GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורן עוזרד: במידה והוא לא קיבל, הוא הולך למנהל המחוז, המינהל לחינוך התיישבותי והוא יכול לערער על ההחלטה של אגף החינוך של המועצה.
<אורן עוזרד: מנהל המחוז יכול לקבל את הערעור שלו ולהגיד, בסדר, אתה יכול ללכת במקום לבית הספר הצפוני, בגלים, אתה יכול ללכת לבית הספר המשותף במעגן מיכאל.
<אורן עוזרד: בשני המקרים האלו ללא יוצא דופן, גם אם אני מאשר וגם אם משרד החינוך מאשר, משרד החינוך גורע ממני את מימון ההסעות של אותו תלמיד.
<אורן עוזרד: ה-3,000 שקל שדיברנו עליהם, שמראש הוקצו במידה והתלמיד היה הולך לבית הספר שאליו היישוב שלו ממופה, עכשיו נגרעים ממימון ההסעות של המועצה.
<אורן עוזרד: מדובר במאות תלמידים לאורך השנים.
<אורן עוזרד: תעשו את החשבון.
יעקב מרגי: ואתה שואל למה.
<אורן עוזרד: ואני שואל למה.
<אורן עוזרד: זה כסף שהוקצה.
יעקב מרגי: כסף שהוקצה, הוא הוקצה בכפוף למגבלות.
יעקב מרגי: הטיעון שזה הוקצה, זה עדיין לא שלך.
יעקב מרגי: תמיד עומדת לריבון או שהשתנו הסיבות.
<אורן עוזרד: נכון.
<אורן עוזרד: בסך הכול הכותרת של הדיון הזה היא פתיחת אזורי רישום.
<אורן עוזרד: נושא מימון ההסעות הוא התשתית לאפשר למועצות אזוריות פתיחת אזורי רישום מבוקרת בתחום המועצה.
יעקב מרגי: אתה מבין שלאזורי הרישום יש כמה רציונליים, לא רק ההסעות.
<שמעון אבני: אגב, ההסעות זה הדבר הכי שולי במיפוי.
יעקב מרגי: לכן פתחתי בשאלה הזו.
יעקב מרגי: בגדול, יש לי עשרות פניות ואני לא על כל פנייה מכנס דיון.
יעקב מרגי: קראתי את הפנייה של ראש המועצה ואני חושב שצריך לקיים דיון כי אני מקבל פניות רבות בסוגיה הזו של פתיחת אזורי רישום.
יעקב מרגי: יש מחוז שמתעקש יותר, יש מחוז שמתעקש פחות, יש מחוז שאומר, לא אכפת לי, אני אעשה ככה, רק שראש המועצה יחתוך, לא אני, וראש המועצה משחק ראש קטן, "שמנהלת המחוז תיתן לי אישור".
יעקב מרגי: אם זה קודש קודשים ויש לזה נימוקים מקצועיים, תשים אותם על השולחן.
יעקב מרגי: אם זה דבר שהוא באמת כלי שהוא גמיש ואפשר לתת למחלקת החינוך במועצה האזורית לנהל את הסוגיה הזו בחוכמה ובאחריות, למרות שאני בעד פתיחה ולתת גמישות, אבל צריך להיזהר שלא נייצר מצבים של הסעת תלמידים מסוימים לבית הספר הזה והסעת תלמידים מסוימים לבית הספר הזה.
יעקב מרגי: צריך לעשות שכל.
יעקב מרגי: אזורי רישום עושה שכל ועושה סדר, אבל לא על המזבח הזה נחלוק את המערכת.
יעקב מרגי: אם יש צרכים אמיתיים, אני חושב שצריך לתת מענה.
<אורנה אשכנזי: שמי אורנה אשכנזי, אני חברת מועצה בחוף הכרמל ואני גם אימא בחוף הכרמל.
איתן ברושי: מאיזה ישוב?
<אורנה אשכנזי: אני מקיסריה.
<אורנה אשכנזי: אני רואה היום בעיה בנושא של התשלומים שהיום הם נופלים על ההורים, כי הילדים שהולכים לבתי הספר שהם לא ממופים אליהם, הם בעצם אמורים לשלם היום על הנושא של ההסעה.
יעקב מרגי: מישהו צריך לשלם.
<אורנה אשכנזי: מישהו צריך לשלם, ואני חושבת שאין סיבה שילד שרוצה ללמוד מוזיקה ואין מוזיקה בבית ספר מסוים, אז פה אני נכנסת לנושא השני והנושא של שוויון הזדמנויות לכל התלמידים.
<אורנה אשכנזי: אני חושבת שאם ילד במועצה האזורית חוף הכרמל, שהוא גר בדרום המועצה, רוצה ללמוד כלבנות שיש רק בכפר גלים - - -
יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה, גבירתי.
יעקב מרגי: אנחנו דיון פתוח.
יעקב מרגי: לו צויר שייווצר מצב שמשרד החינוך בא ואומר, אתה יודע מה?
יעקב מרגי: זה התחום שלך, תתנייד, ויבואו כל תושבי המועצה, יגידו, אנחנו רוצים ללמוד בבית הספר הזה, זה יצור מצב כאוטי במועצה, אלא אם כן אין צורך ואפשר לעשות בית ספר אזורי אחד לכל המועצה.
יעקב מרגי: הטיעונים שלכם חזקים.
יעקב מרגי: אני חושב שכל ילד שרוצה ללמוד, אין אדם לומד אלא מה שליבו חפץ.
<אורנה אשכנזי: בדיוק.
יעקב מרגי: אין ספק, אבל אני רגיל שאומרים לי קביעות חד משמעיות, כי יש גם מציאויות אחרות, לכן שאלתי אותך את השאלה הזאת.
יעקב מרגי: יש פה צורך אמיתי לתת מענה, אבל צריכים להיות גם כלכיים, באיזה מצב כן, מתי מאשרים, מתי לא מאשרים, כי בסוף זה יכול לחזור אליכם כבומרנג, ואנחנו מתמודדים במועצות אזוריות אחרות, אבל אני לא רוצה לתת תשובה בכל הנושא הזה.
יעקב מרגי: עכשיו תמשיכי, הפסקתי אותך רק לצורך הדיון.
<אורנה אשכנזי: כן, אני מבינה.
<אורנה אשכנזי: אני חושבת שכרגע הנושא הבוער בעיניי זה נושא התשלומים, ושוויון הזדמנויות זה באמת נושא מאוד רחב.
לאה פדידה: זאת אומרת שאין בעיה בפתיחת אזורי הרישום?
יעקב מרגי: זה משרד החינוך יאמר לך, אם יש או אין.
לאה פדידה: מה שאתם מעלים עכשיו, אני שואלת אתכם, תלמיד או תלמידה במועצה אזורית חוף הכרמל שרוצים להירשם, אין בעיה באזורי רישום?
לאה פדידה: יש בעיית תקצוב ההסעה?
לאה פדידה: זאת הבעיה על השולחן?
<אורן עוזרד: בשביל ליישם את המדיניות של הגמשה, לא פתיחה, היושב ראש מתאר את זה בצורה יפה.
<אורן עוזרד: אני רוצה להפעיל את שיקול הדעת בתוך המערכת המוניציפאלית שלי, הפדגוגית שלי, להפנות תלמידים על סמך ייחודיות של בית ספר, על סמך מגמות, על סמך שיקולים חברתיים, על סמך שיקולי פרט אחרים, מבית ספר לבית ספר שני.
<אורן עוזרד: זו המשמעות של פתיחת אזורי רישום מבוקרת.
<אורן עוזרד: את הדבר הזה אני לא יכול לעשות בלי שאני אשלם או מכיסי או שישים את זה על הגב של ההורים, את התשלום.
לאה פדידה: אז הבעיה היא תקציב ולא פתיחת אזורי רישום.
יעקב מרגי: עתלית, איפה מתחנכים?
<אורן עוזרד: הם הולכים לכפר גלים.
יוסי יונה: יש סוגיה של הסעות?
<אורן עוזרד: מעתלית?
יוסי יונה: מעתלית לכפר גלים.
<אורן עוזרד: עתלית היא ישוב ממופה לגלים ויש תלמידים מעתלית שלומדים במשותף.
<אורן עוזרד: עבורם ההורים אמורים לשלם.
יוסי יונה: אני מבין, אני אומר לגבי הסוגיה הזאת של עתלית, כפר גלים.
יוסי יונה: יש סוגיה של הסעות או אין?
יוסי יונה: אני רק רוצה לדעת מבחינה טריטוריאלית.
<אורן עוזרד: יש הסעות.
יעקב מרגי: נדיבי, בבקשה.
<ישראל נדיבי: ישראל נדיבי, אני מנכ"ל מרכז המועצות, סבא לנכדים בבתי הספר.
<ישראל נדיבי: אני רוצה להתחיל משמונה שנים אחורה.
<ישראל נדיבי: הנושא הזה עלה בעבר על פי בקשה של מועצה אזורית מטה אשר ששלחה מכתב לד"ר שמשון שושני במשרד החינוך, ושם זה קצת יותר מסובך כי יש שם בתי ספר עם כל מיני מגמות.
<ישראל נדיבי: אני הולך לסיכום ואני חושב שזה מה שצריך להתקבל כאן.
<ישראל נדיבי: הסיכום שאמר ד"ר שמשון שושני, שהוא מוכן לתת גמישות למועצה אזורית במיפוי התלמידים באיקס אחוזים, 5%, 10%, והסיכום היה, אני לא מצאתי את הסיכום הזה בכתב, אבל הסיכום היה שבמטה אשר יהיה להם את המרווח הזה של ה-5%.
<ישראל נדיבי: הם שלחו אז מכתב, היה להם כמעט 4% תלמידים מוסעים שעלה להם 300,000 שקל.
<ישראל נדיבי: זה פחות או יותר המחירים.
<ישראל נדיבי: דרך אגב, כל תלמיד שממופה במקום אחד ומוסע למקום אחר, בערך עולה למועצה 3,000 שקל בשנה.
<ישראל נדיבי: אני אומר איזשהו מחיר גס וממוצע.
<ישראל נדיבי: אני חושב שזה מה שצריך להיות.
<ישראל נדיבי: עכשיו אני רוצה להגיד את הנימוקים, ואת הנימוקים האלה מישהו צריך לשקול ואולי לא רק המועצה.
<ישראל נדיבי: יש נימוקים פדגוגיים.
<ישראל נדיבי: אני זוכר שבזמנו היו בעמק חפר שני ילדים תאומים שחשבו שלא נכון שהם ילמדו בכיתה אחת, הסיעו אותם למקום אחר.
<ישראל נדיבי: כמובן שהמועצה קיבלה קנס של 3,000 שקל, כי אתה לא הולך לפי הכללים של מדינת ישראל.
<ישראל נדיבי: נימוק אחד.
<ישראל נדיבי: נימוקים שניים, לפעמים תלמיד הולך לכאן או לשם, זו פתיחת כיתה פחות בשנה, אז יכול להיות שהנימוק של ההסעה של 3,000 שקל "העקרוני" הוא יותר חשוב מבניית עוד כיתה.
<ישראל נדיבי: נקודה אחרונה.
<ישראל נדיבי: במקומות מקבילים אצלנו, אם זו רשות מקומית ששם התלמידים לא מוסעים בהסעה אלא עולים על האוטובוס, ומישהו יעשה את זה, אף אחד לא יקבל קנס.
<ישראל נדיבי: לסיכומו, אני מציע שמשרד החינוך יקבל וייתן לכל רשות מקומית מרווח של עד איקס אחוזים, לא קובע כמה, באישורכם.
יעקב מרגי: אם אני מצטרף להצעה שלך, ובכפוף לכללים שווים.
יעקב מרגי: בבקשה גבירתי, ואחר כך אני אפתח את הדיון עם חברי הכנסת.
<דליה פרץ: בוקר טוב, אני דליה פרץ, אני יושבת ראש תא מנהלים ארצי, מנהלת מכהנת.
<דליה פרץ: ניהלתי הרבה שנים, עד השנה האחרונה בדימונה.
<דליה פרץ: השנה אני מנהלת במיתר.
יעקב מרגי: אז עכשיו אנחנו נתחיל לראות אתכם בדיונים, קבוע?
<דליה פרץ: מדי פעם.
יעקב מרגי: יופי, חשוב.
יעקב מרגי: מקבלים החלטות, ממליצים המלצות.
<דליה פרץ: אני רוצה להביא את כל השטח.
<דליה פרץ: אני לא רוצה לדון כרגע בעלויות, אני רוצה לדון במהות של פתיחת אזורי רישום ולומר קודם כול שאני חושבת שזה משגה כל כך חמור, כי אני חושבת שאתם כרגע, מה שאני שמעתי בכל אופן, אף אחד עוד לא דן על ההשלכות של פתיחת אזורי רישום על בתי הספר, על האופי של בתי הספר ועל איך ההחלטה הזאת משנה.
<דליה פרץ: אני רוצה לשתף אותך ואת הוועדה, ברשותך.
<דליה פרץ: אני הייתי שותפה בתהליך שהתרחש בדימונה, בוועדת ההיגוי בכל התהליך של אזורי פתיחת רישום, מה שנקרא מבוקר.
<דליה פרץ: במשך שנתיים עברנו תהליך, אפשרו לנו לבחור מודל שמתאים ליישוב שלנו על פי החוזקות והקשיים.
<דליה פרץ: בסופו של התהליך בחרנו מודל, ומה קרה?
<דליה פרץ: ראש המינהל, ואני לא באה בטענה, אני רק מספרת, וראש העיר, לא יכלו לעמוד בפרץ של ההורים ולמעשה המודל נפל, ומה שקרה, לא בחירה מבוקרת ולא שום דבר.
<דליה פרץ: כל הורה בחר לאן הוא רוצה ללכת.
<דליה פרץ: מה ההשלכות של זה על בית הספר?
<דליה פרץ: קודם כול החזקים איכשהו שורדים.
<דליה פרץ: החלשים, מה לעשות, יש להם את אלוהים.
יעקב מרגי: לא איכשהו שורדים, הם שורדים.
<דליה פרץ: אם יש להם את אלוהים, אז זה מה שיש להם, לא מעבר לזה.
<דליה פרץ: בתי ספר חלשים מוחלשים עוד יותר.
<דליה פרץ: אוכלוסיות חזקות מרוקנות את בתי הספר החלשים.
יעקב מרגי: מתפתח תהליך של מיתוג בתי הספר.
<דליה פרץ: אני רק אומר משפט אחרון, ברשותך.
<דליה פרץ: מה שזה הופך את מנהלי בתי הספר, שבמקום לעסוק בפדגוגיה ובתהליכי למידה שמעמיקים חשיבה, אנחנו עוסקים היום בפופוליסטיות מול ההורים.
יעקב מרגי: אין ספק שצריך להתייחס למציאות כזו.
יעקב מרגי: היא עלתה ואמנם רמזתי עליה בפתיחה, בשאלות.
יעקב מרגי: פרופ' יונה, בבקשה.
יוסי יונה: איתי פה ליילה אבו חבייש מיפו והיא תגיד מילה או שתיים על עצמה.
יעקב מרגי: איפה את לומדת, מה את עושה פה היום.
<ליילה אבו חבייש: אני לומדת בעירוני י"ב.
<ליילה אבו חבייש: אחרי בית הספר אני הולכת לפסגות.
<ליילה אבו חבייש: אנחנו הולכים שם ללמוד ולדעת - - -
יעקב מרגי: הצגנו כאן את המיזם הזה, את תכנית חינוך לפסגות.
יעקב מרגי: הם מקבלים מסלול של העצמה.
יעקב מרגי: הם מגיעים לפסגות ומגיעים להישגים, הם הופכים להיות חבל על הזמן, בסיירת, הדובדבן של הקצפת של מערכת החינוך והלוואי שנמצא את המשאבים לשכפל את המיזם הזה.
יעקב מרגי: הוא נמצא בכמה מקומות בארץ.
יעקב מרגי: לאחרונה קיימנו דיון.
יעקב מרגי: הם התחילו ביוזמתם, אם אני לא טועה, בשגב שלום.
יעקב מרגי: הם ביקשו את הסיוע של המשרד ושלנו.
יעקב מרגי: אני חושב שזה נכון.
יעקב מרגי: ראיתי בביקור באחד מבתי הספר כאן בירושלים, התלמידים הבוגרים והתלמידים הציגו איפה הם היו, איפה הם נמצאים היום והשמיים הם הגבול.
יוסי יונה: הסוגיה הזו באמת של פתיחת אזורי רישום, אני חושב שאף אחד מאיתנו, חברות וחברי הכנסת, נשות ואנשי חינוך לא יתנגד לרעיון שתחת הכותר שנקרא חנוך לנער, לנערה על פי דרכם, זאת אומרת שאכן תהיינה מסגרות חינוכיות שיתנו לכל ילדה וילד את ההזמנות לפתח את הפוטנציאל שלהם ולעסוק במה שהם אוהבים.
יוסי יונה: זה מנקודת מבט אחת וכולנו בעד העיקרון הזה ובעד הרעיון החינוכי הפדגוגי הנהדר הזה.
יוסי יונה: מצד שני, אנחנו חוששים שפתיחת אזורי רישום כפי שדליה, מנהלת בית הספר, מתריעה על הסכנה, שפתיחת אזורי רישום זו סכנה שמוכרת לנו, אדוני היושב ראש, מוכרת לך, מוכרת לכל מי שעסקה ועוסקת בחינוך, שיש תופעה של קרימינג, שבעצם פתיחת אזורי הרישום תיצור איזשהו ריבוד וסלקציה סוציו אקונומית מעמדית שבו תלמידים טובים ומצטיינים עם עידוד של הורים וכסף, בעצם - - -
לאה פדידה: למה זה יצור ריבוד?
לאה פדידה: אתה יכול להתייחס לזה?
יוסי יונה: בוודאי, אדרבא.
יוסי יונה: תארי לך נוצר בידול מעמדי, פדגוגי אם תרצי, והנה דווקא כאן יכולה לבוא בקשה, מדינה יקרה, אנא סייעי לנו ליצור את הבידול המעמדי.
יעקב מרגי: ואנחנו הולכים בכיוון הזה ומתעצמים.
יוסי יונה: כן, אז זה יוצר בעיה, כפל.
יוסי יונה: אם בעבר ההורה יכול היה לבוא ולומר, אני רוצה בידול ואני יכול לממן את הבידול, עכשיו הוא יכול לבוא בתביעה למדינה ויגיד לה, מדינה יקרה, אנא סייעי לי במשאבים כדי להעצים את הבידול, אז הסכנה הזאת עומדת לפתחינו ואני מן הסתם אשמח לשמוע את נציגי משרד החינוך, מה דעתם ועמדתם בנושא הזה.
יוסי יונה: משפט סיכום, אדוני היושב ראש.
יוסי יונה: איך אנחנו יכולים להגיע לאופטימום שמצד אחד אנחנו אכן רוצים שמערכת החינוך תיתן לכל ילדה וילד את האפשרויות להתפתח באופן המקסימלי ולפחות האופטימלי, ומצד שני שלא תיווצר לנו חברה שהעיקרון והערך של שוויון הזדמנויות הופך להיות לאות מתה במערכת החינוך.
יעקב מרגי: מאחר ולא הצגתי את האורחים שלי, את המלווים שלי, אז מור אביטן, רמלה, כיתה י"א, היבה ג'ובראן מיפו, י"א.
יעקב מרגי: עודה אבו שמס גם איתנו.
יעקב מרגי: בעזרת השם תיהנו מהדיון.
יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת פדידה.
לאה פדידה: אז קודם כל לפני זה רק תגידו את שמכם כי אני עדיין לא הספקתי להגיד.
<מעיין בן דוד: קוראים לי מעיין בן דוד, בכיתה ו' מאיתמר בן אב"י ביפו.
<מעיין בן דוד: אני בחינוך לפסגות, יפו ד' קסטרו.
<מעיין בן דוד: אני בת 12 ו-9 חודשים.
יעקב מרגי: ומה את רוצה להיות כשתהיי גדולה?
<מעיין בן דוד: וטרינרית.
<מעיין בן דוד: זה החלום שלי.
יעקב מרגי: אנחנו נשתדל לסייע בידך.
יעקב מרגי: המדינה תשתדל לא להפריע לך.
<מאור אלבז: אני מאור אלבז מבית ספר יובל בבאר שבע, כיתה ו'.
<מאור אלבז: אני בן 11 ואני בחינוך בפסגות.
יעקב מרגי: באיזו שכונה אתה גר?
<מאור אלבז: נחל עשן.
לאה פדידה: תודה רבה, מאור.
לאה פדידה: האמת שזה מוסיף כייף וצבע ליום-יום.
לאה פדידה: אני רוצה להגיד משהו.
לאה פדידה: מה תפקידו של החינוך, אנחנו יודעים והוא מורכב, אבל אחד מתפקידי החינוך בעיניי הוא באמת לתת לילד הזדמנות לממש את הפוטנציאל שלו.
לאה פדידה: פתיחת אזורי רישום הוא דבר חיובי, הוא דבר נכון, אבל צריך להיות לו מינון וצריך להיות לו אבני בוחן, מתי, איפה ואיך.
לאה פדידה: לגבי הסוגיה של בתי ספר ומעמדות, אם אנחנו נוכל להתחייב שכל ילד וילדה ללא שום קשר במצב הסוציו אקונומי שלו, יוכל לבחור ללמוד בבית ספר כזה או אחר וידאגו לו, ובואו ניקח את המקרה הפרטי שלי.
לאה פדידה: אני לא יכולתי ללמוד כנערה בבית ספר שרציתי, בא חוק ממשלתי, אמר אינטגרציה, שלח אותי לריאלי בעירוני ה'.
לאה פדידה: שילמו עלי הכול, אני קיבלתי הזדמנות.
לאה פדידה: תאמינו לי, לקחתי אותה בשתי ידיים.
לאה פדידה: היום אני כבר עם תואר שני וכן הלאה.
לאה פדידה: יש פה גם טריק.
לאה פדידה: זה לא באמת פתיחת אזורי רישום, זה בא במסווה של בואו ניתן תקציב להסעות, אבל זה בסדר להביא את זה לשולחן, כי על מנת שאותו ילד וילדה יוכלו ללמוד איפה שהם רוצים, אם זה בית ספר רעות, שזה לאומנויות, ואם זה כל בית ספר אחר, בשמת או כל בית ספר אחר, אז אני מציעה שלצד האישור של פתיחת אזורי הרישום אנחנו צריכים לדעת מהן אבני הבוחן שבאמת ילד יכול, לא בגלל שסתם בבוקר לא התחשק לו.
לאה פדידה: אם זה המקצוע שהוא צריך ואם זה מקצועות הליבה ואם זה העניין שהוא נמצא, זה דבר אחד, ומאידך, לדעת שיש מה שנקרא תיקון, והתיקון הזה אומר שאם ילד וילדה שחשקה נפשם ללכת ללמוד בבית ספר רעות כי יש לה כשרון למשחק או כשרון למחול, מדינת ישראל/מישהו אחר צריך לתת לה את המאה על מנת לאפשר לה ללמוד בבית הספר הזה.
יעקב מרגי: ואם היא כבר מוסעת ויש תקציב ייעודי, למה מתבטל?
לאה פדידה: אם בעצם אנחנו מגשרים על זה, בדיוק הרצון שלך, הרצון שלך, כבודו, לתת איזשהו קו שווה והזדמנות שווה, אז אם יש לה את ההסעה ומשלמים עליה על בית הספר, היא תוכל להגיע גם מהשכבה הזו.
איתן ברושי: בואי תגידי.
<עיישה זועבי: שמי עיישה זועבי מבית ספר חשמונאים מיפו.
<עיישה זועבי: ד'.
יעקב מרגי: וכבר בכיתה ד' את רוצה להעפיל לפסגות?
<עיישה זועבי: ואני בת 9.
יעקב מרגי: ומה השאיפות שלך?
איתן ברושי: מה את רוצה להיות כשתגדלי?
<עיישה זועבי: אני עדיין לא יודעת.
יעקב מרגי: יפה, גם תשובה חכמה.
יעקב מרגי: אני שיניתי כמה פעמים את מה שאני רציתי להיות, תראי לאן הגעתי בסוף.
<מור אביטן: אני מור אביטן, בן 16, לומד ברמלה, תלמיד בפסגות, בכיתה י"א.
יעקב מרגי: ויש לך תוכניות לעתיד?
<מור אביטן: שואף גם להיות פוליטיקאי.
יעקב מרגי: אם לא קלקלנו לך את המוטיבציה, יש לנו עוד תקווה.
<מור אביטן: לא, אני באתי ללמוד.
יעקב מרגי: יפה, כל הכבוד.
<עודה אבו שמס: שמי עודה אבו שמס, אני בת 10.
<עודה אבו שמס: אני מיפו ואני בכיתה ה'.
יעקב מרגי: ואת שמחה שאת בתוכנית הזו של פסגות?
<עודה אבו שמס: כן.
יעקב מרגי: מה זה נותן לך לעומת שנים שעברו שלא היית?
<עודה אבו שמס: ללמוד יותר חזק.
יעקב מרגי: נותנים חשק ללמוד?
<היבה ג'ובראן: שלום, קוראים לי היבה ג'ובראן, אני בת 16, כיתה י"א, מיפו.
<היבה ג'ובראן: אני גם בחינוך פסגות.
<היבה ג'ובראן: לי מה שחינוך בפסגות נתן, אני מגן בעצם עד כיתה ח' הייתי בבית ספר פרטי ששם זה היה מה זה קשה, ואז כשהגעתי לבית הספר שאני לומדת בו עכשיו, אז חינוך לפסגות ממש עזר לי.
<היבה ג'ובראן: הוא ממש לקח אותי והעצים אותו ופיתח אותי.
יעקב מרגי: נאחל לך הצלחה.
<היבה ג'ובראן: תודה.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת ואורחים יקרים, אני חושב שיש פה אי הבנה.
איתן ברושי: בדיון שיזמה המועצה האזורית חוף כרמל לא מוצע לפתוח את אזורי הרישום.
יעקב מרגי: אני יודע, אני כבר שמתי את זה על השולחן.
איתן ברושי: מוצע לאפשר איזושהי התנהלות של מועצה אזורית, ואני רוצה להסביר בכל זאת, למרות שיש פה עוד ראש מועצה לשעבר.
איתן ברושי: לא בטוח שכולם מבינים את ההבדל.
איתן ברושי: תראו, ילדים שנולדו במועצה אזורית, בעיקר מושבים וקיבוצים, לאחרונה גם ישובים קהילתיים בעשרות השנים האחרונות, נולדו בחלק גדול ביישובים קטנים, מבודדים בקבוצות קטנות, שבעצם מלידה ועד סוף בית הספר לא בחרו שום דבר והיו בקבוצה, לעיתים גם עם אותם ילדים, עם כל הבעייתיות, עם אותם מורים, וחייבים לפתוח איזשהו ונטיל שמאפשר שחרור לחצים, לאפשר מגוון אפשרויות, אני תיכף אגיע ללימודים, גם חברתיות.
איתן ברושי: לעיתים למורה כבר אין סבלנות לילדים ולהורים אין סבלנות וחייבים לאפשר את התנועה הזאת.
איתן ברושי: מישהו דיבר פה קודם על הסעות.
איתן ברושי: תראו, במועצה אזורית, הסעות זה דבר שאין לך שליטה עליו.
איתן ברושי: אני תמיד אמרתי, זה כמו מום מלידה, אתה לא משחרר מזה.
איתן ברושי: אי אפשר לעשות כלום בלי הסעות.
איתן ברושי: זה לא במקרה איזו הובלה.
איתן ברושי: ההסעות זה תנאי הכרחי לכל הפעילות גם הבלתי פורמלית, ולכן מרכיב ההסעות פה הוא מרכיב חשוב, אבל הוא לא הסעות שנולדו בגלל שהעבירו תלמיד מיישוב ליישוב.
איתן ברושי: גם עניין הפערים פה הוא לא דרמטי כמו שמישהו מדמיין.
איתן ברושי: מועצה אזורית, יש בה רמת שוויון יותר גדולה מפערים בין אזורים אחרים ולכן זו לא תוספת הסעות, זו בעיה של קיבעון של פקידים.
איתן ברושי: פה הבעיה היא לא כספית, אלא חוסר ההבנה של אנשים שלא יודעים על מה הם מדברים, כאילו יש פה תוספת.
איתן ברושי: אל תיתנו תוספת אבל אל תגרעו ותשאירו גם קצת שיקול דעת לראש מועצה.
איתן ברושי: הוא לא הדבר האחרון בשרשרת, הוא גם נבחר על ידי ציבור.
איתן ברושי: ראש מועצה לא קיבל את התפקיד הזה במכרז והוא לא מקורב לשר פוליטי.
איתן ברושי: ראש מועצה נבחר על ידי התושבים כדי לנהל את המועצה שלו, ולכן אני חושב שהדיון על פתיחת אזורי הרישום הוא חשוב.
איתן ברושי: אני אגיד כראש מועצה אזורית עמק יזרעאל, ואני הנהגתי כשהייתי ראש מועצה, בין שלושה בתי ספר תיכוניים, במזרע, ביפעת ובנהלל, קראתי לזה שילוב אזורי ואפשרתי לתלמידים מכיתה י' עד י"ב ללמוד יומיים-שלושה בבית ספר אחר כדי להגיע לחוגים שלא קיבלו בבית הספר שלהם, משום שגם במועצה אזורית גדולה כמו שאני גדלתי איתה, עמק יזרעאל, לא ניתן לאפשר את כל האפשרויות.
איתן ברושי: זה לא רק מוזיקה ומחול, זה גם תקשורת וזה 5 נקודות והמון מקצועות שאתה לא יכול לאפשר אותם בבית ספר של אלף תלמידים ואתה עושה אותם במועצה ומאפשר גמישות בהסעות כדי להגדיל את הבחירה במקצועות, ואת זה אתם לא מבינים, לכן יש בעיה שכמעט ואין נציגי ההתיישבות בשום מקום שמתקבלות ההחלטות.
איתן ברושי: עוד מעט גם בתוך בתי הספר לא יהיו אנשים שבאים מההתיישבות, לכן מה שאני חושב, אדוני היושב ראש, שזה יהיה נכון לקיים פה דיון על פתיחת אזורי הרישום, שהוא לא מתייחס דווקא להיבט שהוצג פה, ומצד שני לומר שצריך לאפשר את הגמישות בוודאי בתוך מועצה אזורית.
איתן ברושי: הרי ראש המועצה לא ייתן לפגוע בבית ספר שתהיה לו גם בעיה כלכלית, כי זה עולה כסף, אבל אי אפשר להתעלם מהשאלות האחרות ולא רק הכלכליות, ולכן אני מבקש לאשר את העיקרון ואולי להגיע לנוסחה יותר מדויקת מזאת שהוצגה.
איתן ברושי: אני אומר למשרד החינוך, אתם עוסקים בחינוך.
איתן ברושי: החינוך ההתיישבותי הוא לא רק האוטובוס הצהוב, ואני מציע שיבואו לבית ספר בכוח המשיכה ולא בכוח ההסעה, לא בכוח ההסעות אלא בכוח המשיכה, אבל בלי היכולת להסיע, שום תורה לא ניתן ללמד ושום תפיסה חינוכית לא ניתן ליישם.
יעקב מרגי: חיים ילין.
יעקב מרגי: קודם כול מי האורחת שלך?
<מיה: אני מיה, בכיתה ו' בכרמיאל ואני בחינוך לפסגות מכיתה ג'.
יעקב מרגי: באיזו שעה יצאת הבוקר מהבית?
<מיה: 6:30.
חיים ילין: היא דרך אגב לא ראתה גשרים וצמתים.
חיים ילין: היא ישנה בדרך.
יעקב מרגי: את רוצה לומר לנו משהו?
חיים ילין: מה את רוצה להיות?
<מיה: מעצבת פנים.
יעקב מרגי: יפה, יש לה טעם טוב.
חיים ילין: האמת שאני ממש שמח לראות את הילדים ולנסות להכניס אותם לאיזושהי אווירה של דמוקרטיה בכנסת ישראל, עם כל המוגבלויות והמגבלות שיש פה בבית הזה.
חיים ילין: תראו, כשאתם מדברים על פתיחת אזורי רישום, אז יש פה בעיה לא פשוטה, כי בדרך כלל, למה שאת התייחסת, בדרך כלל זה נובע מאותם בתי ספר קיבוציים או מושביים במועצות האזוריות שהעירונים רוצים לבוא ללמוד שם, למה?
חיים ילין: כי יש להם את האפשרות לבוא ולשלם ולהגיע למקומות האלה.
חיים ילין: זה בדרך כלל קורה ביישוב של משרד החינוך.
חיים ילין: אנחנו רואים את זה, דרך אגב, בשער הנגב כאשר יש מועצות אחרות שבית הספר עצמו הוא בית הספר של שלוש מועצות אזוריות.
חיים ילין: זה באישור של משרד החינוך, אלא מה, יש פה טריקים ומשרד החינוך מעלים עין מזה, גנאדי, אני אומר לך את זה בשיא הרצינות.
חיים ילין: חוזה פיקטיבי באחד המושבים או הקיבוצים, זאת הכתובת שלהם ועכשיו משרד החינוך משלם, יש הסעות, וואלה יופי.
חיים ילין: בואו נשים הכול על השולחן.
חיים ילין: מה אנחנו אומרים ומשרד החינוך אומר?
חיים ילין: רגע, אם יש חוזה שכירות, מי אנחנו בכלל?
יעקב מרגי: אם הוא יעסיק חוקרים פרטיים, יהיה דיון מהיר בוועדה אצלי, שמשרד החינוך מעסיק חוקרים פרטיים.
חיים ילין: כבוד היושב ראש, העסקת החוקרים תעלה פי עשר מאשר הדיון עכשיו.
חיים ילין: בואו נשים את הדברים כמו שהם.
חיים ילין: לי היה אותו סיפור, גנאדי, אתה מכיר אותו מעולה.
חיים ילין: בית ספר מושבי, בית ספר קיבוצי ועכשיו חלק מהמושבניקים רוצים לעבור לבית ספר הקיבוצי.
חיים ילין: דרך אגב, אף פעם לא ראיתי בקשה הפוכה.
חיים ילין: על מה מדובר פה?
חיים ילין: מדובר פה וידוע שאם יש לי בית ספר מושבי שעכשיו גנאדי, אתה צריך לבנות כיתות שם, לעזוב את בית הספר החדש.
חיים ילין: צריך לבנות שם כיתות שעולות טונה כסף כאשר יש מקום בבית הספר השני.
חיים ילין: אני לא רוצה לקרוא לזה, מה שנקרא פתיחת אזורי רישום, אני רוצה לקרוא לזה ניוד בשביל לחסוך בסופו של דבר למדינת ישראל או לאזן בין שני בתי ספר לא מבחינה אינטלקטואלית אלא מבחינה פיזית.
חיים ילין: המסקנה שלי הייתה מאוד פשוטה מכל הדיונים האלה, דרך אגב.
חיים ילין: ההחלטה שאני קיבלתי הייתה מאוד ברורה, יש מרכז חינוכי אחד, כל בתי הספר נבנים שם, כל ההסעות מגיעות לשם ועכשיו מבחינתי א-ג' לכולם, ד'-ג' לכולם או אזורי או ערבוב שלם.
חיים ילין: בסוף יש מועצה אחת.
חיים ילין: לא בכל מקום אפשר לעשות את זה טכנית, אבל לבוא ולהגיד לילד מבית ספר אחד שרוצה לעבור לשני בגלל שההורים שלו עובדים קשה מהבוקר עד הערב ובבית ספר אחד הלימודים נגמרים ב-14:00 ובבית הספר השני נגמרים ב-16:00 או ב-16:30, זה היה אחד הקריטריונים שאנחנו היינו מאפשרים לעבור מצד לצד.
חיים ילין: אם היו מעודדים מגמות שונות לשני בתי ספר, אז גם היה עירוב.
חיים ילין: בסוף על מה מדובר?
חיים ילין: שקל אחד לא צריך להוסיף.
חיים ילין: זה מה שהכי מעצבן אותי.
חיים ילין: זו לא תוספת תקציבית.
חיים ילין: הילד שעובר מפה לפה ילך עם הפר קפיטה, זה הכול.
חיים ילין: לא להוריד את הפר קפיטה.
חיים ילין: זו לא החלטה שהיא ברומו של עניין ולא תקציבי ולא שום דבר, ולכן אני לא יודע למה לא מאפשרים את זה.
חיים ילין: אני רק דבר רוצה להגיד לכם.
חיים ילין: בסוף אני רוצה להגיד לכולם ואני אומר את זה גם לחוף הכרמל.
חיים ילין: עקב ראש, לא משנה, ההחלטה תהיה שיש עקב ראש שלהם.
חיים ילין: את מי הם יעבירו?
חיים ילין: על סמך מה הם יעבירו?
חיים ילין: תהיה להם מלחמת עולם שם בפנים, לכן בואו חבר'ה, כל מה שאתם צריכים להגיד להם, חבר'ה, תשברו את הראש אתם, אנחנו מאפשרים את זה.
חיים ילין: עקב ראש יהיה שלהם, לא שלכם בכלל, אז למה להתערב?
יעקב מרגי: משרד החינוך, הדיון פה מתחלק לשני חלקים.
יעקב מרגי: קודם כול בואו נתייחס ספציפית לאורחים שלנו מחוף הכרמל, שזה גם נושק.
יעקב מרגי: דרך אגב, זה הדיון השני היום שאני מתעסק עם מועצות אזוריות, שדיון ספציפי יישובי יכול לעזור למועצות אזוריות אחרות.
יעקב מרגי: אני בא ואומר, יש פה צורך ספציפי.
יעקב מרגי: לא ביקשו תוספת תקציב.
יעקב מרגי: אם אני הבנתי נכון, המועצה פה מתנהלת על פי המסלול שהמחוזות אישרו להם.
יעקב מרגי: יש להם את הצורך.
יעקב מרגי: הם לא עכשיו מבקשים, פתח אזורי רישום, תן לנו מאה אחוז חופשיות ולנהל את העניינים שלנו לבד.
יעקב מרגי: כרגע במצב הקיים אומר לך, תקשיב, אילו התלמיד הזה לא היה מבקש לעבור לבית ספר כפר גלים או המשותף, הייתי מקבל את הקפיטה שלו בהסעות, מקבל את הכסף.
יעקב מרגי: אישרתי לו לעבור, אתה גורע זאת ממני למרות שהוא ילד מוסע.
יעקב מרגי: השאלה למה, אם זה הכרח.
יעקב מרגי: אני שואל שאלה, למה?
יעקב מרגי: אחר כך נפתח את הדיון.
יעקב מרגי: בכלל, תנו לנו הסתכלות על כל סוגיית פתיחת אזורי הרישום.
יעקב מרגי: ברשותכם, לפני כן, הגיעו אלינו אורחות חשובות.
יעקב מרגי: הראשונה שבהן תציג את עצמה, מה השם, איזו כיתה?
<שקד: קוראים לי שקד, אני מכיתה ו' ואני באתי מקצרין.
יעקב מרגי: באיזו שעה יצאת מהבית?
<שקד: 5:30.
יעקב מרגי: כל זה בשביל להיות בכנסת.
יעקב מרגי: זה חינוך לפסגות.
יעקב מרגי: שואפת.
<נדין: קוראים לי נדין, אני בת 11, מלוד.
יעקב מרגי: יפה, ואת בחינוך לפסגות.
יעקב מרגי: אני לא אשאל אותך מתי יצאת מהבית, זה לא רחוק, אבל גם יצאת ב-7.
<נדין: ב-6:30.
יעקב מרגי: אני מאחל לכם יום פורה, מהנה ושתצליחו באמת להגיע לפסגות בחינוך.
יעקב מרגי: משרד החינוך, לשאלה שלי קודם.
<גנאדי קמנצקי: גנאדי קמנצקי, מנהל אגף בכיר מיפוי ותכון.
<גנאדי קמנצקי: תראו, הנושא הזה הוא מבחינתנו לא כספי ולא רצון לחסוך כסף.
<גנאדי קמנצקי: אני אתן תמונה כללית.
<גנאדי קמנצקי: המערכת עובדת, אם אין בית ספר ביישוב, על פי מיפוי.
<גנאדי קמנצקי: ישוב אחד הולך ליישוב שיש בו בית ספר.
<גנאדי קמנצקי: נתקלנו בכל מיני סיטואציות שחלק מראשי המועצות העלו אותן, שבית ספר אחד, מספר התלמידים באופן טבעי ירד, בבית ספר אחר ההיפך, יש גאות, אז אנחנו פיתחנו מערכת של מיפוי כפול.
<גנאדי קמנצקי: אנחנו מאשרים ליישוב במועצה, שהמועצה קובעת, להתחלק.
<גנאדי קמנצקי: לפעמים זו גם עיר.
<גנאדי קמנצקי: יש ערים או מועצות מקומיות שאין שם בית ספר.
יעקב מרגי: אתם מאשרים את זה באופן קבוע או רק מקומות שיש צורך?
<גנאדי קמנצקי: רק על פי בקשה.
<גנאדי קמנצקי: אנחנו שואלים את המחוז מה דעתו, שואלים את הרשות הקולטת מה דעתה, בודקים האם זה לא מביא לצורך לבינוי נוסף ועם כל התנאים האלה אנחנו מאפשרים, כולל כספי הסעות.
<גנאדי קמנצקי: זאת אופציה שנייה.
<גנאדי קמנצקי: בעצם אנחנו מאפשרים גם מיפוי קשיח וגם מיפוי כפול.
<גנאדי קמנצקי: אם יש חריגים כאלה אחרים, אז יש לנו ועדה עליונה להסעות שהיא בוחנת את כל הנושאים שלא נכנסו לאחת משתי הנישות.
<גנאדי קמנצקי: זאת שאלה מאוד מורכבת שאתם שמעתם את שתי הקצוות, קצוות מסוימות שאומרות לא לאפשר מיפוי - - -