GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יפה בן דוד: אני הלכתי וביקרתי גם את צוות המורים, גם את המורה.
<יפה בן דוד: תראו איזה תעצומות נפש צריכות להיות למורה, שמיד חזרה לעבודה.
<יפה בן דוד: זה מורה שהייתה בכיתה, הילדים יצאו מהכיתה.
<יפה בן דוד: שני תלמידים בני 17, שהם לא מבית הספר, נכנסו בדרך לא דרך.
<יפה בן דוד: בהתחלה לא נתנו להם להיכנס, אבל הם מצאו את הדרך ונכנסו .
<יפה בן דוד: פגשו ילד, תלמיד בכיתה ז', שהוא ראה את האקדח והם אמרו לו את תדבר, תלך מפה מהר.
<יפה בן דוד: רק בחקירה הוא גם אמר את זה.
<יפה בן דוד: המורה שמעה פתיחה של אקדח והיא לא הספיקה להסתובב והם ירו בגבה.
<יפה בן דוד: ואז היא קמה ופשוט פנתה לאחת המורות כדי שתראה פשוט את האלימות וממה זה נגרם.
<יפה בן דוד: אבל מעבר לאלימות הפיזית, יש את מה שנקרא נושא הפגיעה הנפשית.
<יפה בן דוד: אני גם מצרה ואני אמרתי את זה גם בתקשורת, זה לא מעשה קונדס.
<יפה בן דוד: ילדים הגיעו בכוונת מכוון לפגוע.
<יפה בן דוד: הם יכלו לפגוע באותה מידה בתלמיד - - -
יעקב מרגי: בני כמה היו התלמידים הפוגעים?
<יפה בן דוד: בני 17.
<יפה בן דוד: הם הגיעו באמת בכוונת מכוון.
<יפה בן דוד: אם לא היו פוגעים במורה, אז הם היו פוגעים בתלמיד.
אמיר אוחנה: הם חיפשו אותה ספציפית, אגב?
<יפה בן דוד: לא.
<יפה בן דוד: הם לא מכירים אותה.
<יפה בן דוד: הם פשוט ראו אותה יושבת בכיתה ואז הם ניצלו את ההזדמנות, דרכו מיד את האקדח.
<יפה בן דוד: וזה מקרה אחד ויש לנו עוד הרבה מקרים כאלה.
<יפה בן דוד: לכן אני פניתי לרן ואמרתי לו תקשיב, בוא נעשה מעשה לפחות שיזעזע קצת את המערכת.
<יפה בן דוד: שמישהו יקשיב למה שקורה.
<יפה בן דוד: והשבתנו את המערכת העל יסודית, כאשר נעשו מאמצים כבירים למנוע גם את ההשבתה הזאת, אבל לא צלח בידם, כי היינו איתנים בדעתנו לעשות זאת.
<יפה בן דוד: תראו, השבתה היא לא הפתרון.
<יפה בן דוד: השבתה היא לא פיתרון.
<קריאה: וכשזה נגד תלמיד זה גם השבתה?
<יפה בן דוד: סליחה, השבתה היא לא פיתרון.
יעקב מרגי: זו שאלה שלה, היא תענה תשובה.
<יפה בן דוד: הפיתרון חייב להיות קודם כל מניעה.
<יפה בן דוד: והסברה ללא ענישה, ללא אכיפה, לא תפתור את הבעיה וזה מה שאנחנו דורשים.
<יפה בן דוד: אני אומרת לכם שיש גם מקרים רבים שמורה ניגשת למשטרה.
<יפה בן דוד: מורה צריכה לגשת למשטרה להגיש תלונה וגם כאשר היא מגישה תלונה במשטרה, אחרי חקירה סוגרים את התיק ואומרים שאין עניין לציבור.
<יפה בן דוד: זאת אומרת אני לא מדברת על כך שהמורה צריכה גם להתייצב בפני אותו תלמיד שאותו היא מלמדת, כאשר היא הגישה תלונה במשטרה.
<יפה בן דוד: ואני לא מדברת גם על הלחץ שההורים מפעילים.
<יפה בן דוד: לכן לא יעלה על הדעת שתלמיד מתנהג באלימות וחוזר לכיתה, חוזר לאותו בית ספר.
<יפה בן דוד: אותו דבר ההורה.
<יפה בן דוד: לא יעלה על הדעת שהורה מתנהג באלימות, אם זה פיזית או מילולית כלפי עובד הוראה, והם דורשים ממנו ללכת ולהוציא צו הרחקה מבית הספר.
<יפה בן דוד: סליחה, יש מעסיק.
<יפה בן דוד: המעסיק צריך לדאוג לדברים הללו.
<יפה בן דוד: ולכן כן בכוונתנו גם להביא את זה ולעגן את הזכויות של עובדי ההוראה בחקיקה, שדמם לא יהיה הפקר.
<יפה בן דוד: אני רוצה לומר לכם, אם המצב ילך – והוא מצב הולך ומחמיר, כי אין מה לעשות.
<יפה בן דוד: זה פני החברה.
<יפה בן דוד: החברה לצערנו נעשתה אלימה והאלימות מגיעה גם לתוך בית הספר.
<יפה בן דוד: והיום בית ספר הוא לא מקום מוגן לא בשביל התלמידים וגם לא בשביל המורים.
<יפה בן דוד: מורים מגיעים היום לבית הספר בחשש גדול.
<יפה בן דוד: זה דבר שלא צריך להיות ואני חוזרת ואומרת אנחנו חייבים לחוקק – ושוב אני אומרת – זה לא רק משרד החינוך.
<יפה בן דוד: זה כלל המערכת.
<יפה בן דוד: זה לאגם משאבים ופשוט שגם התלמידים וגם ההורים יידעו מה הזכויות, אבל הם יידעו גם מה החובות.
<יפה בן דוד: לא יכול להיות ואנחנו לא ניתן שהמורים יהיו הפקר שאפשר לחבוט בהם.
אמיר אוחנה: יפה, כשאת אומרת שהתופעה הולכת ומתגברת - - -
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתגידו שגם הילדים לא יהיו הפקר.
יפעת שאשא ביטון: זה חשוב לי, שגם הילדים לא יהיו הפקר.
יעקב מרגי: יפעת, אבל הוא שואל שאלה, לא שומעים אותו.
<יפה בן דוד: הילדים הם לא הפקר, סליחה.
יעקב מרגי: רגע, יפה, לא בוועדת החינוך.
אמיר אוחנה: יפה, כשאת אומרת שהתופעה הולכת ומתגברת והחברה נהיית יותר אלימה וכו', זה מבוסס על נתונים?
<יפה בן דוד: אני מבססת את זה על כך שכמעט יום כן יום לא מגיעים אלי מקרים.
<יפה בן דוד: לא עשינו סקרים.
<יפה בן דוד: אנחנו רואים את המקרים.
יעקב מרגי: אולי משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אבל יש נתונים לגבי ילדים שנפגעו במערכת ואנחנו מדברים על מאות מקרים, כשאנחנו יודעים בוודאות שב-90% מהמקרים הפרקליטות סוגרת את התיק מכל מיני סיבות.
אמיר אוחנה: אני אשמח לשמוע את הנתונים.
יפעת שאשא ביטון: מערכת החינוך צריכה להבין - - -
יעקב מרגי: נדרוש את הנתונים.
יעקב מרגי: הנה אני א ומר לכם, אם אין נותנים, אם הם לא קיימים, אנחנו נדרוש אותם.
יפעת שאשא ביטון: אבל גם חשוב שלמערכת החינוך יהיו כלים להוציא לא רק את מי שהורשע בפלילים, שגם במקרה הזה הם לא מוציאים אותו, אלא גם מי שלא מתאים למערכת.
<יפה בן דוד: חבל שלא אספתם מקרים של מורים שנפגעו מאלימות.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא כופרים בזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו נהיה פה כדי להגן גם על המורים, אבל אני רוצה גם מכם לשמוע אמירה שאתם תגנו גם על הילדים.
יעקב מרגי: זה לא פינג פונג.
<יפה בן דוד: אנחנו מגנים על הילדים.
<יפה בן דוד: אנחנו לא צריכים, עם כל הכבוד, שפה יגידו לנו להגן על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אז הנה, הוא ממשיך ללמד שם.
יעקב מרגי: גברת יפה, עם כל הכבוד, בזה שאנחנו דורשים הגנה לתלמיד, אנחנו לא פוגעים בערך הגנת המורה.
<יפה בן דוד: בוודאי.
יעקב מרגי: לא ככה זה נשמע, אז בואי, אני מבקש.
יעקב מרגי: חברת הכנסת לאה פדידה ולאחר מכן ד"ר דליה אלוני.
לאה פדידה: צר לי שלאחר דבריה של חברת הכנסת, חברתי יפעת, את באה ומציגה מין עמדה רק של המורים.
לאה פדידה: אלימות היא אלימות, נקודה.
לאה פדידה: אלימות היא נגע רע.
לאה פדידה: אנחנו לא נמצאים פה משני צדי המתרס.
לאה פדידה: ואמרה חברתי בכבוד ועם המון כבוד למקצוע ההוראה ויש כבוד, אם יש אלימות זה אותם כללים.
לאה פדידה: כמו שדרשת בזה הרגע שהורה או תלמיד יקבל את חומרת העונש, כך גם מורה, על אחת כמה וכמה מורה בישראל, כמו כל תפקיד אחר.
לאה פדידה: כמו שאנחנו נסלח לתושב פשוט ולא לחבר כנסת, גם מורה צריכה להראות דוגמא ולשמש.
לאה פדידה: לכן אין פני משני צדי המתרס ולו מילה אחת.
לאה פדידה: מהסתדרות המורים כן הייתי רוצה לשמוע את זה, להגיד שדין אלימות כנגד מורה הוא דין אלימות כנגד ילד או ילדה.
לאה פדידה: ולכן צריך להתנהג באופן שווה.
לאה פדידה: אנחנו בחברה שלנו צריכים לגלות אפס סבלנות לאלימות והתכנסנו כאן בגלל שכן יש מקרים כאלה, שמורה אחת או שתיים, אין לי מושג כמה.
לאה פדידה: אני מאד מעריצה ומעריכה את סגל המורים שכן עושה עבודה נאמנה וטובה, אבל להיכן אותו ילד יכול לפנות?
לאה פדידה: ואותו דבר גם לגבי המורַה או המורה, אותו דין.
לאה פדידה: אנחנו חייבים לעשות מנגנון שיגלה אפס סבלנות כלפי אלימות.
יעקב מרגי: רבותי, אני חייב לומר שלוקחים את הדיון לכיוונים לא נכונים.
יעקב מרגי: ביום יום, בשעה שעה, ברגעים אלה, סגל המורים וצוות המורים מגן על הילדים שלנו.
יעקב מרגי: מתמודדים עם תופעות קשות.
יעקב מרגי: אני אומר לכם לפעמים אני, אני כהורה הולך לבית הספר, אני לא הייתי עומד בסיטואציה הזו של המורה, של המחנך של הבן שלי או של מורה בית הספר.
יפעת שאשא ביטון: נכון, חינוך זה מקצוע קשה.
יעקב מרגי: ביום יום, הגב, המגן האנושי של התלמידים אלה המורים.
יעקב מרגי: מורה שסרח ופועל בניגוד, צריך לטפל בו.
יפעת שאשא ביטון: מקומו לא שם, זה הסיפור.
יעקב מרגי: גם יפה תסכים.
יעקב מרגי: הורה שפעל צריך להיות מטופל, אבל צריך לומר, הפתיחות שלנו, וטוב שכך, אם פעם הייתה לנו יד - ואנחנו מדברים על אקדח אוויר באילת, אז נמשיך עם המושג המושאל.
יעקב מרגי: הייתה לנו אצבע רקה, קלה על ההדק בלהרחיק תלמידים או שהקשנו קצת על מערכת החינוך, בצדק.
יעקב מרגי: אבל אי אפשר יחד עם זאת לאבד כל ערך ולהפקיר.
יעקב מרגי: הילדים חייבים להיות מוגנים, חד משמעית.
יעקב מרגי: בין אם זה ילד מול ילד ובין אם הורה מול ילד ובין אם זה מורה מול ילד וכנ"ל הפוך, לכל הכיוונים.
יעקב מרגי: בית הספר חייב להיות מרחב מוגן, עם אוויר צח ללא אלימות.
יעקב מרגי: אני חייב לשים את זה ואני מבקש להחזיר את הדיון ולמקד.
יעקב מרגי: יפה, בהמשך תהיינה לך עוד התייחסויות.
יעקב מרגי: ד"ר דליה אלוני, בבקשה.
<דליה אלוני: אני ד"ר דליה אלוני, נציגה של הסתדרות הפסיכולוגים בישראל.
<דליה אלוני: אני מאד מודה לך על רשות הדיבור.
<דליה אלוני: אני מאד מסכימה עם מה שנאמר פה.
<דליה אלוני: כפי שאנחנו מצפים מילדים שירגישו מוגנות, ביטחון ושייכות לבית הספר על מנת שתתרחש למידה, כך אנחנו מחויבים גם לביטחון ולמוגנות של צוות המורים.
<דליה אלוני: אני רוצה להגיד שבכל זאת מה שקודם לאלימות הפיזית זה קודם כל תרבות השיח.
<דליה אלוני: קודם כל האלימות המילולית.
<דליה אלוני: קודם כל התקשורת שיש בין המורים להורים, בין מורים לילדים.
<דליה אלוני: והרבה מהתכניות צריכות להיות מכוונות קודם כל לשיח שמכבד ולשיפור התקשורת ולגייס את ההורים, כדי שבאמת הם יוכלו אחר כך לתת גיבוי לצוות המורים.
יעקב מרגי: כן, אבל אני רק משתתף בדיון ואומר לך שאחרי שנעשה את כל מה שאת ממליצה, ויש תופעת אלימות, איך מטפלים בה?
יעקב מרגי: איזה סמכויות יש גם למשרד החינוך וגם למורים, למנהל בית הספר וגם להורים כנגד.
יעקב מרגי: כל הדברים האלה הולכים על הגדרה של ה-ליד.
יעקב מרגי: כשמנהל בית ספר מקבל ילד לבית הספר ואומר לו אצלנו לא משאירים תלמידים מאחור, אנחנו נעשה הכל כדי שכל תלמיד וכו', אבל מה, אפס סובלנות לאלימות.
יעקב מרגי: וכשקורית תופעת אלימות, הוא מקסימום יכול לנזוף בו או לשלוח אותה להרחקה של יומיים או שלושה.
יעקב מרגי: בזה לא עקרת את התופעה.
יעקב מרגי: ברגע שילד מגיב באלימות הוא צריך טיפול.
יעקב מרגי: לכן אנחנו רוצים מעבר להפריח פה סיסמאות, השאלה אם אנחנו עושים זאת לא רק ברמת המקרו אלא ברמת המיקרו.
יעקב מרגי: אני יודע שיש תכניות, אני יודע שנעשים דברים, אבל השאלה אם אנחנו יודעים להוריד את זה ברמה הכמותית הזו לשטח.
יעקב מרגי: אני אתן לך לסיים.
<דליה אלוני: אז אני רק רוצה לסיים ולהגיד שבאמת התשתית הראשונה היא באמת של החינוך וההסברה, אבל בהחלט אני מסכימה שבסופו של דבר, כשקורים המקרים האלה, אנחנו מחויבים באמת לתת גיבוי לכל הרשויות ולכל הגופים שאמונים למצות את הדין.
יעקב מרגי: מתן מלך, שב סביב השולחן.
יעקב מרגי: כל מי שנרשם ולא יושב סביב השולחן, יחסוך לנו את הזמן ויישב סביב השולחן.
<מתן מלך: אדוני יושב הראש, חברי כנסת נכבדים.
<מתן מלך: שמי מתן ועד לפני שנה עבדתי כמדריך בכפר הנוער קדמה.
<מתן מלך: לפני שאספר לכם את מה שארע לי במהלך עבודתי בקדמה, חשוב לי להדגיש כי אני רואה חשיבות בקיומם של כפרי הנוער והפנימיות בישראל וברור שאלו מסגרות שסייעות ולפעמים אף מצילות נער או נערה הזקוקים להזדמנות נוספת.
<מתן מלך: עד לפני שנה הייתי חלק מקדמה כמדריך וזאת עד שהותקפתי באגרופים על ידי חניך ולתקיפה הזו קדמו לא מעט איומים על חיי.
<מתן מלך: בכל ערב הייתי מגיע עם סיום המשמרת דו"ח על כל החניכים ובדו"חות אלה, בעשרת הימים אם לא יותר, שקדמו לתקיפה, כתבתי שאני מאוים על ידי אותו הנער התוקף.
<מתן מלך: אני מאוכזב וכועס על הנהלת קדמה שבחרה ובוחרת להתעלם מהמקרה שלי ולא לקחה אחריות על התקיפה שעברתי במהלך עבודתי.
<מתן מלך: ההנהלה הקיימת בקדמה התעלמה מהדיווחים שלי ואותם הדו"חות אף נעלמו - - -
יעקב מרגי: מתן, בוא תן לי, אני מבין את סערת הרגשות, תן לי לעזור לך, שנייה.
יעקב מרגי: אני מוכן לדון באופן כללי על התופעה.
יעקב מרגי: זה מקרה פרטי.
יעקב מרגי: לא הזמנו לפה את קדמה כדי לקבל תגובה.
<מתן מלך: יש פה נציג גם במקרה.
יעקב מרגי: אני לא יודע אם הוא מוסמך.
<מתן מלך: כן, הוא מוסמך.
יעקב מרגי: אבל תשתדל, בוא תציג את המקרה באופן כללי, למרות סערת הרגשות.
יעקב מרגי: כי בכל זאת באת לכנסת לתרום לדיון.
<מתן מלך: ברור.
יעקב מרגי: אז אני מודה לך ומעריך זאת, כי זה לא פשוט, לא מובן מאליו, אבל תנסה להתמקד.
<מתן מלך: אני עדיין מבקש להציג את זה, כי יש לזה חשיבות.
<מתן מלך: בערב שאני הותקפתי, היה לי חשד שהנערים השתמשו בסמים.
<מתן מלך: אני דיווחתי על זה להנהלה לפני, דיווחתי על זה קודם ועם תחילת המשמרת, באותו יום שהותקפתי, כבר היו איומים כלפי עוד פעם.
<מתן מלך: במהלך כיבוי האורות הייתה המולה ענקית, אני הוקפתי על ידי מספר חניכים ואותו נער שאיים עלי, פשוט חבט בי באגרופים.
<מתן מלך: אני סבלתי משטפי דם ומזעזוע מוח ובהמשך אני סובל היום מפוסט טראומה.
<מתן מלך: אני חי את המקרה הזה כל יום וכל לילה ואני לא זוכר מה זה לישון בלי להתעורר בלילה.
<מתן מלך: מה שאני רוצה לומר פה והאזנתי לדיון שלכם, לי לא היה אף אחד שיגן עלי ולא היה מנגנון שבאמת אכפת לו ממני, כי יום אחרי שהגשתי את התלונה החלה מסכת של לחץ, של תגיש מכתב התפטרות ועד היום לא רק שהכפר לא לקח אחריות, אני עברתי חקירה באזהרה במשטרת ישראל, בגלל שעמדתי בהפגנת יחיד עם שלטים שקראתי לעזרה.
<מתן מלך: קראתי שצריך להעמיד את ההנהלה הזו לדין.
<מתן מלך: בבקשה, עוד 30 שניות.
<מתן מלך: אני רק מבקש לומר שאני מקווה שהוועדה הזאת תעשה את כל מה שהיא יכולה לטפל בהנהלת הכפר, על מנת למנוע שמקרים כאלה לא יהיו לא רק בקדמה, אלא במערכת החינוך.
<מתן מלך: תודה רבה.
יעקב מרגי: קדמה זה בקריית מלאכי ובקריית גת, אם אני לא טועה, נכון?
<מתן מלך: כן.
יעקב מרגי: אני אתייחס בקצרה, למרות שהפתעת אותנו עם מקרה פרטי, אבל אני אומר לך בצורה חד משמעית.
יעקב מרגי: אני אכנס לסוגיה הזו של מה שקרה, אבל זה לא חדש.
יעקב מרגי: היינו עדים לתלונות על תלמיד שחווה אלימות מתלמיד ודווקא התלמיד שחווה את האלימות נאלץ להחליף בית ספר.
יעקב מרגי: לא פעם ולא פעמיים.
יעקב מרגי: הכי קל לפתור את הבעיה ולשחרר את מתן, לפטר את מתן והוא פטר את הבעיה.
יעקב מרגי: כי מה לעשות?
יעקב מרגי: כי בכפרי הנוער מטפלים בתלמידים מהסוג הזה.
יעקב מרגי: אבל הוא לא צריך לשלם את המחיר.
יעקב מרגי: אם מדברים על לתת באמת תחושה של ביטחון לסגל ההוראה, לצוות, אני חושב שהדוגמא שהבאת פה היא דוגמא חיה, שאסור שזה יקרה.
יעקב מרגי: איך אומרים, כשיש דוגמא חיובית אומרים ממך יראו וילמדו.
יעקב מרגי: אני מקווה שמהמקרה שלך לא יראו ולא ילמדו, אלא הפוך.
יעקב מרגי: ההיפך הוא הנכון, צריך לתת את הגיבוי המלא.
יעקב מרגי: אני לא רוצה את כל הפרטים.
יעקב מרגי: אני מוכן לקבל פנייה ממך.
<מתן מלך: אני אעביר לך.
יעקב מרגי: אם צריך דיון, נעשה דיון.
יעקב מרגי: אם צריך לעשות בירור, נעשה בירור.
יעקב מרגי: נתמודד עם הסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: איגי, בבקשה.
<נעה גולני: שלום.
<נעה גולני: תודה אדוני יושב הראש.
<נעה גולני: לפני שאני אכנס לדברים אני רק אגיד שאלימות כלפי מורים היא כמובן דבר שהוא לא מקובל בשום צורה שהיא.
<נעה גולני: אני אציג.
<נעה גולני: שמי נועה, אני מייצגת היום את איגי – ארגון הנוער הגאה.
<נעה גולני: אני פה לדבר על העניין של התלמידים, אבל חשוב לי להגיד שאלימות כלפי מורים, כמו כל אלימות, היא אלימות שהיא לא מקובלת.
<נעה גולני: אנחנו ארגון נוער חינוכי, לכן אלימות כדבר, היא דבר שהוא לא מקובל.
<נעה גולני: אני שמחה להיות כאן ולדבר בפניכם בשם הארגון.
<נעה גולני: הארגון שלנו מפעיל כ-70 קבוצות על בסיס שבועי, ביותר מ-40 רשויות ברחבי הארץ.
<נעה גולני: בכל שבוע נפגשים יותר מ-2,500 חניכים וחניכות במסגרת הארגון.
<נעה גולני: למי שלא יודע, ארגון הנוער הגאה הוא בעיקרון הארגון הרשמי היחידי לנוער.
<נעה גולני: יש עוד ארגונים, אבל הוא הארגון הרשמי.
יעקב מרגי: ועכשיו תרומת
יעקב מרגי: כם לדיון בנושא האלימות.
<נעה גולני: אז מכון החקר של הארגון שלנו עורך מזה 12 שנים סקר אקלים בקרב תלמידי מערכת החינוך.
<נעה גולני: אני רוצה לשתף אתכם בממצאי הסקר של שנת 2016, בו השתתפו 1,100 חניכות וחניכים שלנו.
<נעה גולני: 80% מהמשיבים בסדר דיווחו כי הם חשופים לאלימות מילולית בבית הספר, כאשר כ-35% מהערות מגיעות מצוות ההוראה.
<נעה גולני: כ-25% מהמשיבים דיווחו כי בשנה החולפת הוטרדו מינית בשל נטייתם המינית או המגדרית.
<נעה גולני: כ-8% נפלו קורבן לאלימות פיזית בשל נטייתם המינית או המגדרית.
<נעה גולני: כפי שכבר ציינתי, הערות מילוליות מגיעות גם מצוותי ההוראה ונשאלים בסקר מעידים כי מחצית מצוותי ההוראה כלל לא מעירים כאשר הם נחשפים לאלימות מילולית מצד התלמידים.
<נעה גולני: איגי שם לעצמו מטרה לייצר סביבה חברתית בטוחה יותר לחניכות ולחניכים שלנו.
<נעה גולני: סביבה בטוחה יותר צריכה וחייבת להתקיים בבתי הספר.
<נעה גולני: אנו קוראים לוועדה לתמוך בבקשתנו לאמץ חוזר מנכ"ל המנחה את צוותי ההוראה לדרכי התנהלות בכל הקשור לתלמידות ותלמידים מהקהילה הגאה.
<נעה גולני: אני אוסיף ואגיד שאם אנחנו מדברים פה על אלימות כלפי מורים ואלימות כלפי תלמידים, כל עוד אני יכולה לבוא ולהגיד שחצי מהנשאלים בסקר – שזה חצי מהחניכים שלנו בעצם, אפילו יותר – מעידים על זה שיש התעלמות באלימות מילולית כזו או אחרת, אז אלימות גם תבוא כלפי מורים ואלימות תבוא כלפי תלמידים, כל עוד יש התעלמות מאלימות.
<נעה גולני: והתעלמות היא גם כשצועקים לילד – הומו – שהיום נחשבת עדיין לאחת הקללות שהכי אומרים לילדים – ומתעלמים ממנה באופן עקבי.
<נעה גולני: כי איך שהוא באיזו שהיא צורה היא לא נתפסת כקללה.
<נעה גולני: אז נכון, גם בעיני הומו היא לא קללה, אבל היא נעשית בצורה שהיא מעליבה ולכן ההתייחסות לא יכולה להיות של התעלמות.
<נעה גולני: וזאת לצערי הסיטואציה שבה החניכות והחניכים שלנו בנמצאים בה, כשמסגרת החינוך של בית הספר הוא המקום הבטוח שאמור להיות להם בסביבת היום וכיום לפחות 80% מהם אינם מרגישים בטוחים או אינם בטוחים בעצם במסגרת בתי הספר.
יעקב מרגי: התייחסנו לסוגיית עובדי הציבור.
יעקב מרגי: נציגת משרד המשפטים, בבקשה.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: עורך הדין ליאנה בלומנפלד מגד, ייעוץ וחקיקה (פלילי), משרד המשפטים.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אחד הדברים ששמענו כאן קודם היה לגבי ההתייחסות לעובדי הוראה כעובד ציבור בחוק העונשין ואני רוצה להתייחס לעניין הזה.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אני מניחה שיכול להיות שזה יעלה מכיוונים נוספים.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: קודם כל ברור שמדובר בנושא חשוב ואנחנו מצטרפים לכל האמירות שיש כאן.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אין מחלוקת שמדובר בעניין שצריך לטפל בו.
יעקב מרגי: יש חוק ספציפי לגבי נותני שירותים בשירות הציבורי?
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אני רוצה להתייחס דווקא לעבירה הספציפית שנמצאת בחוק העונשין, שהיא רלבנטית בדיוק למקרים האלה.
יעקב מרגי: זאת אומרת שהחקיקה מתייתרת.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אני לא יודעת.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אני מדברת על עבירות פליליות.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: יכול להיות שבעניין של סנקציות מנהליות, שיכול לנקוט בית הספר וכו', זה דבר - - -
יעקב מרגי: לא, זה סוגיה אחרת.
יעקב מרגי: במישור הפלילי.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אני מדברת כרגע על העמדה לדין פלילי, האם ניתן להעמיד לדין והאם יש מענה בחוק הקיים.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אז קודם כל אני אומר שכשאנחנו בוחנים, בכלל כשאנחנו באים לבדוק מקרים שבהם יש קושי או נראה שאין אכיפה, אז אנחנו בודקים את זה בדרך כלל בשני מישורים.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אחד השאלה האם יש בעיה בחוק הקיים, כלומר אין מענה, או האם יש בעיה באכיפת החוק.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אלו שתי שאלות שונות וכך אנחנו צריכים לבחון אותן.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אני גם מקדימה ואומרת שאני לא מכירה מספיק נתונים על היקף התופעה, גם כפי שהעלה כאן חבר הכנסת אוחנה ובכלל ויכול להיות שעל זה צריך להתקיים דיון נפרד לעניין הזה.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אני מתייחסת למה שקיים בחוק.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: קודם כל אני רוצה לומר שיש עבירה ייעודית בחוק העונשין, בסעיף 382 א' לחוק העונשין, זו עבירה שקוראים לי תקיפת עובד ציבור.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: משום שהיא חשובה כאן לדיון, אני רוצה להקריא אותה: סעיף קטן (א) אומר – התוקף עובד ציבור או מי שממלא חובה או תפקיד המוטלים עליו על פי דין, או מי שנותן שירות לציבור מטעם גוף המספק שירות לציבור והתקיפה קשורה למילוי חובתו או תפקידו של המותקף, דינו מאסר שלוש שנים.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: זה סעיף קטן (א).
<ליאנה בלומנפלד-מגד: סעיף קטן (ב) קובע עבירה של נסיבות מחמירות.
יעקב מרגי: ואני לא פרשן משפטי, יכול לומר לך שהבנתי ממך שמורה נכלל בהגדרה הזאת.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: נכון, נכון.
יפעת שאשא ביטון: חבל שאין אכיפה.
יעקב מרגי: לא, אבל זו בעיה שנוגעת להרבה תחומים.
יעקב מרגי: אבל קודם כל בדין הפלילי יש לה התייחסות.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אז אני רוצה להתייחס.
יפעת שאשא ביטון: כשהמערכת "תיתן בראש" וסליחה שאני אומרת את זה ככה, אז אולי מישהו יתעורר פה ויבין שאנחנו באמת מתכוונים כשאנחנו אומרים שאנחנו לא מרשים את האלימות הזאת.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אז אני רוצה להתייחס לזה.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אז קודם כל חשוב לי גם להתייחס לנסיבות המחמירות.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אחת מהנסיבות המחמירות היא אם מבצעים את התקיפה לצורך הכשלה בתפקיד, שזה בהחלט יכול להיות, בסיטואציות מסוימות לעלות בקנה אחד; או אם זה תקיפה בצוותא למשל, או באמצעות שימוש באיזה שהוא נשק חם או קר, אז העונש שבצד העבירה הוא כבר 5 שנים.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אני מזכירה שיש גם את הסעיף הכללי וגם את הסעיף המיוחד של נסיבות מחמירות.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: עכשיו חשוב לדעת שהסעיף הזה הוא סעיף שמרחיב את התכולה שלו לא רק על עובד ציבור, כפי שהוא מוגדר בהגדרות הכלליות בחוק העונשין, אלא כפי שאמרתי גם על מי שממלא חובה וכו', נותן שירות ציבורי.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: לכן להבנתנו הוא חל גם על עובדי הוראה גם במוסד שאינו מוכר רשמי.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: לכן חשוב לי להגיד בהמשך לדברים שאמר יושב הראש לגבי הגדרת עובד ציבור, זה רחב יותר הסעיף הזה, משום שהוא לא כבול להגדרה של עובד ציבור בהוראות הכלליות, אלא קובע שהוא חל על בעלי תפקידים נוספים.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: עובדי הוראה של מוסדות שאינם מוכרים וכו', הם בהחלט נכנסים בתוך הסעיף הזה להבנתנו.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: גם.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: עכשיו אני כמובן מזכירה, זה לא מוקד הדיון, אבל אני רוצה שזה יהיה על השולחן.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: יש עוד עבירות רלבנטיות בחוק העונשין לפי מקרים ספציפיים, שיכולות להיות מתאימות.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: יש עבירות של איומים, עבירה של תקיפה, עבירה של תקיפה חבלנית וכו', שלהן אין גורם ספציפי שמולו אתה מבצע.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: הן עבירות פליליות, זה חל כלפי כל אדם, אבל הן גם יכולות רלבנטיות אם למשל זה לא תקיפה וזה איום.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: לכן אני רוצה להגיד שבאמת יש מענה כבר במצב הקיים.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: כששמענו על הקשיים שעולים סביב הדבר הזה, אנחנו הצענו ואנחנו מזמינים כמובן גם את הוועדה, אם הוועדה תרצה לבדוק או אפשר לקיים גם דיון במש/רד המשפטים וכו', מול גורמי האכיפה, משטרה, פרקליטות, באמת עם נתונים קונקרטיים על מספר התלונות שמוגשות, מספר כתבי האישום שמוגשים.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: מה בתי המשפט אומרים בעבירות האלה.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: האם גזרי הדין מספיקים.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: על זה, זה דיון נפרד, אבל נראה לנו שכרגע יש מענה שלם בחוק העונשין, באמת - - -
לאה פדידה: אבל ילד לא נקרא עובד ציבורי.
יעקב מרגי: לא, דיברנו על המורים.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: לא, לא, לא, אני מדברת רק על תקיפה - - -
יפעת שאשא ביטון: ילדים זה עוד פי כמה מורכב.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: אני מדברת על תקיפה נגד צוות הוראה.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: זאת הייתה ההברה שרציתי להוסיף.
<ליאנה בלומנפלד-מגד: תודה.
<עינב לוק: שמי עינב לוק מהשירות הפסיכולוגי ייעוצי, מנהלת אגף תכניות סיוע ומניעה ואני אנסה להתייחס לכל הדברים שעלו.
<עינב לוק: בתחילת דברי אני רוצה להגיד שכשאנחנו באים לדיון כזה, אנחנו באים עם עמדה שאנחנו תפקידנו לקדם קודם כל אקלים חינוכי מיטבי בתוך בתי הספר ולהגן וליצור תחושת מוגנות לכל באי בית הספר - תלמידים, הורים ומורים, ומבחינתנו אנחנו לא חושבים שמישהו נמצא בצד השני של המתרס, אלא יש לנו מדיניות אחת ברורה לייצר בתי ספר ככל הניתן מוגנים ושאנשים שמגיעים לבית הספר ולומדים בבית הספר ומלמדים בבית הספר, ירגישו מוגנים בתוך המוסד החינוכי.
<עינב לוק: ואנחנו מחויבים לדבר הזה לתלמידים, למורים ולהורים כאחד.
<עינב לוק: אז זה בפתיח של הדברים שלי.
<עינב לוק: אני גם חושבת ובאמת עלה כאן
<עינב לוק: גם מקרה קשה ששמענו ואנחנו מודעים למקרים קשים גם של ילדים שנפגעים, גם של מורים ואנחנו נתייחס למה אנחנו עושים, אבל המדיניות שלנו היא באמת לטפל בכל מקרה לגופו ובכל החומרה הנדרשת, כדי לייצר תחושת מוגנות עבור כולם.
<עינב לוק: אז אני רוצה גם להביע שאני חושבת שילדים לא צריכים להיפגע במערכת ומורים לא צריכים להיפגע והמוגנות של המורים קשורה במוגנות של התלמידים והמוגנות של התלמידים קשורה במוגנות של המורים.
<עינב לוק: לכן אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות ככל הניתן, כולנו יחד, כדי לדאוג לאותה מוגנות.
<עינב לוק: אני יכולה להתייחס לתכניות בכלל בנושא של אקלים בית ספרי וצמצום אלימות ועל הנתונים שחשוב לציין ולהגיד שמערכת החינוך לאורך שנים בונה תכניות התערבות בנושא של קידום אקלים בית ספרי, מנגישה אותם לבתי הספר.
<עינב לוק: יש לנו מדריכים מומחים שמגיעים לבתי הספר ומלווים בתי ספר, ובעיקר בתי ספר שנמצאים במיקוד אקלים.
<עינב לוק: זאת אומרת ששם אנחנו רואים שרמת האלימות גבוהה יותר, וכשאנחנו בודקים את האקלים - - -
<עינב לוק: על אקלים בית ספרי?
יעקב מרגי: בכלל, על מספר בתי הספר שהם מסומנים כ - - -
<עינב לוק: יש לנו נתונים.
יעקב מרגי: ומספר מקרי האלימות שדווחו.
<עינב לוק: אז ככה, הנתונים שיש לנו לגבי בתי ספר הם נתונים שניתנים על ידי המיצ"ב ובאמצעות המיצ"ב אנחנו מאתרים את בתי הספר שבהם רמת האלימות גבוהה ולשם אנחנו שולחים מפקחים, מדריכים, שילוו את מוסדות החינוך ומלווים במעקב.
<עינב לוק: כחלק מהאקלים הבית ספרי נבדקת שם האלימות בין התלמידים, אלימות של מורים כלפי תלמידים, אלימות של תלמידים כלפי מורים.
<עינב לוק: כל ההיבטים האלה נמצאים במיצ"ב ועל פי זה המפקחים והמדריכים מגיעים לבתי הספר ומלווים אותם.
<עינב לוק: אם אני אתייחס לדיון שעוסק בפגיעה בעובדי ציבור, אני אגיד שהוא כמובן חלק - - -
יפעת שאשא ביטון: אלימות בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת צריך לדבר בכלל על האלימות.
יעקב מרגי: על כל גווניה.
<עינב לוק: אוקיי, אז אני אדבר על כל הגוונים ואני אגיד שכמו שאמרתי התכנית היא תכנית לכל הדברים.
<עינב לוק: מכיוון שעלתה כאן הסוגיה הזו, אני אתייחס לזה ואני אתייחס בהמשך לכל הסוגיות שעלו.
<עינב לוק: אם נדבר על נושא של פגיעת תלמידים בעובדי הוראה, אז חשוב לי להגיד שאנחנו נמצאים באיזה שהוא תהליך, שאנחנו גם מעדכנים כרגע גם את התכנית המערכתית לתחום האקלים וגם את חוזר המנכ"ל על כל רבדיו, כשהמטרה היא גם לצאת באיזו שהיא אמירה מאד ברורה, שוב עם המדיניות שמדברת גם על מניעה, על תכניות, על הסברה וגם על הרתעה.
יפעת שאשא ביטון: חוץ מאמירה, מה בפרקטיקה?
יפעת שאשא ביטון: מה תכלס?
יפעת שאשא ביטון: עכשיו יש אלימות כלפי מורה, מה קורה במערכת?
<עינב לוק: אז אני אגיד.
יפעת שאשא ביטון: יש אלימות כלפי תלמיד, מה קורה?
<עינב לוק: אז אני אתייחס.
<עינב לוק: התכנית שאנחנו כרגע מגבשים, יש לה מספר מרכיבים.
<עינב לוק: מרכיב אחד הוא באמת קשור בעדכון מדרג התגובה בחוזר מנכ"ל.
<עינב לוק: זה אומר שאם כרגע קיים מדרג תגובה מסוים בנוגע לאלימות כלפי מורים, אנחנו יושבים על התהליך הזה ואנחנו מתדיינים ונמשיך להתדיין עם כל השותפים לגבי מדרג התגובה, שזה אומר ואני רוצה להגיד שנאמרו כאן אמירות כלליות לגבי מה צריכה להיות הסנקציה כשתלמיד פוגע בעובד הוראה.
<עינב לוק: אני חושבת שלא דומה מקרה אחד למקרה שני.
<עינב לוק: המקרה של אילת הוא בהחלט מקרה מאד קשה וגם כאן יש מדרג של מקרים.
<עינב לוק: הגיל של התלמיד, מאפייני המקרה ובמדרג התגובה אנחנו נתייחס - - -
יעקב מרגי: את יודעת לומר לוועדה שתופעת האלימות בבתי הספר היא במגמת עלייה?
יעקב מרגי: שמירה על מצב קיים?
יעקב מרגי: נסיגה?
<עינב לוק: אני אגיד.
<עינב לוק: אם הייתה לי אפשרות הייתי מציגה את הנתונים.
<עינב לוק: אני יושבת כאן עם המצגת ואני יכולה להגיד שלאורך השנים ראינו ירידה במספר מקרי האלימות ובשנים האחרונות - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל עלייה בחומרה.
<עינב לוק: רגע, רגע.
<עינב לוק: ירידה במספר המקרים שתלמידים מדווחים על אלימות.