GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: בואי נתמקד בנושא המדובר.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על אלימות בכלל במערכת החינוך והיא גם שותפה - - -
יעקב מרגי: אני מבקש לאפשר לדוברת לסיים.
<ורד וינדמן: הדיון הוא אלימות כלפי - - -
מירב בן ארי: אלימות נגד צוותי מורים.
מאיר כהן: עם כל הכבוד, זה לא הדיון.
מאיר כהן: אני באתי לדיון של אלימות כלפי המורים ואם אנחנו נגיד שזה רוב גורף, אנחנו לא נהיה פחות דואגים לילדים - - -
<ורד וינדמן: לא, אבל - - -
מאיר כהן: אבל אי אפשר כל פעם שאנחנו רוצים לדבר על המורים ולדרוש את כבודם, באים ושמים לנו מול הפנים את המקרים האלה שהם חשובים וכואבים ואנחנו מטפלים בהם, אבל - - -
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מאיר כהן, אבל כדי שתשמע את הדיון, זה לא - - -
מאיר כהן: סליחה גברתי, אני באתי לדיון על אלימות כנגד צוותי הוראה - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אני הגשתי את הדיון המהיר והוא גם כלפי הצוות וגם כלפי ילדים.
אמיר אוחנה: אבל הם המועצה לשלום הילד, יש להם את הפרספקטיבה שלהם וזה בסדר.
<ורד וינדמן: סליחה, אני רוצה להשלים את הדברים שלי ולהגיד שזה לא משחק סכום אפס וזה לא זה נגד זה וזה לא - - -
יעקב מרגי: סליחה רגע - - -
<ורד וינדמן: אני רוצה - - -
יעקב מרגי: אני רוצה להגן עלייך.
<ורד וינדמן: אני מסתדרת.
יעקב מרגי: רבותי, בוועדת החינוך - - -
מאיר כהן: היא בסדר.
מירב בן ארי: רק שבוע שעבר עסקנו בנושא.
<ורד וינדמן: אבל הכותרת של הדיון היא לא - - -
מאיר כהן: הכותרת של הדיון היא אלימות כנגד מורים, אני מצטער.
מאיר כהן: ככה אמרו לי.
יעקב מרגי: תנו לי רגע, עזוב מה אמרו לך.
יעקב מרגי: רבותי, הנושא על סדר היום - - -
מירב בן ארי: זה לא הדיון המהיר.
יעקב מרגי: לא, זה לא דיון מהיר.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – אלימות במערכת החינוך הן נגד צוותי חינוך והן נגד תלמידים.
יעקב מרגי: והנה אני אומר לכם רבותי, אפשר לדבר.
יעקב מרגי: אפשר לדבר גם אם לא מסכימים, גם אם זה לא התחום וכל אחד בוער לו מכיוון אחר, כל אחד מדבר מאיפה שכואב לו, אבל אני מבקש לאפשר לעורכת הדין ורד וינדמן, מנכ"לית המועצה לשלום הילד לסיים את דבריה בצורה מכובדת.
יעקב מרגי: אני חושב שיש לה מה לומר בנושא הזה וגם אם זה לא ממוקד, אני חושב שכשמדברים על אלימות, אפשר קצת.
<ורד וינדמן: אני חוזרת על איך שהתחלתי, הדברים ברורים.
<ורד וינדמן: אני רוצה להגיד משהו שיש לו היבטים מאד מעשיים ואני אומרת שאלה דווקא תלונות שלא מגיעות רק מתלמידים ומהורים של תלמידים.
<ורד וינדמן: ואני אומרת לכם שאין שבוע שלא מגיעות אלינו פניות של מורים ותלמידים ביחס לאלימות או יחס משפיל שהם חווים במסגרות חינוכיות.
<ורד וינדמן: ואני אומרת שמדובר אלף במיעוט, מיעוט לא מבוטל שצריך לטפל בו.
<ורד וינדמן: עכשיו תראו, הרבה פעמים קורה שמי שפונה אלינו זה דווקא מנהלים ומפקחים, שאומרים ידינו כבולות.
יפעת שאשא ביטון: תעזרו לנו להוציא אותם, נכון.
<ורד וינדמן: תעזרו לנו להוציא את אותו מיעוט - - -
<ורד וינדמן: ותעזרו לנו להוציא את המיעוט הזה מתוך המערכת החינוכית.
<ורד וינדמן: עכשיו מה אנחנו רואים?
<ורד וינדמן: מה המגבלות?
<ורד וינדמן: הדיון הזה בכל זאת, שיהיו לו היבטים אפקטיביים וזה משהו שהוא לאורך שנים והפנייה שלי היא לאו דווקא, זה לא נגד משרד החינוך, זה יחד עם משרד החינוך שמעוניין שאותם מורים, של מקרים או של השפלות בהיבטים פדגוגיים, שאין מישהו שחושב שההיבטים הפדגוגיים האלה מצדיקים הישארות בתוך מערכת החינוך, כי אף אחד לא רוצה שמורה שמשפיל תלמידים או גננת שמשפילה תלמידים תישאר במערכת; בוודאי לא מקרים של אלימות.
<ורד וינדמן: עכשיו תראו, אם מסתכלים על מקרים שמגיעים לבית הדין למשמעת, שהם המקרים החמורים ביותר והם מועטים מכיוון שזה רק כאלה שהגיעו להליך פלילי.
<ורד וינדמן: תסתכלו אפילו מה קורה בבית הדין במקרים החמורים ביותר.
<ורד וינדמן: הרוב של המקרים האלה אלה הם מורים או מנהלים או אנשי חינוך אחרים שנשארים בתוך המערכת, למרות התנהגות של סטירות, של קריעת עור התוף.
<ורד וינדמן: לא דברים שאתם תתווכחו על החומרה שלהם, שקשה להתווכח על החומרה שלהם.
<ורד וינדמן: יש סמכות מוגבלת למשרד החינוך, למנכ"ל.
<ורד וינדמן: יש ועדת משמעת שלא קיימת, שלא מתפקדת.
<ורד וינדמן: למשרד החינוך יש מעט מאד כלים כדי לבצע מדיניות שהיא של עצמו, של הוצאת אנשי חינוך שהם או אלימים או נוהגים בהשפלה כלפי תלמידים ולא מעוניינים שהם יהיו שם.
<ורד וינדמן: ולכן אני קוראת לוועדה אלף לאפשר את הכלים המשפטיים הראויים למשרד החינוך כדי שהוא יוכל להתמודד עם התופעה הזאת, שאני בטוחה שהוא מעוניין להתמודד עם התופעה הזו; וגם הייתי רוצה לשמוע גינויים גם כלפי מקרים של אלימות של איש חינוך כלפי תלמידים.
<ורד וינדמן: חשוב לי להעביר את המסר הזה.
יוסי יונה: טוב, אדוני יושב הראש, ככה.
יוסי יונה: הבעיה של האלימות במערכת החינוך היא בעצם בוא נאמר, ואני אגיד מילים קצרות כמילות רקע, בסופו של דבר פעם חשבו שבית הספר יכול לתפקד כאילו הוא איזו שהוא אי בתוך המציאות החוץ בית ספרית.
יוסי יונה: אנחנו יודעים שבית הספר פחות או יותר משקף את המציאות שבתוכה הוא פועל.
יוסי יונה: והמציאות שבה הוא פועל היא לא כזו, בוא נאמר שלא מעודדת אלימות, אלא יכול מאד להיות שהיא גם מעודדת וגם ידינו במעל.
יוסי יונה: כנסת ישראל לא מצטיינת כאכסניה שבה אנחנו מעודדים סבלנות ופתיחות וקבלה של האחר.
יוסי יונה: ולפחות באמת האלימות המילולית, שאנחנו עדים לה לעתים מאד קרובות בין כותלי הבית הזה, ולכן גם לנו יש אחריות ואנחנו צריכים להפנות מבט כלפי - - -
יעקב מרגי: הנה יש לי ערובה שבדיון הזה לא תהיה אלימות מילולית בין חברים.
יוסי יונה: חד משמעית, כן.
יוסי יונה: כי זה בכל זאת ועדת חינוך, אדוני יושב הראש ואנחנו אות ומופת לאופן שבו הדברים צריכים להתנהל בבית הזה.
יעקב מרגי: זה לא ציני.
יעקב מרגי: הוא אמר את זה ברצינות.
יעקב מרגי: אין התפרצויות בוועדת החינוך.
יוסי יונה: כשאנחנו חושבים על אלימות בתוך מערכת החינוך, בוודאי יש לנו שלוש קטגוריות ילד למול ילד, מורה למול ילד וילד למול מורה.
אמיר אוחנה: יש גם הורה מול מורה, זה גם.
יעקב מרגי: כן, בוודאי.
יפעת שאשא ביטון: שזה הדבר - - - הגדול.
מירב בן ארי: הוא לא חוזר על דבריי פשוט.
יוסי יונה: יש לנו הסכם לא כתוב.
יוסי יונה: אז אני חושב ומה שאני הייתי רוצה להביא לכאן ואני מקבל גם את תוקפם, בין אם המוגבל או הנרחב של הדברים שאת אומרת, אבל אני רוצה להביא בדיון הזה דווקא את כאבם של המורים ושל המורות במובן הבא.
יוסי יונה: תראו, מה קורה כאשר ילד תוקף מורַה או מורה.
יוסי יונה: אין שום מנגנון שמסייע למורַה או למורה.
יוסי יונה: מנגנון שמשרד החינוך או מערכת החינוך תעמוד אחריו.
יוסי יונה: זאת אומרת המקרים הללו שאני שמעתי עליהם, בין אם זה במקרה אילת או במקרים אחרים, המורה אמורה להתמודד לבד.
יוסי יונה: ללכת, להגיש תלונה במשטרה נגד הילד או הוריו וכו', ללא שום קבלת סיוע מטעם מערכת החינוך.
יוסי יונה: לכן אדוני יושב הראש, אפשר שתהיינה לכן הצעות אופרטיביות בקטגוריות האחרות של ילד מול ילד ומורים למול ילדים, אבל במקרה הזה, אדוני יושב הראש, אני חושב שאנחנו צריכים לחשוב גם אופרטיבית.
יוסי יונה: לקרוא לקיומו של מנגנון, מעבר לגיבוי, שהוא גיבוי ערכי של מערכת החינוך למורַה או למורה הנפגע.
יוסי יונה: מה צריך להיות טבעו של המנגנון הזה, שכאשר מורה נפגעת על ידי תלמידים, שהיא יכולה לגשת והמנגנון הזה יסייע לה למצות הליכים נגד אלה שפגעו בה.
יוסי יונה: היום המורים והמורות נמצאים חשופים כאשר הדבר הזה קורה, והם צריכים להתמודד עם זה לבד, כאילו - - -
יעקב מרגי: או שההורה אומר לה תדעי לך אני יודע איפה את גרה ואיפה הילדים שלך לומדים.
יוסי יונה: בוודאי .
יוסי יונה: לכן במקרים כאלה, מעבר לכך שהיא יכולה או הוא יכול ללכת למשטרה ולהתלונן, חייב להיות מצב שבו מערכת החינוך מיד מתגייסת והופכת להיות הגורם המרכזי שנותן לה את ההגנה ופועל בשמה.
יוסי יונה: זה הדבר שחסר ואני קורא לנו, לחברות, חברי ועדת החינוך של הכנסת, להתחיל לחשוב ברצינות ואולי אפילו באמצעות של איזו חקיקה שתחייב את המדינה ליצור את המנגנון הזה, שמעניק את ההגנה האוטומטית – מורַה, מורה נפגעים – הם לא הולכים למשטרה בלבד, אלא הולכים גם למנגנון - - -
מירב בן ארי: סיוע משפטי.
יוסי יונה: סיוע כזה שיכול להגן עליהם.
יוסי יונה: ואני בטוח שאנחנו נוכל לעשות עבודה משמעותית ולא אלימה בתחום הזה.
מאיר כהן: אדוני יושב הראש ושאר הנוכחים.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד כמה דברים.
מאיר כהן: האחד, לצערי הגדול בתי הספר מזמן הפסיקו להיות מרחבים מוגנים לא לתלמידים ולא למורים.
מאיר כהן: ובמיוחד ככל שאני מגיע – ואני ניהלתי בית ספר 25 שנים – ככל שאני מגיע לבתי ספר שהם בתי ספר גדולים, בתי ספר לא הומוגניים, לא וולונטריים, אלא בתי ספר ציבוריים, גדולים ואנחנו מגלים שם תופעות שהן תופעות שצריכות להדאיג בראש ובראשונה את משרד החינוך.
מאיר כהן: אני אומר אדוני יושב הראש, בפסקנות שלא משתמעת לשני פנים – אי אפשר לעשות שום שיח פדגוגי במקום שהוא אלים ולצערי הגדול, כבודם של המורים במדינת ישראל מחול.
מאיר כהן: נכנסו זוג פרחחים לבית ספר, ירו במורה, לא בדמה.
מאיר כהן: זה עבר לנו מעל לראש.
מאיר כהן: לבית המשפט זה עבר מעל הראש, כי הם שחררו את הילדים בניגוד להמלצת המשטרה.
מאיר כהן: אני לא ראיתי - ונדמה לי שראיתי את יפה מארגון המורים - אני לא ראיתי את ארגוני המורים - - -
<יפה בן דוד: הסתדרות המורים.
מאיר כהן: הסתדרות המורים, סליחה יפה.
מאיר כהן: ברוכה הבאה.
מאיר כהן: אבל אני גם לא ראיתי את ארגון המורים עם רן, שיש לי כבוד אליו - - -
מירב בן ארי: הוא לא בא אף פעם, זה בסדר.
מאיר כהן: מרעיד את המדינה באותו יום.
מירב בן ארי: אנחנו שנתיים וחצי פה, הוא אף פעם לא בא.
מאיר כהן: חבריה, כשבבית הספר שלי ואצל עוד הרבה מאד מנהלים טובים ממני, כשהיה מקרה של אלימות אנחנו עצרנו את נשמתנו כל היום, לא תפקדנו.
מאיר כהן: כל היום לא תפקדנו, כי הבנו שאנחנו יכולים לחנך לחמש יחידות כמה שאנחנו רוצים.
מאיר כהן: אנחנו יכולים לדבר על סובלנות כמה שאנחנו רוצים, אבל במקום שמתרחשים אירועים כמו בסרטון האיום ונורא, שילד מגיע – ובוודאי ראיתם את הסרטון באחד מבתי הספר – ילד מגיע ומטיח אגרוף שגורם לילדה הזאת להגיע לבית החולים.
מאיר כהן: ובמקום כזה אני שומע אחרי זה את התגובה של משרד החינוך, הילד הושעה מבית הספר לשלושה ימים.
מאיר כהן: אנחנו לוקחים את האלימות כחלק מהחיים שלנו.
מאיר כהן: החברה הישראלית, משרד החינוך, ההורים שחושבים - ויש לי הערכה להורים - אבל זה המקצוע היחיד שהורה שלא למד כלום ולא יודע כלום, יכול להיכנס אליך לחדר מורים ולהגיד לך תשמע, אתה מורה גרוע.
מאיר כהן: אני אדאג שיוציאו אותך מפה.
יעקב מרגי: אל מול הכיתה בעצמה.
מאיר כהן: אני מאד מקווה, יושבת ראש הארגון, שאני מכיר אותה הרבה שנים.
יעקב מרגי: מזכ"לית הסתדרות המורים.
מאיר כהן: מזכ"לית הסתדרות המורים.
יעקב מרגי: הוא היה מנהל תיכון, מה את רוצה?
מאיר כהן: אני מכיר את יפה.
מאיר כהן: אני מאד מקווה שזאת הרוח שאת תביאי איתך, של לבוא ולהסביר.
מאיר כהן: תחליטי מה הדרך.
מאיר כהן: לא צריך להשבית מערכת בכדי לעצור את נשמתנו.
מאיר כהן: לבוא ולהסביר שהתופעה הזאת חייבת להיפסק.
מאיר כהן: חייבת להיפסק.
מאיר כהן: אני רוצה להוסיף רק עוד משהו ברשותך.
מאיר כהן: כל מי שמנהל בית ספר ומורה בבית ספר, גברתי יושבת הראש, יודע שמקבלים את התוצאות של המיצ"ב.
מאיר כהן: ובמיצ"ב יש כלי יוצא מן הכלל שנקרא האקלים הבית ספרי.
מאיר כהן: עכשיו שימו לב, המדינה נרעדת, אדוני יושב הראש, אם בית ספר יש בו 41 במדעים.
מאיר כהן: שר החינוך וכל העולם מדבר כמה חשובים המדעים.
מאיר כהן: באותו בית ספר – 61% מהתלמידים אומרים שהם חוו אלימות מהסוג שאת דיברת, מהסוג שאני דיברתי.
מאיר כהן: שום דבר לא קורה.
מאיר כהן: המפקחת לא באה להגיד להם נו, נו, נו.
מאיר כהן: יש ארבע מפקחות שמטיילות, אבל יש 40 מפקחים שמדברים על הוראת המדעים.
מאיר כהן: לא נצליח בהוראת המדעים במקום שיש אלימות.
יעקב מרגי: אני אתן לחבר הכנסת יואל רזבוזוב ולאחר מכן אני רוצה לשמוע את אחד התלמידים האורחים שלנו.
יואל רזבוזוב: תודה כבוד יושב הראש על הדיון, חברי הכנסת, חברות הכנסת, אורחים נכבדים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שכשכולנו ראינו את הסרטון הזה ואני מסכים כאן עם חברי, חבר הכנסת מאיר כהן, לא הייתה רעידת אדמה.
יואל רזבוזוב: אני מבחינתי זה לא מעשה קונדס.
יואל רזבוזוב: מה זה שחררו אותם, הביאו אותם, המשטרה המליצה, שחררו אותם הביתה.
יואל רזבוזוב: אלה עבריינים לכל דבר.
יואל רזבוזוב: אמא שלי מורה, מחנכת 25 שנים רק בארץ, 40 שנה סך הכל.
יואל רזבוזוב: אשתי מורה, רכזת שכבה.
יואל רזבוזוב: אני ראיתי את זה אישית.
יואל רזבוזוב: אם מישהו היה ניגש לאמא שלי או לאשתי עם אקדח והשני היה מצלם, אני לא יודע אם הייתי מצליח לעצור את עצמי.
יואל רזבוזוב: הוועדה היא נגד אלימות ואני אומר לכם, מצב כזה לא יכול לקרות במדינה מתוקנת.
יואל רזבוזוב: לא יכול להיות שלמורים אין שום מעמד, שאף אחד לא מגן ואותם החוליגנים, פושטקים, אני לא יודע באיזו מילה גנאי לקרוא להם, הם יושבים בבית ומתפנקים ושום עונש ושום דבר; ואנחנו עוברים על זה בשתיקה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שכאן צריכה לצאת קריאה.
יואל רזבוזוב: הדבר אחד.
יואל רזבוזוב: דבר השני, שאני גם באותו יום כבר הייתי בטלפון עם יושב ראש ארגון המורים, עם רן ארז ואנחנו החלטנו, כל סיעת יש עתיד עם יושב ראש המפלגה, יאיר לפיד, חבר הכנסת מאיר כהן חתום על החוק, חוק להסדיר את המעמד של מורה כעובד ציבור בחוק העונשין.
יואל רזבוזוב: היום הוא בכלל לא בחוק העונשין.
יואל רזבוזוב: בחוק העונשין יש עובדי ציבור, יש עובדי מדינה, עובדי סוכנות.
יואל רזבוזוב: מורה לא שם, אז אנחנו מכניסים - - -
יעקב מרגי: למרות שלאחרונה היה פסק דין מאד בעייתי של בית המשפט, בהגדרה שעובד ציבור זה לא מה שהיה פעם.
יואל רזבוזוב: אני חושב ששר החינוך, משרד החינוך חייבים לתמוך בחוק הזה.
יואל רזבוזוב: ארגון המורים תומכים בחוק.
יואל רזבוזוב: אני בטוח שגם הסתדרות המורים.
יואל רזבוזוב: החוק נותן מעמד למורים ואני בטוח שהוא חייב לעבור ואנחנו צריכים לתת איזו שהיא הגנה לאותם המורים ולהעניש בחומרה את אותם החוליגנים.
יעקב מרגי: רום לוי.
אמיר אוחנה: אדוני יושב הראש, אם אפשר הערה לסדר.
אמיר אוחנה: לפני שאנחנו ממשיכים, אם יהיה אפשר לפני שאנחנו מדברים לשמוע קצת נתונים על היקף התופעות.
אמיר אוחנה: שנדע על מה אנחנו מדברים.
יעקב מרגי: בכוונה נתתי לחברי הכנסת להציג את הנושא.
יעקב מרגי: עוד לא התחיל הדיון.
יפעת שאשא ביטון: גם מקרה או שניים הם מספיק חמורים.
אמיר אוחנה: מקרה או שניים הם לא מספיק חמורים כדי לכנס את ועדת החינוך של הכנסת בשנה.
אמיר אוחנה: חשוב לשמוע איזה היקף.
יעקב מרגי: רום לוי, תלמיד שכבת י"ב בבית הספר החקלאי עין כרם, בבקשה.
<רום אברהם לוי: שלום לכולם.
יעקב מרגי: אלף תודה שהתנדבת.
<רום אברהם לוי: בכיף.
<רום אברהם לוי: כיף לנו להיות פה, דבר ראשון.
<רום אברהם לוי: שמנו לב שאנחנו מדברים פה קצת על היחס בין מורה לתלמיד.
<רום אברהם לוי: אז כאילו חשבתי על זה לרגע.
<רום אברהם לוי: אמרתי נגיד ואני באמת נפגע ממורה, הוא פונה אלי בצורה לא נעימה, הוא יוצר מצב – ולא קרה לי עדיין – ברוך השם – אבל אם קורה מצב כזה, אני לא יודע לאן לפנות.
<רום אברהם לוי: אין לי מנהל שאני אפנה אליו ואגיד וואלה, יש לי הגנה עכשיו.
<רום אברהם לוי: אין לי.
יעקב מרגי: רגע, רגע, אני מבקש לא לסייע בידו.
יעקב מרגי: חופשי, דבר.
<רום אברהם לוי: אני יכול לדבר - - -
יעקב מרגי: חסינות פרלמנטארית לרגע יש לך.
<רום אברהם לוי: אז כאילו אני רואה את עצמי חושב על זה רגע ואומר - - -
יעקב מרגי: במילים אחרות אתה אומר רבותי, אם אתה תלמיד שכבה י"ב, ואני מעריך שמכיתה א' אתה במערכת הממלכתית ואתה אומר לעצמך בסיטואציה כזו אם תלמיד חווה חוויה פוגענית ממורה, אין לו למי לפנות, אתה לא יודע מה הנוהל, איך פונים ולמי פונים.
<רום אברהם לוי: נכון.
יעקב מרגי: בסדר, זו שאלה שנתייחס אליה בהתאם.
יעקב מרגי: מעבר לזה, אלימות בית ספרית – אתה מכיר את הסוגיה הזו?
<רום אברהם לוי: יש.
יעקב מרגי: ראית אותה?
יעקב מרגי: חווית?
<רום אברהם לוי: כן.
<רום אברהם לוי: חוויתי.
<רום אברהם לוי: כאילו, מה זה חוויתי?
<רום אברהם לוי: קרו דברים, קורים דברים בבית הספר כל הזמן.
<רום אברהם לוי: זה לא סוד.
<רום אברהם לוי: אנחנו תלמידים ויש לפעמים טקלים בין תלמידים וזה קורה.
<רום אברהם לוי: בדרך כלל זה מתחת לרדאר של בית הספר.
<רום אברהם לוי: כאילו פחות שומעים על זה, המורים לא תמיד שמים לב.
יעקב מרגי: ומקרה שכן התגלה על ידי הרדאר?
יעקב מרגי: הטיפול היה - - -
<רום אברהם לוי: בין תלמידים בדרך כלל יש טיפול.
<רום אברהם לוי: בין מורה לתלמיד - - -
<רום אברהם לוי: כאילו אין איזה משהו מיוחד.
<רום אברהם לוי: תודה לכם.
מאיר כהן: תגיד לי, כשיש אלימות ואתם רואים בהפסקה – תגיד לי בכנות – אתם הולכים להשתנקר?
מאיר כהן: תגיד את האמת.
יעקב מרגי: הוא אמר, זה מסתדר בין התלמידים.
<רום אברהם לוי: כמעט ולא.
<רום אברהם לוי: זה מסתדר בינינו.
איתן ברושי: לפי הנהלים צריכים להיות מורים בהפסקות בחוץ.
מאיר כהן: אם אז לא היו מצלמים את האירוע הזה, זה היה נסגר בכיתה?
<רום אברהם לוי: הרבה פעמים כן.
איתן ברושי: אדוני יושב הראש, חברי הכנסת, חברים ותלמידים.
איתן ברושי: אין ספק שהדיון הזה מעיד על בעיה קודם כל של החברה הישראלית.
איתן ברושי: אדוני יושב הראש, אתה כבר ותיק פה, אנחנו לא מצליחים להשתחרר מתופעת האלימות והדיונים האלה לא פעם ראשונה.
איתן ברושי: היטיב לדבר פה גם חברי מימין, שבא מניסיון בהוראה.
איתן ברושי: ונשאלת השאלה מדוע באמת - - -
יוסי יונה: הוא מרכז.
איתן ברושי: מימיני, הוא בא מרחוק.
איתן ברושי: אני חושב שהדיון הזה הוא קודם כל אומר משהו על החברה הישראלית.
איתן ברושי: 22 שנה אחרי רצח רבין, לא מזמן ציינו, הדגשנו את תופעת האלימות, שעל זה אין ויכוח פוליטי.
איתן ברושי: בסופו של דבר הדיון החוזר הזה מראה שאנחנו לא משתחררים מהבעיה ונשאלת השאלה מדוע זה חוזר על עצמו.
איתן ברושי: אני לא יודע מי פה ממשרד החינוך, אבל לא פעם הערתי גם על סגנון הדיבור של שר החינוך, שיש לו גם התבטאויות שלא תמיד – גם אם הן נאמרות בין שר חינוך לשר אחר או לראש ממשלה – הוא שר חינוך.
איתן ברושי: ואין ספק שהכנסת – ואני בא עכשיו מדיון שהתפוצץ על קרן קיימת לישראל – הכנסת היא לא הדוגמא הטובה - - -
יעקב מרגי: יש עוד היבט לאלימות, של שרים עם המערכת.
איתן ברושי: הכנסת היא לא דוגמא טובה לתרבות הדיון ואני חושב שהתגובה לאירוע של אילת הייתה מתונה מדי.
מאיר כהן: סליחה, אני שמעתי את נציג המשטרה.
מאיר כהן: המשטרה רצו הפעם באמת ללכת בכל הכוח ועומד נציג המשטרה, ביום ראשון הביאו אותו בפני שופט, הביאו את הילדים והשופט שחרר אותם הביתה.
איתן ברושי: אני רוצה להגיד על זה.
איתן ברושי: יש רגעים ויש אירועים בצירוף של מקום וזמן, שיכולים ליצור איזו שהיא דרמה והיא לא נוצלה.
איתן ברושי: הסרטון, גם אני ראיתי, לא האמנתי למראה עיני שיש דבר הזה.
איתן ברושי: אני לא מכיר את הסוג הזה של האמצעים, אבל נדמה לי, ואני לא יודע מי פה ממשרד החינוך – המדינה לא הזדעזעה ולא - - -
איתן ברושי: סליחה, הנה דוגמא - - -
יפעת שאשא ביטון: חברה, אנחנו מדברים על זה.
איתן ברושי: זו דוגמא של תרבות.
איתן ברושי: המדינה לא הזדעזעה מהאירוע באילת ומשרד החינוך לא ניצל את האירוע הזה להפוך אותו לדוגמא, כמו שבמידה מסוימת נוצר האירוע בבית החולים איכילוב, שידעו להפוך את האלימות בבית החולים לדוגמא וסמל למדינה כולה, כולל עם כל מי שהסתובב שם, עם השמות הנוצצים.
איתן ברושי: ולכן אדוני יושב הראש, למי שצריך לתת פה עכשיו איזו שהיא הערה, זה קודם כל למשרד החינוך, לא למשטרה, שגם אני כמי שנלחם בפשיעה החקלאית אומר לכם שהמדינה לא מבינה מה קורה פה.
איתן ברושי: ואולי בגלל שזה היה באילת - אין לי תשובה - למה זה לא הפך להיות אירוע מעצב בחברה הישראלית.
איתן ברושי: למה לא - - -
איתן ברושי: רגע, תן לי להמשיך עוד משפט.
איתן ברושי: אני רוצה לומר לך ואני אומר לוועדת החינוך ואני אומר גם לראשי משרד החינוך וארגוני המורים, אתם לא עושים מספיק כדי לשמור על המורים ולחזק אותם.
איתן ברושי: בין היתר, בסוגריים, המציאות שקראתי בעיתונים – כי הייתי שותף לדיונים בשנה שעברה – שחזרה התופעה של שיבושי השכר של המורים – הם גם ביטוי למה הממשלה חושבת על המורים.
איתן ברושי: מי שיכול שנה אחי שנה לא לשלם את המשכורות בזמן, יש בזה אמירה מה הוא חושב על המורים.
איתן ברושי: עוד משפט אחרון.
איתן ברושי: אני הגשתי הצעת חוק, היא תדון בקרוב, שתבחן מחדש ותציע השלמות ותיקונים על הסמכת מורים.
איתן ברושי: הערות על אלימות של מורים או על התנהגות של פדופילים, אדוני יושב הראש, היא נובעת מזה שמערכת החינוך לא השכילה למצוא דרכים למנוע כניסת אנשים שלא ראויים למערכת ההוראה.
איתן ברושי: חייבים לחזק את הסינון ואת הבקרה, כדי למנוע כניסה של מי שלא ראוי להיות מחנך בישראל.
אמיר אוחנה: קודם כל אני פותח בזה שבאמת הייתי רוצה לשמוע נתונים השוואתיים לגבי האלימות במערכת החינוך, כדי להבין כמה דברים.
אמיר אוחנה: אלף, איפה אנחנו ביחס לזמן.
אמיר אוחנה: כלומר האם התופעה הולכת ומתגברת, או להיפך – הולכת ופוחתת.
אמיר אוחנה: אחד.
אמיר אוחנה: שניים, איפה אנחנו ביחס לעולם.
אמיר אוחנה: האם ישראל במקום רע, במקום טוב.
מאיר כהן: לא טוב.
אמיר אוחנה: או, אז אני רוצה לשמוע את הנתונים, אני רוצה לראות את המספרים.
יעקב מרגי: רק להגיד לך משהו, אמיר.
יעקב מרגי: גם אם אנחנו במקום טוב ויש אלימות, אנחנו לא טוב.
אמיר אוחנה: לא, לא - - -
יעקב מרגי: אבל אני מבין אותך.
יעקב מרגי: מבין אותך.
אמיר אוחנה: אני חושב שחברת הכנסת שאשא ביטון אמרה דבר נכון.
אמיר אוחנה: היא אמרה כל מקרה אלימות הוא חמור.
אמיר אוחנה: אבל אם הייתי שומע שיש מקרה אחד בשנה, וואלה, אתה יודע, הייתי רגוע.
אמיר אוחנה: בסדר?
אמיר אוחנה: זה כנראה לא המצב.
אמיר אוחנה: אז אני רוצה לשמוע.
אמיר אוחנה: דווקא איגי עשו עבודה יפה, קראתי את נייר העמדה שלהם.
אמיר אוחנה: הם כן מדברים על כמה נתונים, אז נשמע אותם גם בהמשך.
יעקב מרגי: ביקשתם רשות דיבור?
<נעה גולני: עכשיו ניסיתי להעביר פתק ושלחנו מייל אתמול.
יעקב מרגי: לא, מייל זה לא קשור.
יעקב מרגי: תנו לי עכשיו פתק, בבקשה.
<נעה גולני: אז הנה, הפתק מוכן.
אמיר אוחנה: אבל המסר שיוצא מכאן הוא מסר של ימין ושמאל, קואליציה, אופוזיציה, מסר אחיד של לא לאלימות.
אמיר אוחנה: מערכת החינוך צריכה לטפל בזה.
אמיר אוחנה: אי אפשר לבוא בטענות למשטרה אם במקרה הספציפי הזה המשטרה מבקשת לעצור ובית המשפט משחרר, אבל כן צריך שתהיה קריאה למערכת המשפט לאכוף ביחד חזקה, ביד קשה, את נושא האלימות וספציפית במערכת החינוך.
יעקב מרגי: חברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון ולאחר מכן נשמע את מזכ"לית הסתדרות המורים, הגברת יפה בן דוד.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אדוני יושב הראש.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לשתף אותך שאני יושבת כאן ואני מודה שהלב שלי בוכה, ואני אסביר לך גם למה.
יפעת שאשא ביטון: קודם כל אין שאלה שהמורים במדינת ישראל לא צריכים – חייבים – להיות מוגנים.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו רוצים שהילדים שלנו יהיו מוגנים במערכת, אין שאלה שהמורים שלנו צריכים להיות מוגנים.
יפעת שאשא ביטון: יחד עם זאת, למה התחושה שלי היא קשה?
יפעת שאשא ביטון: גם מהשיח שהיה כאן בשולחן, כשורד, יושבת ראש המועצה לשלום הילד דיברה וככה ניסו להגיד זה לא השיח, למרות שזה נושא הדיון.
יפעת שאשא ביטון: את אותו הלהט שהיה כשתקפו את המורה באילת, עם ההשבתה ועם השיח וכל הפינג פונג של הארגון היציג של המורים וההסתדרות והארגונים.
יפעת שאשא ביטון: כולם הוציאו ונזעקו.
יפעת שאשא ביטון: הייתי רוצה לראות כשילדים בתוך המערכת נפגעים.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת לכם, אנחנו מטפלים בעשרות פניות מתוך מאות של מקרים.
יפעת שאשא ביטון: אני רק בחודש האחרון טיפלתי בשלושה מקרים, אחד אגב של ילדה בכיתה י"ב, שהוכתה על ידי המורה.
יפעת שאשא ביטון: זה מצולם.
יפעת שאשא ביטון: זה מתועד.
יפעת שאשא ביטון: הם מנסים להגיד שהוא לא התכוון להרביץ לה, אבל זה קרה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה לא איזו שהיא ספקולציה.
יפעת שאשא ביטון: והמערכת בחרה שהוא יישאר בתוך בית הספר, אבל הוא לא ילמד את הילדה הזו יותר, אוקיי?
יפעת שאשא ביטון: המשטרה סגרה את התיק, כי זה לא מספיק פלילי.
יפעת שאשא ביטון: זה רק כמה חבלות ביד, סימנים אדומים – זה לא מספיק פלילי.
יפעת שאשא ביטון: אבל השאלה היא אם גם כשזה לא מספיק פלילי, אם האדם הזה ראוי להישאר כאיש חינוך בתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: הייתה לנו סיטואציה של גננת באחד היישובים בארץ, שכולם ידעו שהיא לא יכולה להישאר בגן הילדים והייתה התמסחרות – סליחה על הביטוי, אבל הייתה התמסחרות בין משרד החינוך לבין הארגונים, כדי להזיז אותה מהגן.
יפעת שאשא ביטון: לא להוציא אותה מהמערכת, כי הבינו שזה בלתי אפשרי, להזיז אותה מהגן.
יפעת שאשא ביטון: וההסתדרות ידעה שהיא לא יכולה להישאר במערכת ויתחילו התהליכים שצריך לעשות ויודעים שזה לוקח זמן.
יפעת שאשא ביטון: אבל אני אומרת לכם, בדרישה שלי – ויש מקרים נוספים, אני לא אלאה אתכם וזה גם מספיק כואב בשביל לדבר על זה – באותם המקרים שבהם אנחנו נטפל בעשבים השוטים האלה ונוציא אותם מהמערכת, אנחנו לא רק נגן על הילדים, אנחנו נגן גם על הרוב הגורף – פרופסור יונה – על הרוב הגורף של מערכת החינוך, של אותם מורים שמגיעים מדי בוקר ועושים עבודת קודש.
יפעת שאשא ביטון: והעשבים השוטים האלה, שאנחנו כל כך טורחים להגן עליהם, מאפילים על כל המערכת.
יפעת שאשא ביטון: אז אני יוצאת כאן בקריאה נואשת לארגונים, באמת נואשת.
יפעת שאשא ביטון: טיפלתי במספיק מקרים בשנה האחרונה.
יפעת שאשא ביטון: תעזרו לנו, בלי כל הפרוצדורות ובלי כל הפוליטיקות של להגן, כי יש פה בחירות כאלה ואחרות.
יפעת שאשא ביטון: תעזרו לנו להוציא מהמערכת את מי שלא מתאים להיות בה, כדי שאנחנו נגן עם על המערכת וגם על הילדים שלנו.
יעקב מרגי: גברת יפה בן דוד, מזכ"לית הסתדרות המורים.
<יפה בן דוד: טוב, אז קודם כל אני אתחיל בתודות.
יעקב מרגי: את המיקרופון יש להטות אלייך.
יעקב מרגי: תרימי ותצעקי עלינו קצת.
<יפה בן דוד: צעקתי מספיק במשרד.
יעקב מרגי: או, הנה, את יודעת לצעוק.
<יפה בן דוד: כשצריך.
<יפה בן דוד: אז קודם כל אני מודה לך, אדוני יושב הראש, על הדיון.
<יפה בן דוד: אני חושבת שהדיון הוא טוב וכמובן אם נגיע לתוצאות, אז אדרבה ואדרבה הוא יהיה אפקטיבי.
<יפה בן דוד: אני רוצה להודות באמת לחבר הכנסת יוסי יונה, שבאמת משתף פעולה ועושה מאמצים כבירים להגן על עובדי הוראה וגם על מעמדם.
<יפה בן דוד: רק מי שהיה במערכת ומכיר את המערכת, יודע את העבודה הקשה ובאמת השליחות הגדולה.
<יפה בן דוד: אם יש מקצוע שהוא באמת שליחות, זה מקצוע ההוראה.
<יפה בן דוד: אני מצרה על המקרים, שהם באמת בודדים שפה אני שומעת ומנסים להשליך את זה ולהפוך את הדיון למקום אחר.
<יפה בן דוד: אני לא אתייחס לנאמר, כי אני רוצה למקד את הבעיה הקשה ביותר שנמצאת במערכת החינוך.
<יפה בן דוד: אין יום, יום כן ויום לא, שאני מקבלת ללשכה שלי מקרים קשים ביותר, מקרי אלימות קשים של תלמידים כלפי עובדי הוראה והורים כלפי עובדי הוראה.
<יפה בן דוד: לתלמידים יש למי לפנות.
<יפה בן דוד: חד וחלק אני אומרת את זה.
<יפה בן דוד: התלמידים מטופלים, יש להם את הזכויות והזכויות מעוגנות בחוק.
<יפה בן דוד: למי שאין את הזכויות - - -
<קריאה: הם לא מכירים אותן.
יעקב מרגי: לא, אני אומר למה התכוון רום.
יעקב מרגי: בואי תקשיבי, התקיים פה דיון ויש את 'דע זכויותיך' שתקוע בלוח וביקשתי שיחליפו את הצבעים שלו, למה הוא לא ידידותי בכלל, לא מושך לקרוא אותו בכלל.
יעקב מרגי: מעבר לטקסט של דע זכויות וחוק זכויות התלמיד וכל זה, את הפונקציה.
<יפה בן דוד: יש - - -
יעקב מרגי: את יודעת.
יעקב מרגי: תקשיבי, כשאזרח מן השורה - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל גם כשרואים שלא קורה - - -
יעקב מרגי: רבותי, רבותי, אני רק רוצה לומר, את הכושר שצברתי ב-15 שנים אחרונות, קצת לנסות להסביר אותו.
יעקב מרגי: זה כשאזרח פונה אלי כאיש ציבור, לפניית ציבור מסוימת, שהוא דבר שהוא קיים בחברה, לא דבר שהוא לא.
יעקב מרגי: ניקח הורה לילד עם צרכים מיוחדים שלא מקבל מענה מהרשות המקומית או ממשרד החינוך, פונה אלי, אני מבין או שהוא לא יודע והוא בא אלי בשאלה מה עושים, אני מבין שהמידע לא מונגש.
יעקב מרגי: אני קודם כל יוצא מתוך הנחה שהמידע לא מונגש.
יעקב מרגי: ואני אומר לכם, לא כולם יודעים.
יעקב מרגי: יש לו את ההיררכיה הבית ספרית והוא נכנס לאיזה מגננה עצמית כזו.
יעקב מרגי: לזה הוא התכוון.
יעקב מרגי: זה לא שאין.
יעקב מרגי: יפה, בבקשה.
<יפה בן דוד: ולכן מה שאני רוצה לומר ואני אתן גם ספציפית אולי את המקרה הקשה ביותר שהיה באילת.