GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: היועץ המשפטי, לירן, עשה לך טוב מה שאתה שומע?
יעקב מרגי: ייעוץ משפטי – אנחנו רבים עם הלשכה שלך על זוטות לפעמים, ופה – אני אוהב לטייל.
יעקב מרגי: שני מקומות בארץ עושים לי את זה – האזור המדברי הזה והבקעה.
יעקב מרגי: אני בתחושה תנ"כית כזו.
יעקב מרגי: לכן תמיד הייתי אוהב את התרגילים שהולכים לאזור הזה.
יעקב מרגי: אבל נראה לי שזה עושה גם למשרד החינוך את זה.
יעקב מרגי: הם מרחפים שם.
יעקב מרגי: אתם בלי מצנח מעל הצוק יכולים לעבור אותו.
יעקב מרגי: זה לא ככה.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני משתגע.
יעקב מרגי: אני יודע עם מה אנחנו מתמודדים.
יעקב מרגי: יש פה כמה סוגיות שרק בשמיעה קלה – ובטח אתה אומר את זה: זו חריגה, זו חריגה, זו חריגה, זה לא לפי הנוהל, לא לפי חוזר מנכ"ל.
<לירן שפיגל: דבר ראשון, לעניין המיונים, אני אבקש מעורכת דין סופי אורטשקנזי להתייחס.
<לירן שפיגל: לגבי הנושא של תשלומי הורים – יש כאן חריגה שלא מקובלת עלינו כמשרד.
<לירן שפיגל: יש חוזר מנכ"ל שמגדיר בדיוק מה הם תחומי הגזרה שבמסגרתם מותר לגבות.
<לירן שפיגל: אנחנו מדי פעם נתקלים במסגרות חינוך שאנחנו רודפים אחריהם שהם יבואו אלינו להסדרה ולא הפוך.
<לירן שפיגל: אין למשרד אינטרס לפרק בתי ספר - -
יעקב מרגי: גם לי לא.
<לירן שפיגל: - - כי יכולנו באותה מידה – ועשינו את זה לבתי ספר מסוימים, ברגע שהם לא שיתפו פעולה, הודענו להם שנעצור להם את כל התקצוב.
<לירן שפיגל: אין לנו עניין כזה.
<לירן שפיגל: כל המטרה של ועדת החריגים היא להגיע להסדרה.
<לירן שפיגל: אנחנו לא באים להחריג מישהו מהכללים.
<לירן שפיגל: יש כללים ברורים, הכללים מפורסמים, בית הספר צריך לדעת שהוא צריך להתיישר אתם, כמו כל אדם שיודע שיש לו סט של כללים שהוא צריך להתיישר אתם.
<לירן שפיגל: אז הוא צריך להתיישר אתם, ולא להתחיל לחפש מסלולים עוקפים.
<לירן שפיגל: ברגע שאנחנו מבינים שיש מסלולים עוקפים, יש לנו שתי אפשרויות – או שאנחנו הולכים לכיוון של אכיפה, נעצור את התשלומים, או שאנחנו ניתן את האפשרות – ואנחנו רוצים לתת את האפשרות, כי מגיע לבית הספר שתהיה לו זכות קיום – להגיע לוועדת חריגים, ואנחנו נדון, אנחנו נסדיר.
<לירן שפיגל: אנחנו מקשיבים, אנחנו מתחשבים ואנחנו שוקלים את כל השיקולים שיש, ויש דברים שאנחנו מאשרים, ויש דברים שאנחנו לא מאשרים.
<לירן שפיגל: אנחנו מנהלים לא מעט עימותים סביב הנושא של תשלומי הורים בתוך המשרד מול הגופים.
<לירן שפיגל: הכי זה קל לגבות.
<לירן שפיגל: הכי קל זה לקבל משאבים ואחר כך איך אתה מתנהל אתם, זה כבר סיפור אחר.
<לירן שפיגל: הטענה שלנו היא שלא תמיד כשגובים כסף מהורים הוא באמת מגיע ליעד שלו בצורה יעילה.
<לירן שפיגל: מפה הגיע הדיון לוועדת החריגים.
<לירן שפיגל: בגלל זה קיימנו את הדיון, רצינו לאפשר פתיחת שנה, רצינו לאפשר הפעלה של בית הספר.
יעקב מרגי: אמרתי, מה שיעמוד לזכותכם – בגלל צוק העתים והמציאות.
יעקב מרגי: זו הסניגוריה היחידה שאני יכול לתת לכם, לאשר סכום כזה.
<לירן שפיגל: כמו שגור הסביר, כן נעשתה בדיקה.
<לירן שפיגל: אני חייב לומר את זה.
יעקב מרגי: אני רוצה לסכם את הדיון כי אנחנו אחרי הזמן.
יעקב מרגי: אני אתן ליועצת.
<סופי אורטשקנזי: לגבי סוגית המיון, בית הספר לתיכון סביבתי קיבל הכרה כבית ספר על אזורי ייחודי ארצי.
<סופי אורטשקנזי: כלומר, הוא רשאי לקבל תלמידים מכל הארץ.
יעקב מרגי: הוא רשאי לא לקבל תלמידים מהמועצה?
<סופי אורטשקנזי: הוא רשאי לקבל מכל הארץ, כולל מהמדרשה.
יעקב מרגי: כל אחד אוהב לשמוע – כששואלים אותי מה נשמע, אני אומר ברוך ה'.
יעקב מרגי: אני יהודי מאמין.
יעקב מרגי: אני רוצה לשאול: האם באישור שנתתם לו נתתם לו גם את הפריבילגיה הזו לא לקבל תלמידים מהמועצה האזורית?
<סופי אורטשקנזי: ממש לא.
יעקב מרגי: למה זה קורה?
<סופי אורטשקנזי: צריך לבדוק למה זה קורה.
יעקב מרגי: צריך אותי כדי לבדוק?
<סופי אורטשקנזי: יש החלטה מ-2016 של ועדת הייחודיים, שקבעה חד-משמעית שאין לאפשר מנגנוני מיון בשם - - -
יעקב מרגי: יש במדינה מושג שנקרא מוכש"ר.
יעקב מרגי: זה לא על-ידי הרבנות ולא על-ידי משגיחי כשרות.
יעקב מרגי: זה ראשי תיבות של מוכר שאינו רשמי במוסדות חינוך.
יעקב מרגי: להם עומדות כל מיני פריבילגיות כאלה ואחרות.
יעקב מרגי: אבל הם גם מתוקצבים – הם אומרים – ב-75%, אבל הם לא יודעים שאנחנו חזקים במספרים, כמעט ב-50% מתלמיד רגיל בגלל הפריבילגיות האלה.
יעקב מרגי: לא יתכן שנאשר גם 100% ועוד תל"נים ועוד תקציב תוספתי ועוד תיהנו מהפריבילגיה הזו לא לקבל תלמידים.
יעקב מרגי: אצלי זה קו אדום.
<סופי אורטשקנזי: הוועדה ביקשה מבית הספר להגיש עד ה-30.9.2016 מודל לקבלת התלמידים.
<סופי אורטשקנזי: במודל הזה הכוונה היא לא לערוך מבחן בתשלום, כי מבחן בתשלום הוא הפרה של ההוראות.
<סופי אורטשקנזי: התניית רישום בתשלום, זה אסור.
<סופי אורטשקנזי: אני שמעתי שהדבר נעשה, אנחנו נבדוק את זה עכשיו.
<ענת אגבר קורנמל: נעשה.
<ענת אגבר קורנמל: אנחנו שילמנו.
<דניאל קורנמל: נעשה.
<דניאל קורנמל: אנחנו יושבים פה לידך.
<סופי אורטשקנזי: זה נודע לנו עכשיו.
<סופי אורטשקנזי: אנחנו נבדוק את זה.
<דניאל קורנמל: שמונה שנים כמעט.
יעקב מרגי: אם היא אמרה את זה, סימן שהיא יודעת שזה נעשה.
<דניאל קורנמל: באיחור של שמונה שנים.
<סופי אורטשקנזי: כשנודע לנו בזמנו שמבקשים מההורים שלא לנים בפנימייה לגבות עבור פנימייה, אנחנו התערבנו בהליך המשפטי והוצאנו חוות דעת משפטית שקובעת שאסור לגבות עבור לינה.
<סופי אורטשקנזי: אז מקום שאנחנו יודעים שנגבה תשלום עבור מבחן כניסה לפני כניסתם של התלמידים לאו דווקא כדי לבדוק את ההסתגלות לאחר הכניסה ללימודים, אנחנו נטפל בזה.
<סופי אורטשקנזי: עד עכשיו לא קיבלנו את המודל המבוקש על-ידי בשנה שעברה.
<סופי אורטשקנזי: אני סיכמתי הבוקר עם רכזת הוועדה שבית הספר יוזמן לוועדה הקרובה, אם זה אפשרי, הוועדה הקרובה היא ב-19 באוקטובר.
<סופי אורטשקנזי: אנחנו נדאג להזמין את בית הספר ולבדוק מה עושים הלאה.
<אורי דיסטניק: אני מבקש להגיב על כמה דברים.
יעקב מרגי: יהיו לך עוד הרבה הזדמנויות להגיב.
יעקב מרגי: זה לא הפורום שאמור לעשות את הניתוח הכירורגי.
יעקב מרגי: מצד אחד צריך לאפשר לבית הספר להתקיים.
יעקב מרגי: לצורך העניין – תתנתקו מהרגשיות, מהציונות, מהסביבה והכול – אותי לא מעניין התאגיד.
יעקב מרגי: כרגע, זה קודם כל, במנדט שלי.
יעקב מרגי: כשאני אדון בתכנית ההבראה, זכויות עובדים, ודאי שאני אהיה חייל ראשון שם.
יעקב מרגי: אני מאלה שאומרים שברגע שהמדינה אפשרה עוולה מסוימת, היא צריכה לשלם עליה.
יעקב מרגי: כשאני עושה עוולה ואני אתבע עליה, אני אצטרך לשלם מה שבית המשפט יכריע.
יעקב מרגי: המדינה אפשרה התנהלות מסוימת, יש מצב עובדתי, המדינה יודעת לקחת אחריות ולטפל בזה.
יעקב מרגי: לכן השעטנז הזה, תסלחו לי, המצב המורכב הזה של בית ספר עם ניהול – אני לא יכול לומר מנהל בית ספר.
יעקב מרגי: ויש את התאגיד, הכול מתערבב ביחד.
יעקב מרגי: כשהכול מתערבב ביחד, זה סלט אחד גדול, ויש בעיה, יש תביעות, יש בזבוז כספים ויש דברים לא ברורים ושטחים אפורים.
יעקב מרגי: אני אסכם במשפטים קצרים – א', צריך לעשות הכול כדי שבית הספר יתקיים.
יעקב מרגי: אני קורא לכם להיכנס להידברות על תכנית הבראה.
יעקב מרגי: אני לא יכול להכריח את משרד החינוך לפעול בניגוד להוראות החשב הכללי.
יעקב מרגי: זה כמו שאני אומר לו תצפצף על הלשכה המשפטית ותעבור על ההנחיות של היועץ המשפטי של המשרד.
יעקב מרגי: אני לא יודע לעשות את זה.
יעקב מרגי: אני יודע לקרוא לשכל הישר שלכם להתכנס סביב שולחן.
יעקב מרגי: אני דורש ממשרד החינוך – דורש – לקבל מסמך מקצועי איך אתם הולכים לטפל בבעיות ששמעתם פה.
יעקב מרגי: אני לא רציתי לקיים עוד דיון.
יעקב מרגי: 30 יום מהיום אני מקיים דיון נוסף על שדה בוקר.
יעקב מרגי: אני רוצה לקבל את המסמך הזה, שהוא מסמך כולל, מקיף בסוגיות ששמענו – סוגית התל"ן, סוגית הגירעונות, סוגית המיון.
<אורי דיסטניק: אין מיון בבית הספר.
יעקב מרגי: אם אין, אין.
יעקב מרגי: אם יש, יטופל.
יעקב מרגי: אם אין, אף אחד לא - - -
<אורי דיסטניק: אבל אומרים פה דברים.
<קריאה: גם אתה אומר פה דברים.
יעקב מרגי: הלוואי ולא.
יעקב מרגי: אתה רואה שלא הכרעתי מי צודק.
יעקב מרגי: אתה רואה שזה באמת מעורפל וצריך בחינה יסודית.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לקחת את הדברים שלך כאבסולוטיים מוחלטים, לא את של ההורים, לא את של המועצה, לא את של משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני רוצה לקבל תשובות ברורות ובדוקות.
יעקב מרגי: הריבון הוא משרד החינוך.
יעקב מרגי: הרגולטור הוא משרד החינוך, הוא צריך לתת לי הסברים.
יעקב מרגי: רק נעזרתי בכם כדי לצייר לי את הרקע, כדי שאני אמצא את עצמי במדבר הגדול הזה, תרתי משמע.
יעקב מרגי: אני רוצה לסיים את הסיכום.
יעקב מרגי: אני רוצה בכל הסוגיות מעמד גם מבחינה משפטית.
יעקב מרגי: לבחון משפטית את הסטטוס של בית הספר.
יעקב מרגי: הדברים צריכים להיאמר באופן ברור.
יעקב מרגי: אם סמל המוסד, הרישיון, ניתן על דעת שהוא גם בית ספר אזורי, אז שיתנהל כמו בית ספר אזורי.
יעקב מרגי: בית הספר יכול להגדיר את עצמו במסגרת הרישיון שלו.
יעקב מרגי: משרד החינוך לא מוציא רישיון שאתה לא יכול להתקיים בו.
יעקב מרגי: אתה רוצה פריבילגיה?
יעקב מרגי: רוצה להתנהל איך שאתה רוצה?
יעקב מרגי: עומדת לך הזכות, לך תהיה בית ספר - - -
<אורי דיסטניק: אף אחד לא ביקש דבר כזה.
יעקב מרגי: לא, אבל ההתנהלות.
יעקב מרגי: יש תחושה פה – אני לא אומר את זה עובדתית – שמישהו אוחז בחבל משני קצותיו.
יעקב מרגי: לכן אני קורא לך לשבת ב-30 יום האלה.
יעקב מרגי: בתוך 30 יום מהיום, אחרי החגים, פתיחת המושב, אני אקיים דיון על שדה בוקר אחרי שקיבלתי את המסמך.
יעקב מרגי: זה לא יכול להתנהל ככה.
<ערן דורון: הסיבה שיש פה ערפול כי השקיפות שלהם היא בערך כמו תכנית הגרעין של הצפון קוראנים.
<אורי דיסטניק: - - - של הצפון קוריאנים, אתה כנראה לא מבין שקיפות - - -
יעקב מרגי: זו השוואה גרועה.
יעקב מרגי: סליחה, השוואה גרועה.
<אורי דיסטניק: אי-אפשר להשמיץ.
<אורי דיסטניק: אי-אפשר להשמיץ, זה פורום מכובד.
יעקב מרגי: אדוני ראש המועצה, תחזור בך.
<ערן דורון: אני רק מציין עובדה.
יעקב מרגי: אדוני ראש המועצה, לא תהיה לך רשות דיבור אם אתה לא חוזר בך.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, הם לא מנסים להשמיד עמים ולא מדינות.
יעקב מרגי: אז תחזור בך מההשוואה.
<ערן דורון: אני חוזר בי.
<ערן דורון: אני רוצה לדרוש - - -
<אורי דיסטניק: אני מציע שבזה נסיים.
<אורי דיסטניק: אי-אפשר להמשיך ולהשמיץ.
<ערן דורון: אני רוצה שהם יבטלו את הדרישה החריגה הזאת.
<אורי דיסטניק: אם אדוני סגר את הדיון, הוא סגר את הדיון, אי-אפשר להשמיץ.
<אורי דיסטניק: מדובר בראש מועצה - - -
<ערן דורון: זו דרישה חריגה.
<ערן דורון: יש עדיין תלמידים שעדיין לא התקבלו.
<ערן דורון: עדיין יש תלמידים שלא התקבלו.
<ערן דורון: יש פה תלמידים שלא התקבלו, ויש פה חריגה, זה בהיעדר שקיפות.
יעקב מרגי: המינהל הפדגוגי, גברתי, תתייחסו גם בקטע הזה איך אתם פותרים את הבעיה עד הדיון.
<ערן דורון: יש תלמידים שלא התקבלו.
יעקב מרגי: עד היום איך תלמידים לא לומדים וזה לא מעניין אף אחד.
<עירית בירן: לומדים.
<עירית בירן: כולם לומדים.
<עירית בירן: הם לא התקבלו, אבל הם לומדים.
יעקב מרגי: איפה הם לומדים?
<ערן דורון: - - - את מבחני הקבלה האלה.
<ערן דורון: אל תשקרו.
<עירית בירן: מנהל בית הספר הבוקר אמר שהם יושבים בכיתה ולומדים.
<ערן דורון: הם קיבלו מכתבי קבלה?
<אורי דיסטניק: כל התלמידים של - - - התקבלו.
<אורי דיסטניק: במועצה הם לא יודעים מה קורה בשטח אצלם, אנחנו נטפל גם בתלמידים שלהם.
<אורי דיסטניק: בעיקר בתלמידים שלהם.
יעקב מרגי: משרד החינוך, הדברים ברורים?
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט.
יעקב מרגי: 14 לנובמבר 2017, כ"ה בחשוון תשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא: כפר הנוער "נווה גלים" אשדוד.
יעקב מרגי: "נווה גלים" זה בניר גלים?
<קריאה: ליד.
יעקב מרגי: ליד ניר גלים.
<קריאה: זה בתוך אשדוד.
יעקב מרגי: על הגבול.
<קריאה: לא, בהמשך.
<קריאה: 5 קילומטרים משם.
יעקב מרגי: מי מציג את הבעיה?
יעקב מרגי: מי רוצה להציג את הבעיה?
יעקב מרגי: אני קיבלתי פנייה שפונה לאבי קסטרו, רפי אטיאס וחתום עליה יגאל טורג'מן.
יעקב מרגי: מי זה יגאל טורג'מן?
יעקב מרגי: בוא תספר לנו מי אתה, מה אתה, למה, איך, מי, מו, מה.
<יגאל טורג'מן: יגאל טורג'מן, אני עובד שנה שביעית במפעל להכשרת ילדי ישראל בכפר הילדים "נווה גלים" באשדוד.
יעקב מרגי: בתור מה אתה עובד?
<יגאל טורג'מן: מנהל משפחתון, אני אב בית במשפחתון.
<יגאל טורג'מן: בחצי שנה האחרונה הייתה איזושהי תקלה בכפר, .
<יגאל טורג'מן: שהמנהל הורחק ומאז, בפועל, לא היה מי שינהל את הכפר.
<יגאל טורג'מן: היו כל מיני ממלאי מקום לתחזק את הכפר ודברים התחילו להידרדר שם.
<יגאל טורג'מן: דברים התחילו להידרדר בכפר.
<יגאל טורג'מן: ילדים - - - הילדים יושבים פה, חלק מהילדים הם ממשפחתון המתבגרים, הם יכולים לשתף אותך גם.
יעקב מרגי: סתם ככה, כללית, כמה שנים אמרת שאתה משמש שם?
<יגאל טורג'מן: שבע שנים.
יעקב מרגי: שבע שנים אתה עובד?
יעקב מרגי: כמה ילדים היו לך במשפחתון?
<יגאל טורג'מן: בין 12 ל-14.
<יגאל טורג'מן: כן.
יעקב מרגי: ממוצע - - -
<יגאל טורג'מן: הם המתבגרים - - -
יעקב מרגי: אני מכיר כפרי נוער, ממוצע שהות בְּשנים לילד, נע בין?
<יגאל טורג'מן: עשר שנים, שבע שנים, חמש שנים.
יעקב מרגי: אתה כותב פה שהחליטו לסגור.
יעקב מרגי: בלי לתת חלופות, בלי ליצור מענים.
<יגאל טורג'מן: בהפתעה מוחלטת.
<יגאל טורג'מן: תוך כדי שאני בחופשת מחלה נכנסו חמישה אנשים ורפי אטיאס, רפי אטיאס היה - - -
יעקב מרגי: בלי שמות כי אם הוא פה הוא יגיב, אם הוא לא פה הוא לא יגיב אז בלי שמות.
<יגאל טורג'מן: ללא שמות, אבי קסטרו גם לא נמצא פה.
<יגאל טורג'מן: בכל אופן, נכנסו ארבעה אנשים מהכפר והחליטו שמפנים את הילדים, בלי התראה מוקדמת, בלי הודעה מוקדמת, לא לי, לא לילדים.
<יגאל טורג'מן: הסיבה הייתה מופרכת, באוויר, "בגלל שהמדריך שלכם במחלה", לצוות נאמר שבגלל בעיות תקציב סוגרים משפחתון ואחר כך זה התגלגל לאיזו עלילה.
יעקב מרגי: בוא, שמעתי פחות או יותר, בסדר.
יעקב מרגי: אני מבין, קיבלתי גם מכתבים של הילדים, של חלק מהילדים, והם מדברים בעד עצמם.
יעקב מרגי: מי שירצה לדבר אחר כך, תוכלו לקבל רשות דיבור.
יעקב מרגי: אני מודיע מראש, כולכם קטינים עדיין, נכון?
<קריאה: לא, אני לא.
יעקב מרגי: יש מְעל?
יעקב מרגי: בסדר, הקטינים, גם אם יוזכרו שמות, אנחנו מודיעים לפרוטוקול שנמחק את השמות שלהם מן הפרוטוקול כדי לא לחשוף.
<יהודית גידלי: כדאי מלכתחילה שלא תגידו את שמותיכם.
יעקב מרגי: עדיף לא לומר, תאמרו שם פרטי בלי שם משפחה.
יעקב מרגי: זה לגבי קטינים.
יעקב מרגי: זה צעד ששומר.
יעקב מרגי: טוב, נמצאים אתנו מהכפר?
<שי בלומנטל: מהכפר לא.
<שי בלומנטל: סמנכ"ל המפעל להכשרת ילדי ישראל.
יעקב מרגי: שהוא קשור?
<שי בלומנטל: הארגון.
<שי בלומנטל: יש לנו 15 כפרי ילדים בכל הארץ, "נווה גלים" באשדוד הוא חלק.
יעקב מרגי: בבקשה, אתה מכיר את הסיפור שסיפר לנו מר טורג'מן?
<שי בלומנטל: מכיר את הסיפור, אני אדייק ואומר שאנחנו נתייחס, כי אני מבין שזה נושא הדיון, לנושא שהילדים הוצאו מהמשפחתון - - -
יעקב מרגי: אני אתן הבהרה שלא שאמרתי אותה.
יעקב מרגי: יש לי כבוד גדול למר טורג'מן, הסיפור שלנו זה הילדים, טובת הילדים.
<שי בלומנטל: לכן אני רוצה לגעת בעניין הזה, כי התחילו חצי שנה אחורה, אני חושב שזה לא נכון, כי הדברים נמצאים בחקירת משטרה וזה לא נכון לחבל בחקירת משטרה בדיון בוועדה, אז בוא נתמקד בנושא של הילדים במשפחתון.
<שי בלומנטל: מר טורג'מן יצא לחופשת מחלה לארבעה ימים ומצאנו את הפתרונות ואת החלופות בתוך המשפחתון.
<שי בלומנטל: לאחר מכן נמסר לנו על ידי מר טורג'מן שהוא מאריך את חופשת המחלה וייתכן שהוא ייצא גם לניתוח.
<שי בלומנטל: יש לציין שאצלנו המודל הוא מודל של הורה בית.
<שי בלומנטל: אבא, אימא ילדים ביולוגיים ועוד 12 ילדים שחיים כמשפחה.
<שי בלומנטל: בתחילת שנת הלימודים התחילה משפחת טורג'מן במודל הנכון של אבא ואימא, מר טורג'מן ורעייתו.
<שי בלומנטל: לאחר כחודש קיבלנו הודעה שרעייתו לא ממשיכה ורק יגאל נשאר.
<שי בלומנטל: אנחנו הודענו ליגאל שאנחנו מחפשים מדריך או מדריכה שימלאו את מקומה של אשתו.
<שי בלומנטל: מאחר שראינו שמר טורג'מן, יכול להיות שהוא ייעדר תקופה ארוכה ואין מקום שהילדים יכולים להישאר בו מוגנים, כמו שכבוד היושב ראש אמר, הילדים מעניינים אותנו, כל נושא יחסי העבודה זה לא המקום כאן.
יעקב מרגי: זה גם לא הסמכות של הוועדה.
<שי בלומנטל: בדיוק, יש מקומות אחרים ששם זה צריך להתברר ואנחנו בכלל לא במקום הזה.
<שי בלומנטל: אנחנו, מה שעומד לנגד עינינו, זה 900 ילדים שבאחריותנו 75 שנה ואנחנו רואים את הילדים וגם אתה רואה פה את הילדים, ילדים ראויים, ילדים שיהיו אזרחים למופת בחברה, שמקבלים חום, אהבה וחינוך.
<קריאה: קיבלנו - - -
<שי בלומנטל: סליחה, אני מבקש לא להפריע לי.
יעקב מרגי: כל מי שרוצה לדבר ירשום את עצמו, יקבל.
<שי בלומנטל: מאחר שראינו שיש צורך להגן על הילדים, נעשתה עבודה חינוכית מלאה, להוציא את הילדים לתקופה.
<שי בלומנטל: המשפחתון לא נסגר וכל העניין של קיצוצים מצוץ מהאצבע.
יעקב מרגי: אז תספר לי את המציאות החדשה היום.
יעקב מרגי: מה קורה במשפחתון?
<שי בלומנטל: המציאות היא שנעשתה עבודה.
<שי בלומנטל: יש לנו בכל כפר, מעבר להורי הבית המסורים, צוות טיפולי שכולל עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, פסיכיאטרים, מטפלים למיניהם בתרפיות למיניהן, נעשתה עבודה מקצועית לעילא ולעילא.
<שי בלומנטל: יש פה דיווחים בדיוק מה עשו ומה הפעולות שנעשו, הוכנו הורי הבית האחרים לקראת המעבר הזה.
<שי בלומנטל: יש בידי תמונות איך הכינו במשפחתונים האחרים בכפר כדי לקבל בחום ובאהבה את הילדים.
<שי בלומנטל: כך זה נעשה, בצורה חינוכית, מקצועית לעילא ולעילא.
<שי בלומנטל: אני מבין שיכול להיות שיש פה רגשות כאלה ואחרים, שגם איתם אנחנו מתמודדים - - -
יעקב מרגי: אתה אומר לי, מבחינה מקצועית, הפיזור הזה שנעשה לאותו משפחתון של מר טורג'מן, הפיזור נעשה על פי כל אמות מידה מקצועיות לטובת הילדים.
<שי בלומנטל: חד וחלק ויש לנו פה גיבוי של משרד החינוך שליווה את זה.
יעקב מרגי: אולי היא תשנה את דעתה, תן לה, כשהיא תדבר, למה אתה קובע מסמרות?
יעקב מרגי: למה אתה קובע מסמרות?
<יגאל טורג'מן: אני יודע מה נאמר לנו.
<יגאל טורג'מן: שעשינו את זה בשיתוף פעולה.
יעקב מרגי: ילדים, מישהו מהילדים רוצה לדבר?
<א': אני רוצה להגיד משהו.
<<א': > אני אימא של ב' ו-ג'.
<<א': > לי קוראים א', אני אימא של ב' ו-ג'.
<<א': אני רציתי לשוחח עם המנהל החדש או עם סגן המנהל ועם רפי, מהו התפקיד של רפי?
<<א': ביקשתי, נפגשנו, גם הבנות היו איתי, הוא התעקש שהבנות יהיו איתי ואיך שנכנסתי המלים הראשונות שלו היו, הוא דפק על השולחן ואמר, "פה זה לא דמוקרטיה, זו דיקטטורה המקום הזה.
<<א': כל זמן שאני נמצא פה זו דיקטטורה, מהיום והלאה".
<<א': וכך הוא התחיל את השיחה.
<<א': והוא מדבר איתי כך, עם האצבע.
<<א': אמרתי לו, "למה אתה מדבר איתי בשפה הזו עם האצבע?
<<א': זה לא נעים לי כשאתה מורה לי עם האצבע ומדבר איתי ככה".
<<א': ככה לא מדברים פה, מעורבים רגשות של ילדים, הילדים - - -
יעקב מרגי: בואי נדבר עכשיו על המהות.
יעקב מרגי: הייתי שואל אותו שאלות והייתי מתעמת עם התופעה הזו, אם זה נכון.
יעקב מרגי: בואי, דברי איתי על המהות.
<א': הילדים פה גם ככה הם לא מבתים הכי הכי בריאים, מעורבים פה רגשות של ילדים שגם ככה עברו בחיים שלי ועכשיו, מה שנעשה, כשפינו אותם מהמשפחתון, בדיוק חמש דקות עשו את זה, לא יותר.
<א': לא עשו הכנה לילדים כדי לפנות אותם, לא הסבירו להם כלום.
<א': פשוט באו ואמרו להם, "כרגע אתם צריכים להתפנות מפה" וכשהם לא רצו והתנגדו אמרו להם, "אנחנו נביא לכם משטרה, אנחנו נערב פה משטרה".
<א': זו לא התנהגות עם ילדים, זו לא התנהגות, ככה לא מתנהגים עם ילדים.
יעקב מרגי: כמה שנים הבנות שלך במשפחתון?
<א': זו שנה שלישית כבר.
יעקב מרגי: ובשלוש השנים שהן היו, הייתה שביעות רצון?
<א': גן עדן עלי אדמות היה.
יעקב מרגי: מהצוות?
יעקב מרגי: ממר טורג'מן?
<א': עד שהוציאו את דני ואחרי דני רוצים להוציא אותו?
<א': גן עדן עלי אדמות היה שם, אני הייתי, האימא הכי מאושרת הייתי, כשהילדים שלי היו שם.
<א': והם עברו מסגרות אחרות, אבל כשהם הגיעו לשם הלב שלי היה שקט ורגוע.
<א': מאז שדני לא נמצא ואחר כך כשהתחילו את המהלך הזה של הפינוי משפחתון, הכול התהפך וככה לא מדברים עם אימא של ילדים, מה זה פה?
יעקב מרגי: אם זה נכון אני מסכים אתך.
<א': "פה זו דיקטטורה", להגיד לאימא דבר כזה ולדבר איתה עם האצבע?
<א': והרים את הקול שלו והתחיל לצעוק.
<א': אני התייפחתי שמה בחדר.
יעקב מרגי: מה התפקיד של רפי?
<קריאה: סמנכ"ל כספים.
יעקב מרגי: רגע, רגע, רבותיי.
<שי בלומנטל: הוא סמנכ"ל במפעל והוא מונה כנציג ההנהלה בכפר.
יעקב מרגי: מה ההכשרה שלו אם אפשר לדעת?
<שי בלומנטל: הוא איש חינוך.
<שי בלומנטל: הוא ניהל כפר הכי גדול שלנו בכרמי
<שי בלומנטל: אל שש שנים - - -
יעקב מרגי: השולחן הזה ספג את כרמיאל טוב, ספג את כרמיאל טוב מאוד השולחן הזה.
יעקב מרגי: טוב, יוסי גואטה רצה לדבר, מי זה?
<יוסי גואטה: עבדתי במפעל להכשרת ילדי ישראל במשך 16 שנה.
<יוסי גואטה: מה שקורה פה, באותו המעמד, שהאיש שיושב שם, לא מכיר אותי מספיק - - -
יעקב מרגי: בכבוד, רק לדבר בכבוד.
<יוסי גואטה: אני מדבר בכבוד.
<יוסי גואטה: האיש, הנציג שיושב שם לא מכיר אותי מספיק.
<יוסי גואטה: הוא בא למפעל בדיוק בתהליך שהחליטו, אותי אחרי 16 שנה יחד עם אשתי, לזרוק מכפר הילדים "נווה יהודה" בנס ציונה.
<יוסי גואטה: הרשת הזאת פשוט מגמתית לגבי איך להעיף עובדים ולהשתמש בילדים ככלי מיקוח.
<יוסי גואטה: יש לי פה מכתבים, אני יכול להקריא לך שני משפטים או שלושה משפטים ממכתב של חניכה שהייתה שם.
<יוסי גואטה: אני לא אנקוב בשמה כמובן ואני אשאיר לך את התיק הזה, הבאתי את זה בשביל שתראה מעט מאוד, תמצית מתמצית ממה שילדים כתבו לי מכתבים, שבאו וביקשו את העזרה שלי, שאחרי שהעיפו אותם מהמסגרת אני המשכתי לטפל בהם, אני דאגתי להם למסגרת, לא רק שדאגתי להם למסגרת, בשבתות הם הגיעו אליי.
<יוסי גואטה: יכולתי למלא את האולם פה בילדים האלה.
<יוסי גואטה: 16 שנה אני ואשתי.
<יוסי גואטה: אשתי אישה יתומה שעברה את התהליך הזה בחיים שלה ועשתה הכול בשביל להגיע לטפל בילדים כאלה.
<יוסי גואטה: באו אחרי 16 שנה והחליטו שאנחנו לא מתאימים.
<יוסי גואטה: היינו עובדים מצטיינים, עשינו בשביל המקום הזה, נתנו את החיים שלנו - - -
יעקב מרגי: לפני כמה זמן זה היה?
<יוסי גואטה: לפני פחות מארבע שנים.
<יוסי גואטה: ארבע השנים האלה אני בדיכאון, פגעו בי נפשית ובילדים שלי.
<יוסי גואטה: אחרי זה, כשאנחנו נלחמנו על הזכויות שלנו, ישבנו בכפר והמנהל שם אמר, "אל תדברו איתם ולא עם הילדים שלהם".
<יוסי גואטה: הילדים שלי היו יוצאים לבית ספר מהכפר ואף אחד לא היה מדבר איתם.
<יוסי גואטה: הייתי יוצא החוצה, לא היו אומרים לי בוקר טוב, כי זו הייתה ההוראה של המנהל.
<יוסי גואטה: והילדים, אחרי שאני עזבתי את המקום ואחרי שגמרתי את התהליכים, אני יצאתי משם וילדים פונים אלי שאני אעזור להם.
<יוסי גואטה: כותבת ילדה "בקידוש שבת היה אומר לנו שלא צריך לקרוא את 'אשת חיל' כי לדעתו, 'אשת חיל' בקידוש של שבת לא נחוץ ואין מה לקרוא אותו".
<יוסי גואטה: הוא פשוט חשב כל הזמן שאנחנו צריכים ללכת בדרך שלו, בחוקים שלו.
<יוסי גואטה: והוא תמיד אמר "אני אלוהים והסגן שלי", זו הסגנית שלו, הוא אמר שהיא הסגנית של אלוהים גם.
<יוסי גואטה: זה פשוט מעורר רחמים על אדם שהוא איש חינוך שמדבר בצורה כזו.
<יוסי גואטה: אלה הדברים שילדים כותבים, לא אני כתבתי.
<יוסי גואטה: עוד דבר אחד.
<יוסי גואטה: אני אומר, זה מגמתי.
<יוסי גואטה: כל השנים שאני נתתי את החיים שלי שמה, לא התכוונתי ללכת בצורה הזו.
<יוסי גואטה: באמת שזו לא צורה לזרוק ככה עובדים ולהשתמש בילדים ככלי מיקוח.
<ד': קוראים לי ד'.
<ד': אני עכשיו שנה עשירית בפנימייה.
<<ד': > אני בעוד חודש בן 17.
<<ד': אני כמעט עשר שנים בפנימייה, מאז שיגאל הגיע לפנימייה, אני גם איתו, אני איתו שבע שנים ועברתי אתו הכול.
<<ד': כל דבר אפשרי עברתי איתו.
<<ד': הוא בן אדם הכי זהב שיש, לא משנה מה יגידו.
<<ד': כל ההתפתחות שלי, עם הצטיינות בלימודים, הכול, כאילו כל מה שעברתי בחיים עברתי עם הבן אדם הזה.
<<ד': פתאום, יום אחד, באים ואומרים - - -
יעקב מרגי: כשאתה אומר "עברתי עם הבן אדם הזה", תפרט.
יעקב מרגי: זה לא הצוות החינוכי, מה?
<<ד': > זה הכול.
<<ד': זה כמו אבא שלי.
<<ד': זה אבא שלי וזה אבא שלי.
<<ד': שניהם אבות שלי.
<<ד': אני איתו יותר ממה שאני עם ההורים שלי, יותר.
<<ד': אני יכול להגיד את זה ככה, ליד אבא שלי גם, תראה איזה פתוח אני, אתה מבין?
<<ד': הוא גם אבא שלי.
<<ד': אני איתו הרבה.
<<ד': כל היום אני מתייעץ איתו בדברים, הוא עוזר לי.
<<ד': כשרציתי לעבוד הוא חיפש לי עבודה בחופשים שאני אוכל לעבוד, כמו אבא.
ה': אפשר להוסיף משהו?
<ה': שלום לכולם, קודם כל.
<ה': תראה, יהיו כאלה שידברו, חצי הכוס המלאה, חצי הכוס הריקה, אני רוצה לדבר על חצי הכוס המלאה.
<ה': כוס מלאה, מלאת הישגים, מלאת שמחת חיים - - -
יעקב מרגי: אתה קיבלת את הבן שלך, הבן שלך היום, זה אותו בן שמסרת בתחילת הדרך?
<<ה': > תראה, הבן שלי בסך הכול בא מבית טוב.
<<ה': הוא בא מבית מכבד, בא מבית תומך, אז אולי זו לא אינדיקציה מדויקת, אבל כמובן, ההעשרה שהוא קיבל, עם הדברים הטובים שהוא קיבל, עם ההדרכה של יגאל, בניצוחו של דני כמובן, שאלמלא הם, עם כל התמיכה שיש לו בבית אני לא בטוח שהוא היה מגיע לאן שהוא הגיע.
<<ה': שמע, הוא או-טו-טו מסיים י"ב, נשארו לו חודשיים-שלושה לסיים את הלימודים עם בגרות מלאה, בהצטיינות רבה.
<<ה': הילד הזה, כמו שאתה רואה אותו, הוא כבר הספיק לשחק בסרטים, הוא היה בתפקיד ראשי במחזמר "קזבלן" שדני ויגאל העלו, מחזמר "שיער", באולם של 1,000 איש, הוא שר פה בארנה, בירושלים, מול 3,000 איש, השתלב בפרסומות בטלוויזיה.
<<ה': זה ילד, שמע, זה הרבה הרבה מעל הממוצע של הילדים בארץ, יסכים איתי, כבודו, אתה מבין?
<<ה': תראה, אם הייתי מדבר, זאת אומרת, אם הייתי חושב רק על הפן האישי שלי, אולי לא הייתי מגיע לכאן.
<<ה': לא הייתי מגיע לכאן כי ברוך השם, הכול מסודר אצלי, אוקיי?
<<ה': לי חשוב להגיד ולדבר בשבחם של אנשים כי מגיע לתת קרדיט למי שנתן לך קרדיט.
יעקב מרגי: אני מעריך את זה.
<<ה': > אז אני באתי לומר כאן, פשוט.
<<ה': מאז שההנהלה החדשה הזו נכנסה נושבת רוח, רוח קצת קודרת, למגינת לבם של הילדים, ככה אני גם מעריך את זה - - -
יעקב מרגי: אני אשאל את הילדים.
יעקב מרגי: שאלו אתכם, כשהחליפו לכם משפחתון?
יעקב מרגי: אחד אחד, אחד אחד.
<ד': באו אלינו, יש לכם שיחה, רק לקבוצה שלכם.
<ד': ככה, יום מן הימים, הוא היה בחופשת מחלה, אבל הייתה איזו מישהי שהייתה אחראית על הקבוצה שלנו.
יעקב מרגי: כמה זמן אחרי שהוא היה במחלה?
<ד': אני חושב שבוע.
יעקב מרגי: תלמדו לשמוע, נגיע אליכם.
<יגאל טורג'מן: זה היה בפולין כשאני הייתי במחלה והוא חזר בדיוק איך ש - - - שבוע בערך.
יעקב מרגי: תמשיך לספר.
<<ד': > אז בערך שבוע אחרי חופשת מחלה, באו אלינו יום אחד, סתם ככה, אומרים לנו, "טוב, בגלל שהוא בחופשת מחלה, אנחנו לוקחים את כל הילדים, מפזרים אותם בכל הקבוצות", כאילו, זה בקבוצה, מפרקים משפחה, מה זה?
<<ד': מפרקים משפחה.
<<ד': עוברים כל אחד, אני אמרתי להם, "אני לא מסכים, אני לא מסכים".
<<ד': אני לא יכול ככה בחמש דקות, שלוש דקות, ישר תארזו את הדברים, בא, מוציא את הדברים מהארונות של הילדות, אי אפשר לעשות דבר כזה.
<א': "אם לא תתפנו נזמין לכם משטרה".
יעקב מרגי: שמעתי אותך קודם.
יעקב מרגי: מישהי רוצה?
<ז': כשהיינו אצלו בשיחה הזו הוא אמר לנו שיש בעיות כלכליות לפנימייה ושצריכים לפנות משפחתון ושבגלל שהמדריך שלנו בחופשת מחלה אז מפנים אותנו.
יעקב מרגי: אמרתְ להם שקשה?
<<ז': > אמרתי להם שקשה ורצו להפריד אותי מאחותי הקטנה.
יעקב מרגי: לא באותו משפחתון?
<<ז': > לא.
<<ז': רצו לשים אותה במשפחתון אחר ואני - - -
<א': להפריד ביניהן.
<<ז': > והוא אמר לה שאם היא לא תעזוב אז הוא יזמין לה משטרה וכשהוא הכניס אותי לשיחה אז אני התעצבנתי וקמתי והלכתי והוא אמר לי שאם אני לא חוזרת לשיחה תוך כמה דקות הוא מעיף אותי מהפנימייה.
יעקב מרגי: אחותך הקטנה מה אומרת?
<ט': הם עשו בינינו הגרלה, לאן להעביר אותנו ולאיזה משפחתון כל אחד יילך.
יעקב מרגי: הגרלה?
<א': כאילו זה חפצים.
יעקב מרגי: תן, זו הבמה שלהם.
<ז': חמש דקות לפני שהכניסו אותנו לשיחה הכניסו את המדריכים לשיחה, כדי להגיד להם.
יעקב מרגי: צריך סדר בדוברים כי יש פרוטוקול.
יעקב מרגי: לא יזהו מי אמר מה.
יעקב מרגי: מה איתךָ, הבוגר?
יעקב מרגי: תספר לנו קצת.
יעקב מרגי: אל תתבייש.