GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר כהן: סליחה אדוני, עם כל הכבוד מה?
<לירון ספרד: - - - ציבור - - - העלבת - - -
יעקב מרגי: אז תגיש נגדו תלונה.
מאיר כהן: אז תתבע אותי.
יעקב מרגי: לירון ספרד, הוא עוד לא אמר כלום.
מאיר כהן: תתבע אותי, מחצוף שכמוך.
יעקב מרגי: הוא לא אמר כלום.
יעקב מרגי: סליחה, מה הוא אמר?
יעקב מרגי: הוא אמר אם.
מאיר כהן: אני נמצא בוועדת החינוך, אתה תגיד לי מה להגיד?
יעקב מרגי: הוא עדיין לא אמר.
יעקב מרגי: סליחה, הערה לא במקום.
מאיר כהן: תסלח לי אדוני.
יעקב מרגי: בבקשה מאיר, תמשיך.
מאיר כהן: ואם יסתבר שהוא לא עושה כלום והוא דואג שהעררים האלה – ויש לי את כל הנתונים – אתם לא יכולים ל-.
מאיר כהן: יש לנו את כל הנתונים מתוך המשרד שלכם.
מאיר כהן: ואמרתי, אני עבדתי שם 25 שנים.
מאיר כהן: זה לא מראה אלא על מדיניות של השתקה.
מאיר כהן: מדיניות של לראות אפליה במשרד שחרט על דגלו שמי שיפלה – ייענש.
מאיר כהן: אתם שותקים ועל הראש שלכם, של כולכם, כל הזחוחים האלה, על הראש שלכם הילדים שיושבים בבית, הבנות שיושבות בבית בוכות, מתקשרות לאנשי ציבור, מבכות את מצבן ומבוהלות שחס וחלילה לא נגיד את הפרטים שלהן.
מאיר כהן: יש לי עוד משפט אחד.
מאיר כהן: נמצאים כאן נציגי ההורים ואלף כואב לי הלב שרק אני ואתה נמצאים כאן.
יעקב מרגי: למה, מלכיאלי.
מאיר כהן: לא, לא, אה, הנה מלכיאלי.
מאיר כהן: יופי, טוב שבאת.
מאיר כהן: ברוך השם.
מאיר כהן: אבל אני אומר ואני פונה לחברי המורים וההורים, נכון לשבות על השכר של המורים ועל צמצום החופשות, אבל אם יש דבר שבגללו צריך לשבות במערכת החינוך הישראלית ולשנס מותניים – הורים ומנהלים ואנשי ציבור והכנסת כאחד – זה על תופעות של גזענות במערכת החינוך הישראלית.
יעקב מרגי: צביקה כהן, בבקשה.
<צביקה כהן: צביקה כהן, סגן ראש עיריית ירושלים, מחזיק תיק חינוך חרדי.
<צביקה כהן: אלף תודה רבה שוב על ההזדמנות שאתה, אדוני יושב הראש, מאפשר בפנינו לבוא לשטוח, להסביר ולומר את המצוקה הכוללת שיש ברשויות המקומיות.
יעקב מרגי: לא, על תעקור אותו, רק תדבר בקול.
<צביקה כהן: אתה יודע, כשכואב צועקים, אז בתהליך.
<צביקה כהן: אני רוצה באמת להרגיש חופשי בשיחה הזו, מאחר שאין פה עסק חלילה עם מנהל מחוז או עם יועצים, מהשיחה בכללות הנושא.
<צביקה כהן: אני רואה את הנושא הזה מורכב משני השלבים – התהליך והתוצאה שבו.
<צביקה כהן: אתה הגעת, אדוני יושב הראש, עם תיק עב כרס, על התוצאות.
<צביקה כהן: זו וזו וזו והכאב של זו והמשפחה הזו והדמעות של זאת.
<צביקה כהן: אני רוצה לדבר על התהליך.
<צביקה כהן: אני רוצה לדבר ברשותך על התהליך.
<צביקה כהן: התהליך מורכב בשלב הראשון מאותו תהליך שקוראים לו שיבוץ העירייה.
<צביקה כהן: העירייה נכנסת לתהליך של שיבוץ אחרי שהוא רואה את העוולות שיש בשטח.
<צביקה כהן: לאחר מכן השליטה בתהליך, חוץ מאותו לוח זמנים שנקבע על ידי המחוז בשנה הקודמת, שיכול להיות שהוא סביר והוא טוב, אני לא מתווכח על התאריך, אני חושב שהוא סביר והוא טוב ובתאריך הזה המערכת כולה עוברת לשלב של שיבוץ בנות ירושלים, שזה מאפיין אני חושב משהו כללי כזה.
<צביקה כהן: נמצאות בשיבוץ.
<צביקה כהן: אין אחת שעומדת בלי שיבוץ, למיטב זיכרוני וידיעתי.
<צביקה כהן: אבל התהליך עצמו, אנחנו לא שולטים בו.
<צביקה כהן: כיוון שאם אתה בתחילת שנה מקבל כיתות במוסדות חינוך בירושלים, שהן כבר סיימו את קבלת הבנות משנים עברו, אותו מנהל סמינר או מנהלת סמינר חופרת בבית הספר ביסודי החל מכיתה ו'.
<צביקה כהן: בכיתה ו' מסתובבים להם מנהלי סמינרים ובודקים מי הילדה, מי אביה, מי אימה ומאיפה היא הגיעה.
<צביקה כהן: וכשהיא הגיעה כבר לכיתה ח' היא יודעת כבר באיזו מגמה היא תלמד בתיכון הזה.
<צביקה כהן: ותאר לעצמך את אותה מסכנה, שלא קיבלו אותה, מה היא עוברת.
<צביקה כהן: שלוש שנות לימוד ביסודי ועוד כמה חודשים עם כאלה כאבי בטן וכאבי ראש.
<צביקה כהן: איזה פסיכיאטר יכול להוציא אותה בתחילת הלימודים מהמצב שהיא נמצאת בו?
<צביקה כהן: על התהליך עצמו התחלתי לדבר.
<צביקה כהן: אתה נותן לרשות המקומית לבוא לנגוע בזמן אמת בשיבוץ.
<צביקה כהן: אני, צוות מקצועי שיושב פה איתנו, בא, מתייחס לתוצאה לקראת חודש אדר, סוף אדר, תחילת ניסן, מתחילים לבדוק - - -
יעקב מרגי: שזה בלועזי?
<צביקה כהן: בלועזי תעזור לי - - -
יעקב מרגי: מרס, אפריל.
<צביקה כהן: מרס אפריל.
<צביקה כהן: פותחים את לוח הזמנים, רואים בודקים, אנחנו נמצאים בתהליך.
<צביקה כהן: אומרים לנו עכשיו תיכנסו למשא ומתן עם הסמינרים.
<צביקה כהן: הצחקתם אותי.
<צביקה כהן: תדעו שבחודש חשוון – עכשיו – החודש הזה, אנחנו יודעים כבר מי לא התקבלה בסמינרים.
יעקב מרגי: אני דילגתי לכם - - -
<קריאה: לעוד שנתיים אתה יודע.
יעקב מרגי: אני דילגתי בהקראת הנתונים.
יעקב מרגי: יש גם מקרים והוכחות שרישום מוקדם, שזה אסור - - -
<צביקה כהן: זה פלילי, מה זאת אומרת?
יעקב מרגי: נעשה רישום, גם שילמו דמי רישום לפני הזמן, זה תהליך רישום לפני הזמן.
יעקב מרגי: בחשוון זה רישום.
<צביקה כהן: אני רוצה לומר קצת ולחזק - - -
יעקב מרגי: או אמרנו הורה שקיבל פנייה אקטיבית של המוסד, אמרו לו שלא תעז, שלא תחשוב, השנה אל תפנה כי הבת שלך לא תתקבל.
יעקב מרגי: גם זה בעדות.
<צביקה כהן: גם בתחילת הרישום – יכול לדעת עם איזה תלמידה תיפגש בתום הרישום שהיא לא התקבלה.
<צביקה כהן: בגלל שאתה יושב מול המורה או מול המנהלת והיא אומרת לך תקשיב, זאת וזאת וזאת – לא מסודרות ברישום.
<צביקה כהן: אתה תראה את זה בחודש עכשיו, בחודש נובמבר ואתה תראה את זה בחודש מרס, בגלל שהתהליך הרישומי שאתם בעצם נתתם לבתי ספר לרשום, הוא פשוט צחוק.
<צביקה כהן: הוא תהליך שבא לעשות משהו טכני לחלוטין.
<צביקה כהן: את אותן בנות שהתקבלו וסגרו איתן במהות לפני שנה או שנתיים או חודש או חודשיים, מעבירים אותן את התהליך הזה.
<צביקה כהן: אבל אותן בנות שלא התקבלו באמת, הן לא יתקבלו, לא יעזור כלום.
<צביקה כהן: אני מקבל עשרות טלפונים ביום ואני לא עכשיו, כבר לפני חודשיים שלושה - תציג צביקה כהן, הבת שי - עד שאני מבין שמדברים איתי על שנה קדימה.
<צביקה כהן: אני עוד נמצא בשנה הקודמת, מתפתל בנפתולי התהליך ואומרים לי תגיד, צביקה.
<צביקה כהן: ואני אומר רבותי תגידו, זה פלילי.
<צביקה כהן: סליחה, אבל החברות כולן הסתדרו.
<צביקה כהן: הן לא הסתדרו.
<צביקה כהן: שאף אחד מפה לא ישלח אותנו לעשות שיעורי בית או לפתוח באיזה שהן בדיקות, חקירות עם חברות כאלה ואחרות.
<צביקה כהן: זה לא תפקידי.
<צביקה כהן: סליחה, זה אתם.
<צביקה כהן: אני לא מבין למה הדבר הזה לא נעצר.
<צביקה כהן: אחרי ככלות הכל - - -
יעקב מרגי: יש הרבה דברים שלא נעצרים במשרד החינוך, כמו התל"נים, השוד הזה של התל"נים.
יעקב מרגי: זה לא נעצר במשרד.
<צביקה כהן: בוא נתקדם רגע אחד.
<צביקה כהן: שוב אני אומר רבותי, בלוח הזמנים של השיבוץ אנחנו כן עומדים, אבל אני לא צריך שעות של אף אחד.
<צביקה כהן: אם אני אקבע לעצמי לוח זמנים לשיבוץ, הצוות המקצועי של עיריית ירושלים יעמוד בו.
<צביקה כהן: הוא זריז, הוא חרוץ, הוא יעשה את מה שמוטל עליו.
<צביקה כהן: חד וחלק.
<צביקה כהן: אבל בואו נראה את התהליך.
<צביקה כהן: כשאני בא לשבץ, מותר לי לשבץ, סליחה לא לשבץ, מותר לי לבוא למשא ומתן ולאחר מכן לשבץ בתום הרישום.
<צביקה כהן: בא אלי הרב מנדלסון המכובד והמלומד - - -
<קריאה: עוד רב כזה ואבדנו.
<צביקה כהן: הוא אומר לי אדון עיריית ירושלים, אני סגרתי את הרישום.
<צביקה כהן: פותח את הרישום של הרב מנדלסון ואני רואה שיש שם בסך הכל 20% בנות - - -
מאיר כהן: צביקה סליחה, אני רוצה לשאול שאלה.
מאיר כהן: הרישום הוא על פי אמות המידה שלהם.
<צביקה כהן: שלהם, כן.
<צביקה כהן: בלבד.
<צביקה כהן: לי אין זכות נגיעה.
מאיר כהן: כלומר אין לך זכות.
<צביקה כהן: זכות מחשבה.
<צביקה כהן: אני יכול לקבל - - -
מאיר כהן: הם נותנים לך מצב קיים שאתה לא יכול - - -
<צביקה כהן: אני יכול לקבל מצבת תלמידות של 80% בנות מעדה מסוימת וה-20% הנוספים – אדוני, אתה לא יכול לשבץ, כי השיבוץ עצמו בנוי אחד ממקום, שניים מהתאמה.
<צביקה כהן: אנחנו לא נופלים בהתאמות, תודה לאל.
<צביקה כהן: יש לנו צוות מקצועי נפלא, שיודע, עושה עבודת קודש, באמת.
<צביקה כהן: הוא תיכף יתחיל, הצוות הזה לעשות סבב בכל בתי הספר והוא יידע מיד אילו בנות אנחנו הולכים להיפגש איתן בעוד חצי שנה.
<צביקה כהן: למה שילדה שלא התקבלה היא לא תתקבל ולא יעזור כלום.
<צביקה כהן: שהציבור הזה שקוראים לו רישום הוא צחוק, הצחקתם אותי.
<קריאה: זה עוזר קצת, לא כלום כלום.
<צביקה כהן: כלום.
<צביקה כהן: התאריך עצמו בא בתהליך.
<קריאה: העירייה משבצת, 80 שיבוצים עשינו.
<קריאה: סתם, שנדע, שזה שלא עושים כלום, עושים משהו.
<צביקה כהן: אתה עושה, אני לא מדברת עליך.
יעקב מרגי: לא הבנת אותו.
<צביקה כהן: לא הבנת אותי.
<צביקה כהן: אתה דיברת באמצע, לכן לא הבנתי אותי וחבל.
<צביקה כהן: שוב אני חוזר, כשאנחנו מקבלים בנות לקראת תחילת הרישום, אלה אותן בנות שמקבלים בדרך כלל, אלא אם כן יש התערבות פוליטית, רוצה לומר קח ותיתן כל מיני כאלה.
<צביקה כהן: אותן בנות שקיבלת בחשוון, אותן בנות שקיבלת בחודש אייר, שלא התקבלו.
<צביקה כהן: עבר פה איזה חצי שנה של רישום זה קשקוש.
<צביקה כהן: בסך הכל הכשרנו את הבנות שקיבלנו לפני חודשים ארוכים.
<צביקה כהן: ועוד דבר.
<צביקה כהן: התהליך עצמו כשאתה מקבל אותו ולך מותר להתערב, עיריית ירושלים, הרשם, בסוף אתה קיבלת קבוצה שהיא לכאורה הומוגנית, לכאורה עברה את כל התהליכים.
<צביקה כהן: אין לך זכות נגיעה.
<צביקה כהן: אבל אתה יכול למצוא את עצמך פתאום 80-20.
<צביקה כהן: אני רוצה לשלוט בתהליך הזה.
<צביקה כהן: אם אני הרשם שלכם, אם אני לא יכול לשלוט בתהליך הזה – קחו את זה חזרה ממני.
<צביקה כהן: מה אתם מביאים לי דברים שאני לא יכול לשלוט בהם?
<צביקה כהן: זה פשוט צחוק.
<צביקה כהן: ודבר נוסף.
<צביקה כהן: כשאתה מדבר על אחת מאמות המידה הברורות של אותן תקנות שיש, זה המקום.
<צביקה כהן: אתה לא יכול לשבץ לסמינר בנות מעבר למקום שיש לו.
<צביקה כהן: מה לעשות, נגד המציאות אף אחד לא יכול ללכת.
<צביקה כהן: אז תחסום סוף סוף את הדבר הנוראי הזה, של בנות מחוץ לירושלים.
<צביקה כהן: אני אספר לכם עוד סיפור.
<צביקה כהן: הרי הבנות שמגיעות מחוץ לירושלים, אני מבין שמנהל המחוז גם גיבה אותי בנושא הזה.
יעקב מרגי: לא, לא גיבה אותך.
<קריאה: בעקבות הדברים שנאמרו.
יעקב מרגי: יש פה מכתב מולי, מה אתה?
<צביקה כהן: אוקיי, אז אם זה - - -
יעקב מרגי: בוא, קח אוויר קצת.
יעקב מרגי: אל תתנתק מחוט המחשבה.
יעקב מרגי: מאיר, שתבין, קח את גבעת זאב.
יעקב מרגי: יש להם די תלמידות כדי לפתוח סמינר ביישוב שלהם.
יעקב מרגי: הם פנו אלי בשולחן הזה עם צוות של רבנים והורים.
יעקב מרגי: אמרתי להם אני לא פרטנר, לא עוזר לכם.
יעקב מרגי: לכו חומה ומגדל, תקימו לכם סמינר משלכם.
יעקב מרגי: לא, אנחנו רוצים ירושלים, זה ממותג כבר.
יעקב מרגי: כי בינינו, 80% זה מיתוג.
יעקב מרגי: עזוב מהות.
יעקב מרגי: זה מיתוג, יח"צ.
יעקב מרגי: לא אני הגדרתי את זה.
יעקב מרגי: אני נשען על גדולים.
יעקב מרגי: פעם הם הקליטו את - - - הישיבה, הוא אמר להם.
יעקב מרגי: הם באו לשאול אותו לגבי תלמידים, לקבל וזה ואח שלה ואבא שלה כזה, וזה התחיל להתעסק עם זה.
יעקב מרגי: הוא אומר לו מה, גאווה?
יעקב מרגי: הכל עניין של גאווה?
יעקב מרגי: זה יח"צ ומיתוג של מוסדות על גב אותן נשמות רכות.
יעקב מרגי: ואנחנו משחקים ומשתפים איתם פעולה בקטע הזה.
יעקב מרגי: לכן עוד פעם אני אומר, גבעת זאב.
יעקב מרגי: בסדר, אתה יודע מה, ביישובי סובב ירושלים שיש שתיים, אחת, אני יעקב מרגי לא הייתי פותח את הדיון היום בזה.
יעקב מרגי: כשהמחוז של משרד החינוך שאמור לעזור לי לפתור את הבעיה בירושלים, שהיא עיקר הבעיה, כי בבני ברק אני פתרתי להם, לא הם.
יעקב מרגי: נתתי הנחיה, יש גם רבנים שמטפלים, שם משבצים את X ל-Y ואת Y ל-Z וזה לא מגיע לפתחנו.
יעקב מרגי: תאר לך שבבני ברק גם היינו פותחים את זה?
יעקב מרגי: היינו יושבים פה כל שנה עם 600-700 בנות, אבל מסתדרים.
יעקב מרגי: משרד החינוך מאשר להביא מגבעת זאב בנות?
יעקב מרגי: הרי כשמשרד החינוך רצה לפתור את הבעיה בכיתות א' מה עשה?
יעקב מרגי: שם חוקרים פרטיים על הורים ששינו כתובת ולא קיבל תלמיד אחד בכיתה א' מגבעת זאב.
יעקב מרגי: בתיכונים השרץ הזה מוכשר, כי זה גאווה.
יעקב מרגי: גאווה.
יעקב מרגי: סליחה צביקה, לקחת אוויר?
יעקב מרגי: נחת?
יעקב מרגי: תשלים, יש לך עוד דקה לסיים.
יעקב מרגי: אין לי זמן, בשעה שתים עשרה ורגע הדיון מסתיים.
<צביקה כהן: תראה, האמת היא שבנושא מהסוג הזה השתיקה היא יותר רועמת מאשר האמירה, בגלל שכל אמירה לא תעטוף את מה ש - - -
יעקב מרגי: שייקספיר אמר את זה בכיוון ההפוך.
יעקב מרגי: הוא אמר – מול חומר מעשי המילים רק מקררות.
<צביקה כהן: מכל מקום חברים, אותן בנות שמגיעות גם מחוץ לירושלים, שראש הסמינר עושה שני דברים, מצד אחד מקבל, מצד שני אומר לאותה ילדה אחרת, צביקה כהן לא מרשה לקבל.
<צביקה כהן: ותבדוק.
<צביקה כהן: לך על - - - עם אותו מכחול, עם אותו קו מתאר ותראה שזה בדיוק אותן התנהלויות שיש בתוך בנות ירושלים.
<צביקה כהן: זאת אומרת שפתחו את השערים לקבוצה מסוימת.
<צביקה כהן: לכן הרב, יושב ראש ועדת הכספים, נלחם לפתוח.
<צביקה כהן: לכן אני חוזר ואומר לכם, חברים - - -
יעקב מרגי: לסיכום, משפט אחרון.
<קריאה: מה רוצה לפתוח?
<צביקה כהן: את הרישום מחוץ לירושלים.
<קריאה: חשבתי את המוכשר ש - - -
יעקב מרגי: הוא אומר לך לא.
יעקב מרגי: צביקה מדבר מילים גבוהות.
יעקב מרגי: במילים של השכונה הוא אומר לך תקשיב, שלא תחשוב שהוא נתן הנחיה לקבל את כל הבנות בגבעת זאב.
יעקב מרגי: גם שם יש כללים.
יעקב מרגי: זה באותו יחס של אפליה גם בזה.
<צביקה כהן: הוא לא יגיד - - -
יעקב מרגי: הבנתי, אני אמרתי, לא אתה.
<צביקה כהן: חברים, אני קורא לכם לקיים דיון משותף אתנו במידית ולתת לנו התנהלות ושליטה על מסלול התהליך, לא בתוצאה.
<צביקה כהן: אני לא אהיה בתוצאה.
<צביקה כהן: אל תשימו אותי ב- - -
יעקב מרגי: תפרט את זה.
יעקב מרגי: תפרוט את זה למעשים.
<צביקה כהן: אל תתנו לי לשבץ בנות בחודשים מרס-אפריל.
<צביקה כהן: לא רוצה להיות שם.
<צביקה כהן: בגלל שכשאני אהיה שם וכשאני רואה את אותן רשימות שהן כבר לכאורה סתומות, גמורות, חתומות, אתה יודע - - -
יעקב מרגי: מי מונע ממך?
<צביקה כהן: אני אספר סיפור.
יעקב מרגי: מי מונע ממך - - -
<צביקה כהן: אני אספר לך סיפור מרגיז נורא.
<צביקה כהן: הרב ליברמן בירושלים, השאיר לנו - - -
<קריאה: החוק.
יעקב מרגי: תן לו לענות.
<צביקה כהן: אתה יודע מה, עזוב.
<צביקה כהן: לא נגיד שמות.
יעקב מרגי: לא, בלי שמות של ילדים.
<יהודית גידלי: לא של ילדים.
יעקב מרגי: אתה יכול לומר שם פרטי, זה לא מזהה בלי שם משפחה.
<צביקה כהן: יש לנו בתי ספר מצוינים בירושלים, נהדרים, בסדר?
<צביקה כהן: ותשמעו אותי, כשאני מקבל שיבוץ בסוף התהליך, אני מקבל שיבוץ של אחיות.
<צביקה כהן: אתה יכול לשבץ לנו אחיות, לא מעבר לזה.
<צביקה כהן: זאת אומרת שאין לנו אפשרות בתקנות האלה לפעול בצורה הגונה.
<צביקה כהן: ואני אומר לכם, קחו את התהליך הזה חזרה אליכם, בגלל שאם אנחנו לא שולטים בו - - -
יעקב מרגי: תקשיב, לו יצור בתחילת תהליך הרישום - - -
<צביקה כהן: אין מקום ב - - -
יעקב מרגי: רגע, תן לי לשאול שאלה.
יעקב מרגי: אם היית מקבל מנדט או אישור בתחילת עונת הרישום נקרא לזה, להביא שיבוץ למוסדות.
<צביקה כהן: מאד פשוט.
יעקב מרגי: זה היה פותר לך את הבעיה?
<צביקה כהן: כן.
<צביקה כהן: אני לא רוצה להיות הרשם.
<צביקה כהן: אני לא רוצה לנהל את ה - - -
יעקב מרגי: יואב ללום, לך יש דקתיים.
<יואב ללום: לא, נו, אל תעשה את זה.
<צביקה כהן: קח את זה חזרה אליך.
יעקב מרגי: צביקה, דיברת רבע שעה.
<צביקה כהן: לא, לא, לא, זה פוליטיקאי.
יעקב מרגי: צביקה, אתה לא מדבר איתו מעבר לשולחן, נקודה.
<צביקה כהן: אבל זה פוליטיקאי - - -
יעקב מרגי: צביקה.
<צביקה כהן: לא, זה משהו - - -
<לירון ספרד: לא, אתה - - -
יעקב מרגי: לירון, סליחה, לא קיבלת רשות דיבור.
<צביקה כהן: חברה, אנחנו - - - באותו צד.
<צביקה כהן: לא הבנתי - - -
יעקב מרגי: סליחה, אתה ממונה על החינוך.
<צביקה כהן: אדוני, אנחנו לא בצד אחד פה?
יעקב מרגי: תודה, לא, לא, אז לא שמעת את דברי הפתיחה שלי.
<צביקה כהן: אנחנו לא בצד אחד, אז תלכו ו - - - בכלל.
יעקב מרגי: אנחנו לא בצד אחד.
<צביקה כהן: הייתי בטוח שאנחנו בצד אחד כל הזמן.
יעקב מרגי: לירון, סליחה, אל תפריע.
<יואב ללום: טוב, אני רוצה להתחבר לדברים שצביקה כהן סיים בהם ואיתם להתחיל ואחר כך - - -
יעקב מרגי: ומי כבודו, רק שיידעו לפרוטוקול?
<יואב ללום: יואב ללום, עורך דין, מנכ"ל עמותת נוער כהלכה.
<יואב ללום: אני רוצה להתחיל בדברים שסיים איתם צביקה בעניין של התהליך.
<יואב ללום: התהליך הוא בעייתי.
<יואב ללום: הוא בעייתי גם במובן שאם נגיד ונקבל את דרישתו של צביקה, שהעיריות הן אלה שיהיו בעלות הסמכות ובעלות הכוח, אז בעיריית ירושלים זה יחסית עובד.
<יואב ללום: מה נעשה עם ערים כמו של גוטרמן, שדחפו את כל הבנות הספרדיות - - -
יעקב מרגי: מה זה גוטרמן?
יעקב מרגי: הציבור לא יודע.
<יואב ללום: גוטרמן זה קריית ספר, מודיעין עילית, שדחפו את כל הבנות לסמינר ספרדי נתיבות חכמה.
<יואב ללום: את כל הבנות שכל הסמינרים לא רצו, דחפו אותן לשם.
<יואב ללום: וכשהמוסד מערער בפני המחוז, אז הערר שלו כמובן נדחה, כי לא בודקים שום דבר לגופו באמת במחוז החרדי.
<יואב ללום: אז יש פה בכל התהליך הזה בעיה.
<יואב ללום: יצאו פה נהלים חדשים, שמר זהבי מנהל המחוז אץ רץ להוציא אותם אחרי הליך בבית המשפט, שאני הגשתי עתירה בעתירה של השיבוצים שנה שעברה.
<יואב ללום: פתאום הוא נהיה זריז, מוציא נהלים צ'יק צ'ק.
<יואב ללום: נהלים שהמוסדות יכולים לערער על החלטת השיבוץ.
<יואב ללום: מהר מאד הוא הוציא נהלים.
<יואב ללום: כשהנהלים של הערעורים של הבנות הם משנת 2006 עד היום, יצאו אולי ארבע או חמש גרסאות.
<יואב ללום: זה מה שיצא.
<יואב ללום: אז פתאום פה בלדאוג למוסדות הוא זריז.
<יואב ללום: הוא מאד זריז איציק זהבי והצוות שלו.
<יואב ללום: אני רוצה לתת מספרים.
<יואב ללום: בשנים האחרונות - - -
יעקב מרגי: איציק זהבי בשבילך הוא מנהל המחוז החרדי.
<יואב ללום: לצערי, עם כל הצער שבדבר.
יעקב מרגי: תכבד, סליחה.
<יואב ללום: אני אומר את דעתי.
<יואב ללום: בשנים 2013, 2014 ו-2015, היו עררים בתקופת מנהל המחוז הקודם, כשמר זהבי מתראיין בכל מקום וטעון שהוא תיקן את המערכת.
<יואב ללום: אז בואו נראה מספרים קצת.
<יואב ללום: בשנת 2013 – 119 עררים.
<יואב ללום: בשנת 2014 – 124 עררים.
<מירב ישראלי: כמה התקבלו?
<יואב ללום: שנייה, אני אתן פרטים בשנה האחרונה.
יעקב מרגי: כמה נדחו על הסף.
<יואב ללום: בשנת 2015 יש 75 עררים, בגלל היד הקשה שמפעיל שמעוני ושצביקה יוכל לאשר אותם.
<יואב ללום: ומתוך 75 עררים רק שני עררים נדחים.
<יואב ללום: השנה המחוז החרדי מטפל ב-250 עררים למיטב ידיעתי, מהמקורות שלי.
<יואב ללום: 250 עררים טופלו השנה על ידי המחוז החרדי, מרביתם נדחו.
<יואב ללום: מרביתם נדחו בלי דיון.
יעקב מרגי: אתה יודע לומר לי כמה על הסף?
<יואב ללום: מרביתם נדחו על הסף.
<יואב ללום: את הנתונים, חבר הכנסת מרגי, אני משער שאם אתה תבקש אותם אתה תקבל אותם.
<יואב ללום: אני אצטרך להגיש עתירת חופש מידע כדי לקבל.
יעקב מרגי: אתמול בערב קיבלנו.
<יואב ללום: ואני אגיש עתירת חופש מידע אם צריך.
<יואב ללום: בנתון הזה אני רוצה לומר, זה הנתון.
<יואב ללום: הם דחו עררים על הסף במקרים שאני ליוויתי.
<יואב ללום: אני יכול להראות את הניירות האלה.
<יואב ללום: תלמידה מורחקת בניגוד לנוהל הרחקת תלמיד.
<יואב ללום: תלמידה מהעיר נתיבות, לא נפרט את הפרטים.
<יואב ללום: מר זהבי מכנס ועדת ערר.
<יואב ללום: זה לא ועדת ערר, זה צריך להיות בטיפול המפקח.
<יואב ללום: אין ועדת ערר על הרחקת תלמידה באמצע תהליך.
<יואב ללום: הוא נותן החלטה של ועדת ערר.
יעקב מרגי: לירון, אתה יכול להתייחס לזה?
<יואב ללום: הוא נותן החלטה של ועדת הערר, מר זהבי, והוא מקבל את התלמידה כמו שאמרת, לאחר שעיינתי בעמדת בית הספר.
<יואב ללום: בסדר?
<יואב ללום: זה הנתונים.
<יואב ללום: זה הדברים.
<יואב ללום: בעניין של הרישום המוקדם, צביקה, אחרי הדיון הקודם, כשישב פה סגן ראש העיר או חבר המועצה מגבעת זאב והלין על הרישום המוקדם, עשיתי שיחה מהמילואים שלי, בספטמבר, כשהייתי במילואים, עם לירון ספרד, שיחה טלפונית שעסקה במקרה של משפחה אחרת מאשקלון, ששם וועדת הערר הפכה להיות ועדת משמרת הצניעות.
<יואב ללום: גם זה הסמכות של זהבי, להחליט מה צנוע ולא צנוע, כי הוא מבין בתחום מאד מאד מאד.
<יואב ללום: אז באותו שיחה, שאני עם לירון ספרד בטלפון, באותה שיחה אני אומר ללירון, לירון שמעת?
<יואב ללום: עדויות מהשטח על רישום מוקדם.
<יואב ללום: צועק את זה צביקה כהן.
<יואב ללום: אומר לי לירון ספרד - אני לא יכול להתעסק עם הצהרות של פוליטיקאים, אני רשות מנהלית; ואני מסכים איתו בפן המשפטי.
<יואב ללום: מסכים איתו.
<יואב ללום: אני רשות מנהלית, אני צריך לקבל יותר.
<יואב ללום: אני צריך לקבל תלונה.
<יואב ללום: אני צריך לקבל מקרה שאני אוכל לעקוב אחריו.
<יואב ללום: אז העברתי לו מקרה בספטמבר.
<יואב ללום: בספטמבר העברתי לו מקרה בירושלים על רישום מוקדם ספציפי.
<יואב ללום: מה קרה עם זה?
יעקב מרגי: צביקה, מי הסמכות המקצועית אצלך?
יעקב מרגי: שם, שם.
<צביקה כהן: ברוך הלפגוט.
יעקב מרגי: ברוך הלפגוט, יעלה על הדעת שאתה תגיש תלונה על רישום מוקדם על מנהל סמינר חרדי?
<ברוך הלפגוט: אנחנו יזמנו שהחינוך העצמאי, שהוא האחראי למעשה על כמעט 90% מהבנות בירושלים, שהן אלו שעוברות לסמינרים.
<ברוך הלפגוט: יצא איסור לכל המנהלות בשיתוף פעולה עם - - -
יעקב מרגי: יצא איסור, בסדר, בוא.
<ברוך הלפגוט: לא, זה - - -
יעקב מרגי: אני גם רוצה להעמיד אותך במצבים.
יעקב מרגי: רבותי, יש פה - - -
<ברוך הלפגוט: אבל אנחנו יודעים שזה לא - - -
יעקב מרגי: תודה, הבנו, תודה.
<צביקה כהן: תבדקו - - -
יעקב מרגי: צביקה, למה אתה עוזר לי?
יעקב מרגי: אל תעזור לי, צביקה.
<יואב ללום: אני רוצה יותר ממשפט, יש לי עוד הרבה מה להגיד, אבל אני אסיים במשפט.
יעקב מרגי: יואב תסכם.
יעקב מרגי: זה לא יהיה הדיון האחרון.
<יואב ללום: אין בעיה, אני אומר משפט אחד.
<יואב ללום: קודם כל חברי הכנסת כהן - - -
יעקב מרגי: אז מפוליטיקאי אי אפשר לקבל, מאיש מקצוע אני - - -
<יואב ללום: אתה אמרת - - -
יעקב מרגי: מהפוליטיקאי אי אפשר לקבל.
יעקב מרגי: אני את איש המקצוע שהוא לא יגיש והבנות משלמות את המחיר.
<יואב ללום: ואני מגיש וזה לא מטופל.
<יואב ללום: אני מגיש וזה לא מטופל וחשוב לומר את זה.
<יואב ללום: חבר הכנסת כהן, אמרת על זה שמפקחים הולכים לבר מצוות.
<יואב ללום: אז אני רק רוצה להגיד לך, שבזמנו כששמעוני היה מנהל המחוז, הבאנו לו את זה שהחינוך העצמאי נתן מתנות לחג למפקחים, מעטפות עם תלושים, בסדר?
<יואב ללום: אז במשרד החינוך זה קצת יותר מתקדם כנראה ממשרד הרווחה בנושא הזה.
<יואב ללום: בכל מקרה אני רוצה - - -
יעקב מרגי: בוא, אתה אומר דברים שהם - - -
<יואב ללום: אני אומר דבר שאפשר לבדוק אותו עם שמעוני.
יעקב מרגי: בוא, אני בהסתייגות אומר זאת.
<יואב ללום: אני רוצה לסיים עם משפט אחד.
<יואב ללום: אני אומר וחוזר ואומר, ההליך הזה, אני באמת בעד שההליך הזה צריך לשדד אותו.
<יואב ללום: צריך לשדד את ההליך הזה-.
<יואב ללום: צביקה, אתה מפריע לי.
יעקב מרגי: צביקה, שום דבר לא אישי פה.
יעקב מרגי: אף אחד לא אישי פה.
<יואב ללום: צריך לשדד את התהליך הזה, צריך לשנות אותו מהמסד ועד הטפחות.
יעקב מרגי: יואב, אני רוצה תגובה.
יעקב מרגי: רבע שעה לפחות אני צריך תגובה ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: אורה חכם, רצית משפט?
<אורה חכם: משפט אחד.
יעקב מרגי: משהו שלא נאמר, יאללה, בבקשה גברתי.
<אורה חכם: מצד אחד אני הולכת דברי כפירה להציע.
<אורה חכם: רגע, רגע.
יעקב מרגי: יש לי אוזניים רגישות.
<אורה חכם: אבל מה זה?
יעקב מרגי: את יכולה להתחשב בי?
<אורה חכם: לא כפירה שהיא כפירה דתית.
יעקב מרגי: אה, בסדר, בסדר.
<אורה חכם: כפירה מבחינת המאמץ המשותף שלנו בהקמת מדינת ישראל.
<אורה חכם: מי יפסיד בסופו של דבר?
<אורה חכם: רק החרדים האשכנזים יפסידו.
<אורה חכם: כי ככה אתם דוחפים את העניין להקמת מחוז ספרדי חרדי.
<אורה חכם: ומי יהיה בסוף הרוב?
<אורה חכם: אני שואלת את כל אלה שמצדדים ועושים את זה.
<אורה חכם: אז אם אתה מושל, תמשוך גם בשכל, לא רק מה שאומרים לך אנשים קיצוניים.
<אורה חכם: זה מה שיש לי להגיד לכם.
<אורה חכם: אז חבל.
<אורה חכם: תקבלו ותעשו ותיישרו קו.
<אורה חכם: אתם לא נולדתם אשכנזים.
<אורה חכם: הייתם פעם גם ספרדים, אז תחזרו למקורות שלכם.
יעקב מרגי: את יודעת, זה לא דברי כפירה, אלה דברי אלוקים חיים.
יעקב מרגי: זה לא כפירה.
<אורה חכם: אולי בשבילו זה כפירה.
<איציק זהבי: טוב, צהריים טובים אדוני יושב הראש.
<איציק זהבי: כמובן שאני כואב את כאב ואני חושב שמה שאתה ביקשת לעשות, עבודה מכוננת, אני חושב שאנחנו עושים אותה.
<איציק זהבי: עבדנו באופן צמוד כל השנה האחרונה ואני מקווה שנמשיך לעבוד ככה גם בשנה הבאה, כדי שנוכל לקדם את התהליכים.
<איציק זהבי: כדי להיות יותר נתון בתוך המספרים אז אני אומר, ואגב צריך להגיד איזו מילה או שתיים על המחוז החרדי.
<איציק זהבי: אנחנו היום מטפלים ב-435,000 תלמידים מגילאי 3 ועד גילאי י"ג-י"ד.
<איציק זהבי: אנחנו עושים מהפכה בכל מה שקשור לעבודה במחוז החרדי, על כל מה שהיה.
<איציק זהבי: אף שנה לא נראתה כל כך טובה מכל הזוויות ומכל הפעולות, וזה לא עניין של-.
<איציק זהבי: כואב לך בגרון, מר ללום?
<יואב ללום: כואב לי בגרון כשאתה - - -
יעקב מרגי: איציק, אתה רוצה - - -
<איציק זהבי: אדוני יושב הראש, אי אפשר - - -
יעקב מרגי: סליחה, לא, לא, לא, אתה תקשיב לי עכשיו.
יעקב מרגי: אתה מבקש ממני, אז תקשיב.
<איציק זהבי: אני מקשיב, כן, כן.
יעקב מרגי: אתה רוצה שיהיה לך יותר קל בדיון?
יעקב מרגי: תתעלם גם מכחכוחים.
<איציק זהבי: קשה לי גם ככה - - -
יעקב מרגי: אני לא שמתי לב.
יעקב מרגי: תאמין לי, אם אתה רוצה לדבר, דבר לפרוטוקול, דבר אלי.
יעקב מרגי: בבקשה, בלי קריאות ביניים.
<איציק זהבי: אני מדבר לפרוטוקול.
יעקב מרגי: בבקשה לא להפריע לדובר.
<איציק זהבי: אדוני יושב הראש, אני מאד מכבד אותך ואת העשייה שלך ואני חושב שלבוא ולהשתלח בצורה הזו ובאופן הזה במחוז – ואם בשנה שעברה השתלחו בעובדים שלו ועכשיו משתלחים בי, זה בסדר.
<איציק זהבי: זה חלק מהעניין.
<איציק זהבי: אני אחראי על כל הפעולות הללו ואני עושה אותן בשליחות מלאה, באמונה מלאה, במקצועיות מלאה ועלי אין אף אחד שמשפיע בדברים הללו.
<איציק זהבי: חד וחלק.
<איציק זהבי: יותר מזה אני אגיד.
<איציק זהבי: אנחנו קידמנו את הפעולה בקרב הציבור החרדי בנושא החינוך, כמו שלא היה באף שנה.
<איציק זהבי: נכון, כי רק שנה וחצי יש מחוז שהוא מחוז חרדי וצריך לקדם את הפעולה הזאת.
<איציק זהבי: שנה ותשעה חודשים, סליחה, כדי להיות מדויקים.
<איציק זהבי: אז אנחנו נותנים מענים על כל המשתמע מכך, מקידום לימודים ומקידום בגרויות וממניעת נשירה.
יעקב מרגי: הדיון היום הוא על טיפול בשיבוץ בנות בלבד.
<איציק זהבי: והדיון היום הוא על שיבוץ, אני מגיע ברשותך אדוני.
<איציק זהבי: השנה עלו בכל הארץ 12,496 בנות לכיתה ט', ב-170 סמינרים בכל רחבי הארץ.
<איציק זהבי: אנחנו יודעים בירושלים לבד, צביקה מוביל את העניין הזה יחד עם ברוך והצוות המקצועי – 2,940 בנות.
<איציק זהבי: אנחנו מדברים בבני ברק על 1,778 בנות.
<איציק זהבי: אנחנו מדברים על כמויות אדירות של בנות, שכן, בסוף התהליך כולו עדיין נשארו – אדוני יושב הראש, כמו שציינת – מקרים, אנחנו לא נתייחס אחד אחד, אבל בשמחה אנחנו נוכל לשבת אצלך בלשכה ולעבור אחד אחד ולתת מענה סוף סוף סופי לכל השמות שנמסרו - - -
יעקב מרגי: התקנות היו אמורות לסיים את כל התהליך ב-30 ביוני.
<איציק זהבי: נכון, ואנחנו - - -
יעקב מרגי: התרעתי שוועדה אחת לא תספיק.
<איציק זהבי: אתה צוד-.
<איציק זהבי: אלף אנחנו עובדים בצורה אינטנסיבית כל הזמן.
יעקב מרגי: זה לא עוזר לי.
<איציק זהבי: ברשותך - - -
יעקב מרגי: זה לא עוזר לבנות, בוא, איציק, תקשיב.
<איציק זהבי: ברשותך אדוני, אני רוצה - - -
<איציק זהבי: אני הכנתי פה להגיד - - -
יעקב מרגי: אני אתן לך לסיים את כל דבריך, לכן השארתי לך רבע שעה זמן.
יעקב מרגי: רק אני מבקש לא ללכת למפלטים הכי נוחים.
יעקב מרגי: בוא תקשיב, כמו שאמרתי אני לא בוחר את אזורי הנוחות שלי.
יעקב מרגי: אני הולך כמו אחד שנכנס דווקא לאזורי אי הנוחות.
יעקב מרגי: יכולתי לבחור לי איזו נוחות ולא לטפל בסוגיה הזאת ואני לא עשה כך.
יעקב מרגי: אני אעשה שקר בנפשי.
יעקב מרגי: אני בא ואומר, הדיון היום זה לא על תפקוד המחוז החרדי.
יעקב מרגי: הדיון היום הוא נקודה אחת בלבד: שיבוץ הבנות בסמינרים – תהליך עבודת הרישום על פי התקנות.