותו כי אמרו שבכל שלוש השנים שמורה עובר הכשרה, מותר ללמוד קורס אחד שקשור באיזושהי צורה, קשיי למידה, ליקויי למידה, אז הם אמרו, קשיי למידה יותר נחוץ.
יעקב מרגי: בואו אני אספר לך משהו.
יעקב מרגי: קחי אותי רציני, ציני.
יעקב מרגי: הדבר היחיד שחוקק במדינת ישראל שקשור במערכת החינוך זה חוק חינוך חובה חינם וחוק זכויות התלמיד ושניהם לא מתקיימים.
יעקב מרגי: הורים נתבעים ונעשקים ומשלמים הרבה כסף.
יעקב מרגי: יש מי שמנצל זאת גם בחזירות, בהגדרות של בתי ספר ייחודיים ותל"נים, כשהתמורה שהתלמידים מקבלים לא חופפת את גובה התשלום, ונושא של זכויות התלמיד שיש עוד הרבה מה לעשות.
יעקב מרגי: טוב שאנחנו לא חלק מאותן מדינות שקובעות בחוק את תכני הלימוד.
יעקב מרגי: אני מתחבר למה שאת אומרת, לכן אני חושב שכן צריך, אבל לא חוק.
יעקב מרגי: הרחקת.
יעקב מרגי: אם חידדת את זה כדי לתת לזה משמעות, כן, אבל תכני לימוד בחוק, לא כדאי לעשות.
<נחמה כהן: אז עוד משפט אחד.
<נחמה כהן: כל הזמן חושבים שהשילוב עולה המון כסף וכל הדברים האלה, אבל כשהתפיסה קיימת אצל המורים, יש בית ספר בהודו שהמורים יושבים שם על הרצפה בחדר מורים.
<נחמה כהן: אין להם תקציבים בכלל ויש שם הכלה שכל העולם צריך ללכת וללמוד מבית הספר הזה שכולם משולבים בו.
יעקב מרגי: רק את הדברים הטובים, כי יש בהודו דברים לא טובים.
<נחמה כהן: לא עבודה זרה.
יעקב מרגי: לאו דווקא עבודה זרה, גם זכויות אדם ותנאים אחרים.
יעקב מרגי: צריך לאמץ שיטות, אין ספק.
יעקב מרגי: רבותיי, משרד החינוך, קודם כול שאפו על הסבלנות וההקשבה, אבל אתם נתבעים לתת תשובות.
יעקב מרגי: אין ספק שאפשר לדבר על הכול בשביל לשפוך כסף למערכת.
יעקב מרגי: אפשר להכשיר מורים ואפשר אפילו לכתוב את התורה המדויקת שנכונה לכל ילד וילד למרות המגבלה הרחבה של המוגבלויות, אבל אם לא תפיסת עולם שיודעת להכיל ולחבק ולהעצים, זה לא יצלח.
יעקב מרגי: אני מבקש תחילה, אם תוכלו בסבב התייחסויות למה שנאמר כאן או שאתם רוצים לומר את המשנה שלכם ולאחר מכן את ההתייחסויות.
<רחל אברמזון: ארצה שאנחנו בכל זאת נתייחס לסוגיות כאלה ואחרות, בעיקר להנגשות ולעניין של המורים שמועסקים, אז זה עוד רגע.
<רחל אברמזון: אני קודם כול רוצה לומר תודה, כי אני אומר שמכל הדוברים לפניי השכלתי.
<רחל אברמזון: השכלתי ברמה הזאת שיושב כאן
<רחל אברמזון: כל הצוות המשותף ועמיתיי למשרד, להגיד לנו, אנחנו בכיוון הנכון ואנחנו באמת בונים את התוכנית כפי שעלתה כאן מתוך האמירות, ולכן אני רוצה רגע להתייחס לדברים שלך, ארנה, ולומר, אני לא יודעת מי ממשרד החינוך אמר לך שמצמצמים את דורנר, אבל משרד החינוך בהחלט אומר, כדי ליישם תוכנית כל כך רצינית צריך לבוא לשם עם הכנה ועם תשתית מאוד אחראית ונכונה ומקצועית, ולכן אנחנו באמת ממקדים את השנה הקרובה והשנה שתבוא כפי שאתמול הצגנו בפניך, אדוני היושב ראש, להקדיש את תשומת הלב לגבי תפיסות, עמדות, הכשרת הצוותים החינוכיים, כי בסופו של דבר הצלחת השילוב נמצאת שם.
<רחל אברמזון: תפקיד הצוות החינוכי, לא רק המורה, זה מגן ילדים, ויושבים איתי כאן חבריי, אז כן, אני ארצה בבקשה ברשותך שאנחנו נסקור את מה שאנחנו מגבשים.
<רחל אברמזון: לצידי מירי נבון, ממלאת מקום מנהל המינהל הפדגוגי.
<רחל אברמזון: היא תציג את התוכנית בכלל על הרצף מהקדם יסודי ועד על יסודי, להראות בדיוק מה הם הצעדים האופרטיביים.
<רחל אברמזון: בבקשה, מירי.
<מירי נבון: טוב, שלום לכולם.
<מירי נבון: ראשית, אני רוצה להגיד שהמפגש הזה הוא מתנה גדולה עבורנו מכיוון שאנחנו נמצאים בדיוק באותו מקום שעליו כולכם מדברים.
<מירי נבון: רק לשם הגילוי הנאות, אני בעצמי נכה 90%.
<מירי נבון: בעלי הוא נכה 100% פלוס, אז אני מכירה היטב את העולם הזה.
<מירי נבון: עלי לא רואים, עליו מאוד רואים, אבל אנחנו אנשים מאוד משולבים ומאוד משתלבים בחברה, גם מתוך הרצון שלנו וגם מתוך הרצון של החברה, אבל זה רק לשים את הדברים באיזושהי פרופורציה.
<מירי נבון: אני רוצה להגיד שמבחינתנו השינוי הגדול הוא בעצם הופעתם של עמיתים שהם לא מהחינוך המיוחד.
<מירי נבון: נמצאת כאן מוריה שהיא מהחינוך הרגיל, נמצאים כאן אנשים מהיסודי ומהאגף העל יסודי מתוך תפיסה שאומרת שזה מחובתה של מערכת החינוך הרגיל להכיר בכך שכל הילדים הם ילדיה.
<מירי נבון: אמנם יש ילדים שזקוקים למענה שהוא מענה שהוא מאוד ממוקד בחינוך מיוחד, אבל החינוך המיוחד הוא חלק מהחינוך הרגיל, הוא עוד סוג של מענה בתוך החינוך הרגיל, ויש כל מיני מסגרות ויש כל מיני סוגים של מענים, יותר אינטנסיביים, פחות אינטנסיביים וכדומה.
<מירי נבון: לגבי הדברים שאנחנו כרגע יושבים על המדוכה ועושים, אנחנו עושים בעצם כמה דברים והם בדיוק אותם דברים שעליהם אתם מדברים.
<מירי נבון: אנחנו יושבים כרגע יחד עם מינהל עובדי הוראה ויחד עם המזכירות הפדגוגית כדי לחשוב על חמישה הנושאים שמבחינתנו הם הנושאים שהם ייהרג ובל יעבור מבחינתנו בהכשרתו של המורה וגם בפיתוח המקצועי של המורים שכבר נמצאים בבית הספר.
<מירי נבון: אי אפשר להתעלם, יש עשרות אלפי מורים במערכת החינוך, שלהודות על האמת, כולל אותי, אנחנו לא עברנו הכשרה של להיות מורה לחינוך מיוחד.
<מירי נבון: עברנו הכשרה של להיות מורים.
<מירי נבון: לחלקנו יש לב גדול ונפש חפצה ואנחנו מאוד רוצים לעשות את הדברים נכון ובאופן ראוי.
<מירי נבון: לאחרים זה יותר קשה, והרעיון הוא שחלק מההכשרה של המורים וחלק מהפיתוח המקצועי, אחד הנושאים הראשונים יהיה בדיוק הנושא של שילוב תלמידים בתוך מערכת החינוך הרגילה.
<מירי נבון: הם הביזנס שלנו, הם לא הביזנס של החינוך המיוחד ובוודאי לא של רחלי ושל העמיתים.
<מירי נבון: רחלי והעמיתים של החינוך המיוחד אמורים לתת לנו, למורים הרגילים את השירות במקום של לעזור לנו להבין בדיוק מה זה אומר להנגיש כך או להנגיש אחרת.
<מירי נבון: העולם של הנגישות הוא עולם רחב ועצום.
<מירי נבון: יש המון דברים שהמורה הרגיל, ואני מניחה שגם אפילו חלק מהמורים של החינוך המיוחד, לא בהכרח מכירים.
<מירי נבון: יש המון אמצעים, אפילו אמצעים יצירתיים שלא כתובים בספרים אבל עם טיפה יצירתיות אתה יכול להגיע אליהם ולעשות אותם, אז במקום הזה אנחנו כרגע ממש יושבים בניסוח של חמישה נושאים.
<מירי נבון: יכול להיות שזה יהיה יותר, אבל אחד מהם הוא ללא ספק הסיפור של השילוב.
<מירי נבון: הדבר השני הוא מתן מענים לבית הספר הרגיל להתמודד עם הצרכים ועם האתגר שמביא איתו הילד שאמור להשתלב בתוך בית הספר הרגיל.
<מירי נבון: יש מגוון עצום.
<מירי נבון: כשאני מדברת על משאבים, אני לא מדברת רק על הפיתוח המקצועי, אני מדברת ממש על משאבים כלכליים, כולל כמו חדר מיוחד שיכול להכיל ילדים שכרגע הם צריכים סיוע כזה או אחר והם צריכים איזושהי הפוגה לצאת מהחדר, לחזור, לקבל סיוע לימודי, לחזור אל תוך הכיתה, להיכנס עם העמיתים שלהם לחדר וכו' וכו'.
<מירי נבון: אני חושבת שהדבר הגדול ביותר והבשורה הגדולה ביותר שאני יכולה להביא לכאן היום הוא בעצם הקמתם של ארבעה בתי ספר מכילים בשיטת ה- inclusion החל משנה הבאה.
<מירי נבון: אנחנו מדברים על שני בתי ספר שהם יוקמו מ- basicושני בתי ספר שהם בתי ספר קיימים ומתוכם בעצם אנחנו נלמד איך עושים את הדבר הזה באופן הנכון והראוי ביותר שצריך לעשות, וכשאני מדברת על בתי הספר המכילים, אני מדברת על בתי ספר שאין בהם כיתות חינוך מיוחד ואין בהם אבחנה בין ילד כזה או ילד אחר.
<מירי נבון: אם דיברנו לפני שלוש שנים על האחר הוא אני, אז כל הילדים הם אחרים, לכולם יש צרכים כאלה ואחרים והרעיון הוא באמת לתת לכל ילד את מה שהוא צריך, גם אם הוא ילד שמוגדר מהחינוך הרגיל וגם אם הוא ילד שמוגדר מהחינוך המיוחד, הם לומדים יחד, הילדים עסוקים יחד.
<מירי נבון: בעולם בחוץ אנחנו לא מפרידים בין אנשים, בוגרים נכים או מתקשים או עם לקות כזו או אחרת.
<מירי נבון: כולם חיים ביחד ובית הספר הוא מיקרוקוסמוס של העולם והילדים צריכים ללמוד לחיות יחד.
יעקב מרגי: זה במישור הצר.
יעקב מרגי: תלכי לדברים פרקטיים.
<ילי קלריך: והאחר הוא אני, ממשיך?
יעקב מרגי: לא, אני הוא האחר.
יעקב מרגי: האחר הוא אני, מלכתחילה בהגדרה שלו, וטוב שגברת נבון הגדירה את זה.
יעקב מרגי: עצם ההגדרה של האחר הוא אני, מנציח את הבעיה.
יעקב מרגי: האני הוא האחר.
<ילי קלריך: ואם כבר אנחנו מתדיינים, אני ואתה, אני רוצה להגיד לך.
<ילי קלריך: אתה דיברת על ריטלין - - -
יעקב מרגי: לא אני, חברי, יוסי יונה.
<ילי קלריך: חבר הכנסת יונה דיבר על ריטלין, שזה נועד להרגיע ילדים.
יעקב מרגי: אל תיכנס איתי לויכוח עכשיו, של נגד/בעד.
<ילי קלריך: זה רק מראה באמת על איזושהי בורות שאתה כיושב ראש, אני מקווה שתשכיל - - -
יעקב מרגי: זה לא עניין של בורות.
<ילי קלריך: אז למה הוא אומר את זה?
יעקב מרגי: בכוונה לא רציתי להיכנס לזה.
יעקב מרגי: יש כאלה שזה נכון להם, יש כאלה שזה לא נכון.
יעקב מרגי: צריך לעשות שימוש מושכל.
יעקב מרגי: מי שצריך את זה, חייבים לתת לו את זה.
יעקב מרגי: מי שלא צריך את זה, אסור לתת לו את זה.
יעקב מרגי: זו לא ברירת מחדל.
<ילי קלריך: אני רק אתן לך מחמאה.
<ילי קלריך: אני חושב שזה מדהים שיושב ראש ועדת חינוך מש"ס אומר שלא צריך לקבוע תכני לימוד.
יעקב מרגי: למה, הם ירדו מהעצים?
<ילי קלריך: כל הכבוד.
יעקב מרגי: לא, אנחנו דמוקרטיה.
יעקב מרגי: אוקיי, תודה על המחמאה.
יעקב מרגי: זה המשך של האני הוא אחר.
<רחל אברמזון: אנחנו כן רוצים, ברשותכם, להמשיך כדי שאנחנו באמת ניתן, כי גם היום וחשוב להדגיש, מתקיים שילוב ברמות כאלה ואחרות אם צריך לשפר, אם צריך לדייק.
<רחל אברמזון: בכל מקרה חשוב להגיד שמשרד החינוך בוודאי מעודד והולך לקראת הכלה ושילוב של ילדים עם מוגבלויות.
יעקב מרגי: איך זה נעשה היום?
יעקב מרגי: פרקטיקה, לא הצהרות פילוסופיות.
<רחל אברמזון: אני כן הייתי רוצה שרווית תתייחס לעניין של תפקיד המתי"א בתוך המערכת ומה הם מנגישים למערכת החינוך הרגילה.
<רחל אברמזון: אחר כך אורה תספר קצת על העבודה בקדם יסודי, ומוריה תיתן את נקודת המבט של היסודי.
<רוית גולדנר להב: נעים מאוד, אני רווית, מדריכה ארצית באגף לחינוך מיוחד.
<רוית גולדנר להב: אני רוצה להגיד בכמה מילים על מה שקורה היום, הנושא הזה של הדרכה.
<רוית גולדנר להב: בפריסה ארצית יש לנו 67 מתי"אות בכל הארץ, בכל המגזרים.
<רוית גולדנר להב: במתי"אות יש מומחיות תחום לכל מיני תחומים בתחום המוגבלויות השונות.
<רוית גולדנר להב: יש מומחי תחום לכל מוגבלות וברצף התפקודים.
<רוית גולדנר להב: נותנים הדרכה למסגרות חינוך מיוחד, לכיתות חינוך מיוחד ועיקר ההדרכה ניתנת לתלמידים בשילוב.
<רוית גולדנר להב: בנוסף, יש בפריסה גם מת"יאות מתמחות בליקויי ראיה ויש מרכזי שמע שמתמחים בליקויי שמיעה.
<רוית גולדנר להב: דיברנו על זה בוועדות אחרות, כשאנחנו מדברים על שילוב, מכניסים את הנושא של ההכלה, לשמחתי אני גם מלווה את הנושא של בתי הספר המכילים ובאמת אנחנו מדברים על איזשהו מעבר בתפיסה ודובר על זה גם בכנס שהייתי השבוע על המעבר משילוב להכלה, אבל אני רוצה שנזכור שמה שקורה היום, שיש לנו כ-200,000 תלמידים משולבים, מתוכם 20,000 תלמידים עם לקות מורכבת בשכיחות נמוכה, שחלקם הם עם מוגבלויות מאוד קשות שגם מקבלים תמיכות של סייעת.
<רוית גולדנר להב: אנשים מקבלים מענה.
<רוית גולדנר להב: יושבת פה תלמידה.
<רוית גולדנר להב: אני יכולה גם להעיד על הבת שלי שהיא היום בכיתה י"ב, מתכוננת לבגרות בתיאטרון והיא משולבת, ואני חושבת שאנחנו גם צריכים לזכור שנעשית עבודה טובה.