GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<י': חילקו אותנו עם פתקים.
יעקב מרגי: לא שמעתי אותך.
יעקב מרגי: תציג, מה השם שלך?
<<י': > העבירו אותנו בפתקים.
<<י': > ככה פיזרו אותנו מהקבוצה.
יעקב מרגי: מה זה בפתקים?
<<י': > כל מדריך קיבל פתק עם שני חניכים שעברו אליו.
יעקב מרגי: בלי להתייעץ איתך, בלי כלום?
יעקב מרגי: כמה שנים אתה בכפר?
<<י': > לא יודע, מכיתה ד'.
<יגאל טורג'מן: התשיעית שלך.
יעקב מרגי: מכיתה ד'?
<יגאל טורג'מן: שנה שביעית, כבר שבע שנים.
יעקב מרגי: האימא רוצה לומר משהו?
<כ': אבל אני בדיבור - - -
יעקב מרגי: את רוצה לדבר באמהרית או בתיגרית?
<<כ': > אמהרית.
<בליאנש מקונן: במקרה אני מבינה את שתיהן, אז מצבכם טוב.
יעקב מרגי: דברי חופשי, זו הבמה שלך.
<<כ': > (אומרת דברים בשפה האמהרית, להלן התרגום החופשי): היא אומרת שהיא מגדלת את הבן שלה לבד.
<<כ': הוא עוזר לה הרבה.
<<כ': י', כשהוא מגיע הביתה הוא עוזר לה.
<<כ': מבחינת הכפר היא מכירה רק את יגאל.
<<כ': היא מדברת איתו, היא מתייעצת איתו, היא שואלת אותו, פונה אליו ומבחינתה היא מכירה רק את יגאל בכפר.
<<כ': בערב התקשרו אליי בשעה תשע וחצי ואמרו לי "תיקחי את הבן שלך".
<<כ': פה עצרנו.
יעקב מרגי: רוצה להוסיף משהו?
<<כ': > אמרתי להם שעכשיו ערב, איך אני יכולה לבוא.
<<כ': התקשרתי לבן ואמרתי לו שיהיה קשוב למה שהצוות אומר, שיעבור לקבוצה שייעדו לו ובבוקר אני אגיע לכפר ואנחנו נדבר.
יעקב מרגי: כמו אימא אחראית.
יעקב מרגי: רוצה עוד להוסיף?
יעקב מרגי: התקשרו אליי בערב, כל הערב, כל הלילה וגם בבוקר התקשרו אליי.
יעקב מרגי: נבהלתי, מה קרה לבן שלי, ביקשתי לשמוע את שלומו, מה קורה, מה עם י'.
יעקב מרגי: לאחר מכן אני הגעתי.
יעקב מרגי: ביקשתי מי' שידבר יפה, שלא ירים את הידיים, שיהיה ממושמע ולמחרת הגעתי.
יעקב מרגי: התקשרו אליי - - - התקשרה אליי, "דחוף תגיעי".
יעקב מרגי: את יודעת לדבר עברית.
יעקב מרגי: למה אתה עושה לנו את זה?
יעקב מרגי: העברית שלה בדיוק כמו שלי.
יעקב מרגי: כן, ט', השתחררתְ?
<ט': אתמול בליאנש באה אלינו לשיחה, שלשום, ואמרה לנו שכל המצב קרה בגלל בעיות כספיות ועכשיו פה בוועדה, אתם אומרים שזה לא בגלל בעיות כספיות - - -
יעקב מרגי: עוד לא אמרנו כלום, חכי שתשמעי אותי.
<<ט': > אבל הוא דיבר.
<א': האדון אמר.
<יגאל טורג'מן: אדוני היושב ראש, אפשר להוסיף?
<יגאל טורג'מן: נקודה אחת.
יעקב מרגי: טורג'מן, אני אתן לך ונעבור למשרד החינוך.
<יגאל טורג'מן: כמה נקודות ברשותך.
<יגאל טורג'מן: יפית, אשתי, בשנה שעברה הייתה בשנת שבתון, היא לא עבדה, אני עבדתי שנה לבד, ניהלתי את המשפחתון.
<יגאל טורג'מן: השנה היא רצתה לחזור לעבודה ולאור המצב שהיא ראתה עם ההנהלה, לקחה צעד אחורה והיא לא חתמה על חוזה.
<יגאל טורג'מן: היא לא התחילה לעבוד איתי השנה.
<יגאל טורג'מן: היא המשיכה בחופשה שלה.
<יגאל טורג'מן: היא סייעה לי בהתחלה, אבל לא נכנסה לעבודה והם לא החתימו אותה על חוזה.
<יגאל טורג'מן: שום אישור לא היה לי על זה שהייתי צריך לעבור ניתוח, זאת הייתה איזושהי שמועה שהגיעה אליהם על ניתוח.
<יגאל טורג'מן: אמרו, אולי ניתוח, אבל הייתי מטופל באנטיביוטיקה ולא היה צריך שום ניתוח.
<יגאל טורג'מן: בחופשת מחלה נקראתי לבירור, אחרי הפינוי של הילדים לכפר הירוק, מאשדוד, בחופשת מחלה, כשבבירור הטיחו בי האשמות מאוד מאוד קשות.
<יגאל טורג'מן: האשמות שגרמו לי לחשוב, שבע שנים אם הייתי פושע או איש חינוך.
<יגאל טורג'מן: לא ייתכן ששבע שנים הייתי פעמיים עובד מצטיין ותעודות הערכה וילדים מתפקדים ומצטיינים בלימודים ופתאום אני איזושהי דמות אלימה, דמות שלא מקבלת סמכות, דמות שלא מקבלת מרות.
<יגאל טורג'מן: כשהזכרתי, מתחילת חצי שנה שהמנהל הקודם איננו החליטה ההנהלה החדשה לסגור את בית הכנסת שתרמו לנו ותרמו לנו ספר תורה, למכור אותו, למכור את כל הריהוט.
<יגאל טורג'מן: התורם שמע את זה, לקח את ספר התורה, ברח והוא אמר, "אם תחליטו לפתוח אני אחזיר".
<יגאל טורג'מן: התורם זה שלומי עמר.
<יגאל טורג'מן: בכל אופן, החליטו שאת פינת החי סוגרים.
<יגאל טורג'מן: מכרו את כל החיות.
<יגאל טורג'מן: היו לנו סוסים, הילדים היו עושים טיפולים עם סוסים.
<יגאל טורג'מן: החליטו, על ההתחלה, איך שנכנסה ההנהלה החדשה, היא מחקה את המקום הזה.
<יגאל טורג'מן: משנים דברים.
<יגאל טורג'מן: הכפר היה מדהים, מדהים.
יעקב מרגי: כמה תלמידים יש בכפר הזה?
<יגאל טורג'מן: בערך 80.
<יגאל טורג'מן: 75.
<שי בלומנטל: 75.
יעקב מרגי: זה נתון קבוע?
<קריאה: לא, זה היה יותר.
<שי בלומנטל: זה המצב כרגע.
<שי בלומנטל: אני מעדיף לא להיכנס לסוגיה הזאת - - -
יעקב מרגי: אני מעדיף להיכנס.
<שי בלומנטל: לא, זה קשור לחקירה.
יעקב מרגי: מספר תלמידים זה לא חקירת משטרה.
יעקב מרגי: מספר תלמידים זה לא קשור בשום קונסטלציה, אלא אם תגיד לי שגנבו תלמידים.
יעקב מרגי: אני לא יודע, לגנוב חפצים, בינתיים זה נשמע כאילו מתעסקים עם חפצים.
<שי בלומנטל: אני לא אמרתי, אני אמרתי שאנחנו גם בודקים את מספר החניכים כי הדיווחים שהיו לא היו מדויקים, נקודה.
<שי בלומנטל: היום, כשאנחנו סופרים – 75, מה זה משנה?
יעקב מרגי: זה כן משנה אבל לא משנה.
<שי בלומנטל: לא, אני אומר.
יעקב מרגי: מסתמא לא באת לפה כי שיעמם לך בעבודה אלא כי יש לכם קשר לכפר ולתלמידים, לחֵלק, בכל אופן.
<חמה ישראלי שמייסר: הקשר שלנו, על פי חוק הפיקוח על מעונות, משרד הרווחה נותן את הרישיון לכל מעון שיש בו ילד מתחת לגיל 14, "נווה גלים" נכלל בקטגוריה הזאת.
<חמה ישראלי שמייסר: אנחנו עושים את הביקור אחת לשנה ומי שעושה את הפיקוח הוא משרד החינוך.
<חמה ישראלי שמייסר: לכן יש פער רגולטורי פה.
<חמה ישראלי שמייסר: צריך לתת עליו את הדעת.
<חמה ישראלי שמייסר: אנחנו לא מכירים כי אנחנו לא המפקחים הישירים.
<חמה ישראלי שמייסר: אנחנו לא מכירים את הסיפור.
<חמה ישראלי שמייסר: אני כן יכולה להגיד שבביקור שלנו הרישיון לא חודש למסגרת בגלל בעיות שונות שעלו בו.
<חמה ישראלי שמייסר: כרגע המסגרת פועלת בלי רישיון מטעם משרד הרווחה אבל הפיקוח השוטף הוא פיקוח של משרד החינוך והם קובעים את המדיניות, את הנהלים.
יעקב מרגי: אין שם ילדים שחוסים?
<חמה ישראלי שמייסר: אין שם ילדים שהם דרך סידור רווחה.
<חמה ישראלי שמייסר: יש ילדים שמוכרים במשרד הרווחה, אבל הם לא דרך סידור הרווחה, הם דרך משרד החינוך.
יעקב מרגי: בליאנש, בבקשה.
<בליאנש מקונן: טוב, אז אני אתמקד עכשיו בדיון והדיון מדבר על ילדים.
<בליאנש מקונן: מאחר שאנחנו אמונים על הילדים, על שלומם הנפשי, הרגשי, החברתי, שלהם עלינו לחשוב.
<בליאנש מקונן: ואם כבר נאמר לך, גם על ידי אב, הורה, שהוא לא נמצא בתוך משפחתון, אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו להשאיר ילדים ללא השגחה.
<בליאנש מקונן: נעשו ניסיונות לפני כן להביא מדריכה מקבוצה אחרת, כדי שהיא תגבה את המשפחתון, אבל היא לא יכולה להמשיך - - -
יעקב מרגי: בליאנש, איך היית מרגישה, בכל אופן כך זה הוצג, עזבי את הפן שלך, אני עוד לא נכנס לקטע של דרך ההתנהלות מול הילדים.
יעקב מרגי: כעובד מעביד, לו יצויר, אני עובד במערכת שבע שנים, חמש שנים, ארבע שנים, יצאתי לחופשת מחלה, עוד לא חזרתי מחופשת מחלה, כבר מתכננים את העתיד שלי, את הגורל שלי, מפנים לי דברים, קובעים מסמרות בלי שאני - - - איך התחושה שלך הייתה?
<בליאנש מקונן: האמת שהעובד הוא עובד שלנו עדיין.
<בליאנש מקונן: זה לא - - - אנחנו לא - - -
יעקב מרגי: בסדר, לא קשור, מסגרת העסקה.
יעקב מרגי: תקשיבי, אם אני הייתי יושב בשולחן משרדי והייתי בחופשת מחלה ולקחו את פינת הישיבה שלי והחליפו לי תחום סמכות או החליפו לי את קבוצת הלקוחות שלי, אני הייתי מרגיש שמישהו - - -
<בליאנש מקונן: אוקיי, אז אני יכולה להבין את ההרגשה וההרגשה היא באמת - - -
יעקב מרגי: מה קרה, מה בוער?
<בליאנש מקונן: ההרגשה היא מובנת.
יעקב מרגי: העובד יחזור, תשימו ממלא מקום, אסור להפקיר את הילדים, שימו מה שאתם רוצים.
<יגאל טורג'מן: הילדים היו שבוע - - -
יעקב מרגי: רגע אחד.
יעקב מרגי: מר טורג'מן, תתאפק.
יעקב מרגי: איך שזה נראה, תקשיבו טוב טוב, אני לא יודע מה חקירת המשטרה, לא חקירת משטרה, לא מעניינת אותי, בסדר?
יעקב מרגי: מה גם שזה לא קשור במערכת היחסים בין מר טורג'מן לילדים, אז לא מעניין אותי.
יעקב מרגי: מעניין אותי דבר אחד, קודם כל, אני עוד לא נכנס, כשאני מסתכל עכשיו על תמונת הרקע והנוף יש לי תחושת חמיצות קשה מאוד.
יעקב מרגי: במיוחד שיש לנו - - - יש מושג, יש שור תם ויש שור מועד, במיוחד שהסגנון מוכר לי, לגבי אותו בן אדם, חבל שהוא לא פה היום.
יעקב מרגי: מוכר לי וזכורה לי גם גרירת הרגליים של משרד החינוך בבדיקת הנושא בכפר הנוער בכרמיאל.
יעקב מרגי: זכורות לי העדויות המביכות של אותם נערים.
יעקב מרגי: גם שם ניסו לומר "מסיתים את הנערים", "מהלכים עליהם אימים".
יעקב מרגי: אני לא רואה ששָלו יכול להרגיש מאוים ממישהו פה, לא בגלל שהוא שרירן, אלא בגלל שאת שומעת ילדים דעתניים, ילדים שמבינים מה שהם רוצים.
יעקב מרגי: בואו, עם כל הכבוד, כפרי הנוער, אני שגריר טוב שלהם, אבל לצערי הרב אני מתחיל לחוש שיש כאן התנהלות מאוד בעייתית.
יעקב מרגי: באתי לדיון הזה נקי, בלי דעות קדומות, אפילו אני יכול לומר לכם התרחשויות מלפני כן שהיו אצלי בלשכה.
יעקב מרגי: אמרתי, מי קבע את זה לסדר היום, אני לא צללתי לנושא בכלל, כך שאני באתי לנושא הזה נקי.
יעקב מרגי: קראתי ברפרוף, ככה, ארבע שורות, חמש שורות ובאתי לדיון.
יעקב מרגי: אני שומע עדויות פה.
יעקב מרגי: אני בא בידיים נקיות.
יעקב מרגי: אף אחד לא יכול לומר שיש לי איזה משהו נגד כפרי הנוער.
יעקב מרגי: יש להם פעולות, יש כפרי נוער שהייתי שם אותם ביום העצמאות, גם כאן, ראשונים בפרס ישראל כל שנה, כל שנה, אבל כשאני רואה את דרך ההתנהלות הזו, הכוחנית, הדורסנית ולנסות לטאטא או להחביא, אני לא חי עם זה בשלום.
יעקב מרגי: מה זה לעשות הגרלה?
יעקב מרגי: כשאומרים לי, סליחה, סליחה, תכחישו את זה, תתמודדו עם העובדות.
יעקב מרגי: מה זה כשאומרים לי "מטופל בצורה הכי מקצועית, פסיכולוגים, פסיכיאטרים", אלה מלים יפות, מישהו דיבר איתם?
יעקב מרגי: מה, הם חפצים?
יעקב מרגי: אין להם דעה?
יעקב מרגי: זה בית שלהם.
יעקב מרגי: א' בצדק אמר, "זה אבא שלי", לא פחות.
יעקב מרגי: טורג'מן אומר: "הילדים שלי", זה יוצא לו טבעי.
יעקב מרגי: לא הסתכלתי, לא ראיתי אם יש אילוץ או משהו, זה טבעי.
יעקב מרגי: אני קצת נעתי בכיסא כשהוא אמר "ילדים שלי".
יעקב מרגי: זה ריגש אותי.
יעקב מרגי: מותר למוסד לעשות רה ארגון, מותר למוסד לשקלל ולעשות ולחשב תועלות, מותר, מותר.
יעקב מרגי: התנהלות מופקרת, אני לא בעד זה, אבל שימו את הדברים על השולחן, תעשו את זה בצורה מכובדת.
יעקב מרגי: לא בגלל שהילדים האלה נאלצו להיות במשפחתון בכפר נוער, להתייחס אליהם ככה.
יעקב מרגי: לא יקום.
יעקב מרגי: יש לך מים שם?
יעקב מרגי: התחושות הן קשות.
יעקב מרגי: הלוואי שלא היה לי המשקע של כרמיאל, הייתי אומר שאני הולך לבדוק את הנושא הזה עד תום.
יעקב מרגי: לצערי הרב אני מגבש דעה כשיש לי את המשקולת הזו של כרמיאל, משקולת כבדה שרובצת גם על משרד החינוך, גם על כפר הנוער בכרמיאל ועל הבן אדם, הנשוא, חבל שהוא לא כאן.
יעקב מרגי: אני לא מוכן לקבל את זה, ההתייחסות.
יעקב מרגי: אני לא נכנס לשיקולי ניהול.
יעקב מרגי: כשמדברים על שלוש שנים ושנתיים וארבע וחמש שנים במשפחתון, זו משפחה.
יעקב מרגי: לא לחינם קוראים לזה משפחתון, זו משפחה.
יעקב מרגי: אם המוצר הזה לא היה אפקטיבי לא היו מייצרים אותו.
יעקב מרגי: אם המוצר הזה של משפחתון לא היה אפקטיבי לא היו מייצרים אותו.
יעקב מרגי: ואם הוא משפחתון אז הוא משפחתון.
יעקב מרגי: הילד שוהה במשפחתון יותר שעות מאשר הוא בחיק המשפחה הביולוגית שלו.
יעקב מרגי: מפתחים רגשות.
יעקב מרגי: מה, זה חפצים?
יעקב מרגי: מה זה, גלמים?
יעקב מרגי: האינטימיות שם היא ברמה הכי גבוהה, לפעמים יותר מאשר עם ההורים הביולוגיים.
יעקב מרגי: מה שאני אעז לומר למדריך שלי, למורה שלי, לא תמיד אני מעז לומר להורים שלי.
יעקב מרגי: מה זה הגרלה?
יעקב מרגי: מה זה פתקים?
יעקב מרגי: אומר לי אור, "חולקנו בפתקים".
יעקב מרגי: מזכיר לי תקופות אחרות.
<קריאה: אני יכול להוסיף משהו?
<בליאנש מקונן: אם יורשה לי - - -
יעקב מרגי: בוודאי שיורשה לך.
יעקב מרגי: הדברים מדברים בעד עצמם ומבקשים תשובות והתייחסות מפורטת.
<בליאנש מקונן: אני אומר, וציינת את זה בכובד רב, ודווקא בשל הסיבות שדיברת עליהן, על המשפחתיות, על החשיבות, על החמימות, על מתן מענה שלפעמים באמת השכונה או הבית לא נתנו, דווקא מהמקום הזה, דווקא בשביל לשמור את המוגנות, אני מאוד מבינה על מה אתה מדבר, ויש לנו עוד הרבה דברים שאנחנו בוחנים אותם.
<בליאנש מקונן: לגבי הפתקים, זה לא פתקים, ישבו אנשי צוות, ראש צוות - - -
יעקב מרגי: תתמודדי, בואי, בואי, אני אתן לך, אני אתן לך לדבר, תקשיבי טוב טוב.
יעקב מרגי: אני מקבל את העמדה שלך כשווה מול התלמידים.
יעקב מרגי: תנסי לגשר על הפערים, תגשרי על הפערים.
<בליאנש מקונן: זה מה שאני אומרת.
<בליאנש מקונן: אני אומר לך, לקחת ילד ולנסות להתאים, מבחינת כל המורכבות, לאיזו משפחה הוא יכול ללכת, נראה לך שזה ייעשה בהגרלה ובפתקים?
<בליאנש מקונן: איפה אנחנו חיים?
<בליאנש מקונן: רגע, איפה אנחנו?
<בליאנש מקונן: איפה המנדט שלנו?
יעקב מרגי: זו השאלה שלי, לא את שואלת.
<בליאנש מקונן: אז אני עונה לך שקדמו מחשבות, שישבו, הצוות ישב.
יעקב מרגי: את היית מעורבת בכל התהליך?
<בליאנש מקונן: אני הייתי מעורבת - - -
יעקב מרגי: לא, בכנות.
יעקב מרגי: היית מעורבת בכל התהליך שאת יכולה לומר את זה בבירור?
<בליאנש מקונן: בבירור ובוודאות - - -
<בליאנש מקונן: וכל הזמן בהתכתבויות - - -
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, תני לי, תני לי, שאלה, בסדר?
יעקב מרגי: בואי נרד לרזולוציות.
יעקב מרגי: אני מקבל את הדברים שלך ללא הסתייגות, בסדר?
יעקב מרגי: אומרים לך ב', ג', ד', י, בסדר?
יעקב מרגי: ישבה איתכם יועצת חינוכית בעקבות הפיזור?
<בליאנש מקונן: לא - - -
יעקב מרגי: רגע, תני לי לעלות ברמה.
יעקב מרגי: אולי יועצת זה לא מספיק, פסיכולוג?
<ב': בשיחה עצמה הייתה פסיכולוגית, אבל לא הודיעו לנו.
<ב': לא דיברו אתנו - - -
יעקב מרגי: רגע, ברמה האישית, דיברה איתָך?
יעקב מרגי: מה זה עושה לָך?
יעקב מרגי: שנייה, חן, שאלו אתכם מה זה עושה לכם?
יעקב מרגי: תעמדו בזה, לא תעמדו בזה קשה לכם?
יעקב מרגי: לפני כן, לא היו תלונות על התפקוד של מר טורג'מן?
יעקב מרגי: זה מדבר בעד עצמו.
יעקב מרגי: מה את רוצה, מה?
<בליאנש מקונן: כבוד היושב ראש - - -
יעקב מרגי: אני אומר לך, עומדת הזכות, עומדת הרשות והזכות המוקנית למנהל ארגון לחשב מסלול מחדש, לעשות, לבדוק, הכול, אבל זה צריך להיעשות קודם כל בהקפדה קפדנית על כבוד האדם ודיני העבודה.
יעקב מרגי: דבר שני, מה שקשור לילדים, זה מעבר להקפדה קפדנית של סמכות וקניין של המנהלים, צריך לראות את טובת הילד, הפגיעה, להחליף משפחה זה לא דבר של מה בכך.
<בליאנש מקונן: כבוד היושב ראש, אנחנו כל כך ביחד, כל מה שאתה אומר - - -
יעקב מרגי: אבל זה לא עוזר לי.
<בליאנש מקונן: אבל אני אומרת לך שאני, כאשת חינוך ואנשים, אנשי מקצוע בכפר, האם לא יהיה מול עיניהם, כנגד עיניהם, הילדים, או טובת הילדים?
<בליאנש מקונן: זה לא - - -
יעקב מרגי: תגידו לי, אני שואל אותך שאלה.
<בליאנש מקונן: יש פה דברים - - -
יעקב מרגי: רגע, י' זה חפץ?
<בליאנש מקונן: ממש לא.
יעקב מרגי: אי אפשר לדבר איתו?
יעקב מרגי: הוא מבין עניין?
יעקב מרגי: י', אתה מבין.
יעקב מרגי: אם אני לוקח אותךָ עכשיו לאיזו הרפתקה אתה איתי, נכון?
יעקב מרגי: כשאני שואל אותך, אתה לא מבין עניין?
יעקב מרגי: לא שאלו אותך, "תגיד, מה זה יעשה לך, אתה עלול להיפגע מזה?
יעקב מרגי: " מישהו ניתח את זה?
יעקב מרגי: מישהו דיבר איתך על זה?
יעקב מרגי: תגיד חופשי, אל תפחד, תגיד חופשי.
<י': לא.
<בליאנש מקונן: בוא נפריד בין שני דברים.
<בליאנש מקונן: לאיזו משפחה הוא יכול להתאים, איפה הוא יכול להתברג טוב יותר?
<בליאנש מקונן: איפה יש - - -
יעקב מרגי: דיברו איתו?
<בליאנש מקונן: רגע, הוא לא יכול לדעת לאיזו משפחה - - -
יעקב מרגי: למה, למה לא?
יעקב מרגי: למה לא ?
<בליאנש מקונן: שנייה.
<בליאנש מקונן: באיזו משפחה להיות - - -
יעקב מרגי: סליחה, כן, כן, כן.
<בליאנש מקונן: אני רוצה לעשות הבחנה - - -
יעקב מרגי: סליחה, בואי תקשיבי, אני אגיד לך למה כן, בסדר?
יעקב מרגי: ואני אגיד לך למה כן, גברתי.
יעקב מרגי: הוא חי בכפר, נכון?
יעקב מרגי: הוא מכיר משפחתונים אחרים, הוא מכיר את אנשי הצוות.
יעקב מרגי: אולי יש לי דעה, אני, קודם כל?
יעקב מרגי: אני עם פלוני לא מוכן להיות, יש לי איתו זה, לא בא לי טוב בעיניים, אני, סליחה.
יעקב מרגי: נכון שזה צריך בירור אבל לפחות מישהו שיתייחס לאמירה הזו.
יעקב מרגי: יש הווייה.
יעקב מרגי: זה לא אומר שהוא בא עכשיו, מישהו - - - עם כל הכבוד לך, התפיסה הפטרנליסטית הזו, שמחליטים בשבילך כשמדובר, סליחה, בנערי פנימיות או בנערי כפרי נוער, אני חשבתי שהיא חלפה מן העולם, זה שייך לדור שלי.
יעקב מרגי: חשבתי שהיא חלפה מן העולם, חשבתי שנהיינו קצת קצת נאורים וקצת קצת יותר מתייחסים לרגשות של בני אדם.
יעקב מרגי: פעם עשו את זה.
יעקב מרגי: פעם גם לקחו ילדים והעבירו אותם למשפחות אחרות ופעם זו הייתה איזו הזיה של איזה מישהו הזוי, היום זה קורם עור וגידים וזה מוכח.
יעקב מרגי: פעם החליטו בשביל בן אדם איזה מקצוע ללמוד, פעם החליטו למשפחות איזה שמות לקרוא, פעם החליטו איזה אוכל לאכול.
יעקב מרגי: חשבתי שזה עבר מן העולם, מרחק של 70 שנה.
יעקב מרגי: בואו, זה לא מקובל עליי.
<בליאנש מקונן: אנחנו ממש לא שם.
יעקב מרגי: לא מקובל.
יעקב מרגי: סליחה, יושבים פה חמישה, נכון?
יעקב מרגי: ארבעה ילדים - - -
<קריאה: החמישי לא רצה לבוא.
יעקב מרגי: לא משנה, ארבעה ילדים פה.
יעקב מרגי: יושבים בנחת, לא דרוכים, מחייכים, עד שצריך להגיד ל-ב' ול-ג' להפסיק לחייך, אבל תמשיכו לחייך כל הזמן.
<א': אמן, בעזרת השם.
יעקב מרגי: תמשיכו לחייך.
יעקב מרגי: יושבים, לא דרוכים.
יעקב מרגי: אני יודע מתי אלה ילדים מוסתים, מתי ילדים שהם במתח בין הארגון לבין זה.
יעקב מרגי: , אלה לא ילדים במתח, הם יושבים נינוחים בכיסא שלהם.
<בליאנש מקונן: והם ימשיכו להיות נינוחים, ואנחנו שם בשבילם.
יעקב מרגי: העדות שהם נתנו מקוממת.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת ממשרד הרווחה למה המקום לא קיבל רישיון, את יכולה לומר לי?
<חמה ישראלי שמייסר: הוא לא קיבל רישיון כי חלק מתנאי התברואה, הוא לא עמד בהם.
<חמה ישראלי שמייסר: אנחנו נותנים רישיון למנהל, מנהל הוא זה שמגיש את הבקשה לרישיון והוא מקבל את הרישיון באופן אישי, הוא חתום עליו.
<חמה ישראלי שמייסר: כשהתחלף המנהל, מסיבות שונות, אני מבינה שחלקן בחקירת משטרה, בעצם הם לא הגישו מחדש את הבקשה לרישיון כי לא היה מי שמבחינתם יחתום על בקשה כזאת.
<חמה ישראלי שמייסר: אנחנו לא יכולים לתת את זה למישהו זמני.
<חמה ישראלי שמייסר: מישהו צריך לקחת את האחריות.
<חמה ישראלי שמייסר: הרישיון הוא רישיון לטפל בילדים והוא צריך בעצם להכיל את כל התקנות והחוקים, מה שאתה בודק עכשיו.
יעקב מרגי: כל חניך שירצה להשלים סבב, בבקשה.
<יוסי גואטה: משהו קטן, כבודו, משהו קטן.
<יוסי גואטה: חשוב לי לציין שכרגע, המצב שאני נמצא בו, בבירור שנקראתי אליו באותו היום הכפר הירוק - - -
<יוסי גואטה: זה היה לפני שבוע בדיוק, משהו כזה.
<יוסי גואטה: השיחה הייתה מתועדת, בידיעה, ושם בשיחה אשתי חטפה איומים ממר שי ורפי אטיאס, שאסרו עליה, שחל עליה איסור לצאת לדבר עם הילדים, עם ההורים, לצאת משטח הבית לשטח הכפר - - -
יעקב מרגי: צפון קוריאה, בקיצור.
<יוסי גואטה: אשתי לקחה את הדברים שלה והילדים וברחה לי מהבית.
<יוסי גואטה: כרגע אני במצב הזה.
<יוסי גואטה: כרגע אני נמצא במצב הזה בעקבות האיומים שהיא חטפה שם.
<יגאל טורג'מן: היה חשוב לי שתדע.
יעקב מרגי: מישהו להוסיף?
ח': כן, כבודו.
<ח': כמו שאנחנו שומעים גם אותה, שאין רישיון למקום, בוקה ומבולקה, בוא נאמר את האמת על המקום הזה.
<ח': דוגמה, דוגמה ממש קטנה של מה שקרה, מה שלא יכול היה לקרות בזמן שדני ניהל.
<ח': יש שבת יציאה של הילדים, שהם יוצאים ויש ילדים שבוא נאמר שרצוי מאוד שיישארו בפנימייה באותה שבת נתונה.
<ח': כשדני לא שם אז אין את הדבר הזה.
<ח': דני היה מפעיל הכול עם רגש, עם שכל.
<ח': אולי בחריגה מהנהלים, יכול להיות, אני לא בקי בזה, אבל - - -
<קריאה: הוא היה משאיר כוננים כל שבת.
<<ח': > בסדר, בואו ניכנס לעניין.
<<ח': והייתה ילדה שרצתה להישאר שם באותה השבת, האימא ביקשה שהיא תישאר באותה השבת ולא הסכימו, לא הסכימו שתישאר, "אין דבר כזה, שבת יציאה כולם יוצאים".
יעקב מרגי: כי רפי אטיאס שם, אתה לא מכיר אותו.
<בליאנש מקונן: הוא לא שם.
<בליאנש מקונן: אני - - -
<<ח': > דיברתי איתו לפחות ארבע חמש - - -
יעקב מרגי: אוקיי, סתם אני אומר - - -
<<ח': > אבל בוא ניכנס לעניינים, ממש, עוד חצי שנייה.
<<ח': פשוט באותה שבת קרה מקרה לאותה נערה, אני לא רוצה להיכנס לפרטים מתוך צנעת הפרט.
<<ח': יש את האימא, אם האימא תרצה להוסיף פרטים אז אולי אחר כך - - -
יעקב מרגי: תודה, נקודה.
יעקב מרגי: אתה לא רוצה לפתוח.
<יוסי גואטה: כבוד היושב ראש, אני הבאתי פה מכתבים ואני אומר שהדברים שקורים שם קורים גם בכפר הילדים "נווה יהודה" בנס ציונה.
<יוסי גווטה: אני מבקש - - -
יעקב מרגי: תשאיר את זה אחר כך למנהלת הוועדה, אוקיי.
יעקב מרגי: ד', מילה, משפט.
<ד': נכנסתי לשיחה עם רפי ואבי.
<ד': אני לא רציתי להתפנות מהקבוצה באותו זמן והם צעקו ואמרתי להם, "אני לא זז מהקבוצה הזאתי ואתם לא יכולים לבוא אליי בחמש דקות להגיד לי לעזוב את המקום מגורים שם".
<ד': הם לא יכולים ועמדנו על שלנו ונשארנו שם אפילו עוד לילה, נשארנו שמה, לא יצאנו.
<ד': אמרנו להם, "אנחנו לא זזים מפה, אי אפשר לעשות לנו דבר כזה בחמש דקות, לקום וללכת".
<ד': אחר כך הם כבר התחילו את הדברים עם ההורים וכל זה, אבל אני נכנסתי אליהם לשיחה יומיים אחרי זה.
<ד': הם, שניהם, ישבו לידי, אני לא תקפתי, לא כלום והכול מוקלט, איך הם תקפו אותי.
<ד': אני אומר להם, "זה הבית שלי", הוא עושה לי, "זה לא הבית שלך וזה לא יהיה הבית שלך".
<ד': זה לא הבית שלי?
<ד': אני פה מתחיל את השנה העשירית שלי.
יעקב מרגי: תודה, ד'.
יעקב מרגי: אם את רוצה להוסיף.
<ב': אני רוצה להגיד לך שכשהיא אמרה שהם חשבו על איך להוציא מהמשפחתונים ובאיזה משפחתונים לשים, אז אני לא יודעת איך הם חשבו להפריד ביני לבין אחותי הקטנה, שבאמת כאילו - - -
יעקב מרגי: זה לא נתפס.
יעקב מרגי: עזבי, זה לא נתפס, דיברנו על זה.
<ב': אני באתי אליו ואמרתי לו - - - אני בן אדם שחיה פה שלוש שנים כאילו, המקום הזה היה בשבילי הבית השני שלי והיום, כשאני חוזרת לפנימייה ביום ראשון אחרי הבית, אני אומרת לעצמי שאני חוזרת לבית סוהר, אני חוזרת לכלא, לא טוב לי להיות פה, אבל אני לא אעזוב כי אני מצליחה בלימודים שלי.
יעקב מרגי: י' רוצה?
<קריאה: זה רק לילדים?
יעקב מרגי: מה אתה מתבייש?
יעקב מרגי: זה טוב להיות ביישן, טוב להיות ביישן.
<י': הם אמרו שיש לנו צוות חינוכי שצריך לטפל בנו, עובדות סוציאליות ודברים כאלה, נכון?
<י': אז העובדת הסוציאלית שהייתה צריכה לטפל בקבוצה שלנו היא הייתה חלק מזה.
<י': היא באה לפנות לנו את הדברים עם המנהלים, לקחת לנו, להעביר אותנו.
יעקב מרגי: לא עשו לכם הכנה.
<י': היא אפילו שאלה אותנו בשיחה, "אתם רוצים שאני אעביר לכם פתקים לאיזו קבוצה אתם הולכים?
<י': "
יעקב מרגי: אתה רוצה להוסיף?
<שי בלומנטל: אני אומר משפט אחד.
<שי בלומנטל: מה שעמד לנגד עינינו זה לטובת הילדים והמוגנות שלהם.
<שי בלומנטל: אני חושב, משום כבודם של הילדים, לא ראוי שניכנס פה לעימות בין - - -
יעקב מרגי: לא, עימות ודאי שלא, אבל העדות שלהם מדברת בעד עצמה, לצערי הרב.
יעקב מרגי: גם המשרד, סליחה שאני אומר את זה כמסמרות, גם המשרד וגם המנהל המדובר, מבחינת הוועדה הם מועדים בטיפול של משברים בכפרי נוער מהסוג הזה.
יעקב מרגי: הם מועדים.
יעקב מרגי: לא צלחתם את המשבר הקודם בכרמיאל בצורה מכבדת ולכן זו נקודת הרושם שלי.
יעקב מרגי: הסיכום של הדיון יהיה כזה, אני אפנה למנכ"ל משרד החינוך, להקים צוות שיבדוק את זה, אני מבקש לקבל את חוות הדעת של אנשי המקצוע, בזמן אמת, שיחתמו תצהיר שמה שכותבים אכן נעשה, בתצהיר.
יעקב מרגי: לאחר מכן אני אגבש עמדה ונראה את המשך הטיפול.
יעקב מרגי: אני רוצה את צוות הבדיקה הזה עם תצהירים, תצהירים של אותם עובדים שהם אכן עשו את מה שהם כותבים ונראה, אחרי שכל אחד חותם ונושא באחריות, נראה כמה זה אמת.
יעקב מרגי: אם נצטרך נְכנס אתכם עוד פעם לכאן.
טלי פלוסקוב: אני נכנסתי לכאן ממש לכמה דקות ואני שמחה מאוד שהספקתי, ולמה כן מצאתי לנכון להיות כאן?
טלי פלוסקוב: יושבים פה ערדניקים, אנשים מהעיר שלי.
טלי פלוסקוב: כשהייתי ראש עיר הכרתי את הפעילות שלהם, כי הבן למד שם וגם לומד שם.
טלי פלוסקוב: שמעתי לא פעם על ההצלחות שהיו שם וביקרתי שם וראיתי את החוג לדרמה שהם עושים וחוג - - -
יעקב מרגי: כפרי הנוער הם סיפור הצלחה וחבל שיש תרחישים כאלה.
טלי פלוסקוב: אני אומרת לכם, אסור, אסור לתת, ואני קוראת לזה אולי במילה, לפוליטיקה קטנה, לקלקל את הדבר הטוב שיש כאן, ויש פה דבר נפלא.
טלי פלוסקוב: אני לא חושבת שהילדים שנמצאים כאן, בדרך כלל הילדים לא משקרים, הילדים אומרים את מה שיש להם בלב, אז אנחנו - - -
יעקב מרגי: אלה ילדים אלה?
יעקב מרגי: אלה הדור הבא, עומדים על הרגליים.
טלי פלוסקוב: הם עדיין לא מקולקלים, אדוני, הם עדיין אומרים את מה שבאמת יש להם בלב.
טלי פלוסקוב: הם עדיין מאוד אמיתיים עם מה שהם אומרים וזה מה שחשוב.
טלי פלוסקוב: לכן אני מאוד שמחה שבאתם לכאן.
טלי פלוסקוב: כל הכבוד לכם וכך צריך להיות.
טלי פלוסקוב: אם אתם מרגישים, ולא רק במקרה שלכם אלא בכל המקומות, אם אתם מרגישים שמשהו קורה לא נכון, יש פה מקום שמוכן להקשיב, יש פה מקום שמוכן לתקן, יש פה מקום שיוכל להתערב ויש פה יושב ראש הוועדה, אני חייבת להגיד לכם, שלא ישאיר את המקרה הזה ללא תשומת לב או ללא טיפול או ללא התערבות, גם אם צריך להגיע למקומות הכי גבוהים.
טלי פלוסקוב: אז רציתי להגיד לכם כל הכבוד על כך שאתם בכלל נלחמים על הבית וזה כנראה הבית שלכם, ואנחנו פה נשמח מאוד ללוות אתכם.
יעקב מרגי: ברוח הדברים שסיכמתי, אני מבקש דוח בדיקה עם תצהירים של אנשי המקצוע שיטפלו בכם ואיך טיפלו בכם.
יעקב מרגי: יישַאלו כל השאלות שעלו פה לגבי השיטה, לגבי הליווי, חוות דעת מקצועיות, כולל הכול.
יעקב מרגי: כמובן שאנחנו נוציא את הדרישה למשרד החינוך, הפעם אנחנו נבקש 30 יום, תוך 30 יום להגיש לנו את הממצאים שלהם.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת, 20 בנובמבר 2017, ב' בכסלו תשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: הטרדות מיניות בתנועת "הצופים".
יעקב מרגי: קראנו את הכתבות, קיבלנו פניות מהורים.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר, כפרוצדורה לדיון, אני אקריא סעיפים שיתירו לנו גם למחוק שמות ודברים מהפרוטוקול, גם לעניינם של קטינים ולעניינם של בגירים.
יעקב מרגי: לעניין הגנה על עניינם של קטינים אני קובע לפי סעיף 120 לתקנון כי בישיבה זו, ככל שיעלה הצורך או שתהיה בקשה לכך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו מהפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים.
יעקב מרגי: לעניין גרימת נזק לאדם שייגרם במהלך הדיון או זולתו, אני קובע לפי סעיף 120 לתקנון כי בישיבה זו יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו בפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שישתתף בישיבה אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עולה לגרום נזק לו או לזולתו.
יעקב מרגי: ניתן לכם, הצלמים, חצי דקה לצאת?
יעקב מרגי: סדרן, בשלב שהדוברות הראשונות מדברות אין כניסה לאף אחד כי הם לא שמעו את ההתראות ואת האזהרות, אז לא להפריע.
יעקב מרגי: בבקשה, מי ראשונת הדוברים?
<ס.מ.: שמי ס', אני אימא של בוגרת התנועה, תנועת "הצופים", מדריכה מוערכת וחברת שכבה פעילה במשך למעלה משמונה שנים, מכיתה ד' עד אמצע השמינית.
<ס.מ.: אז היא נשברה.
<ס.מ.: "הצופים" היו לה כמו בית שני.
<ס.מ.: כן, קלי, הם היו כמו בית שני בשבילה.
<ס.מ.: לפני כשנתיים וחצי, בסוף כיתה י', התבצע בבת שלי מעשה מגונה על-ידי חבר ובן שכבה.
<ס.מ.: הפוגע הודה במעשה בשיחה מול כל גורמי שבט הבוגרים, אך פרנסי השבט והתנועה בחרו לטמון את ראשם בערימת הנחיות לא רלוונטיות ובחוקים בלתי חוקיים בעליל שהם ניסחו בעצמם כדי שהם יוכלו להתחבא מאחורי זה ולא לקחת אחריות על שום דבר, על כל מעשי הנבלה שמתקיימים בתוך השבט ובתוך "הצופים" בכלל.
<ס.מ.: איך יכול להיות שתנועת נוער שחרטה על דגלה אפס סובלנות לאלימות, לשימוש באלכוהול, לסמים לא נוקטת עמדה ולא מתייחסת לעבירות כאלה של הטרדות מיניות ומעשים מגונים שהם ללא ספק אלימות בדרגה הקשה ביותר.