GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<בלהה גליקסברג: בבית שלנו לא דיברו הונגרית כי אמא שלי לא דוברת הונגרית אבל את אבא שלי אהבתי לשמוע.
<בלהה גליקסברג: אציג מה לומדים תלמידי מדינת ישראל במסגרת לימודי היסטוריה.
<בלהה גליקסברג: מה שאני מציגה נלמד בלימודי היסטוריה גם בחינוך הממלכתי וגם בחינוך הממלכתי-דתי.
<בלהה גליקסברג: התלמידים שלנו לומדים על האנטישמיות המודרנית ומקורותיה, על האידיאולוגיה הנאצית, על היישום של האידיאולוגיה הנאצית בתחילה בגרמניה בשנות השלושים: חוקי נירנברג, הבידוד החברתי, הנישול הכלכלי, כל חוקי הגזע, ולאחר מכן עם ההתפתחות למדינות נוספות, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 במדינות האחרות.
<בלהה גליקסברג: אם אני רוצה להתחבר ישירות להונגריה, התלמידים שלנו לומדים גם על ניסיונות הצלה של יהודים בהונגריה.
<בלהה גליקסברג: הם לומדים על בית הזכוכית, על עסקת סחורה תמורת דם, על ראול ולנברג, על רכבת קסטנר, על הצנחנים: חנה סנש וחבריה.
יעקב מרגי: אחרי כל זה אני לא מבין למה הם צריכים לנסוע למסעות בפולין.
<בלהה גליקסברג: אסיים בקצרה בתיאור של תוכנית, שכבר סיפרתי עליה פה בוועדה בהזדמנויות אחרות, תוכנית שקיימת בלימודי היסטוריה בחינוך הממלכתי-דתי, שנקראת תוכנית "חֶמֶד ועֵד", שבמסגרתה תלמידים נפגשים ומראיינים אנשי עדוּת ניצולי שואה וזה חלק מציון הבגרות שלהם בהיסטוריה.
<בלהה גליקסברג: התוכנית הזאת החלה לפני 6 שנים, אז עוד היו ברוך-השם הרבה ניצולי שואה שניתן היה לראיין.
<בלהה גליקסברג: בשנה-שנתיים האחרונות אנחנו נתקלים כבר בקושי גדול מאוד לראיין ניצולי שואה.
<בלהה גליקסברג: עכשיו אנחנו צריכים לחשוב על סוג של פתרון יצירתי, מה לעשות בִמקום.
<בלהה גליקסברג: אולי נעבור לאנשי הדור השני, אבל זה כרגע עדיין בחשיבה.
<בלהה גליקסברג: היה חשוב לי שתדעו שקיימת תוכנית כזאת.
<בלהה גליקסברג: הזכרת קודם גם את עניין המפגשים של בני נוער.
<בלהה גליקסברג: יש תוכנית כזאת והיא חלק מציון הבגרות של התלמידים.
<איריס ברכה-מייזלס: אני ממטה פולין במינהל חברה ונוער במשרד החינוך.
<איריס ברכה-מייזלס: התרגשות וכבוד גדול להיות כאן בוועדה הזו עם צוות מכובד ומשלחת מכובדת מהונגריה.
<איריס ברכה-מייזלס: תודה.
<איריס ברכה-מייזלס: אחד הכלים החינוכיים במסעות של בני הנוער לפולין ועיצוב הדעה נגד גזענות הוא המפגש של בני נוער ישראלים עם בני נוער פולנים בני גילם.
<איריס ברכה-מייזלס: במהלך המסע, שאורכו כ-7 ימים, מקדישים 3.5 שעות על ציר המסלול למפגש עם בני נוער פולני.
<איריס ברכה-מייזלס: במפגש זה התלמידים נפתחים ומגלים שיש דמיון רב בכל המישורים.
<איריס ברכה-מייזלס: הנוער הפולני מגלה רגישות וסקרנות בנושא השואה, ההיסטוריה היהודית, המנהגים ועוד ואילו הנוער הישראלי מעמיק את הידע והלימוד.
<איריס ברכה-מייזלס: בית הספר הפולני מקבל את התלמידים עם כרזות בעברית ובברכות בעברית, אנגלית ופולנית.
<איריס ברכה-מייזלס: אציג דוגמה לבית ספר שבו בגינה שתלו פרחים בצורת מנורה, סמל המדינה.
<איריס ברכה-מייזלס: מרגש מאוד לראות דבר כזה על אדמת פולין, בבית ספר קתולי, את סמל המנורה פורח בגינה.
<דניאלה פרידמן: אצטרף לחברותי בתודות ובהתרגשות הרבה שהביקור שלכם מעורר.
<דניאלה פרידמן: אני מנהלת המטה לחינוך אזרחי וחיים משותפים והמפקחת על תחום החברה.
<דניאלה פרידמן: כל הנושא של התמודדות עם גזענות ואנטישמיות וקידום של סובלנות מהווה חלק מתוך העשייה הכוללת שמערכת החינוך לקחה על עצמה.
<דניאלה פרידמן: אם דיברנו כאן על נושא השואה, חלק גדול מן העשייה שלנו חייב לקבל ביטוי בלקחים שאנחנו כחברה במדינת ישראל צריכים לקחת על עצמנו, במיוחד בשנת השבעים לקיומנו, לחזק ולקדם את כל מה שקשור לסובלנות ומניעת גזענות.
<דניאלה פרידמן: כפי שסגן יושב-ראש הפרלמנט ציין בדבריו, גם אנחנו רואים כאן שני צדדים, שאגב גם בלהה גליקסברג וגם איריס מייזלס הדגישו, שהם גם הקניית הידע, שהוא מרכיב חשוב בנושא, אבל במקביל גם עשייה, בין באמצעות מסעות ובין באמצעות עשייה אקטיבית ועידוד הלימוד של התלמידים בנושא.
<זהבית גרוס: אני פרופ' זהבית גרוס.
<זהבית גרוס: אני ראש מרכז ון גלדר לחקר הוראת שואה באוניברסיטת בר אילן וכן ראש קתדרת אונסק"ו לחינוך לערכים, סובלנות ושלום.
<זהבית גרוס: עמדתי בראש פרויקט של אונסק"ו להוראת שואה בבתי ספר לא יהודיים בעולם.
<זהבית גרוס: אחת המסקנות הגדולות של הפרויקט שלנו היא שהוראת שואה הפכה להיות היום חלק מתהליך של הוראת זכויות אדם וגלובליזציה, מה שנקרא Global citizenship.
<זהבית גרוס: אני שמחה מאוד על ההחלטה שלכם להפוך את המכביה לאירוע תרבותי.
<זהבית גרוס: אני רוצה להציע לכם שלושה אירועים תרבותיים שאתם יכולים לעשות, ומרכז ון גלדר ישמח לעזור לכם בכך: לעשות אירוע תרבותי על אלי ויזל, אירוע תרבותי על חנה סנש ואירוע תרבותי על הוראת שואה כחלק מהוראת זכויות אדם ו-Global citizenship.
יעקב מרגי: אנחנו לפני סיכום של הדיון החשוב הזה.
יעקב מרגי: אני שוב רוצה לומר תודה לחברי המשלחת, בראשם סגן יושב-ראש הפרלמנט, ד"ר אישטוון הילר, לחבר הפרלמנט יאנוש פונאגי, לשגריר המכובד אנדור נאג', לאיש משרד החוץ לאיוש קוהארי, ולאדם ברוהר-זהבי הגדול שתרגם לנו כאן בצורה נהדרת.
יעקב מרגי: תהיתי לפני הדיון מי האמיץ שיתרגם לנו.
יעקב מרגי: לי יש איזו טראומה מהונגרית בגלל העבר.
יעקב מרגי: אמנם אני יוצא מדינות אחרות אבל שמעתי את השפה הזו.
יעקב מרגי: ולפטר דויטש, אני מאחל לך הצלחה, ביחד עם החברים וכל השותפים, בארגון אירועי המכביה בהונגריה ב-2019.
יעקב מרגי: על רגל אחת:
יעקב מרגי: נגענו בעשייה בתחום החינוך והוראת השואה, בהנחלת הערכים החשובים, כי חושך לא מגרשים עם מקלות, חושך מגרשים עם קצת אור.
יעקב מרגי: אתם מבחינתי האור בקצה המנהרה בכל הקשור באנטישמיות החדשה בכלל והגזענות שמתרחשת עלינו בעולם.
יעקב מרגי: אם פעם היינו בטוחים לאור מאורעות השואה שאנחנו רואים רק בשכונה המופרעת שלנו מה קורה והעולם שותק, זה מדליק לנו עוד פעם נורות אדומות.
יעקב מרגי: אי אפשר לומר שאנחנו בעולם נאור, שלא יקרו עוד מקרים כאלה.
יעקב מרגי: מתרחשים מעשי זוועה יום-יום, שעה-שעה בעולם, במקומות מסוימים בעולם, גם באזור שלנו – בזמן שהם טובחים בבני עמם אנחנו העם היהודי, מדינת ישראל, תוך סכנת נפשות של האנשים שלנו מעבירים פצועים מסוריה לכאן לטפל בהם, אזרחים סורים, ילדים סורים, מטפלים בהם בבתי חולים בישראל במימון מלא של מדינת ישראל.
יעקב מרגי: אז אם מדברים על אור לגויים, סליחה שאני אומר – הנה אור לגויים.
יעקב מרגי: אני מודה לכם שוב על הביקור ומאחל לכם הצלחה.
יעקב מרגי: אין ספק שהמעשים שלכם הם באמת אור בקצה המנהרה.
יעקב מרגי: אם מר הילר רוצה לומר משפט סיכום, בשמחה רבה.
<אישטוון הילר: היו שאלות קונקרטיות שאליהן אני רוצה להתייחס בקצרה.
<אישטוון הילר: מבחינת נקודת מבט דמוקרטית בהונגריה השואה עצמה, מבחינת האנטישמיות נקודת המבט היא בודדה ולא תיתכן נקודת מבט אחרת.
<אישטוון הילר: יש לנו סובלנות אפסית בנוגע להכחשת השואה או בנוגע לאנטישמיות.
<אישטוון הילר: לא מדובר פה על כך שאנחנו מקבלים את זה במקרים כאלה או אחרים, שרואים את זה מנקודת מבט כזו או אחרת, אלא אנחנו מדברים פה על אפס סובלנות בנוגע לכל שאלה כזו.
<אישטוון הילר: אנחנו צריכים להדגיש את נקודת המבט שלנו בנוגע לשאלה הזאת ולצערנו קורה שאנחנו צריכים להדגיש איך אנחנו רואים את השאלה הזאת.
<אישטוון הילר: עד היום אין לנו שום בעיה להדגיש את ראיית המצב שלנו.
<אישטוון הילר: אני שמח מאוד שתהיה לנו הזדמנות לדבר גם ב"יד ושם" כי אנחנו לא צריכים לשכנע את אלה שמסכימים אתנו, אין זה תפקידנו, אנחנו לא צריכים לשכנע את אלה שנאבקים נגד האנטישמיות, אין לנו לשם מה להשקיע אנרגיה בשאלות האלה.
<אישטוון הילר: לכן אני מאמין שמה שאנחנו עושים כרגע יחדיו, להביא מורי היסטוריה, זה פתרון, זה צעד בכיוון הנכון, כי המורים הם שיוכלו לחנך ילדים, הם שייפגשו עם הדור הצעיר, כי הרי כל מורה הוא כביכול מקור שממשיך ומתפזר, מחשבות המורה או המחנך וראיית העולם שלו חשובות מאוד כי זה משפיע על מאות רבות של תלמידים וילדים.
<אישטוון הילר: אני באמת מאמין שהתוכנית הזאת ש"יד ושם" עושה חשובה מאוד, ואני מעריץ גדול.
<אישטוון הילר: בשאלת "בית הגורלות" שדיברנו עליה, אני אישית תומך במוזיאון שעובד יחדיו עם הקהילות היהודיות בהונגריה אבל צריך להדגיש משהו ולהבהיר נקודה אחת.
<אישטוון הילר: "בית הגורלות" מדבר על גורלות של ילדים יהודיים בהונגריה, זאת המטרה שלו.
<אישטוון הילר: אבל גורל הילדים האלה לא היה מוות, זה לא הגורל שאנחנו מדברים עליו.
<אישטוון הילר: הרי כאשר הם נולדו, הם נולדו לשחק וליהנות מן החיים.
<אישטוון הילר: הבעיה שלי היא שבאופן "נורמלי" (במירכאות) הגורל שלהם שהם היו אמורים לגדול ולחיות חיים טובים.
<אישטוון הילר: ועוד דבר, האופן שהחיים שלהם הסתיימו זה לא שאלה של גורל, זה לא שאלה של מקריות, זה לא פשוט קרה אלא מדברים פה על דבר מיודע, על מעשי בני אדם ספציפיים מבחינה אידיאולוגית וכמובן על יישום האידיאולוגיה הזאת.
<אישטוון הילר: זה לא גורל שמותנה מראש, זה לא אמור היה להיות הגורל שלהם.
<אישטוון הילר: אנחנו מדברים פה על משטר שיישם פוליטיקה ספציפית שקרעה את הגורל שהיה מיועד להם.
<אישטוון הילר: אני מאמין שהוויכוחים האלה הם לא רק במילים, הם לא ויכוחים של דו-שיח.
<אישטוון הילר: אני רוצה שכל ילד שנולד בהונגריה או בישראל יהיה לו גורל שקשור למשחק ולאושר ולנסיבות נורמליות, שלא יהיו לו זיכרונות כמו הזיכרונות שיש לאבא של בלהה גליקסברג, לדוגמה.
<אישטוון הילר: אנחנו צריכים לפעול למען זה כמובן.
<אישטוון הילר: אנחנו מדברים פה על פוליטיקה מרשעת שחרצה את גורלם של הילדים האלה.
<אישטוון הילר: אנחנו לא מדברים על משהו שקרה בלי כוונה או במקרה.
<אישטוון הילר: זה בדיוק דבר שאנחנו צריכים לפעול נגדו.
<אישטוון הילר: שוב תודה רבה ליושב-ראש, תודה רבה לחברי הוועדה, לנציגי משרד החינוך כמובן ולפרופסורים, ושוב תודה לחברי הטוב שי אטיאס שאִפשר את הפגישה הזו היום, את דו-השיח שהיה לנו היום.
<אישטוון הילר: אני מקווה ומאחל שנצליח לשמור על קשר חברי ומעשי ושיתוף פעולה.
יעקב מרגי: אני מאחל לכם ביקור מהנה.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 13 בנובמבר 2017, כ"ד בחשוון תשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא – חינוך במזרח ירושלים.
יעקב מרגי: הכותרת היא מאוד כוללנית, אבל זה דיון שבא בהמשך לדיון שהתקיים ב-3 בינואר 2017.
יעקב מרגי: ביקשנו חומרים מעיריית ירושלים.
יעקב מרגי: לקח להם ארבעה חודשים להגיש אותם.
יעקב מרגי: שלחו אלינו שלושה קרגלים מלאים שהסתכמו במכתב אחד הכולל שמונה שורות וזה הפירוט שמצאו לנכון לתת לוועדת החינוך.
יעקב מרגי: התחייבנו בסיכום הזה שעם קבלת הנתונים, הוועדה תקיים ישיבת מעקב בנושא, ואנחנו מקיימים.
יעקב מרגי: אמרתי, לא נעמוד על דקדוקו של דין ונעשה זאת מייד אחרי שקיבלנו את החומר, כי לקח לנו זמן ללמוד את המכתב הזה עם שמונה השורות.
יעקב מרגי: הבאנו פרשנים לראות.
יעקב מרגי: לא הצלחנו להגיע ולכן הזמנו אתכם היום לראות מה נעשה בנדון.
יעקב מרגי: תקשיבו רבותיי, במשרד החינוך הגדול, הענק שלנו יש אגף לפיקוח ובקרה שאמור לפקח ולבקר על הכול.
יעקב מרגי: יש בתוך זה את אגף הרישוי.
יעקב מרגי: תאמינו לי, מוציא את הנשמה לכל מוסד עד שנותן אישור, אבל למה ללכת לקבל אישור כשאפשר לחיות בלי אישור?
יעקב מרגי: מתחת לרדאר בתי ספר, תעשייה שלמה של בתי ספר, ילדים שקופים, אבל זה נכון לא לממלכתי-דתי, לא לממלכתי.
יעקב מרגי: לצערי הרב זה הולך לצמד המילים חרדי וערבי, שגם במדינת ישראל וגם בעיריית ירושלים חיים טוב עם זה שזה חצר אחורית בתחום הפיקוח והבקרה.
יעקב מרגי: לא יתכן שכ-45,000 ילדים חיים במוסדות לא רשומים.
יעקב מרגי: נכון שנקבל הסברים, אבל כרגע מבחינת עיריית ירושלים ומשרד החינוך, כ-45,000 ילדים נמצאים במוסדות ללא רישוי.
יעקב מרגי: צריך לקבל את ההסברים למה, צריך לקבל הסברים מה נעשה בנדון, או שטוב המצב, ההפקרות הזו.
יעקב מרגי: אני אומר את כל דבריי בהסתייגות, עד שנשמע את התשובות.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, זה נושא שבוער בקרבי ומי שעוקב אחריי בנושא הזה, יש מי שמאבחן אותי עם סטייה כזו ואחרת.
יעקב מרגי: אני לא בורח לאזורי הנוחות ואני יודע שזה קצת נוגע בעצבים רגישים של מפלגות, של פוליטיקאים, של עסקנים, אבל אין מה לעשות.
יעקב מרגי: ילדים במדינת ישראל צריכים לקבל את אותה הזדמנות שווה כמו כל ילד וילד.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על 50,000 ילדים שלא פוקדים את הגנים במגזר הבדואי, אז לוקח זמן, מטפלים, ואם לא היינו דנים פה ולא לוחצים, אז לוקח עוד יותר זמן, ולא היינו עקביים ועוד דיון ועוד דיון, היה לוקח עוד יותר זמן.
יעקב מרגי: מזרח ירושלים, הסוגיה הזו של בינוי כיתות, הסוגיה הזו של בתי ספר לא מאושרים, שנים.
יעקב מרגי: אני לפחות ארבעה דיונים.
יעקב מרגי: אני מקווה היום לקבל תשובות, מה נעשה, מה יעשה.
יעקב מרגי: אדרבא, תבואו ותגידו, הנתונים לא נכונים.
יעקב מרגי: נתמודד איתם.
<יפה ישר: יפה ישר, מפקחת מחוז, העיר ירושלים.
<יפה ישר: אנחנו היינו כאן בוועדת החינוך הקודמת.
אחמד טיבי: יש מפקחים ערבים?
<יפה ישר: תיכף אני אפרט לכם.
אחמד טיבי: למה את בלבד כאן ולא הערבים שמפקחים?
<יפה ישר: ביקשו נציגות של המשרד ואני הגעתי כמפקחת מחוז שמרכזת את כל הפיקוח בעיר ירושלים.
אחמד טיבי: אבל איך זה שמפקח ערבי בירושלים המזרחית לא נמצא כאן כדי לענות?
יעקב מרגי: אני חושב שהשאלה במקום.
<יפה ישר: אני מפקחת מחוז, אני מרכזת את כל הפיקוח.
יעקב מרגי: הוא מכבד אותך.
יעקב מרגי: הוא שאל שאלה שהיא מתבקשת.
יעקב מרגי: את לא אמורה לתת את התשובה אבל זו שאלה לפרוטוקול והיא שאלה שמהדהדת באוויר.
<יפה ישר: בסדר גמור.
<יפה ישר: ברשותך, כמה דקות קצת לתת את התמונה הכללית של גם נתונים, גם מה נעשה בתחום של הפיקוח והתוכנית האסטרטגית בגדול, אנחנו נציג ממש רק את היעדים, תוכנית שהמטרה שלה היא באמת לעודד השתלבות בתעסוקה, בכלכלה, בחברה, באקדמיה של התושבים במזרח ירושלים ואנחנו פועלים במספר מישורים.
יעקב מרגי: אני חייב לומר, בייחוד שהדיון יהיה טעון.
יעקב מרגי: האמירות הקשות הן לא כלפי היושבים כאן.
יעקב מרגי: זה כלפי הרשויות הייעודיות.
יעקב מרגי: קחו את מהתחלה מראש, זה לא אישי.
<יפה ישר: תודה.
<יפה ישר: אני יכולה לומר לך שבשנתיים האחרונות אנחנו התקדמנו ועשינו עבודה בלתי רגילה.
איתן ברושי: טוב, חמישים שנה אחרי ששת הימים, סוף סוף הבנתם את התפקיד שלכם.
איתן ברושי: בשנתיים האחרונות מה עשיתם עד עכשיו?
<יפה ישר: קצת נתונים.
<יפה ישר: אנחנו מדברים על בסביבות 109,000 תלמידים במזרח העיר, כשאתה יכול לראות את הפריסה שלהם.
<יפה ישר: יש לנו במוכר שאינו רשמי וברשמי חלוקה של בערך חצי-חצי, ויש לנו עוד 17,000 תלמידים במוסדות ללא רישיון שהם מוסדות של האונר"א ושל הוואקף במזרח העיר.
<יפה ישר: מבחינת מספרי מוסדות – אנחנו מדברים על 729 מוסדות קדם יסודי, גני ילדים, כשמרביתם במוכר שאינו רשמי.
<יפה ישר: ביסודי – 93 מוסדות, שם גם חצי-חצי מבחינת רשמי ומוכר שאינו רשמי.
<יפה ישר: על יסודי – 79.
<יפה ישר: בחינוך המיוחד – 21 מוסדות.
<יפה ישר: אם אני עוברת ליעדי התוכנית האסטרטגית, אחד מהדברים שאנחנו עושים בתוכנית האסטרטגית זה לאפשר לתלמידים ולהורים אופציה נוספת של התוכנית הישראלית.
<יפה ישר: אנחנו יודעים שהתוכנית התאוג'יה היא מתאימה באמת לילדים החזקים ביותר.
<יפה ישר: יש לנו אחוזי נשירה מאוד גדולים.
<יפה ישר: אנחנו מציעים עוד אופציה.
<יפה ישר: גם בסקר הורים שהעבירה עיריית ירושלים, מראה שבסביבות 50% מההורים רוצים אופציה נוספת לילדים שלהם, אז אנחנו עובדים על הגדלת מספר הכיתות בתוכנית הישראלית למי שמעוניין.
<יפה ישר: אנחנו עובדים על הגדלת אחוז התלמידים ששולטים בשפה העברית.
<יפה ישר: אם אפשר רגע לקפוץ לשקופית בתוכנית הישראלית.
<יפה ישר: פחות או יותר אנחנו התחלנו מאיזושהי דלתא של 5% תלמידים שולטים בשפה העברית וגם יש איזשהו קושי עם העניין.
<יפה ישר: יש לנו מורים שהם בוגרי תאוג'יה שגם לא מדברים עברית - - -
יעקב מרגי: את אומרת מושגים שלא כולם מכירים אותם.
<יפה ישר: תאוג'יה זו התוכנית הפלשתינאית שנלמדת בלמעלה מ-90% ממוסדות החינוך במזרח ירושלים.
אחמד טיבי: המקבילה של הבגרות.
<יפה ישר: המקבילה של הבגרות, נכון.
<יפה ישר: אתה רוצה שאני אפרט קצת לגבי התוכנית?
<יפה ישר: תלמידים ממזרח ירושלים לא שולטים בשפה העברית ואחד מהדברים שימנפו - - -
איתן ברושי: המורים שלהם שולטים בעברית?
<יפה ישר: המורים גם - - -
איתן ברושי: אז למה שהם ישלטו בעברית?
<יפה ישר: אני עומדת לספר מה אנחנו עושים.
<יפה ישר: על מנת שזה יקרה, על מנת שהתלמידים יוכלו יותר כבוגרים להשתלב בחברה, בתעסוקה וכו', מה שאנחנו עושים, אנחנו הוספנו לכל כיתה מ-א' עד ט' שעתיים תוספתיות על לימודי העברית, כך שבכיתות א'-ב' לומדים שעתיים ומכיתה ג' עד ט' לומדים חמש שעות.
<יפה ישר: אנחנו פותחים אולפני עברית בבתי הספר, קורס בעברית אקדמאית בחטיבה העליונה.
<יפה ישר: אנחנו פותחים מרכזי למידה בעברית, עברית תעסוקתית.
<יפה ישר: אנחנו מעניקים למורים ליווי פדגוגי.
<יפה ישר: אנחנו פותחים הסמכות למורים במרכזי הפסג"ה, במכללות ובאוניברסיטאות, הסמכות לשפה העברית ופיתוח מקצועי למורי העברית.
<יפה ישר: אנחנו איישנו ימי הדרכה למורים הללו.
<יפה ישר: אין לנו דרך הרי למדוד את ההישגים לאור זה שבתאוג'יה אין לנו איך למדוד.
<יפה ישר: אנחנו מתחילים עם תהליך של הערכה של התלמידים וכל תלמידי כיתות ו' השנה הזאת בפעם הראשונה, אנחנו נבחן אותם במבחן מפמ"ר בעברית על מנת לראות מאיפה אנחנו מתחילים ואיפה אנחנו אמורים לעשות עוד עבודה.
<יפה ישר: אנחנו עושים מיפוי לכלל המורים בשפה העברית.
אחמד טיבי: סליחה אדוני היושב ראש, את פתחת עם לימוד השפה העברית בירושלים המזרחית.
אחמד טיבי: זו הבעיה האקוטית ביותר של מערכת החינוך?
<יפה ישר: לא, אני נותנת סקירה כללית.
אחמד טיבי: אדוני היושב ראש, כאשר אתה פותח בסקירה ומתרכז דבר ראשון בבעיה ושם את הנקודה הזאת בקדמת הבמה, אתה מניח שאתה מתייחס אליה כנושא החשוב ביותר.
אחמד טיבי: נדמה לי שזה לא הנושא החשוב ביותר בירושלים המזרחית.
<יפה ישר: זה אחד הנושאים.
אחמד טיבי: לא הנושא החשוב ביותר.
אחמד טיבי: יש בעיות יותר קשות.
<יפה ישר: חבר הכנסת טיבי, יש מספר בעיות, אני מסכימה איתך, אבל אנחנו נשמח לענות.
יעקב מרגי: ביעדים היא לא הראשונה.
<יפה ישר: כן, בדיוק.
<יפה ישר: אנחנו מדברים על הגדלת אחוזי הזכאות לבגרות.
<יפה ישר: אנחנו מאפשרים את החינוך הטכנולוגי לתלמידים שרוצים לרכוש מקצוע, אפילו תלמידי תאוג'יה שרוצים הסמכה לתעודה מקצועית, אז אנחנו פותחים מרכזי הכשרה לתעודה מקצועית.
<יפה ישר: אנחנו מעודדים את י"ג-י"ד.
<יפה ישר: בנושא של צמצום נשירה, אנחנו פותחים מרכזי מל"א, תוכניות בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי על מנת לצמצם את הנשירה.
<יפה ישר: התוכנית מורכבת ממספר היבטים, כולל הסיפור של הבינוי שהוא חלק מהתוכנית לצמצום הנשירה.
<יפה ישר: אנחנו עובדים סביב הנושא של הגדלת אחוז הלומדים באקדמיה.
<יפה ישר: אני מדברת בכלל, גם בוגרי התאוג'יה, אנחנו פתחנו מכינות קדם אקדמיות להשתלבות באקדמיה.
<יפה ישר: אנחנו עובדים בחינוך הבלתי פורמלי בצורה מאוד אינטנסיבית בבתי הספר, פותחים לילדים חוגים, אם זה אפילו תנועת נוער בתוך בתי הספר.
<יפה ישר: אנחנו רוצים להפוך את בתי הספר, לחזק אותם כעוגן קהילתי בשכונות.
<יפה ישר: אנחנו עובדים כמו שאמרתי קודם, על הפיתוח המקצועי של המורים לאו דווקא בשפה העברית אלא בכלל במקצועות הליבה.
<יפה ישר: פתחנו מגוון של קורסים, הכשרות.
<יפה ישר: הנושא של הפיקוח, שאלתם.
<יפה ישר: אני אבקש לעבור לשקופית של הפיקוח.
<יפה ישר: תוכלו לראות שעד 2015 היו לנו כ-4.5 תקני פיקוח.
<יפה ישר: מה שהתחלנו לעשות, התחלנו למנות, להרחיב את הנושא של הפיקוח במשילות.
<יפה ישר: מינינו שבעה מפקחים בתקן ועוד שבעה ממונים מטעם הפיקוח.
<יפה ישר: שבעה ממונים הם בעצם מפקחים שעובדים בימי ההדרכה עד שמתווספים תקנים ואז נפתחים מכרזים - - -
יעקב מרגי: מה היחס מול מה שקורה לגבי אותה כמות מוסדות וגני ילדים במערב העיר?
<יפה ישר: בגני הילדים יש לנו במערב העיר, הממוצע הוא 120 גנים למפקחת.
<יפה ישר: במזרח העיר הצלחנו להגיע כרגע ל-175 גנים לפיקוח, בסביבות.
<יפה ישר: אנחנו בתהליך של עוד מה שנקרא הרחבת הפיקוח.
יעקב מרגי: כן, זו הדלתא שתמיד אנחנו חיים איתה בשוויון נפש.
יעקב מרגי: אנחנו מתייחסים בשוויון נפש כשמדובר בסקטורים מסוימים, שיש את הזמן.
יעקב מרגי: בסקטורים מסוימים יש לנו את הזמן.
יעקב מרגי: שנת ה-70', לפעמים יש לי תחושה, אני פה מקיים דיונים כאילו היום אנחנו מקימים את המדינה.
יעקב מרגי: חמישים שנה, הזכיר איתן.
יעקב מרגי: עכשיו אנחנו מטפלים במזרח ירושלים.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, צריך להדביק פערים, לא בהדרגתיות.
יעקב מרגי: כשמשרד החינוך רצה לשים מאות ואלפי סייעות שניות לרפורמה, גייס אותן ושם אותן בשנה אחת.
יעקב מרגי: התוכנית גובשה בחופשת הקיץ, ב-1 בספטמבר יצאנו לדרך.
יעקב מרגי: אי אפשר להתייחס לזה בשוויון נפש.
יעקב מרגי: אנחנו בתהליך.
יעקב מרגי: עכשיו יש מושג מגונה שקידשו אותו, חומ"ש, זאת אומרת מה שכתבת בתחילת החומ"ש, אל תבקש ממני עד סוף החומ"ש.
יעקב מרגי: למדו את זה מאגף התקציבים.
יעקב מרגי: לא דיברת איתנו בדיון על התקציב.
יעקב מרגי: אני לא מוכן להתייחס לזה בשוויון נפש.
יעקב מרגי: אין אצלי חומ"ש.
יעקב מרגי: יש ילדים שצריכים לקבל מה שצריך לקבל.
<קריאה: את החומ"ש עברנו מזמן, כבוד היושב ראש.
יעקב מרגי: יש חומ"ש חדש.
יעקב מרגי: חומ"ש הוא חומ"ש, הוא חומ"ש כל הזמן.
<יפה ישר: אני יכולה לומר לך שעם תוספת הפיקוח בממונים, אז החלוקה היא אפילו פחות ממערב העיר.
<יפה ישר: במערב העיר הממוצע הוא 25 ויש לי מפקחים גם עם 30 בתי ספר.
<יפה ישר: כאן יהיה אפילו 16 - - -, אז אני יכולה לומר לך שאנחנו עושים רבות על מנת, מה שנקרא, לא רק לצמצם פערים אלא לעשות אפילו העדפה מתקנת.
איתן ברושי: אפשר רק שאלה קטנה?
איתן ברושי: איזה אחוז מהווה מערכת החינוך במזרח ירושלים מכלל מערכת החינוך של העיר ירושלים?
<יפה ישר: 37%.
איתן ברושי: 37% מכלל מערכת החינוך זה הרבה.
<יפה ישר: אם תוכלו לראות כאן, הסיפור של תקני פיקוח, ליווי, בקרה אמורים להגיע ל-39 תקנים לפי התוכנית האסטרטגית.
<יפה ישר: נמשיך הלאה לאגף אכיפה.
<יפה ישר: אנחנו נבקש מאגף אכיפה קצת לספר על העבודה שהם עושים.
מרדכי יוגב: אפשר לשאול שאלה עניינית שמצטרפת לאחמד?
מרדכי יוגב: אני מסכים איתך ואני שואל בשמך ובשמי את השאלה העניינית.
מרדכי יוגב: כמה מהמפקחים הללו שמונו עד עכשיו, הם ערבים תושבי מזרח ירושלים?
<יפה ישר: כל המפקחים שמונו הם ערבים.
<יפה ישר: אתה מדבר על תושבי מזרח ירושלים?
<יפה ישר: הם גרים בירושלים, כולם.
<דודי כהן: דודי כהן, מנהל אגף אכיפה במשרד החינוך.
<דודי כהן: נתבקשנו לתת סקירה על הפעילות שלנו ספציפית במזרח ירושלים, אז אנחנו טיפלנו עד היום ב-64 נושרים, חלקם בנושא של מוסדות ללא רישיון, נושא של הסתה ונושאים של שכר של מורים במוכר שאינו רשמי.
<דודי כהן: יש לנו עוד נושאים, פשוט אלה הם הנושאים המרכזיים שאנחנו מתעסקים איתם.
יוסף ג'בארין: לא הבנתי, אכיפה של מה?
<דודי כהן: יש את הפיקוח של המחוז, המפקחים בצורה פדגוגית ואנחנו עושים אכיפה חוקית עם כל המעבר על חוקים.
יוסף ג'בארין: גם אכיפה לנשירה?
<יפה ישר: לא, לא, זה פיקוח.
<יפה ישר: זה פדגוגי.
<דודי כהן: לדוגמא, קיבלנו תלונות של מורים במזרח ירושלים, שלא משלמים להם שכר כדין, זאת אומרת מוציאים להם תלוש בסדר, מקבלים משכורת ובערב בעל העמותה בא ולוקח כסף מהשכר שלהם, אז זו דוגמא על תלונה שאגף אכיפה מטפל בזה לא במישור הפדגוגי.
אחמד טיבי: אני לא יודע אם התייחסתם למספר הכיתות.
אחמד טיבי: היה שקף של מספר הכיתות או לא?
<יפה ישר: לא.
איתן ברושי: כתוב שחסר 1,500 כיתות.
איתן ברושי: אני קראתי.
יעקב מרגי: אתה לא קראת נכון.
יעקב מרגי: יש תוכנית ל-1,500.
יעקב מרגי: חסר יותר מ-1,500.
איתן ברושי: רגע, ולעומת זה קצב הבנייה הוא 20 כיתות.
יעקב מרגי: אני הייתי מציע, הם כבר גומרים את הסקירה, אז תנו להם ואחר כך תשאלו שאלות.
אחמד טיבי: נושא הנשירה הוא אחד הנושאים החשובים במערכת החינוך בירושלים המזרחית ולכן מספר הכיתות, כשיש פער בין מספר כיתות ביסודי לכיתות בתיכון, איך זה מסביר איפה הולכים הילדים שנושרים?
אחמד טיבי: מה הפתרון?
יוסף ג'בארין: מישהו התייחס לנשירה?
אחמד טיבי: או שעוד לא הגענו לנשירה.
יעקב מרגי: עוד לא הגענו לעיריית ירושלים.
יעקב מרגי: אחרי משרד החינוך, עיריית ירושלים.
יוסף ג'בארין: לא, אני רק מסביר.
יוסף ג'בארין: אני רואה אכיפה ומייד בא לי לחשוב על אכיפה של חוק חינוך חובה.
יוסף ג'בארין: על זה אני חושב.
יוסף ג'בארין: זה הדבר העיקרי.
יעקב מרגי: זה עיריית ירושלים.
יעקב מרגי: נקבל מעיריית ירושלים את התשובה.
יעקב מרגי: סיימתם את הסקירה?
<דודי כהן: אם יש לכם שאלות לגבי אכיפה - - -
יעקב מרגי: כן, אבל לא קיבלתי תשובה.
יעקב מרגי: חשבתי שאקבל תשובות.
יעקב מרגי: באתם, נתתם לנו סקירה כללית, מה אתם עושים, אבל לא נתתם לנו תשובות על המצב היום.
יעקב מרגי: אמנם הכותרת היא החינוך במזרח ירושלים.
יעקב מרגי: הדיון הוא דיון מעקב על כך שישנם כ-44,000 ילדים בכלל בירושלים, חציים זה חרדים, חציים ערבים שלומדים במוסדות שלא רשומים בשום מקום.
יעקב מרגי: כם הם שקופים.
יעקב מרגי: במצב נורמלי, רשות מקומית נורמלית או מצב מדיני, תקראו לכל הסיבות שאתם רוצים, אותי זה לא מעניין, יש ריבון, ריבון עובד.
יעקב מרגי: אני לא יודע משהו אחר.
יעקב מרגי: ברשות מקומית אחרת, שלושה ימים, הקב"סית בבית לבדוק למה.
יעקב מרגי: בסדר, לא בבית, טלפון, מה קורה?
יעקב מרגי: למה הילד או הילדה לא נרשמו?
יעקב מרגי: אבל זה לא עובד כנראה כשמדובר באוכלוסיות האלה שדיברתי עליהן בפתיח.
יעקב מרגי: תשובות לא קיבלתי.
יעקב מרגי: נתתי לכם לתת סקירה כדי שיהיה לנו מצע לדיון, גם תמונת רקע, אבל לא יתכן שזה הדיון.
<לירון ספרד: לירון ספרד, עורך דין, לשכה משפטית, משרד החינוך.
איתן ברושי: הבעיה היא משפטית פה?
<לירון ספרד: יש בה אלמנטים משפטיים.
איתן ברושי: זה בכל מקום בחיים.
<לירון ספרד: אוקיי, אז אני אתייחס.
<לירון ספרד: גברת ישר התייחסה לזה ואני ארחיב את ההתייחסות.
<לירון ספרד: מספר התלמידים במוסדות חינוך ללא רישיון מוערך בכ-17,000 תלמידים במזרח ירושלים, מרביתם, להבנתו, הם תלמידים במוסדות חינוך של אונר"א ובמוסדות חינוך של הוואקף האיסלאמי.
יעקב מרגי: והכול בהערכה, לא בידיעה.
<לירון ספרד: זוהי הערכה.
יעקב מרגי: והחוק הוא המלצה.
<לירון ספרד: אני עכשיו אתייחס לעניין.
<לירון ספרד: יש פה עניין מורכב.
איתן ברושי: ולהורים שלהם יש זכות להצביע על ראש העיר?
איתן ברושי: תענה על השאלה.
יעקב מרגי: סליחה, אתה רוצה לשאול אותו על ענייני חינוך?
יעקב מרגי: עכשיו אתה רוצה לשאול אותו שאלות באזרחות?
יעקב מרגי: לא, הוא לא חייב לענות לך.
יעקב מרגי: זה דיון בוועדת חינוך.
יעקב מרגי: מעבר להצהרות האלה קודם כול בואו נתייחס לנסות לפתור וללמוד את הבעיה.
<לירון ספרד: אם אתה רוצה שאני אתייחס, למיטב ידיעתי תושבים של מזרח העיר יכולים להצביע בבחירות לרשות המקומית.
<לירון ספרד: זו התייחסות שמחוץ לעניין.
<לירון ספרד: העניין הזה של התלמידים שלומדים באותם מוסדות חינוך של הוואקף ושל אונר"א, יש פה עניין מורכב שאני חושב שבאופן ברור אפשר להבין שיש פה השלכות רגישות ועשויות להיות לו גם השלכות נוספות.
<לירון ספרד: לאור האמור ולאור פניות שהתקבלו במשרד החינוך וגם במסגרת ההסדרה של כל הטיפול במזרח ירושלים, ביצענו פנייה למשרד המשפטים כדי בעצם להבין את המקורות של מצב הדברים.
<לירון ספרד: אנחנו נמצאים כידוע במצב שהעיר אוחדה לאחר חמישים שנה ומצב הדברים הזה הוא לא מהיום ולא מאתמול.
<לירון ספרד: התבצעה פנייה למשרד המשפטים כדי להבין את המקורות של מצב הדברים כפי שהוא.
<לירון ספרד: אחרי שיתק
<לירון ספרד: בלו ההבהרות ממשרד המשפטים, אנחנו נערוך דיון ובחינה של העניין הזה.
יעקב מרגי: ועדיין לא התקבלו.
<לירון ספרד: טרם התקבלו.
<לירון ספרד: אני חייב לומר, הייתה פנייה לאחרונה של הוועדה.
<לירון ספרד: היה דיון בינואר.
<לירון ספרד: גם הייתה פנייה של גורמים נוספים מהחברה האזרחית שפנו למשרד החינוך.
<לירון ספרד: הרבה פעמים הנושא הזה עולה בפניות למשרד החינוך בהקשרים שבאותם מוסדות לא מתבצע פיקוח ויש טענות על - - -
יעקב מרגי: לירון, אני הייתי קודם כול רוצה לדעת שהם לומדים.
יעקב מרגי: אחר כך נדבר על פיקוח.
יעקב מרגי: קודם כול שמישהו במדינה שאחראי לאכיפת חוק חינוך חובה, יוודא.
יעקב מרגי: אני לא תמים, חי את המציאות.
יעקב מרגי: אם אני הייתי יודע שמתוך ה-21,000, שלי יש את הנתון של 21,000, לכם זה 17,000 והכול ההערכות.
יעקב מרגי: היה לנו קשה להשיג את הנתונים מכם ומעיריית ירושלים, לכנסת, לממ"מ.