GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי יונה: שלכל הרוחות מוכיח ויש טענה טובה להפרטה של שירות מסוים.
יוסי יונה: אז לפחות שיהיה מנגנון של בקרה וביקורת, שאנחנו נדע מה קורה.
מאיר כהן: אבל אתה מוצא במנגנונים ממשלתיים, כמו שהיו במשרד הרווחה בתקופתי ואני שמח שזה השתנה אצלי וביתר שאת אצל השר הנוכחי, אתה מוצא 100 מוסדות ושני מפקחים.
יוסי יונה: אדוני עוד משפט.
יעקב מרגי: אתה תסיים את הזמן שמוקצב למחנ"צ ואני לא אוכל לתת לאיילת אחר כך.
יוסי יונה: אני אומר לאור הבעיות החוזרות ונשנות עם ההפעלה של הפרויקט הזה במהלך השנים האחרונות, בין אם זה קדימה מדע ובין אם זה טללים, אני חושב שהמסקנה המתבקשת רבותי, בוא נאמר ההפרטה במקרה הספציפי הזה, כמו במקרים רבים אחרים, כשלה.
יוסי יונה: אנא ישקול משרד החינוך בחיוב העברת השירות הזה למשרד החינוך.
יעקב מרגי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אחרונת חברי הכנסת ונתכנס לדיון.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להתחיל באיזה כוכבית.
איילת נחמיאס ורבין: יושבת כאן רחלי אברמזון ואני רוצה להגיד שאני מאד אוהבת ומעריכה אותה - - -
אילן גילאון: אני רוצה להצטרף לכוכבית הזאת.
איילת נחמיאס ורבין: אני רואה את הפנים שלה - - -
יעקב מרגי: היא קיבלה חיסון.
יעקב מרגי: כל שנה היא מקבלת חיסון.
איילת נחמיאס ורבין: וחשוב לי להגיד את זה בראשית דברי, כי היא יודעת את זה ואנחנו מדברות בינינו וכשיש לי בעיה עם ע' וכשיש לי בעיה עם ת', אני - - -
יעקב מרגי: בלי שמות של קטינים, כי אנחנו - - -
איילת נחמיאס ורבין: לא, סליחה, סליחה.
יעקב מרגי: והנה אני אומר את זה כבר, אם נידרש למחוק מהפרוטוקול - - -
איילת נחמיאס ורבין: צודק, צודק, צודק, זה ילדים שאני מרגישה קשורה אליהם, סליחה.
יעקב מרגי: אני אומר את זה אם נידרש למחוק שמות של קטינים, אנחנו נעשה זאת לפי הסעיף שמקנה לנו ואני אומר את זה.
איילת נחמיאס ורבין: תמחק את זה.
<רויטל לן כהן: הוא לא קטין.
<רויטל לן כהן: הילד בן 19.
יעקב מרגי: לא יודע, את מכירה.
<רויטל לן כהן: הוא מזמן אינו קטין.
יעקב מרגי: רויטל, אני שמח שאת מכירה אותו ברמה האישית.
יעקב מרגי: אני לא ויכול להיות שהזכירו שם של קטין.
איילת נחמיאס ורבין: אני מוחקת.
איילת נחמיאס ורבין: אני אמחק את הכוכבית.
יעקב מרגי: בבקשה, קדימה.
איילת נחמיאס ורבין: אז סליחה.
איילת נחמיאס ורבין: אמרתי מה שאמרתי על רחלי ושזה יהיה ברור.
מאיר כהן: זה בגלל שהיא מהדרום.
איילת נחמיאס ורבין: עכשיו אני רוצה להגיד משהו.
איילת נחמיאס ורבין: יש פה איזה שהוא חטא קדמון שאנחנו לא מדברים עליו וצריך להגיד.
איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת יוגב, הדיון שאתה ציינת הוא לא היה הדיון האחרון בנושא הילדים החולים.
יעקב מרגי: הוא גם לא היה הראשון.
איילת נחמיאס ורבין: והוא בוודאי לא היה הראשון ואנחנו מתעסקים עם זה בשנתיים וחצי האחרונות באופן קונסיסטנטי.
איילת נחמיאס ורבין: אני בדיון האחרון ביקשתי להקפיא את המכרז מול קדימה מדע.
איילת נחמיאס ורבין: אני פניתי למשרד החינוך בסוף אוגוסט, כי ראיתי כבר את הבעיות וראיתי ששוב חוזר על עצמו הפזמון וביקשתי שוב, בואו נבחן את המכרז מחדש.
איילת נחמיאס ורבין: יש פה חטא קדמון.
איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו מדברים על טללים, טללים הייתה עמותה שעסקה רק בהוראת ילדים חולים.
איילת נחמיאס ורבין: רק הוראה.
איילת נחמיאס ורבין: באו ואמרו לא, לא מספיק הוראה.
איילת נחמיאס ורבין: בואו נשים גם את השירותים הפרא-רפואיים, בואו נוסיף אותם לתוך קדימה מדע.
איילת נחמיאס ורבין: טללים אמרה עם כל הכבוד, זה בכלל לא המומחיות שלי, אני לא יודעת לעשות את זה, אני לא רוצה לעשות את זה.
איילת נחמיאס ורבין: נרתעה בצדק מהמכרז ובאה קדימה מדע לעולם.
איילת נחמיאס ורבין: צריך להבין משהו, זה חטא קדמון משוגע לחלוטין.
איילת נחמיאס ורבין: כי באמת מה הקשר, עם כל הכבוד בין הוראת היסטוריה לבין קלינאות תקשורת.
איילת נחמיאס ורבין: בין פיזיותרפיה ללימודי מתמטיקה.
איילת נחמיאס ורבין: אז עכשיו יש פה באמת איזה שהוא שעטנז ממש ממש הזוי, בטח מנקודת מבטם של הילדים וההורים, שבסך הכל תאמין לי, אני בטוחה שאף אחד מהם לא היה רוצה להגיע לכאן ולהתלונן על השירותים שקדימה מדע נותנת להם.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים להבין כמה זה חמור, בגלל שבסופו של דבר, עם כל הכבוד גם משרד החינוך לא יכול לתת מענה לעובדה שבאזור אשדוד לא תמיד יש קלינאית תקשורת שמוכנה לבוא ב-120 שקלים.
איילת נחמיאס ורבין: שזה כמובן כפול או כמעט כפול ממה שמקבל מורה שבא ללמד.
איילת נחמיאס ורבין: אבל מי אמר שיש שם פיזיותרפיסט?
איילת נחמיאס ורבין: או שלא לדבר על מקומות כמו קריית שמונה, או במקומות שבאמת מאד מאד קשה להגיע אליהם - - -
יעקב מרגי: איילת, השאלה ברורה.
איילת נחמיאס ורבין: הלוואי, באמת, חבר הכנסת מרגי.
איילת נחמיאס ורבין: קודם כל אני רוצה להעיר הערה ואתה הערת על זה לא בפעם הראשונה.
איילת נחמיאס ורבין: שיהיה לך ברור שעל המכתב שלי, שאתה כותבת אליו בהעתק, אני לא קיבלתי תשובה עד היום.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים, היום אנחנו ב-30 באוקטובר.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה, 5 בספטמבר – 30 באוקטובר.
איילת נחמיאס ורבין: כמובן שאף אחד לא התייחס.
יעקב מרגי: הממוצע ארבעה חודשים.
איילת נחמיאס ורבין: בדיוק, אתה יודע, אני אמשיך לחכות.
איילת נחמיאס ורבין: אני בכל זאת רוצה לסיים את דברי כן בנושא של המשכורות, שמאיר כהן הזכיר.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם משהו, אני סוציאל דמוקרטית, אבל אני לא בדת ההפרטה ולא בדת האנטי הפרטה.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת שצריך לבדוק כל דבר לגופו של עניין.
איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד מאיר, חברי הטוב וחלק מהמכתב שלי מתייחס לזה, לא יכול להיות שהמשכורות עלו בין שנת 2013 לשנת 2015 לחמשת מקבלי השכר הגבוה.
איילת נחמיאס ורבין: הצטרף אליהם גם ראש ישיבה בשם אביר יעקב, לשכר שלהם, דבר שאני לא מצליחה להבין.
איילת נחמיאס ורבין: המשכורות שם גדלו.
איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת רק על חמשת מקבלי המשכורות הגבוהות.
איילת נחמיאס ורבין: הלוואי שהמורים היו מקבלים את השכר הזה.
איילת נחמיאס ורבין: חמשת מקבלי המשכורות הגבוהים - - -
יעקב מרגי: סליחה, את חברת כנסת, אני לא יכול לעצור אותך, אבל זה לא הדיון.
איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, המשכורות שלהם עלו בצורה - - -
יעקב מרגי: כי גם רשת אמ"ית ורשת צביה ורשת בני עקיבא ורשת אורט, שמנהלות - - -
<רויטל לן כהן: אבל - - -
יעקב מרגי: אני נתתי לך זכות דיבור?
<אבנר עורקבי: מה - - -
יעקב מרגי: אבנר, אבנר, אני אוציא אותך.
מאיר כהן: זה דיון אחר.
<שרונה נמר: - - - קדימה מדע.
יעקב מרגי: שרונה, אל תפריעי לי.
איילת נחמיאס ורבין: שרונה, בבקשה אל תעזרי לי.
איילת נחמיאס ורבין: משפט סיכום.
איילת נחמיאס ורבין: אני מסתכלת – וסליחה שקודם הזכרתי את השמות שלהם – אני באמת מרגישה קשורה לילדים האלה.
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שגם לרחלי מאד מאד איכפת, אבל חברים וחברות מה שקורה כאן הוא פשוט לא יכול להימשך, ולגבי קדימה מדע, עם כל הכבוד, צריך כרגע להקפיא את המכרז, נקודה.
יעקב מרגי: ליועצת המשפטית של הוועדה יש משהו להאיר או להעיר.
<מירב ישראלי: טוב, אני מרגישה קצת כמו תקליט מקולקל, כי אני אומרת את זה כל פעם שוב ושוב ושוב ואני רוצה להזכיר את המסגרת המשפטית שאנחנו פועלים בה.
<מירב ישראלי: אנחנו פועלים במסגרת המשפטית של חוק חינוך חובה, חוק חינוך מיוחד, שהם קודם כל נותנים את המסגרת שכל ילד בישראל צריך לקבל אותה; ובנוסף יש לנו את החוק הספציפי שכבר דובר על התיקון האחרון שלו, חוק חינוך חינם לילדים חולים.
<מירב ישראלי: אני רוצה להזכיר שלפי סעיף 2 לאותו חוק, השר בהתייעצות עם הוועדה – זה היה צריך להגיע לוועדה – יקבע תכנית למתן חינוך לילדים מאושפזים ולילדים חולים והתכנית הזאת – אני אומרת את זה שוב ושוב וזה כל פעם מזעזע מחדש – הייתה צריכה להגיע לראשונה עד 30 באפריל 2005.
<מירב ישראלי: כמה שנים זה?
יעקב מרגי: הפסקתי לספור.
<מירב ישראלי: גם אני הפסקתי לספור.
<מירב ישראלי: לכן זה שאין תכנית - - -
יעקב מרגי: יש פה יועץ משפטי של המשרד?
יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי בסוגיה הזו?
<איל רק: אני - - - כרגע - - -
יעקב מרגי: איך שלחו אותך בלי לדעת שחסר להם את זה?
<איל רק: זה לא היה אחד מהנושאים - - -
יעקב מרגי: כשאני הייתי ילד קטן, כשלא הייתי עושה שיעורי בית פעם שנייה, לא הייתי נכנס לשיעור.
<איל רק: אבל כיוון שלא ניתנו שיעורי בית, אז קשה ל - - -
יעקב מרגי: ניתנו שיעורי בית.
יעקב מרגי: החוק נתן שיעורי בית.
<איל רק: החוק כן.
<מירב ישראלי: אז כל השאלות שעלו פה, לדעתי אם הייתה תכנית כמו שצריך והיא הייתה מובאת לוועדה להתייעצות כמו שצריך, הייתה צריכה להיות התמודדות משפטית עמוקה עם כל השאלות שהיו פה.
<מירב ישראלי: למשל עם נושא ההפרטה.
<מירב ישראלי: זה לא מובן מאליו שאפשר להפריט כל דבר.
<מירב ישראלי: בית המשפט קבע גבולות בנושא של ההפטרה, וגם דברים שמפריטים אותם, הנושא של הפיקוח הוא נושא שבית המשפט גם נתן לו.
<מירב ישראלי: ברגע שמפריטים שירות שהוא שירות של זכויות בסיסיות - מדובר פה על זכות לחינוך של ילדים - אז הפיקוח צריך להיות גם במה שמפריטים.
<מירב ישראלי: הפיקו צריך להיות עמוק והדוק ודברים שנשמעו פה, כמו למשל שקדימה מדע עצמם הם קובעים את הזכאות והם מהיום למחר אומרים לילד אם הוא כן זכאי או לא זכאי, זה דבר לדעתי שלא יעלה על הדעת.
<קריאה: אבסורד.
<מירב ישראלי: ממש לא יעלה על הדעת.
יעקב מרגי: סליחה, לכל הפאנל הזה תהיה הזדמנות לענות על כל השאלות.
יעקב מרגי: אנחנו גם לא נוותר לכם על כל שאלה.
<מירב ישראלי: זה דברים שנאמרו.
<מירב ישראלי: אני מתייחסת למה שאני לא יודעת אם זה קרה בפועל ונשמח לקבל תשובות על זה.
<מירב ישראלי: אז בעצם ברגע שתהיה תכנית כזאת, אז אפשר יהיה לראות גם את הגבולות שלה וגם את הפרטים, שכל ילד צריך לקבל זכויות בהתאם.
<מירב ישראלי: החוק קובע באופן מפורש שתכנית החינוך תיקבע בהתחשב בצרכיהם של ילדים מאושפזים וילדים חולים, במגבלותיהם הרפואיות ובתכנית הלימודים שלהם בטרם מחלתם.
<מירב ישראלי: ולכן להוציא למשל הוראה גורפת וגם לזה אני לא יודעת, יגידו לנו אם זה קרה או לא – שמקצצים באופן רוחבי שעות כאלה ואחרות לכל הילדים - - -
יעקב מרגי: זה לא תכנית מפורטת.
<מירב ישראלי: שוב, לפי זה, זה לא יעלה על הדעת.
<מירב ישראלי: לכן חשוב לי – למרות שאני שוב ושוב אומרת את זה ואני מרגישה כמו תקליט מקולקל – המסגרת המשפטית לדעתי לא מאפשרת את המצב שקורה.
<מירב ישראלי: כמובן שזה נוח שאין הוראות ולכן אפשר להוריד הוראה מיידית בשטח.
<מירב ישראלי: ברגע שתהיה תכנית והיא תהיה בהתייעצות ויהיה דיון ציבורי עליה, לא ניתן יהיה להתנהג בצורה כזאת.
<אבנר עורקובי: זה מקום לבג"ץ, לא?
<מירב ישראלי: אני לא מגישה בג"צים.
יעקב מרגי: אנחנו לא מגישים בג"צים.
יעקב מרגי: אתם הארגונים יש לכם - - -
<מירב ישראלי: זה חוזר אליכם.
יעקב מרגי: משרד החינוך, הדברים מדברים בעד עצמם.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר לכם מה אני אומר בסיכום, אבל הדלת הזו לא תהיה פתוחה לכם לשום יוזמה של המשרד, כל עוד אין לי את זה כתוב.
יעקב מרגי: תכנית כתובה, תכנית בקרה כתובה, תכנית טיפול כתובה ודיברנו על זה כמעט בכל הדיונים.
יעקב מרגי: צבי גולדפייז, עמותת גדולים מהחיים, בבקשה.
<צביקה גולדפייז: כן.
<צביקה גולדפייז: אני לא רוצה לחזור פה על משהו שנאמר.
יעקב מרגי: לא, לא ניתן לך, כי אין לנו זמן.
<צביקה גולדפייז: אני רק רוצה להגיד שיש פה מכנה משותף אחד.
<צביקה גולדפייז: אם כולם אומרים אותו דבר, אז כנראה שכולם צודקים.
יעקב מרגי: מישהו אמר השבוע, חזר על זה, אמר אם זה מגעגע כמו ברווז והולך כמו ברווז וזה, אז כנראה הוא ברווז.
יעקב מרגי: לנה דוידוב.
יעקב מרגי: את יודעת שהרגשתי כמו – אני צעיר ממך – היו שולחים אותי מוקדם בבוקר לקופת החולים עם הפנקס האדום, לשים את זה על הדלפק.
יעקב מרגי: הייתי מגיע לקופת החולים – זה היה רחוק, זה לא היה ליד הבית – הייתה רק עובדת הניקיון עם העגלה הזו.
יעקב מרגי: הייתי שם את זה ככה ואחר כך הוא היה בא, הופך את זה.
יעקב מרגי: אז זה ברישום של הדוברים.
<נלה דוידוב: הפתק שלי היה ראשון.
יעקב מרגי: לא, הפתק שלך הגיע לפני שהגעת.
יעקב מרגי: אני לא מפספס כלום, אני חייב לומר.
יעקב מרגי: זה האופי שלי.
<נלה דוידוב: אז קודם כל תודה.
<נלה דוידוב: אני גם רוצה להצטרף לדברים של איילת ולהתייחס לגברת רחל אברמזון, שבאמת היא מלווה אותנו, את כל ההורים - - -
יעקב מרגי: עכשיו זה שלי, אל תכעסי.
יעקב מרגי: את יודעת, כשמתחילים להחמיא לי אני נכנס לכוננות ספיגה.
יעקב מרגי: עזבו את רחלי אברמזון.
<נלה דוידוב: לא, אבל דקה, זה בדיוק מה שאני רוצה להגיד.
<נלה דוידוב: היא המקור היחידי שאפשר לפנות אליו ושכל הנטל נופל פשוט עליה.
<נלה דוידוב: תסכים איתי שמישהי שמנהלת את כל אגף חינוך מיוחד לא יכולה לטפל בהכל.
<נלה דוידוב: מישהי שאחראית לנושא ילדים חולים, לא יכולה להיות מנהלת מת"יא, ולהקצות לילדים חולים פעם בשבוע אם בכלל.
<נלה דוידוב: ובכלל, מתוך נקודת עמדה שקודם כל לילד הזה לא מגיע.
<נלה דוידוב: עכשיו אני אתייחס לשני הילדים שלי, שרשומים בקדימה מדע.
יעקב מרגי: בבקשה, בלי שמות.
<נלה דוידוב: לא, בלי שמות.
<נלה דוידוב: אני רוצה להעלות נושא עיקרי שזה שעות סייעת שניתנות לילדים חולים, שעד היום זה היה כ-60 דקות.
<נלה דוידוב: השנה החליטו לקצץ את זה ל-45 דקות.
<נלה דוידוב: אני מדברת על קרוב ל-60 שעות סייעת בחודש, שלא ניתנות לילדים שלי.
<נלה דוידוב: זה בנוסף לקיצוץ שנעשה.
<נלה דוידוב: עכשיו אין עם מי לדבר.
<נלה דוידוב: אנחנו מחכים לתשובה כבר במהלך השנה, מה קורה עם שעות סייעת במקום 60 דקות שירדו ל-45 דקות.
<נלה דוידוב: הוראה מפורשת ממשרד החינוך.
<נלה דוידוב: לא יודעים מה.
<נלה דוידוב: בדיקה שאורכת שנה, ילד שלא מקבל קרוב ל-60-70 שעות בחודש, שעות שהוא צריך.
<נלה דוידוב: אתה יודע, בפועל הם זקוקים לזה, זה ילדים בכל מיני מחלות.
<נלה דוידוב: זה קצת איזו שהיא בעיה.
<נלה דוידוב: אני מרגישה חסרת אונים - - -
יעקב מרגי: אתם רושמים את השאלות כולן?
<נלה דוידוב: בנוסף, הבעיה העיקרית, לילדים בחינוך מיוחד מתחילות ועדות השמה כבר בפברואר, מרס, אפריל.
<נלה דוידוב: בקדימה מדע במשרד החינוך ילדים חולים זה דבר אחרון.
<נלה דוידוב: בספטמבר רק מתחילים להגיש את הבקשות למשרד החינוך.
יעקב מרגי: נלה, אני אומר לך, זה ייגמר.
<נלה דוידוב: אבל הילדים שלי - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, אני לא מדבר על ההווה.
יעקב מרגי: אחד הדברים זה שהייתה לי ישיבה בשבוע שעבר עם המנכ"ל.
יעקב מרגי: אמרתי לו שהמציאות הזו, שאנחנו בחינוך המיוחד בשלוף, בתיקון תקלות, לא במשהו אקטיבי, יזום, צופה פני עתיד, ואנחנו נעשה ישיבה, אם צריך שולחן עגול, להתחיל למסד את זה בתאריכים, בתחנות מעקב, בזמן לעררים, איך עושים ערר, איך מגיבים, עד מתי.
<קריאה: נכון, צודק.
<אבנר עורקבי: מתי - - -
יעקב מרגי: שבוע הבא אני מתמנה לשר האוצר ואני אבטל את כל ההפרטות שיש במשק.
אילן גילאון: הלוואי, אמן.
יעקב מרגי: עניתי לך?
יעקב מרגי: עכשיו נלה ברשות דיבור.
יעקב מרגי: חבל סתם לומר דברים.
יעקב מרגי: בבקשה נלה.
<נלה דוידוב: אז זה באמת כאילו עד שכל זה יקרה, במידה ואתה תגיד, אז יש לי ילד אחד אונקולוגי.
<נלה דוידוב: אתה יודע, אני לא יודעת מה זמנו.
<נלה דוידוב: בינתיים זו שנה שנייה.
יעקב מרגי: עד 120 שנה עם בריאות איתנה.
<נלה דוידוב: אני מאד מאחלת.
<נלה דוידוב: אני גם נאלצת לעמוד לא מספיק עם קדימה מדע, גם עם משרד החינוך, עם שאלות.
<נלה דוידוב: עם תשובות ומענה שאתה חסר אונים.
יעקב מרגי: מתסכל.
<נלה דוידוב: נכון.
יעקב מרגי: מתיש, מתסכל וחוסר ודאות.
<נלה דוידוב: ואחרי יום מתיש של בתי חולים ובדיקות, לחזור ושנה שנייה לשבת על הזכות הבסיסית לבוא ולתת את החינוך לילדים שלי – תשמע, אמנם אני אולי יכולה לבוא ולתת את זה מהכיס, אבל משפחות אחרות לא.
<נלה דוידוב: הפערים שנוצרים הם פערים גדולים.
<נלה דוידוב: בנוסף, מה שקורה היום זה שיש לנו בעיה בעיקר בנגישות למידע לגבי מה מגיע לכל ילד.
<נלה דוידוב: לא ממש יודעים.
יעקב מרגי: אי ודאות, אמרתי.
<נלה דוידוב: תודה.
יעקב מרגי: עטרה, בבקשה.
<עטרה שלומיבץ: אני אמא לילד חולה, למרות שמשרד החינוך מראה - - -
יעקב מרגי: מה השם המלא, לפרוטוקול.
<עטרה שלומיבץ: עטרה שלומביץ.
<עטרה שלומיבץ: בני עבר במערכת החינוך את סיוט חייו.
<עטרה שלומיבץ: מילד שמח ונותן אמון באנשים, הוא היום ילד מדוכא.
<עטרה שלומיבץ: הוא עבר ארבע מסגרות.
<עטרה שלומיבץ: המסגרות התעללו בו.
<עטרה שלומיבץ: בפתח תקווה, לשם האירוניה.
<עטרה שלומיבץ: פתח לייאוש, לא לתקווה.
<עטרה שלומיבץ: והיה מעורב בזה גם האגף לחינוך המיוחד.
<עטרה שלומיבץ: אתה מכיר קצת את הסיפור שלנו.
<עטרה שלומיבץ: אני ביקשתי בשנתיים האחרונות, המסגרת היחידה שנתנו לנו, מה לעשות, משרד החינוך לא פותח היום בתי ספר ללקויי למידה.
<עטרה שלומיבץ: יש רק אחד ברמת גן, שריד היסטורי מהזמן שהיה הבית של תום.
<עטרה שלומיבץ: האגף לחינוך מיוחד בפתח תקווה מטרפד את זה שנתיים בצורה לא כשרה, נגיד את זה בצורה עדינה.
<עטרה שלומיבץ: מאד לא כשרה.
יעקב מרגי: קיבלתם איזו התראה, הסדרנים?
יעקב מרגי: התראה מודיעינית?
יעקב מרגי: יש פה גיוס כוחות, אני נבהלתי.
יעקב מרגי: ברוכים הבאים, תשבו.
יעקב מרגי: אנחנו נהנים בכם, זה בהומור.
יעקב מרגי: יש פה נושאים טעונים, לפחות צריך לפעמים לשחרר איזה-.
יעקב מרגי: בבקשה גברתי, סליחה.
<עטרה שלומיבץ: שנה שעברה למרות בקשתי, למרות תחנוני, למרות הכל, ממנהל אגף חינוך מיוחד בפתח תקווה, לשבץ אותו בבית הספר הזה ברמת גן – טורפד.
<עטרה שלומיבץ: הוא הכניס אותו לכיתה קטנה בבית ספר רגיל.
<עטרה שלומיבץ: זה כבר שנים אני אומרת זה לא מתאים לו.
<עטרה שלומיבץ: גם המטפלים אומרים שלא מתאים לו, אבל משרד החינוך, באמצעות השלוחה בפתח תקווה, אונס אותנו להכניס אותו למסגרת שלא מתאימה.
<עטרה שלומיבץ: זה מה שהיה שנה שעברה.
<עטרה שלומיבץ: אחרי חודש הוא יצא במצב דיכאוני קשה.
<עטרה שלומיבץ: הפסיכיאטרית מיד נתנה מכתב שהוא לא יכול לחזור למסגרת הזאת.
יעקב מרגי: זה מגובה במסמך שלהם.
<עטרה שלומיבץ: בוודאי, בוודאי.
<עטרה שלומיבץ: שנה שלמה הוא ישב בבית, הוא התחיל להשתקם.
<עטרה שלומיבץ: הוא לא במסגרת, הוא לא עובר התעללות.
<עטרה שלומיבץ: קבוצות של ילדים לא רצות אחריו בהפסקה ומרביצות לו.
<עטרה שלומיבץ: סוטרים לו בפרצוף, המנהל של בית הספר אומר לו אתה ילד מעצבן, תפסיק לבכות.
<עטרה שלומיבץ: אני כבר לא רוצה להיכנס לשקרים וכל מיני דברים שיש הקלטות שסותרות את הדברים שהם אומרים.
<עטרה שלומיבץ: פשוט הם אומרים לך הוא זורק כיסאות בפרוזדור.
יעקב מרגי: משהו מזה נושק לקדימה מדע?
<עטרה שלומיבץ: כן.
<עטרה שלומיבץ: הוא בקדימה מדע כבר שנה.
<עטרה שלומיבץ: בסוף השנה אמרו לי להביא מכתב חדש.
<עטרה שלומיבץ: שיבא הוציא, אנחנו מטופלים בפסיכיאטרית בשיבא.
<עטרה שלומיבץ: מכתב ענק כדי להכניס אותו עוד פעם לבית הספר הזה, לנסות עוד פעם לבית אקשטיין ברמת גן.
<עטרה שלומיבץ: הפסיכיאטרית שהוא אצלה במעקב תרופתי, הוציא מכתב נוסף שעד שיכניסו אותו למסגרת שמתאימה לו על פי מוצא פיו, על פי מה שאני רוצה ועל פי ועדת דורנר ועל פי כל העולם – יש עוד גורם היום בתוך המערכת הזאת.
<עטרה שלומיבץ: אני לא רוצה להעלות כרגע את שמו.
<עטרה שלומיבץ: אני סיפרתי את זה לפנינה.
<עטרה שלומיבץ: וכשאותו גורם באמת ייכנס לתמונה, יהיה באמת לא יפה.
<עטרה שלומיבץ: לא יהיה יפה למדינת ישראל.
יעקב מרגי: לא הבנתי איך קדימה מדע בתמונה.
<עטרה שלומיבץ: הם ביטלו בצורה שרירותית, לפי הוראות של – אמרו לי חיה הראל, אורנה מידן – את השירות בסוף ספטמבר.
<עטרה שלומיבץ: תפסיקו להגיע.
יעקב מרגי: וכשהם נתנו את השירות זה היה בסדר?
<עטרה שלומיבץ: לא.
<עטרה שלומיבץ: - - - אותו עכשיו מ-26 באוקטובר, אחרי מלחמות ואחרי שיחה עם רחל אברמזון ואחרי טענות ומענות של אורנה מידן – הוא לא צריך להיות במסגרת.
<עטרה שלומיבץ: אבל מה לעשות, גברת אורנה מידן, פסיכיאטרית ולא פסיכיאטרית - - -
יעקב מרגי: עטרה תודה.
<עטרה שלומיבץ: אבל רק שנייה.
<עטרה שלומיבץ: הם קצבו לי את השירות בזמן עד סוף דצמבר.
<עטרה שלומיבץ: למה?
<עטרה שלומיבץ: למה הוא מופלה לרעה?
יעקב מרגי: שלום וברכה.
<שרונה נמר: היום הגעתי לפה.
<שרונה נמר: קודם כל שלום לכולם.
<שרונה נמר: אני שרונה נמר, אמא לילד חולה סרטן כבר 12 שנה ובין היתר גם אחת מהנציגות של נציגות הורים לילדים חולים.
<שרונה נמר: אנחנו מלווים הורים, מידעים מה השירות שמגיע לכל ילד ואם צריך אז כותבים מכתבים מלווים, מקשיבים.
<שרונה נמר: בעיקר מקשיבים.
<שרונה נמר: אם יש משהו שמאד מאד חסר פה, בתוך מערכת החינוך, מישהו שקודם כל יקשיב לך ויבין אותך.
<שרונה נמר: אני מגיעה היום כדי להקריא מכתב קצר, שכתבה ילדה חולה בשם כל הילדים, וזאת בקשה לחברי הכנסת, למשרד החינוך.
<שרונה נמר: אני ממש מבקשת.
<שרונה נמר: גם רחלי, רחלי אני מבקשת שתקשיבו למה שהיא כתבה.
<שרונה נמר: היא כתבה משהו מאד - - -
יעקב מרגי: היא יושבת.
יעקב מרגי: בשביל מה את פונה לרחלי?
יעקב מרגי: היא בסדר, יושבת, מקשיבה לך, מה את רוצה ממנה?
<שרונה נמר: היא פשוט נורא חשובה.
יעקב מרגי: כמה שורות המכתב הקצר הזה?
<שרונה נמר: הוא לא ארוך, אני מבטיחה, תן לי להתחיל.
יעקב מרגי: מה, קשה לך לומר לי שורות?
יעקב מרגי: כי אצלי טקסטים ארוכים זה סיוט.
<שרונה נמר: בערך 30 שורות.
יעקב מרגי: זה לא קצר.
<שרונה נמר: אני אקצר.
<שרונה נמר: אני קוראת את זה מהר.
יעקב מרגי: אני יודע מה אני שואל.
יעקב מרגי: חבל שלא הפצת את זה.
<שרונה נמר: אני גם אפיץ אותו אחר כך.
<שרונה נמר: אני כותבת בשם כל הילדים החולים, כיוון שאני ככולם סובלת מבעיה רפואית מסוימת.
<שרונה נמר: אנחנו מתמודדים בקושי רב אך בגבורה עם בעייתנו הרפואית, אך אין ביכולתנו הכוח להתמודד עם קשיים נוספים.
<שרונה נמר: כפי שידוע לי, במדינת ישראל קיים חוק חינוך חובה שחל על כל תלמידי ישראל.
<שרונה נמר: גם על תלמידים שאינם מעריכים את המשאבים הניתנים להם.
<שרונה נמר: אך מנגד כתלמידה חולה ברצוני לשתף אתכם בתחושותיהם הקשות של תלמידים חולים במדינת ישראל, החווים קשיים רבים בשל בעיותיהם הרפואיות השונות ומצביהם הרפואיים והמורכבים וכעת נאלצים גם להתמודד עם החלטת משרד החינוך להפחית את שעות הסיוע הניתנות לנו בביתנו.
<שרונה נמר: זאת על מנת להוזיל עלויות.
<שרונה נמר: אני חשה שמשרד החינוך לא מבין את המשמעות של שעות חינוך הניתנות לתלמיד חולה בביתו.
<שרונה נמר: עבורי ועבור כלל התלמידים החולים, השעות והמפגשים עם המורים בבתינו מהווים לנו קשר בודד עם סביבה חיצונית.
<שרונה נמר: בבית ספר ניתנות כ-40 שעות שבועיות, בעוד שלתמיד חולה ניתנת כמות פחותה פי כמה.
<שרונה נמר: ובכל זאת טוענים בפנינו – התלמידים החולים – כי שעת לימוד אחת, אחד על אחד עם מורה, טובה פי כמה וכמה משעה בכיתת לימוד בבית הספר.
<שרונה נמר: ברצוני להבהיר כי במקרה של תלמיד חולה הדבר הזה לא נכון.
<שרונה נמר: מניסיוני אני יכולה להעיד כי אני בעת שיעור סובלת מכאבים שמפרים את הריכוז, מאטים את הקצב ובכך פוגעים בטיב השיעור.
<שרונה נמר: ולכן להפחית שעות נוספות מסל שעות מצומצם גם ככה, הוא דבר בלתי מתקבל על הדעת.
<שרונה נמר: צריך להבין שתלמיד שמתמודד עם בעיה רפואית, לא מאבד את זכאותו לקבל השכלה ותכנית לימודים ולעשות בגרויות באופן ראוי, שיאפשרו לו להגיע להישגים ככלל התלמידים.
<שרונה נמר: להיפך – יש להעניק לנו יותר שעות, שישלימו את הפערים הלימודיים שנוצרים עם הקשיים הבריאותיים ומהאטת הקצב הלימודי.
<שרונה נמר: וכמו כן לפגישות מרובות לשם חוויה חברתית שהמורים שמגיעים אלינו מספקים.
<שרונה נמר: אנו, התלמידים החולים, מעוניינים ללמוד למרות ובצל כל הקשיים, אך זאת לא סיבה להתייחס אלינו כאל אוכלוסייה חלשה מאד שאפשרי וקל לפגוע בה.
<שרונה נמר: אנא עשו משהו ואפילו מינורי בדרך לשינוי משמעותי שיעזור ויקדם אותנו, כיוון שאנחנו נותרים מאחור.
יעקב מרגי: אריק בן חמו.
<אריק בן חמו: אני אריק בן חמו מאשדוד, פעם שלישית כבר בוועדה הזאת.
<אריק בן חמו: אני לא מחפש להאשים לא את קדימה מדע, אני פונה אך ורק למשרד החינוך.
<אריק בן חמו: לצערי הטיפולים של הילדים שלנו – אני אבא לילד עם שיתוק מוחין מאד קשה ונדיר, נדיר, אין הרבה מקרים כאלה בעולם.
<אריק בן חמו: כולכם מכירים אותי כאן, הטיפולים של הילדים שלנו הם מצילי חיים.
<אריק בן חמו: כשאנחנו באים ומבקשים טיפולים פרא-רפואיים, זה מציל חיים.
<אריק בן חמו: כשאני מתעקש על פיזיותרפיסט – התוצאה שאני לא מקבל זה שלפני חודשיים גילו לבן שלי ארבע חוליות שבורות בגב, בגלל שאין לו פיזיותרפיה.
<אריק בן חמו: בגלל שכבר שלוש שנים אין לו קלינאית תקשורת.
<אריק בן חמו: אין לו מרפאת בעיסוק שלוש שנים.
<אריק בן חמו: ואת יודעת מזה רחלי ואבי יודע מזה וכולם יודעים מזה.
<אריק בן חמו: מביאים לי קלינאית תקשורת שעוד לא סיימה את הלימודים שלה, שתהיה שפן ניסיונות על הבן שלי.
<אריק בן חמו: אל תפריע לי בבקשה.
יעקב מרגי: גם פנטומימה מפריעה לפעמים.
<אריק בן חמו: שתהיה שפן ניסיונות על הבן שלי.
<אריק בן חמו: אני לא מוכן לזה בכלל.
<אריק בן חמו: בכלל, בכלל, בכלל.
<אריק בן חמו: אני רק אתקן דבר אחד שאתה אמרת ואתה התעקשת עליו בוועדה האחרונה שאני הייתי בה.
<אריק בן חמו: ששר החינוך יהיה פה וייתן תשובות.
<אריק בן חמו: לצערי הרב, גם במיילים שאנחנו שולחים לו, אין תשובות.
<אריק בן חמו: אין תשובות לכלום.
יעקב מרגי: אה, אתה מתקן אותי ארבעה חודשים, אתה אומר אין תשובות?
<אריק בן חמו: סליחה, לא, לא.
<אריק בן חמו: אני אומר שאתה ציינת את זה ואתה התעקשת על זה שהוא יהיה נוכח, אבל הוא לא נוכח.
<אריק בן חמו: הוא לא מגיע.
<אריק בן חמו: הוא גם לא עונה.
יעקב מרגי: אחרונת הדוברים, לפני שנשמע את משרד החינוך, זהבית.
<זהבית אור יושיע: אני זהבית, גם אמא ל - - -
מאיר כהן: באיזה שלב הייתה הקלינאית תקשורת?
מאיר כהן: היא סיימה את לימודיה?
<אריק בן חמו: היא לא סיימה את לימודיה.
<קריאה: לרוב זה סטודנטיות.
<קריאה: גם מורים התחילו להגיע סטודנטים.
יעקב מרגי: סליחה, הוא שאל אותו, ענה לו, לא צריך דיון.
<זהבית אור יושיע: אני זהבית, גם חלק מנציגות ההורים וגם לי יש ילד חולה.
<זהבית אור יושיע: אני גם כבר כמעט שנתיים מחכה לטיפולים פרא-רפואיים לבן שלי ומה שכמה פעמים נאמר לי מאורנה מידן – פעם אחת נאמר שאני נהנית מזה שהבן שלי בבית, ודבר שני חדש ששמענו ממנה, זה שאנחנו אשמים בזה שיש קיצוצים כרגע לתלמידים, בגלל שאנחנו בתור נציגות ההורים, באנו ומנסים לעזור להורים להגיד להם מה הזכאויות שלהם.
<זהבית אור יושיע: אני גם מחכה לטיפולים - - -
<רויטל לן כהן: יש מיצוי זכויות, זאת הכוונה.
יעקב מרגי: תאמיני לי שהבנתי.
יעקב מרגי: בעברית פשוטה שהיא אמרה אותה, הבנתי.
<רויטל לן כהן: האזרחים הצליחו למצות את הזכויות.
<זהבית אור יושיע: אני גם מחכה.
<זהבית אור יושיע: קדימה מדע מתקשרים אלי מספר פעמים לבקש ממני טופס חתום, שהגן מילא - - -.
<זהבית אור יושיע: הגן אמור למלא תכנית, שלפי התכנית שהגן ממלא, ככה הילד אמור לקבל.
<זהבית אור יושיע: ההורה צריך לחתום על זה.
<זהבית אור יושיע: אני רוצה לשאול שאלה אחת פשוטה: אם אני חותמת ואני לא מקבלת את הטיפולים, אז למה אני צריכה לחתום?
<זהבית אור יושיע: אני שואלת אותך שאלה אמיתית.
<זהבית אור יושיע: למה אני צריכה לחתום על משהו שבעצם אני מחכה לפיזיותרפיה כבר כמעט שנה, שנתיים, זה כבר השנה השנייה.
<זהבית אור יושיע: אני מחכה לקלינאית תקשורת גם שנה שנייה, שאישרו לי אותה ועוד לא קיבלתי מקדימה מדע.
יעקב מרגי: כהורים לילדים, מרגע שהוא במסגרת הזו הוא לא יכול לקבל את הטיפולים הפרא-רפואיים האלה במסגרת הקהילה?
<זהבית אור יושיע: הוא לא במסגרת, הוא בקדימה מדע.
יעקב מרגי: קדימה מדע זו מסגרת.
יעקב מרגי: אני מתכוון אליה.
<זהבית אור יושיע: אוקיי, אז הם לא נותנים את זה.
<זהבית אור יושיע: הם לא מספקים.
<זהבית אור יושיע: הם טוענים שאין להם אנשים, שאין להם כוח אדם.
יעקב מרגי: שאלתי שאלה אחרת.
יעקב מרגי: בקהילה, בקופת החולים, משרד הבריאות לא נותן?
<זהבית אור יושיע: לא.
<קריאה: אתה לא יכול לקבל כפל מבצעים, גם פה וגם שם.
יעקב מרגי: הבנת מהר, ענית.
יעקב מרגי: אני רוצה להגיע לזה, תקשיבו.
<זהבית אור יושיע: הגן רושם.
<זהבית אור יושיע: אני רוצה להגיד לך עוד משהו אחד.
יעקב מרגי: תאמרי לי עוד משהו, רק משפט, זה דו שיח בינינו.
יעקב מרגי: אין ספק שמלכתחילה משרד החינוך, הקטע של הטיפולים הפרא-רפואיים, להכניס את זה, קודם כל זה לא בתחום הסמכות המוגדרת של משרד החינוך.
<קריאה: נכון, זה משרד הבריאות.
יעקב מרגי: צריך לבדוק את זה בכלל.
יעקב מרגי: צריך לחשוב באופן - - -
<מירב ישראלי: לא בטוח שזה עומד משפטית, אני לא יודעת.
יעקב מרגי: הכל באוויר.
יעקב מרגי: אני לא יודע אם זה היה נכון וחכם וצריך לעשות זאת.
<זהבית אור יושיע: אני חייבת להגיד משהו אחד.