GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: אם חוזרים, אז הם מתקשרים ואומרים להם הפקס הלך לאיבוד ולפעמים הילדים חוזרים לבית הספר לפני שקיבלו את מה שמגיע להם כאשר שהו בבית.
עאידה תומא סלימאן: מה הוא מנגנון הבקרה?
עאידה תומא סלימאן: האם זה בנוסף להיות האוכלוסייה לרוב חיה בפריפריה הגיאוגרפית של מדינת ישראל והיא תהיה גם כן בפריפריה השירותית מבחינת השירותים?
עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש בעיה בדרום, אבל יש גם בעיה בצפון מאד מאד ברורה.
עאידה תומא סלימאן: מה אתם בדיוק עושים כדי לשנות את המצב הזה?
יעקב מרגי: רבותי, תקשיבו.
יעקב מרגי: אני לא נועל היום את הדיון.
יעקב מרגי: לא מסכם אותו.
יעקב מרגי: אני אתן לכם מטלות במשרד החינוך מה אתם צריכים להגיש לי ויהיה דיון המשך בנושא הזה, תוך זמן קצר מאד.
יעקב מרגי: רק אבי, אני בעיקרון, בגדול, אם לא הייתה השאלה לגבי השפה הערבית, לא הייתי נותן לך לדבר היום.
יעקב מרגי: כי באמת אני עוד לא התחלתי לגעת בך.
יעקב מרגי: קודם כל אל מול הריבון.
יעקב מרגי: אחר כך צריך לבדוק.
יעקב מרגי: ברגע שנקבל תכנית טיפולית מוכתבת על ידי גורמים מקצועיים ואני מקווה שהיא מתייחסת לכלל הטיפולים בסוגיה הזו שמתנייד מטיפול רפואי לשעות חינוך לטיפול פרא-רפואי – זו סוגיה שצריך לטפל בה, כי אף אחד לא עושה תשובה למישהו.
יעקב מרגי: אם יש החלטה שצריך לקבל X שעות חינוכיות ו-X שעות רפואיות לפי מסמך רפואי, זה צריך היות סטטי, קבוע.
יעקב מרגי: לא תלוי במשהו אחר.
אילן גילאון: אתה לא יכול לקבל פיזיותרפיה במקום מתמטיקה.
<חיה הראל: לא, זה לא נאמר.
יעקב מרגי: סליחה, סליחה, זה השתמע מהדברים, אבל סליחה, תני לי חיה.
יעקב מרגי: אני לא נועל את הדיון היום.
<חיה הראל: זה לא - - -
יעקב מרגי: אני נותן לך, אבי.
מאיר כהן: שנייה אדוני יושב הראש, אני מבקש.
מאיר כהן: מה שהשתמע והוא לא פחות חמור, שהמשרד אומר יש 4 שעות לטיפולים פרא-רפואיים.
מאיר כהן: אם הילד צריך טיפול נשימתי, אם הוא צריך 4 שעות אז הוא לא מקבל קלינאית תקשורת.
<רחלי אברמזון: לא, סליחה.
<רחלי אברמזון: אז עוד יותר, אז אם הייתם מקשיבים באמת, אז לא - - -
מאיר כהן: זה מה שהבנתי.
יעקב מרגי: שנייה, סליחה.
<רחלי אברמזון: נותנים 6 שעות ועל פי הצורך גם מוסיפים את קלינאית התקשורת ואת המרפאת בעיסוק.
יעקב מרגי: אבי.
<אבנר עורקובי: נותנים, אבל לא מקבלים.
יעקב מרגי: אבנר תודה, שמעתי.
יעקב מרגי: אני אומר לך, רק על השפה הערבית.
יעקב מרגי: בדיון הבא לגבי קדימה ניתן לך את כל הזמן.
<אבי זיו: כבוד יושב הראש, תודה.
<אבי זיו: אני בכל זאת אשמח - - -
יעקב מרגי: לא, לא יהיה.
יעקב מרגי: אל תפנה אלי, כי אני 20 דקות אחרי הזמן.
<אבי זיו: טוב.
<אבי זיו: הנושא של שפה הוא קיים, יש בערך 40% מהמטופלים שהם מהמגזר הערבי.
<אבי זיו: אני לא יודע על איזה נתונים מדברים פה.
<אבי זיו: זה מה שאני יכול להגיד.
<אבי זיו: חשוב לי לומר, כבוד יושב הראש, שאני לא נוגע בנושא ההפרטה – כן או לא – אבל אני יכול להגיד ברשותך - - -
יעקב מרגי: רגע, אני מתעקש.
יעקב מרגי: האתר מונגש בשפה הערבית?
<אבי זיו: האתר, מידעונים מונגשים בשפה הערבית.
יעקב מרגי: רגע, כשאתה אומר לי האתר, מידעונים – האתר מונגש בשפה הערבית?
<אבי זיו: האתר לא.
<אבי זיו: מידעונים שמונגשים - - -
יעקב מרגי: מידעונים – תודה.
<אבי זיו: שמונגשים להורים הם בשפה הערבית.
יעקב מרגי: למה האתר לא?
<אבי זיו: כי האתר עוד דורש טיפול.
<אבי זיו: כבוד יושב הראש יודע שאנחנו במשך שלוש שנים - - -
יעקב מרגי: לא, זה הרבה זמן.
<אבי זיו: אני חושב שזה הדיון השישי או השביעי שאנחנו מנהלים.
יעקב מרגי: אבל זה הרבה זמן.
<שרונה נמר: אפילו אין מנהלת של - - -
יעקב מרגי: שרונה - - -
<שרונה נמר: אין מנהלת לפרויקט, אף אחד לא עונה על השאלות.
יעקב מרגי: שרונה, את לא תדברי בדיון הבא.
יעקב מרגי: אני אתן לך סנקציה.
<אבי זיו: אני רק רוצה להציג זווית אחת.
יעקב מרגי: לא, אבי, אתה לא מציג.
<אבי זיו: בבקשה, בשלוש שורות.
יעקב מרגי: אבי תקשיב לי.
<אבי זיו: מכתב מנציגות הורים, כבוד יושב הראש.
יעקב מרגי: אבי, זה לא חכם, לא צודק ולא הוגן, כי הדיון לא הסתיים.
יעקב מרגי: לא נגענו בכלל בקדימה מדע, אנחנו עדיין מתמקדים במשרד החינוך.
יעקב מרגי: עוד לא ירדנו לראות אם אתה עומד בתנאי המכרז או נותן את הטיפול.
יעקב מרגי: אנחנו לא שם, לכן זה לא הוגן.
יעקב מרגי: תעזוב את זה.
יעקב מרגי: שמעת דברים, אני חושב שבסך הכל בינתיים הקושיות הופנו למשרד החינוך, לכן אל תרגיש מקופח.
<אבי זיו: אבל בכל זאת נשמח- - -
יעקב מרגי: לא, בדיון הבא.
<אבי זיו: בדיון הבא לתת כמה מילים לקדימה מדע.
<אבי זיו: תודה.
<שרונה נמר: - - -
יעקב מרגי: שרונה, את חוצפנית, סליחה.
<שרונה נמר: אני מתנצלת.
יעקב מרגי: לא, אני מדבר.
<שרונה נמר: אבל אני מתנצלת.
יעקב מרגי: לא, אל תתנצלי.
יעקב מרגי: למה שתתנצלי, אל תפריעי.
יעקב מרגי: משרד החינוך – הדיון לא הסתיים.
יעקב מרגי: אני מבקש לדיון הבא, מאחר שהן קיימות, אמרתם שהתכניות קיימות וכתובות, אז לשבוע הבא.
יעקב מרגי: אני מבקש את תכנית העבודה לשבוע הבא.
יעקב מרגי: אני מבקש את תכנית הטיפול, תכנית כתובה, טיפולית, שזה כולל שעות מוקצבות, פרטניות.
יעקב מרגי: טיפולים רפואיים על סמך מה ואיך.
יעקב מרגי: תחשבי כאילו כתבנו תקנות לחוק ומה יהיה צריך להופיע בתקנות מ-א' עד תו, אני רוצה את זה כתוב.
<מירב ישראלי: דרך אגב זה לא כאילו, כי כתוב ייקבע וייקבע זה תכנית - - -
יעקב מרגי: ייקבע זה תקנות, זה עוד יותר.
<מירב ישראלי: התכנית הזאת היא כמו תקנות.
יעקב מרגי: מאחר שאין, אני אומר כאילו תקנות.
יעקב מרגי: תכנית בקרה.
יעקב מרגי: אני מרגיש שהייתי שם.
יעקב מרגי: אני מבקש תכנית בקרה מפורטת, איך זה אמור להיות צעד אחר צעד אחר צעד אחר צעד.
יעקב מרגי: אני לא רוצה שזה יהיה תלוי בך או תלוי בזמן הפנוי שלך או בתשומת הלב שלך או בתשומת הלב של מאן דהוא במשרד.
יעקב מרגי: אני רוצה שתהיה תכנית כתובה.
יעקב מרגי: אני אדע לתחם את ההורים.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, גם לבקשות ההורים יש מגבלה.
יעקב מרגי: אני יודע לומר את זה, כן.
יעקב מרגי: אני מאלה שלא הולך לאזורי הנוחות.
יעקב מרגי: אני לא יכול להשתיק אותם ולומר להם כשאין תכנית כתובה.
יעקב מרגי: את יכולה לומר X, הם יכולים לומר Y והם צודקים, כי הבעיה אצלם כרגע.
יעקב מרגי: אני צריך תכנית כתובה, מפורטת.
יעקב מרגי: זה יהיה לשבוע הבא ואנחנו נקבע מועד - - -
<אבנר עורקובי: אפשר - - -
יעקב מרגי: כל הטוב לב שלי נגמר כבר.
יעקב מרגי: נתתי 20 דקות.
יעקב מרגי: בדיון הבא נמשיך.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני פותח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-26 ביוני 2017, ב' בתמוז תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא: תקנות הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות.
יעקב מרגי: לא ספרתי את מס' הפעמים שהתכנסנו בשנתיים האחרונות סביב הסוגיה הזו, והיועצת המשפטית של הוועדה גב' מירב ישראלי תהיה אתי קשובה כרגע.
<מירב ישראלי: סליחה.
יעקב מרגי: כפי שהיא הפנתה את תשומת לבי, הגענו עד סעיף 4.
יעקב מרגי: עד סעיף 4 יש הערות ותשובות שעדיין לא ניתנו.
יעקב מרגי: אז נחזור כרגע על 1 עד 4 כדי לראות מה ההערות ומה ההתייחסויות לנקות מהשולחן.
יעקב מרגי: על כל דבר נקבל תשובות.
יעקב מרגי: אם יש דברים שנוכל להכריע בלי תשובות, נכריע גם בלי תשובות.
יעקב מרגי: ולכן, שאלתי את מה ששאלתי לפני תחילת הדיון.
יעקב מרגי: אני לא מתכונן ללכת ולחזור וללכת ולחזור, לפתוח את שנת הלימודים השלישית בקדנציה הזו של ועדת החינוך ללא התקנות האלה.
<מירב ישראלי: פשוט אזכיר את הדברים שדנו בהם.
<מירב ישראלי: יש תיקון בהגדרות למסגרת המשך.
יעקב מרגי: עמ'?
<מירב ישראלי: עמ' 2 למעלה בנוסח שיש לנו.
<מירב ישראלי: התקבלה החלטת הוועדה להוסיף מסגרות נוספות, והוחלט שזה יהיה על-ידי מנכ"ל משרד החינוך, אז זה הוכנס.
<מירב ישראלי: זה בהגדרות.
<מירב ישראלי: בנושא של הזכאות לקבל הסעה, שזו תקנה 2, זו התקנה הבאה, היה הנושא של ילדי השילוב, אני מזכירה שלפי התשובה של הממשלה לבג"ץ הוחלט לעשות את זה הוראת שעה.
<מירב ישראלי: דנו בזה בפעם הקודמת.
יעקב מרגי: הוראת שעה שאומרת מה?
<מירב ישראלי: זהו, זה בדיוק העניין.
<מירב ישראלי: בפעם הקודמת בעצם הנוסח שהובא על-ידי משרד החינוך, ומשרד המשפטים ראה אותו רק כשהוא הונח על השולחן פחות או יותר, אמר שרק השילוב הוא הוראת שעה.
<מירב ישראלי: מה שאומר שבעצם בעוד שנתיים ההוראה הזאת יכולה לפקוע וילדי השילוב - - - .
<מירב ישראלי: אחרי שמשרד המשפטים ראה את הנוסח הזה ובעקבות הישיבה הקודמת, העיר שבעצם הכוונה בתשובה לבג"ץ הייתה שכל ההסדר הזה יהיה זמני.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, גם של ילדי החינוך המיוחד וגם של ילדי השילוב, ושבעוד שנתיים ההסדר הזה יחושב מחדש בעצם, יחושב במסלול מחדש.
<מירב ישראלי: ועל זה אני מבינה שיש מחלוקת בין משרד המשפטים למשרד החינוך לפי מה שראיתי בהתכתבויות.
יעקב מרגי: אכן כן?
<הדס אגמון: מבחינתי זה היה שיח פנימי שלא התכוונתי לנהל אותו כאן.
<מירב ישראלי: הוא יצא החוצה.
יעקב מרגי: אל תנהלי אותו כאן.
יעקב מרגי: אני רוצה קודם כול להתייחס לעובדות.
<הדס אגמון: כך אני מבינה את מה שאנחנו הודענו לבג"ץ.
<הדס אגמון: משרד החינוך הבין - - -
יעקב מרגי: תקשיבי, את יוצאת מנקודת הנחה שכולם פה סביב השולחן יודעים במה מדובר.
יעקב מרגי: מה התחייבתם לבג"ץ?
יעקב מרגי: המשמעות של ההתחייבות, מהי?
<הדס אגמון: שוב, אני אומרת איך אני מבינה את הדברים.
<הדס אגמון: הסוגיה שעומדת בפני בג"ץ, בין השאר במסגרת העתירה הזאת, היא הסוגיה של ההבדל הפרוצדורלי בין ילדי השילוב לבין ילדי החינוך המיוחד.
<הדס אגמון: הודענו לבג"ץ שמשרד החינוך יבחן את הנושא של מעבר לבחינה תפקודית פרטנית, ושהביטוי שיינתן לזה בתקנות הוא בהוראת שעה.
<הדס אגמון: אז, כאמור, הודענו לבג"ץ שתהיה הוראת שעה.
<הדס אגמון: הודענו, כאמור, לבג"ץ שתהיה בחינה של כל מנגנון הזכאות, ושיינתן לזה ביטוי בתקנות בדמות הוראת שעה.
<הדס אגמון: ועכשיו השאלה היא איזה חלק של ההסדר צריך להיות בהוראת שעה.
יעקב מרגי: העתירה היא על-ידי השילוב?
יעקב מרגי: ממוקדת?
<הדס אגמון: העתירה על כל מיני סוגיות, וגם יש שם את הסוגיה הזו של ההבחנה בין ילדי השילוב לבין ילדי החינוך המיוחד.
<קריאה: גם על היקף הזכאים.
<הדס אגמון: כן, יש שם כמה סוגיות, אבל הסוגיה שרלוונטית כרגע זו הסוגיה שהזכאות היא אוטומטית בחינוך המיוחד, ואותה רשימת מוגבלויות, כאשר מדובר בילדי שילוב לא מקבלת אוטומטית, אלא נדרשת לפרוצדורה נוספת.
יעקב מרגי: יש איזו אמירה, תסלחו לי, שאני לא יודע מי קידש אותה במשרד החינוך או ברשויות בשלטון המקומי בהתאם להוראות של משרד החינוך שברגע שהורים הסכימו לשילוב או שהוועדה הסכימה לשלב אתה מוותר על כל המעטפת.
יעקב מרגי: זה לפעמים מקומם.
יעקב מרגי: בדיקה פרטנית כן.
יעקב מרגי: לכן, אני מקבל את ההערה של היועצת המשפטית, אם זה היה בסוגיות אחרות יכולה להיבחן הוראת שעה של שנה-שנתיים ולראות מה, לא הייתי חושש מזה שבסוף הם יישארו ללא כלום.
יעקב מרגי: במקרה הזה זה לא נכון לקחת את זה בצורה גורפת, צריך להסכים לקטע הזה של הבדיקה הפרטנית של כל מקרה ומקרה.
<אילן שי: העמדה שלנו היא שאת ההסדר הקיים מבחינתנו של הזכאות האוטומטית בחינוך המיוחד אין טעם להפוך להוראת שעה, והוראת השעה צריכה להיות על אותו חלק של ההסדר שהוא תוספת להסדר הקיים.
<מירב ישראלי: אבל זה לא נכון, כי הטענה שלכם זה שתרצו לבחון גם את ילדי החינוך המיוחד האם הם צריכים להיות בבחינה פרטנית, לכן מה שהדס אמרה זה נכון.
<מירב ישראלי: זה לא נכון שבהכרח ההסדר הזה של ילדי החינוך המיוחד ימשיך לעבוד בדיוק כמו שהוא.
<אילן שי: זאת הבחינה שנעשה בתקופת הביניים, ולכן רצינו להפוך את כל ההסדר להסדר של הוראת שעה.
<אילן שי: שמעתי את הנימוק של הדס, נדון עליו במשרד.
יעקב מרגי: במצבים נורמליים הייתי מתנגד שהסדר שאני עובד עליו עובדים עליו ביחד כל כך הרבה זמן יהיה כולו הוראת שעה, אבל במקרה הזה אנחנו מסכימים, למה?
יעקב מרגי: כדי לבחון את כל הסוגיה הזו אין בעיה לקבוע את זה בהוראת שעה.
יעקב מרגי: אני לא מבין למה להתעקש דווקא בקטע של ילדי השילוב.
<אילן שי: מכיוון שילדי השילוב זה אותו הסדר שהוא שינוי של ההסדר הקיים, ולכן אותו רצינו לעשות כהוראת שעה ולא את ההסדר הכולל.
יעקב מרגי: זה עולה בקנה אחד עם מה שהמדינה ענתה לי?
<אילן שי: נבדוק בדיוק את הנוסח של התשובה לבג"ץ.
יעקב מרגי: אין לי זמן לבדוק.
יעקב מרגי: לבג"ץ יש לוח זמנים אחר, אני רוצה לתת תקנות.
<אילן שי: נקיים את הדיון השבוע במשרד.
יעקב מרגי: השבוע, אני רושם לי.
יעקב מרגי: הפעם, בשונה ממנהגי, לא שאני לא סומך יותר על היועצת המשפטית של הוועדה, אני רושם לעצמי הערות, כי אני מרגיש שזה נמשך ונמשך ונמשך, וצריך לחתוך כבר.
<מירב ישראלי: עכשיו יש את כל הנושאים שגם אני משאירה כרגע בצד, הנושא של איזה דברים עוברים לוועדת חריגים.
יעקב מרגי: עמ', סעיף?
<מירב ישראלי: בעמ' 3, (ב) למטה, על הנושא של אזור הרישום אין ערר.
<מירב ישראלי: ונשאר בצריך עיון, האם גם על הנושא הזה צריכה להיות אפשרות פנייה, אז אני מזכירה את זה.
<מירב ישראלי: על הנושא של ועדת חריגים - - -
יעקב מרגי: אז בואי נדון בזה.
יעקב מרגי: לא נעבור הלאה.
<מירב ישראלי: אבל אני יכולה להגיד הערה כללית על ועדת החריגים שאמרתי לך קודם?
<מירב ישראלי: בעקבות ההתכתבות שנחשפתי אליה בין משרד החינוך לבין משרד המשפטים - - -
יעקב מרגי: רק שזה לא יכניס אותם לחששות ויתחילו למדר אותך.
<מירב ישראלי: לא, את זה משרד החינוך שלח.
<מירב ישראלי: מכיוון שמשרד החינוך העביר לנו את זה באופן רשמי וזה אף עלה לאתר הכנסת אז אני מרגישה מאוד נוח.
<הדס אגמון: אני פחות.
<מירב ישראלי: בקיצור, אני חושבת שכל התפיסה של משרד החינוך לגבי מה זאת ועדת החריגים הזאת דורשת איזושהי חשיבה מחודשת, ואני אגיד למה.
<מירב ישראלי: לוועדה הזאת בעצם יש הרבה מאוד תפקידים בעקבות שינויים שהכנסנו כאן בוועדה.
<מירב ישראלי: יש תפקידים שהם מראש בעצם קביעת זכאות, למשל, מה שהכנסנו לגבי השילוב זה למעשה ועדת זכאות לכל דבר ועניין, זה לא ועדת חריגים.
<מירב ישראלי: יש דברים שהם מעין ערר, זאת אומרת, מישהו החליט והוועדה הזאת היא בעצם סוג של ערכאת ערר על מי שהחליט.
יעקב מרגי: ואזור רישום במקרה של הילדים שאנחנו מדברים עליהם הוא סוג החלטה שצריך לתת עליה ערר.
<מירב ישראלי: זה סוג של ערר.
<מירב ישראלי: ויש דברים שהם באמת חריגים, זאת אומרת, לא מגיע לילד אבל הוועדה הזאת בודקת האם בכל זאת לתת לו, זה ועדת חריגים.
<מירב ישראלי: המשמעות של ועדת חריגים בחקיקה היא ועדה שעל אף שאין זכאות יש איזשהו לפנים משורת הדין.
יעקב מרגי: כשמה כן היא.
<מירב ישראלי: כן, כשמה כן היא.
<מירב ישראלי: ולכן, כשדיברנו על ההרכב של הוועדה הזאת, ואמרתי נציג ציבור וכל הדבר הזה, דיברתי על ועדת חריגים בהקשר הרגיל שלה.
<מירב ישראלי: עכשיו כשהתקנות נהיו יותר מורכבות והוכנסו עוד סמכויות לוועדת החריגים, אני חושבת ומציעה שאני אשב עם המשרדים בעניין הזה, נמיין את הסמכויות של ועדת החריגים הזאת, נראה איזה סוגי סמכויות יש לה, ונראה גם איך נכון לבנות אותה לאור הדבר הזה, ואיך הדבר הזה צריך לפעול.
יעקב מרגי: לא עשינו זאת?
יעקב מרגי: קבענו קביעה וזהו?
<מירב ישראלי: לא, לדעתי, בגלל שהוספנו כל פעם עוד סמכויות ובגלל שהוויכוח היה כולל בלי למיין את הסמכויות וכו'.
<מירב ישראלי: אני חושבת שהדיון צריך להיות יותר פרטני, ממש למיין את התקנות לפי סמכויות של הוועדה הזאת.
<מירב ישראלי: יכול להיות, למשל, שזה בכלל שתי ועדות שונות או שאת הערר אפשר לתת בכלל לאדם אחד אולי.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, לא לוועדה שלמה של 20 אנשים שרובם - - -
יעקב מרגי: מירב, כמה זמן את צריכה?
יעקב מרגי: אני רוצה בשבוע הבא להתכנס שוב על הדבר זה.
<מירב ישראלי: מה שתקצה לי בכפוף לזה שישתפו אתי פעולה.
יעקב מרגי: בשבוע הבא אני מקיים במועד זה דיון נוסף בנושא התקנות.
<מירב ישראלי: אז אתם רק צריכים לשתף אתי פעולה בנושא.
יעקב מרגי: משרד החינוך, משרד המשפטים.
<אילן שי: כמובן, אם זמן דיון אצל היועצת המשפטית - - -
יעקב מרגי: אבל אחריה, אני לא מתכונן למשוך את זה.
<מירב ישראלי: אבל אתה מבין מה אני אומרת?
<אילן שי: אני מבין את הרעיון.
<אילן שי: לגבי העברת הסמכויות של הערר לגורם אחר - - -
<מירב ישראלי: אני עוד לא קובעת.
<מירב ישראלי: אני רק אומרת שיכול להיות שבדברים מסוימים אפשר לפשט את זה מאוד, ובדברים אחרים לתת דווקא, למשל, לנציג ציבור שיסתכל בנושאים של זכאות, אז צריך לראות איך.
<אילן שי: לגבי נציג ציבור יש הצעה חדשה שקיבלנו היום מנציבות שוויון, ואנחנו צריכים לדון עליה.
<אילן שי: יש לנו הצעה שאני צריך להעלות אצל גורמי המקצוע במשרד, שמבוססת על ההצעה של הנציבות, שאני חושב שאם הנציבות תהיה מוכנה אליה נוכל.
<מירב ישראלי: אז זה גם חלק מאותו עניין, מאותו הסדר.
יעקב מרגי: שבוע הבא לדיון אני מבקש לקבל תשובות חד-משמעיות.
<רויטל לן כהן: אדוני, אפשר להגיב?
יעקב מרגי: רצית הערה, בבקשה.
יעקב מרגי: תשימו לב, לא פתחתי דיון כי אני לא דן על הסעיפים.
יעקב מרגי: אני עכשיו מקבל תשובה.
<רויטל לן כהן: אני רוצה הערה.
<רויטל לן כהן: בזמנו הצענו שבמילא יושבת ועדת השמה או ועדת שילוב ודנה בילד.
<רויטל לן כהן: זאת הוועדה שרואה את כל החומר המקצועי.
<רויטל לן כהן: אנחנו חושבים, הארגונים, וגם הצענו את זה, שמשם צריכה לצאת המלצה, האם פה יש מקרה מיוחד שמצריך הסעה, ואז אנחנו גם חוסכים כוח-אדם של ועדות וכל מיני, וגם חוסכים תהליך, וגם מסתכלים על זה במקום הכי מקצועי שמכיר את הילד.
<רויטל לן כהן: אני בכלל לא מבינה למה להגיע לכל זה.
יעקב מרגי: נאמר שוועדת ההשמה הזו - - -
<רויטל לן כהן: והיא סטטוטורית.
יעקב מרגי: החליטה שלא זכאי.
יעקב מרגי: נתנו אופציה של חריגים, ועדת חריגים.
יעקב מרגי: ברגע שהיא הכריעה, היא סטטוטורית, ההמלצה מאושרת.
יעקב מרגי: במידה ולא - - -
<רויטל לן כהן: לא, יש ערר.
<רויטל לן כהן: על ועדות ההשמה וועדות השילוב יש מנגנון ערר בחוק.
יעקב מרגי: שם אנחנו קובעים, לא?
<מירב ישראלי: אני צריכה לדבר עם משרד החינוך על כל האופציות, מה האופציות.
יעקב מרגי: בסדר, הלאה.
<מירב ישראלי: אז זה בנושא של ועדת ערר, זה בעצם הכול, גם הסמכויות, וכו'.
<מירב ישראלי: בסוף תקנה 2, זה בעמ' 4, יש את הנושא של זמן נסיעה שעה וחצי, אם אתה זוכר, שזה בין רשויות מקומיות.
<מירב ישראלי: שבינתיים משרד החינוך לא מוכן להכניס את זה לתקנות, ואתה רצית שהם יכניסו לתקנות, אז זה נשאר פתוח בשלב זה.
יעקב מרגי: ידידי מר שמעון.
<שמעון אבני: איפה זה?
יעקב מרגי: זה בעמ' 4 באמצע מעל הקו.
<מירב ישראלי: זה עבר מתקנת הליווי לתקנת ההסעה ב-(ו).
<מירב ישראלי: אתה רוצה דיבור המתחיל?
<מירב ישראלי: אני גם אתן לך.
<מירב ישראלי: לא משנה איפה ממקמים את ההוראה הזאת, בגדול, זה הנושא של השעה וחצי בין רשויות.
יעקב מרגי: שמעון, השעה וחצי לא נסתר מנגד עיניך, הרי אמרת והתחייבת, נכון?
<שמעון אבני: אנחנו לא מתנגדים לזה.
יעקב מרגי: שיכנס בתקנות.
יעקב מרגי: נאמר חד-משמעית שהוא לא מתנגד שיכנס לתקנות.
<קריאה: הוא לא מתנגד שיהיה קשר בין רשויות.
<מירב ישראלי: בין רשויות.
<מירב ישראלי: בתוך רשויות זה כבר נמצא.
<מירב ישראלי: בתוך הרשויות זה כבר קיים.
<שמעון אבני: כן, בין רשויות.
יעקב מרגי: בתוך הרשויות זה כבר.
יעקב מרגי: הערה?
<אדוארד צ'רלס וויס: יש הערה טכנית.
<אדוארד צ'רלס וויס: שמתי לב שנפלה איזו טעות בתקנה 3, צריך להיות בעל מוגבלות שכלית התפתחותית.
<קריאות: עם מוגבלות.
<אדוארד צ'רלס וויס: עם מוגבלות שכלית התפתחותית עמוקה וגם קשה, אלו שלוש – בעמוד 4.
<מירב ישראלי: ב-(ד)?
יעקב מרגי: כן, 3(ד).
<מירב ישראלי: הוספתי.
<קריאה: וגם ב-(ו), מוגבלות שכלית התפתחותית.
<אדוארד צ'רלס וויס: בדיוק, כי זו הגדרה טכנית.
<מירב ישראלי: זה בעצם צריך להיות כמו בתקנת ההסעה.
<מירב ישראלי: דרך אגב, אני לא מתייחסת כרגע להערות ניסוחיות.
יעקב מרגי: ניסוחיות יטופלו.
<אדוארד צ'רלס וויס: רק שלא נשכח.
<מירב ישראלי: אני מזכירה שבתקנה 3 בליווי יש מחלוקת שגם עדיין לא נפתרה לגבי גילאי שלוש עד שש, האם זה ליווי בכל מקרה, והאם לחלק את זה לשתי קבוצות גיל של שש-ארבע וחמש-שש אולי.
<מירב ישראלי: זאת אומרת שזה נשאר פתוח.
<מירב ישראלי: כרגע אין חובת ליווי לגילאים הצעירים, לגיל הרך, אז זה נשאר כרגע כמו שזה היה.
יעקב מרגי: נגענו בזה בדיון הקודם, נכון, שמעון?
<מירב ישראלי: כן, ועדות השמה ושילוב - - -
יעקב מרגי: אתה אתנו?
יעקב מרגי: תחזרי על זה, בבקשה.
יעקב מרגי: אני מבקש לא להפריע, בבקשה.
<מירב ישראלי: בעצם הנושא של הגילאים הצעירים, כרגע אין חובת ליווי בכל הסעה שיש בה ילדים גם לא בגיל שלוש-ארבע, זאת אומרת שגם לא בגילאים הצעירים.
<מירב ישראלי: והיה פה דיון האם זה בין שלוש עד שש חובת ליווי או אולי לפחות שלוש-ארבע, והנושא הזה כרגע נשאר – אתה גם ציינת את זה – וזה נשאר בעצם פתוח.
<מירב ישראלי: הנושא של המוגבלויות שאביבית מעלה זה עוד מוגבלויות שרצו - - -
יעקב מרגי: לגבי הליווי בגילאים - - -
<שמעון אבני: דיברנו על שלוש-ארבע, ולא שלוש-שש.
<מירב ישראלי: אז אני אומרת שהיו פה שתי עמדות.
יעקב מרגי: אני מבקש בלי הערות.
<שמעון אבני: שלוש-ארבע.
<שמעון אבני: הלקויות הקשות כמובן מקבלות את זה, ובלקויות - -
<קריאה: מוגבלויות.
<שמעון אבני: - - לצורך העניין, גילאי שלוש-ארבע הקלים, זה דיון שעוד לא סוכם.
<שמעון אבני: עוד לא סיכמנו.
<שמעון אבני: אגב, הוא בבג"ץ לפי מיטב הבנתי.
<מירב ישראלי: אין תשובה עדיין.
<אילן שי: לא, לא, הוא לא בבג"ץ.
<חיה הראל: הליווי לא בבג"ץ.
יעקב מרגי: שמעון, בסוף צריך לקבל החלטה.
<שמעון אבני: אמרתי את זה גם בפעם הקודמת, יש פה סוגיה תקציבית, נקודה.
<שמעון אבני: זה הכול.
יעקב מרגי: תפרט, תפתח את זה.
<שמעון אבני: אנחנו חושבים שצריך, יהיה כסף ניתן, לא יהיה כסף, אני אומר לך עם כל הכאב והצער - - -
יעקב מרגי: רגע, שמעון, אנחנו כרגע מקצועית.
<שמעון אבני: אז אני אומר, מקצועית, ילד בן שלוש צריך שיהיה מלווה בהסעה, נקודה.
<שמעון אבני: לא יכולים לנסוע שלושה-ארבעה-חמישה ילדים.
יעקב מרגי: לא, אמירה.
<שמעון אבני: אמירה.
<שמעון אבני: אני אומר אמירה, לא שזה קורה היום.
יעקב מרגי: שמעון, מאחר שכל התקנות האלה עולות אחרי שאנחנו מסיימים את אישור המנכ"ל - -
<שמעון אבני: לאישור.
<שמעון אבני: נכון, הם לא - - -
יעקב מרגי: - - וייבחנו תקציבית, קודם כול חשוב שייאמר מבחינה מקצועית, וזה חשוב, זה טוב שאתה אומר את זה לא בשביל כסת"ח.
<שמעון אבני: אותו דבר על שעה וחצי.
<שמעון אבני: אותו דבר, תשמע, כל אמירה שאני אומר פה, כל מבטי האנשים אוכלים אותי.
<רויטל לן כהן: כי אתה לא משרד האוצר.
<שמעון אבני: אני אומר שוב פעם, האמירה המקצועית היא - - -
יעקב מרגי: למה להפריע?
יעקב מרגי: צריך.
<שמעון אבני: לא יכול שילד ייסע יותר משעה וחצי, זה לא נורמלי, אבל זה חייב להיות מגובה בתקציב, לא יהיה כסף – אי-אפשר יהיה לעשות את זה, זהו.
יעקב מרגי: כל התקנות האלו יהיו מגובות בתקציב או לא.
<מירב ישראלי: כן, בוודאי.
יעקב מרגי: זו אמירה שתיבחן בסוף.
<מירב ישראלי: אני מזכירה גם שהוועדה מחויבת כמובן לחוק שלפיו היא מאשרת את התקנות.
<מירב ישראלי: ולכן, ברגע שיש אמירה כזו זה אומר שזה גם תנאי לפי החוק למעשה, זו המשמעות של זה.
יעקב מרגי: אני לא פותח דיון, רק התייחסויות.
<הדר בירן: התייחסות.
<הדר בירן: אני רוצה רק להזכיר, נכחתי בדיון הקודם ואמרנו, אתה אמרת, שעד גיל שש ילד לא יכול לנסוע לבד כיוון שאי-אפשר להשאיר אותו ללא השגחה, חד-משמעית.
<הדר בירן: ושלחנו את האנשים מה שנקרא, הייתה אמירה שבוא נמצא את התקציב.
<הדר בירן: אז לא ברור לי עכשיו מאיפה הגיעה החלוקה לשלוש וארבע, כי אני לא חושבת שילד בן ארבע – הילד שלי בן שלוש – גם בגיל ארבע הוא לא יכול לנסוע לבד בהסעה, חד-משמעית.
<שמעון אבני: גם שלוש, גם ארבע.
<אביבית אהרונוף: עם מלווה.
<הדר בירן: גם לא בחמש ולא בשש.
<הדר בירן: יש לי גם ילדה בת שש והיא שומעת היטב, והיא לא יכולה לנסוע לבד.
<שמעון אבני: בסדר, גם לא בגיל 18, אבל צריך לעשות - - -
יעקב מרגי: אני מכיר אימא שעד היום מלווה את הבן שלה, גם לבקו"ם היא ליוותה אותו.
<רויטל לן כהן: תכף הוא ידבר אתנו שוב על הלקויות למידה, נכון?
<הדר בירן: אוקיי, לבקו"ם בוא נראה, אבל עד גיל - - -
יעקב מרגי: שם היא צריכה ליווי כנראה, לא הוא.
<הדר בירן: עד גיל שש לפי התקנות במדינת ישראל הרי הילד לא יכול להישאר ללא השגחה.
יעקב מרגי: שמענו את ההערה, אבל לא פתחנו דיון, אמרנו, נכון?
<אביבית אהרונוף: הייתה עוד סוגיה, למיטב זכרוני, שעלתה בפעם שעברה בהקשר לדברים - - -
יעקב מרגי: אביבית, אני בעמוד 4, סעיף 3.
<אביבית אהרונוף: אני מדברת על סוגיית הליווי.
<אביבית אהרונוף: יש מוגבלויות שזכאיות להסעה, שזה חרשות או מוגבלות בשמיעה ועיוורון או מוגבלות בראייה, ובעצם הוציאו אותם מילדים שזכאים לליווי.
<אביבית אהרונוף: הם זכאים להסעה לפי התקנות הללו.
יעקב מרגי: לא הגענו לזה, אומרת היועצת.
<מירב ישראלי: אני אומרת שזאת הייתה הסוגיה הבאה.
<רויטל לן כהן: אני כבר לא יודעת אם בסוגיה הזו או בהבאה, אבל בעניין הליווי.
<רויטל לן כהן: אחד הדברים שאמרנו, שמאחר שלפעמים יוצאים אפילו רכבים, זו לא מונית של ארבעה, יוצאים רכבים גדולים, לא יעלה על הדעת, גם כשהילדים יותר גדולים, שיצא כזה אוטו גדול שבתוכו יש ילדים עם מוגבלויות מכל מיני סוגים.
<רויטל לן כהן: משרד החינוך יכול לקרוא לזה קלות כמה שהוא רוצה, הן לא קלות, אם הן היו קלות הן לא היו מקבלות חינוך מיוחד, והם יהיו לבד.
<רויטל לן כהן: קורים דברים בהסעה שמחייבים שיהיה שם לפחות מישהו שיכול להסתכל.
<רויטל לן כהן: אני כבר לא מדברת על לעזור, אבל זה מסוכן אפילו ברמת הנהג לנסוע עם כזו כמות של ילדים.
יעקב מרגי: דיברנו ונדבר על זה.
<אמיתי שוחט: אני רוצה להגיד לגבי הנושא הזה, בכלל על התקנות.
<אמיתי שוחט: כידוע, תקנות זה מה שאפשר, ובתקנות האלה עשו הרבה דברים ובאמת השיגו הרבה דברים, ומשרד החינוך הכניס הרבה דברים.
<אמיתי שוחט: ויש הרבה דברים שאפשר גם להוריד ואפשר גם שלא יכנסו לתקנות האלה ויתוקנו בהמשך, למשל כמו כרטיס הרישום, איך הוא יוצג ואיך הוא לא יוצג, זה הגיוני שזה עוד יתוקן בהמשך אם יסכימו או לא יסכימו.
<אמיתי שוחט: לענייננו.
<אמיתי שוחט: יש דברים שעליהם אי-אפשר, כי מדובר פה או על התפקוד של הילד או אפילו על פיקוח נפש, שאלו הדברים שאנחנו מדברים עליהם עכשיו, הנושא של הליווי בהסעות והנושא של זמני הנסיעה.
<אמיתי שוחט: ולכן, האמירה שיכולה להישמע כאן שאלה התקנות נסגור אותן עכשיו ונתקן בהמשך, אני חושב שיש תקנות שאנחנו צריכים להתכנס אליהן, שעליהן אי-אפשר להסכים שיתוקנו בהמשך וחייבים לסגור עכשיו.
יעקב מרגי: כרגע לא שמנו שום דבר בהמשך.
<נועה בן אריה: כשהליווי ומשך זמן נסיעה הם שניים מתוכם מבחינתכם.
יעקב מרגי: תחזרי על מה שאמרת.
<נועה בן אריה: אדוני, אני מבינה ממה שאומר אמיתי ששני הרכיבים הללו הם רכיבים שבלעדיהם לא - - -
יעקב מרגי: מה הם הרכיבים?
<נועה בן אריה: גם משך הנסיעה - -
<אמיתי שוחט: וליווי.
<נועה בן אריה: - - וגם סוגיית הליווי.
<נועה בן אריה: אם אלה שני הרכיבים המאוד מאוד מאוד מהותיים - - -
יעקב מרגי: הם מהותיים והם לא יידונו בעתיד, הם יידונו עכשיו.
<נועה בן אריה: אני מסכימה בהחלט, הרמתי יד קודם על מנת לומר שאם אנחנו מדברים פה בפן המקצועי בלבד אני חושבת שכך צריך.
<נועה בן אריה: אני גם אומר יותר מזה, מרכז השלטון המקומי, בלי שום קשר למשרד החינוך, פנה באופן ישיר לאוצר וקיים אתו דיון על נושא הליווי, על סוגיית הליווי, על סוגיית ההסעות בחינוך המיוחד, בשעתו עוד על ההפיכה של דוח צרפתי לתקנות.
<נועה בן אריה: אנחנו מנסים לקדם את העניין הזה לאורך שנים.
<נועה בן אריה: אנחנו יודעים, אגב, שהפרטנר לשיח הזה הוא לא משרד החינוך, שמקצועית סבור בדיוק כפי שסוברים כל מי שיושבים סביב השולחן הזה.
<נועה בן אריה: אין שאלה.
יעקב מרגי: נוציא מתחת ידינו נייר - - -
<נועה בן אריה: לא הגיע הזמן, אדוני היושב-ראש, לשמוע את משרד האוצר?
<נועה בן אריה: אני מתקשה לראות למה אנחנו לא מתקדמים לשלב הזה.
יעקב מרגי: תקשיבי, נועה, אני אעשה סדר בדברים.
יעקב מרגי: יכולנו לחכות למסמך המסוכם.
יעקב מרגי: הרי אנחנו דנים עכשיו בתקנות, אנחנו עוזרים למשרדים לקבל החלטות.
יעקב מרגי: בדרך כלל מה הנוהל?
יעקב מרגי: הנוהל שהשר גמר את העבודה, סגר עם אגף התקציבים, סגר הכול, ומביא לך תקנות לאישור.
יעקב מרגי: איך שאת רוצה, אנחנו בלי זה מדשדשים, אז תארי לך – אנחנו לא שם, אנחנו רוצים לבוא – אני מתפרץ לדלת לא פתוחה כמעט, הולך מכין מוצר, קורא לשר החינוך, אומר לו: הנה זה; לשלטון המקומי: הנה זה; ולאוצר: נריב אתך, אבל זה מה שאנחנו רוצים.
יעקב מרגי: ואתם יודעים מה, אני אופטימי, אבל בואו נתקדם.