GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אתה יודע מה מישהו אחר היה 'חוטף' ממני?
<קריאה: ההורים מפחדים.
<שי פולטהיים: ההורים מפחדים.
יעקב מרגי: מנחם, אני עוזר לך.
יעקב מרגי: אל תעלה על המוקש.
יעקב מרגי: אני אומר לך שיש מוקש, ואתה מתעקש לעלות עליו.
יעקב מרגי: לא, אל תעלה.
יעקב מרגי: תן למשפטן לדבר.
<שי פולטהיים: ההורים מפחדים אוף זה רקורד.
יעקב מרגי: יש לך מזל.
יעקב מרגי: אני אומר לך: מישהו אחר - - -
<מנחם לב: תן לי על מוקש אחד לעלות.
יעקב מרגי: מישהו אחר, לא אתה, היה מדבר אתי שוב פה – אני אומר לך שהוא היה מנסה לשכוח את היום שהוא הגיע לוועדת חינוך.
<מנחם לב: אנחנו, ברוך ה', - - -
יעקב מרגי: מנחם, עזוב את זה.
<מנחם לב: שנינו - - -
מרדכי יוגב: - - -.
מרדכי יוגב: מנחם.
<שי פולטהיים: For the record, ההורים מפחדים.
מרדכי יוגב: ההורים מפחדים.
<קריאה: - - -אמרה שלא.
מרדכי יוגב: - - - הוא אומר לך.
<מנחם לב: אני אתן לו.
<מנחם לב: כבודו אמר לי שאתה מאמין לי שאני אדם ישר.
יעקב מרגי: תמיד.
<מנחם לב: לפני זה אמרת לי: ישר.
יעקב מרגי: ודאי ישר.
<מנחם לב: אז אני אומר לך בשיא הישרות:
<מנחם לב: אחד מארבעת האנשים האלה פנה במייל היישובי ושאל "רבותי, אתם משוגעים?
<מנחם לב: יש לכם אפשרות – לכו לקחת את הכסף".
יעקב מרגי: ראיה לְמה זה?
<מנחם לב: זה ראיה לזה שזה מה שהציבור רוצה.
יוליה מלינובסקי: אבל אסור לך.
<מנחם לב: הציבור רוצה את זה.
יעקב מרגי: מנחם, תעצור.
יעקב מרגי: תעצור.
יעקב מרגי: אמרתי זאת ואחזור, ולא לך כדי שלא תשיב לי.
יעקב מרגי: רוצה לשלם על מזרקה?
<קריאה: תן תרומה.
יעקב מרגי: סלח לי, אתה רוצה לממן את הרכב היוקרתי של מנכ"ל רשת "צביה" – שיתכבד ויעשה משאל: רבותי, אנחנו גובים X, ומי שרוצה שישלם.
<מנחם לב: אבל זה מה שאנחנו עושים.
<מנחם לב: אנשים אמרו לנו.
יעקב מרגי: אתה עושה את זה בצינור של התל"ן.
<מנחם לב: אז תתקן את זה.
<מנחם לב: תעזור לנו ותדאג.
יעקב מרגי: והנה, אני מגלה - - -
<מנחם לב: תהיה חזק על חזקים, שמשרד החינוך יממן - -
יעקב מרגי: מנחם, תודה.
<מנחם לב: - - ולא עלינו - - -
יעקב מרגי: אמרתי לך שאתה תמים ואתה ישר?
יעקב מרגי: אז, אתה תמים.
<דוד אבידן: קודם כל, אני באמת רוצה לחדד את הנקודה.
<דוד אבידן: אני מודע למה שאני אומר כאן לחלוטין.
<דוד אבידן: ראשית, לא מדובר בקהל שבוי, במובן הזה שלפני שהחליטו מה שהחליטו - - -
יעקב מרגי: נפתח דיון בוועדת הכלכלה?
יעקב מרגי: מה זה עכשיו?
יעקב מרגי: דיון משני מה זה קהל שבוי או לא קהל שבוי?
<דוד אבידן: נעשה סקר בין כל התושבים, ובהתאם לסקר 92% מהתושבים - - -
יעקב מרגי: אדוני המשפטן המלומד, תקשיב - - -
<דוד אבידן: סוגיית - - -
יעקב מרגי: אני מנהל את הדיון, ואני שואל אותך שאלה.
יעקב מרגי: האם נעלם מעיניך, כמשפטן – ואתה מייעץ ואתה מגן על הוועד המקומי – שאתם עשיתם צעד לא חוקי ובניגוד לנהלים גביתם שכר לימוד?
יעקב מרגי: אתה מודע לכך?
יעקב מרגי: אתה מודע לכך שהסכום הזה שגבית בוצע בו שימוש - -
יוליה מלינובסקי: לא לצורך.
יעקב מרגי: - - נוסף, אחר, שלא במסגרת שעות לימוד?
<דוד אבידן: אדוני, - - -
יעקב מרגי: קיבלתי את התשובה.
יעקב מרגי: אל תנסו להביא לי דיונים פילוסופיים.
יעקב מרגי: אתם רוצים דיון פילוסופי על מה החשיבות של הפרדה מגדרית ואיך מנהלים יישוב, תבוא ואהלן וסהלן.
יעקב מרגי: פה זה לא הדיון.
מרדכי יוגב: מיכל רוצה לומר עוד משהו.
<מיכל כהן: אני רק רוצה להוסיף משהו בנושא פיצול מגדרי.
<מיכל כהן: יש איזה מין צמד מילים כזה של "פיצול מגדרי" שבאים ומאיימים על הציבור: אם אתם לא תשלמו, אנחנו נערבב.
יעקב מרגי: מיכל, אני שואל אותך: לא שמת לב שאני הייתי נחרץ ואמרתי לו "אל תאיים עלי"?
<מיכל כהן: לא, לא.
<מיכל כהן: זה לא לאיים עליך – זה לאיים על ציבור שלם, - -
<מיכל כהן: - - כאשר יש את מקורות המימון הזה ולא על גבי ההורים.
יעקב מרגי: ברור לי לחלוטין.
<מיכל כהן: כשכבוד חבר הכנסת - - -
יעקב מרגי: מספר התלמידים – אם מישהו ביישוב רוצה ייעוץ איך מקימים מוסדות ומקבלים רישוי גם במספר התלמידים האלה עם הפרדה מגדרית, שיבוא אלי.
<מיכל כהן: דבר נוסף – כבוד חבר הכנסת בא ודיבר על אותם אנשים, על אותם הורים, שבויים שמפחדים.
<מיכל כהן: כשאני פניתי למשרד החינוך, ואני שולחת אצבע מאשימה למשרד החינוך, כי אני חושבת שהוא הגורם שגרם לכל הדבר הזה, כל אזלת היד של משרד החינוך והסחבת שהתנהלה מספטמבר גרמה לכך שגם אני וגם המשפחה שלי חטפנו חרם.
<מיכל כהן: הילדים קיבלו בריסטולים על השולחן בבית-הספר: "אנחנו לא אוהבים את אמא שלך שפנתה למשרד החינוך".
<מיכל כהן: הם חטפו חרם.
יעקב מרגי: חשבתי שזה קורה רק אצל החרדים.
<מיכל כהן: זה גם קורה אצלי.
<קריאה: תתפלא, תתפלא.
<מיכל כהן: זה גם קרה לילדים שלי.
<מיכל כהן: זה גם מה שקרה לילדים שלי.
<מיכל כהן: על מה?
<מיכל כהן: על זה שהעזתי לפנות למחלקת בקרה ואכיפה וביקשתי שיבדקו את הדבר הזה?
<מיכל כהן: למה אני צריכה לשלם על משהו שאני לא מקבלת עליו שום דבר?
מרדכי יוגב: היושב-ראש, ברשותך, רק שאלת הבהרה: מיכל, האם בסוף, בשורה התחתונה, ואני מקבל את מה שאת אמרת, וודאי שזה לא בסדר, אתם חויבתם לשלם או שיכולתם גם לא לשלם?
<מיכל כהן: כשאומרים לך "זה לא חובה, אבל אם אתה לא משלם – אז אתה גזלן", ואתה צריך לשלם על משהו שאתה לא מקבל תל"ן, כי תל"ן אתה לא מקבל על מה שאתה בעצם אמור לשלם, - -
<קריאה: משלמת בסוף?
<קריאה: לא שילמה - - -
<מיכל כהן: - - אז אתה מבין באיזה מצב שבוי אני נמצאת כהורה.
<מיכל כהן: זה קורה.
<שי פולטהיים: רשימת הלא משלמים מפורסמת - - -
יעקב מרגי: אני מצדיע לה על כך שהיא עמדה - - -
<שי פולטהיים: רשימת הלא משלמים - - -
<מיכל כהן: אם משרד החינוך - - -
יוליה מלינובסקי: רשימת הלא משלמים - - -
<מיכל כהן: היא מפורסמת.
יעקב מרגי: שי, סליחה.
<מיכל כהן: אם משרד החינוך היה - - -
יעקב מרגי: מיכל, אני אוציא אותך.
<מנחם לב: יש פה מילה - - -
יעקב מרגי: מנחם, אני אוציא אותך.
יעקב מרגי: נגמרו החיוכים.
יעקב מרגי: אגיד לךָ: זה לא הוגן, ואני אסביר לך.
יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך שאני מצדיע לה שהיא לא שילמה.
יעקב מרגי: בזכות אנשים שהם אמיצים והאזרחים האמיצים, אנחנו מתקנים הרבה עוולות בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, בחברות סגורות, בחברות הדדיות, שהן נקראות לכאורה סגורות, לא ייתכן לעשות דבר כזה.
יעקב מרגי: איפה היהודי שבדבר?
יעקב מרגי: לשים לתלמיד בריסטול על השולחן.
מרדכי יוגב: אני יכול להגיד שאני שמח שסיפור מיקרו ברבבה עלה - - -
יעקב מרגי: למאקרו.
יעקב מרגי: אנחנו ודאי מתקנים במאקרו.
מרדכי יוגב: בסדר גמור, מאה אחוז.
מרדכי יוגב: אין לי ספק שתשלומי הורים צריכים להיות שקופים, ואין לי ספק שצריך לצמצם את תשלומי ההורים בחינוך החובה.
מרדכי יוגב: בהיותי פעם בוועד הורים בבית-הספר בטלמון, דאגתי, ופעלנו, לבטל את חטיבת הביניים, כי לא הייתה לה שום הצדקה לתקורות המנהליות שלה.
מרדכי יוגב: אני חושב שזה בזבוז שהמערכת צריכה לעשות "יו-טרן" (U-Turn) אחורה, כי אלה תקורות מנהליות שלא היה בהן צורך, ועשקו את ההורים בסכומים דומים למה שיש פה.
מרדכי יוגב: יחד עם זאת, בחינוך הממלכתי-דתי, כמו גם בחינוך החרדי, ואתה מכיר את שניהם, אדוני היושב-ראש, היטב וטוב ממני, להערכתי, - -
יעקב מרגי: בעוונותי.
מרדכי יוגב: - - יש רצון בקהילות ובמקומות מסוימים ויש אמונות ודעות, כפי שיש אמונות ודעות אחרות.
מרדכי יוגב: היום, היינו פה בדיון על הפנימיות הצבאיות; יש אמונות ודעות לגבי הפנימייה הצבאית בחיפה – והיא מעולה וגידלה חלק ממפקדי, ויש אמונות ודעות לגבי פנימייה צבאית אור-עציון, ששם לא תהיינה בנות יחד בחינוך על-יסודי – וגם היא גידלה מפקדים מעולים בצה"ל, תתי-אלופים, אלופי-משנה ומפקדי מטכ"ל ושייטות.
מרדכי יוגב: על האמונות והדעות האלה לא התווכחנו.
מרדכי יוגב: בחינוך יש חינוך ממלכתי, חינוך חרדי, חינוך ממלכתי-דתי וזרמים שונים, וחינוך ערבי, וגם בחינוך הערבי יש הפרדה ברוב המקומות ולא בכולם.
מרדכי יוגב: דרך-אגב, בחינוך הדרוזי יש ויש, כלומר יש מפרידים ויש מעורבים בכפרים שונים, ומקבלים את הדבר.
מרדכי יוגב: בחינוך הממלכתי-דתי – וגם בזה יש אמונות ודעות שונות, ואישית גדלתי בחינוך מעורב בחיפה, בנוה-שאנן – ו"נאמני תורה ועבודה" כך סוברים, ואני מעריך את מה שהם סוברים.
מרדכי יוגב: יחד עם זאת, צריך להעריך גם את אלה שחושבים אחרת.
מרדכי יוגב: לדוגמה, בעיר מודיעין, שדנת בה, יש שונות אוניברסאלית מכאן לכאן רק בחינוך הדתי: ת"לי שרוצים קצת יותר, וחרד"לי שרוצים אחרת.
מרדכי יוגב: כך למדתי בחמש שנותיי כסגן ראש מועצה: לא מנסים לכוף על הורים אלא מנסים לתת את השירות.
מרדכי יוגב: ברור שיש כאן היבטים כלכליים, ואני אומר זאת לאנשי משרד החינוך ולא בהתקפה אלא בהבנה של העניין – הבנה שיש פה צורך לעסוק בו, לשים אותו על השולחן.
מרדכי יוגב: זה נכון שהחינוך הממלכתי-דתי מגוון, ואיך הוא אמר: חשבתי שזה רק בחרדי.
מרדכי יוגב: לא, זה מגוון, כמו כל ציבור.
מרדכי יוגב: אני אומר לכם שאצל הדרוזים זה דומה.
מרדכי יוגב: באחד הכפרים הדרוזיים שבו הייתי יש מופרדים ויש שאינם מופרדים, כי זה עניין של אמונות ודעות.
מרדכי יוגב: לכן, החינוך הממלכתי-דתי – בהחלט צדקה פה חברתי מתנועת "נאמני תורה ועבודה", אורית, שאמרה שהדבר יוצר, לפעמים, בתי-ספר קטנים או תביעה למגדריות.
מרדכי יוגב: אמר פה ידידי, יושב-ראש ועד ההורים בנהריה, גד כהן, שהדבר יוצר מצבים בלתי-אפשריים בחלוקה של הכיתה השלישית בין הבנים לבנות ויוצר מציאות שבה החינוך הממלכתי-דתי איננו מסוגל את המענה בכספים שנשארו לו: אפילו לא בשביל לשפץ את השירות, ולא רק בשביל להוסיף את השעה הנוספת בתל"ן.
מרדכי יוגב: אין ספק שהדבר הזה צריך להיות שקוף.
מרדכי יוגב: אני מסכים פה עם תביעות ההורים ברבבה.
מרדכי יוגב: זה חייב להיות שקוף.
מרדכי יוגב: לפעמים, יש משפחות שאינן מסוגלות.
מרדכי יוגב: הדבר הוא קשה, והבעיה כן מחייבת שיקול דעת.
מרדכי יוגב: אני יודע שערב השנה שעברה נעשה בלגאן גדול יותר כשנלקחה מהמחמ"דים היכולת לאמוד ולדעת למי לתת בצורה.
מרדכי יוגב: .. וזה רוכז למעלה.
מרדכי יוגב: כשזה רוכז למעלה, משרד החינוך, הקושי לסייע – ובמקרה התערבתי באיזה בית-ספר במודיעין שמכיתה ה' לא עוסק בלנסות לחלק את האנשים אלא עוסק בלנסות לתת את המענה ולא עוסק בלהגיד "אלה טובים יותר, ואלה פחות טובים".
מרדכי יוגב: אומר לכם: אין אתה יודע מאיפה ייצאו המוכשרים או האחרים.
מרדכי יוגב: הווי זהיר בעניים.
מרדכי יוגב: למדנו את זה כבר.
מרדכי יוגב: לא עוסק באמונה ובדעה, אלא עוסק בדרך.
מרדכי יוגב: יש פה זרם שיש לו את הצרכים, והם קשים והם עולים בשעות, והם כן דורשים כן את הבחינה, לא בכדי לתת לו את הפריבילגיה אלא כדי לתת את המענה כפי שניתן אם בציבור הערבי, אם בציבור החרדי או בציבור אחר.
מרדכי יוגב: זה דבר אחד, והדבר הזה מחייב את משרד החינוך ומחייב את שעות הלימוד, על אף שהן נראות כאילו הן בלתי-שוויוניות.
מרדכי יוגב: דרך-אגב, אני הצעתי ששעות תורניות יינתנו בסל לכל מי שרוצה לקחת אותן – לא רק הדתיים ולא רק תל"י.
מרדכי יוגב: רוצה החינוך החילוני הממלכתי לקחת שעות תורניות נוספות – תנו לו בסל.
מרדכי יוגב: כך רציתי שיקרה בחוק שרציתי להציע, ולא צלח בידי, וזה כדי להקל על שכר הלימוד.
מרדכי יוגב: דבר ראשון – במקרה המובא פה לפנינו, אני שמח שיש מענה כבר לשנה הבאה.
מרדכי יוגב: אני אומר בסוגריים – בלי לעבור על החוק ועל הדברים, ואם נעשו פה דברים שהם אינם.
מרדכי יוגב: .. אז צריך להעיר אליהם – שישוב קהילתי, ואני אומר את זה לך אדון שי וגברת מיכל, בלי לפגוע, חס וחלילה, מטבעו גם מתקבלות בו החלטות קיבוציות כמעט כמו בקיבוץ על סמך רוב, על סמך ועד יישוב ועל סמך אורח החיים ,כפי שגם עיר מקבלת, ולעתים גם מצליחים לעשות את זה בין שלושה וארבעה ישובים, ולעתים לא מצליחים ולצערנו יש פיצוצים.
מרדכי יוגב: ככל שמצליחים להביא לשלום כזה או להסכמה כוללנית, היא החלטה שמחייבת את הישוב.
מרדכי יוגב: זה יכול להיות לגבי הקמת אנטנה סלולארית או לגבי רצון הישוב לחנך בנפרד, בנים ובנות, או לחנך במעורב בנים ובנות, או לפצל את בתי-הספר בין שני ישובים או להקים גם וגם או כל דבר אחר למשל האם תהיה נסיעה בשבת או לא תהיה.
מרדכי יוגב: יש ישובים כאלה, ויש ישובים כאלה, ויש ישובים עד מקום מסוים ויש ישובים – שלא.
מרדכי יוגב: זו החלטה שמתקבלת על-ידי ועד הישוב.
מרדכי יוגב: ועד הישוב לא יכול לעשות דברים שהם כנגד החוק, אבל, לעתים, המצבים בלתי-אפשריים כי לא ניתן המענה.
מרדכי יוגב: ואז, צריך להגיע להסכמות כאלה ואחרות.
מרדכי יוגב: יש גם ערך להסכמה הזאת.
מרדכי יוגב: מתוך כך, קודם כל, רבבה, אני שמח שהיא באה לידי פתרונה, ושלשנה הבאה יש - - -
יעקב מרגי: אתה שמח מוקדם מדי.
מרדכי יוגב: יש פה כרגע - -
מרדכי יוגב: - - תשובה של משרד החינוך להכרה בצורך בהפרדה ובשני בתי-ספר.
מרדכי יוגב: צריך לשמוח על מה שיש.
מרדכי יוגב: אנחנו כבר בסיום שנת הלימודים העל-יסודית, ובעוד שבועות בודדים יהיה סיום שנת הלימודים היסודית.
מרדכי יוגב: אכן נכון אולי גם שתהיה הפרדה בין מה שמשרד החינוך מאפשר בתל"ן לבין מה ששואלים את ההורים על תשלומים הורים שבהם רוצים להעשיר את מערכת החינוך והאם יש הסכמה או אין הסכמה ועד איזה סכום גובה ניתן גם בזה לגבות.
מרדכי יוגב: ברי לי שזה לא בשביל לנהל את הרשתות, חד-משמעית.
מרדכי יוגב: עד כאן בדבר הזה.
מרדכי יוגב: לדעתי, חובתנו לבקש ממשרד החינוך שייתן תשובה יותר מקיפה לגבי הצורך הזה בחינוך הממלכת-דתי.
מרדכי יוגב: במקרים מסוימים, הוא הולך ומתרחב, והוא דורש את המענה שלו, כפי שהוא נמצא במגזרים אחרים כמו המגזר החרדי או במגזרים נוספים אחרים.
מרדכי יוגב: אני אומר לך שלא הייתי - - - מעבר לחוק.
מרדכי יוגב: פעם אחת – החוק וכמה מותר לגבות, ופעם שנייה – גם ההסכמה והשלום היישובי, יש להם ערך לא פחוּת מכך כדי לפתור חלק מהדברים גם בפנים.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שאני יוצא מהדיון הזה באכזבה, ואני מאוכזב.
יעקב מרגי: האזרח פונה אליו, לריבון, שזו הממשלה, ובמקרה זה משרד החינוך, והוא שומע תשובות מגומגמות ומהוססות ולא חד-משמעיות, וגם אפילו גרירת רגליים עם רעש – יש גרירות רגליים שהן אלגנטיות ולא מרגישים, ופה גרירת הרגליים אפילו מרעישה וצורמת באוזן.
יעקב מרגי: הוועדה מודה למשתתפים ולמי שהציפו את הסוגיה, שוב, בעניין תשלומי היתר הנגבים מהורים.
יעקב מרגי: הוועדה מוצאת שתשלומי הורים ממשיכים להיות מסלול עוקף לחוק חינוך חובה חינם, והוא מעצים פערים בין תלמידים להורים שיכולים לשלם תשלומי הורים לבין תלמידים שהוריהם אינם יכולים לשלם תשלומי הורים, ומעבר לזה – נעשה בהם שימוש שלא למטרת שעות הוראה.
יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את העובדה שמשרד החינוך נמנע מלבדוק ולטפל בתלונות עד לחודש מאי 2017, בזמן שהתלונות החלו להגיע למשרד כבר ממאי 2015.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לקיים בדיקה מעמיקה במה שקורה במוסד "צביה" ויסודיים ממלכתי-דתי רבבה בסוגיית תשלומי הורים, ולהגיש לוועדה את הממצאים תוך 30 יום קלנדריים, ולא 30 ימי עבודה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להפסיק את גביית תשלומי ההורים באמצעות הוועד המקומי.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להורות למוסדות החינוך, ברבבה כמובן, לפתוח חשבון בנק שינוהל כמשק סגור לטובת תשלומי הורים בלבד.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לחדד את הנהלים למוסדות החינוך ולרשתות – נהלי תשלומי הורים.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לחדד את הנהלים סביב האיסור שלא להשתמש בגביית תקורה בתשלומי הורים.
יעקב מרגי: הוועדה מחכה לדו"ח הזה ולממצאים האלה, ואם צריך – יהיה גם דיון מעקב בסוגיה הזאת של רבבה.
יעקב מרגי: מה שנקטתם עד עכשיו הוא מעט מדי מאוחר מדי ולא מספיק.
יעקב מרגי: לא שמעתי כאן, לצערי הרב, הפנמה גם של הוועד המקומי שההתנהלות שלו – גם אם כוונתו הייתה רצויה – היא לא במסגרת החוק.
יעקב מרגי: לכן, אם הוועד המקומי חפץ לנהל מוסד חינוכי או להקים מוסד חינוכי, שיתכבד ויבקש סמל מוסד לעצמו בשמו הוא והוא יוכל לגבות את תשלומי ההורים.
יעקב מרגי: אתם לא צד בדבר, ואני מצר על כך שלא שמעתי תשובות נחרצות.
יעקב מרגי: הוועדה תמשיך לעקוב אחרי ההתפתחויות.
יעקב מרגי: כמובן שכשאני אומר "אמצעים", זה כולל זה שאם תגלו שנעשה שימוש שלא כחוק או נגבה תשלום שלא השתמשו בו לטובת שעות תל"ן – יש מקום חד-משמעי להשיב זאת להורים, ולא להעמיד את זה לשאלה האם ההורים רוצים או לא רוצים, כי אני לא חושב שחוטא ייצא נשכר.
יעקב מרגי: כפי שהרגשתם, יש לחץ חברתי.
יעקב מרגי: למי שהרים גבה על לחץ חברתי ורצה לומר "איך אתה קובע?", אני שמח, תודה רבה, מיכל.
יעקב מרגי: זה, מה שאתם עוברים, מתסכל.
יעקב מרגי: אני יודע איזה חוות דעת קיבלתי על מי שהציף את הסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: איזה כוונות זדוניות יוחסו למי שהציף את הבעיה הזאת.
יעקב מרגי: במקום לבוא ולומר: תודה, נכון שיש בעיה.
יעקב מרגי: קורה, טועים – אפשר לטפל בה.
יעקב מרגי: אבל, ברגע שמנסים לדחות דיון ולא לקיים אותו וברגע שמנסים לשייך לפונים כוונות כאלה ואחרות, אותי זה מכניס למקומות אחרים.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי, אני ממתין 30 יום קלנדריים.
יעקב מרגי: היום 7 בנובמבר 2017, י"ח בחשוון תשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא: אלימות במערכת החינוך הן נגד צוותי חינוך והן נגד תלמידים.
יעקב מרגי: רבותי, ניתן איזה חצי שנייה לתלמידים להיכנס, נקדם אותם בברכה.
יעקב מרגי: רק שאחד מהם יאמר לנו מאיפה הם, כדי שנוכל לקדם אתכם.
<קריאה: עין כרם.
יעקב מרגי: איזה בית ספר?
<קריאה: החקלאי עין כרם.
יעקב מרגי: מקדמים אתכם בברכה.
מירב בן ארי: הנה, ברושי שמע חקלאי, ישר התעורר.
מירב בן ארי: לא משנה שזה בעין כרם.
יעקב מרגי: אתם תחוו קצת.
איתן ברושי: למה לא משנה?
איתן ברושי: חשוב שזה בעין כרם.
מירב בן ארי: ברור, ברור.
יעקב מרגי: תקבלו טעימה קטנה מהחוויה הדמוקרטית, הפרלמנטארית, כחלק מהסיור שאתם עושים כאן בכנסת.
יעקב מרגי: מה לעשות, אני ממרומי גילי לא זכיתי לזה במערכת החינוך הממלכתית, אבל לא נורא.
יעקב מרגי: אנחנו קיבלנו את הכנסת בגלויות בטיול לירושלים מבחוץ.
יעקב מרגי: זה היה בכיתה ה'.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום כפי שאמרתי – אלימות במערכת החינוך הן נגד צוותי חינוך והן נגד תלמידים.
יעקב מרגי: הוועדה קיימה דיונים מספר פעמים בשנתיים וחצי האחרונות במהלך הקדנציה הזו, הנוכחית, שבה אני מכהן כיושב ראש, על תופעת האלימות בבתי הספר, הן בין תלמידים לתלמידים, הן בין הורים לתלמידים, הן בין הורים למורים, הן בין מורים לתלמידים.
יעקב מרגי: בכל הכיוונים, בקיצור.
יעקב מרגי: אלימות בכלל היא פסולה.
יעקב מרגי: היא אמצעי ביטוי פסול, אבל כשמדובר במערכת החינוך זה מחייב אותנו לדון ולדון ולחפש ולראות מה עושים כדי לבער את התופעה הזו מהשורש.
יעקב מרגי: זה דבר שאי אפשר לעבור עליו לסדר היום.
יעקב מרגי: תופעה כזו אסור שמערכת החינוך – ואני אומר לכם דעה עכשיו – תסלח על מעשי אלימות, למרות הפתיחות שלנו ושל מערכת החינוך בשנים האחרונות ולהיות יותר סלחניים ולא מרחיקים מיד ולא מעבירים תלמיד מבית ספר לבית ספר.
יעקב מרגי: יש אלימות מכל הסוגים.
יעקב מרגי: נדרשנו אליה.
יעקב מרגי: אני יודע שגם הצוותים החינוכיים נמצאים לפעמים במציאות בלתי אפשרית.
יעקב מרגי: כפי שאני לצערי הרב לא יודע להתמודד אם איזה ארגון פשיעה או ראש ארגון פשיעה יעמוד מולי, כנ"ל אני לא מצפה מצוות חינוכי שיידע ויהיו לו הכוחות לעמוד מול הורה ששייך לאיזו כנופיה או איזו קבוצה כזו, שמגונן על ילד אלים בבית הספר וזה קיים.
יעקב מרגי: קיימות תופעות כאלה.
יעקב מרגי: אני ארצה לשמוע את האורחים וארצה לשמוע את משרד החינוך בהמשך.
יעקב מרגי: נשמע את חברי הכנסת לגבי התופעה ונראה קודם כל האם אנחנו מחנכים לאי אלימות.
יעקב מרגי: האם אנחנו מחנכים לסובלנות.
יעקב מרגי: האם אנחנו יודעים לומר לתלמידי ישראל שאלימות זו דרך ביטוי פסולה, שלא צריכה להיות קיימת בכלל ובהוויה הבית ספרית בפרט.
יעקב מרגי: אז אני אתן קודם לחברי הכנסת.
יעקב מרגי: אני לא רשמתי את סדר הגעתכם, אבל ברשותכם לפי סדר ישיבתכם.
יעקב מרגי: כולם ידברו, אני יכול להבטיח לכם.
יעקב מרגי: אנחנו נעשה חבר כנסת – אורח, חבר כנסת – אורח, כדי שנתקדם ונשמע.
מירב בן ארי: אני אדבר בקצרה ואני מתנצלת שלא אוכל להישאר כל הדיון.
מירב בן ארי: ראשית הנושא הזה, חשוב לומר, נידון פה בוועדה מספר פעמים.
מירב בן ארי: זו לא פעם ראשונה שאנחנו עוסקים בנושא של האלימות בתוך מערכת החינוך.
מירב בן ארי: להיפך, היו כאן כמה נושאים.
מירב בן ארי: אני חושבת שהנושא מה שנקרא נהיה ביתר שאת בגלל האירוע באילת עם אקדח הפלסטיק.
מירב בן ארי: אני חושבת שבאירוע הזה נחצה קו אדום בעיני, שזו פעם ראשונה שאנחנו שומעים גם וכנראה היו מקרים כאלה, אבל ברמה כזאת שאנחנו שומעים על הכנסה של כלי נשק מדומה לתוך - - -
יעקב מרגי: אקדח אוויר הוא לא כל כך מדומה.
מירב בן ארי: לא, אני אומרת לא ברמה של נשק חי.
מירב בן ארי: נשק קר.
יעקב מרגי: אני לא מקנא בעין או פנים שיחטפו כדור מזה.
מירב בן ארי: אז זה בעיני.
מירב בן ארי: אני חושבת שהנושא הזה מתחבר לנושא של האלימות בכלל.
מירב בן ארי: אני רוצה לשים שני דגשים.
מירב בן ארי: אחד, אחריות של ההורים, כי בסופו של דבר הילד יוצא מהבית וחוזר אל הבית.
מירב בן ארי: זה מה שהוא שומע בבית ואנחנו הרבה פעמים שמענו על הורים שבעצמם מתקיפים צוותים חינוכיים.
מירב בן ארי: ובעצם איזה מודל ואיזו דוגמא הילד רואה כשהוא שומע בבית שזה בסדר וזה לגיטימי, או שלפעמים באים האם או האב ובעצם פועלים באלימות נגד ילדים.
מירב בן ארי: ברגע הזה זה מדרון חלקלק מה שנקרא, ונפתחת הדלת.
מירב בן ארי: נקודה שנייה שאני רוצה להתייחס.
מירב בן ארי: אני חושבת שאנחנו צריכים מאד מאד להיזהר כאן לא לשפוך את התינוק עם המים.
מירב בן ארי: ובסופו של דבר, כשקורה אירוע כזה כמו שקרה באילת, שבעקבותיו גם הגיע לצערנו - אני לא יודעת, הייתה שביתה או שזה הסתיים ביום בשביתה?
מירב בן ארי: הנה, יש פה את הנציג של ההסתדרות.
מירב בן ארי: בנוסף, אם אנחנו שומעים על אירוע כזה, אנחנו חייבים להבין ובכלל לעניות דעתי הדרך היא לא להעניש את כל התלמידים בבית הספר.
מירב בן ארי: אני מאד נזהרת מזה, גם בתפקיד הקודם שלי נזהרתי מעונשים קולקטיביים.
מירב בן ארי: אני חושבת שלא כולם צריכים להיענש בגלל התנהגות.
מירב בן ארי: כן צריך לטפל נקודתית באותו עניין, כמו שאמרתי ולא רק בתלמידים עצמם, אלא גם בהורים שלהם.
מירב בן ארי: ונקודה אחרונה לסיום.
מירב בן ארי: הנושא של אלימות הוא נושא שאנחנו מתמודדים איתו הרבה בכנסת.
מירב בן ארי: אנחנו רואים את זה בעיקר - - -
יעקב מרגי: אין אלימות בינינו.
יעקב מרגי: מתמודדים בסוגיה של האלימות.
מירב בן ארי: נגד חסרי ישע בעיקר ולפעמים במקרה הזה נגד אנשים ונשים שנמצאים בתפקידים ציבוריים.
מירב בן ארי: אנחנו רואים את זה גם כאן בבתי הספר, גם בבתי חולים לצערי ובכל מסגרת שיש בה איזו היא דמות סמכותית.
מירב בן ארי: אני חושבת שבעיני, ואנחנו לא סתם עסקנו ואמרתי את זה בתחילת דברי ועם זה אני מסיימת, הנושא הזה בוועדה הזאת נדון, לפחות פעם בחודש, חודשיים אנחנו עוסקים בו.
מירב בן ארי: אני מאד מקווה שמשרד החינוך מגיע עם איזה שהם פתרונות; ואני מאד מקווה שהפתרונות לא רק מדברים אל התלמידים אלא גם אל ההורים עצמם.
יעקב מרגי: המועצה הלאומית לשלום הילד, בבקשה.
<ורד וינדמן: קודם כל אני אומר שזכותם של מורים ועובדי הוראה להיות מוגנים, לחוש מוגנים ולא להיות קורבנות של שום סוג של אלימות, לא חשוב מאין היא באה.
<ורד וינדמן: וזה נכון, כי הזכות שלהם לעסוק במקצוע שלהם באופן רגוע, וזה נכון כי זו הזכות של התלמידים שיהיו להם מורים מוגנים ורגועים.
<ורד וינדמן: פה אני רוצה לשים נקודה, בלי אבל, בלי אולם, נקודה ולהגיד פסקה אחרת, חשובה לא פחות.
<ורד וינדמן: דיון שעוסק באלימות במערכת החינוך חייב שיעסוק גם באלימות של אנשי חינוך, של גננות, של מורים כלפי תלמידים.
<ורד וינדמן: זה נכון שרוב המורים נוהגים בכבוד כלפי התלמידים שלהם, וכך גם רוב הגננות - - -
מאיר כהן: הרוב המוחלט של המורים.
<ורד וינדמן: הרוב המוחלט, אני מקבלת את ההערה.
יוסי יונה: הרוב הגורף.
יוסי יונה: מוחלט זה 51, לכן צריך להגיד הגורף.
מאיר כהן: הגורף.
<ורד וינדמן: אז אחרי התרגום בגוף הסרט, אז הרוב הגורף.
<ורד וינדמן: ויחד עם זאת יש מיעוט והוא מיעוט לא מבוטל של מקרי אלימות בתוך מערכת החינוך כלפי תלמידים.
<ורד וינדמן: אנחנו רואים את זה ממספר מאות התיקים שנפתחים מדי שנה ביחס לאלימות של בוגרים, אנשי חינוך בתוך מערכת החינוך כלפי תלמידים.
<ורד וינדמן: אנחנו רואים את זה מדיווחים עצמיים של תלמידים בבחינות המיצ"ב, שאמנם לכאורה האחוזים נראים בודדים, אך כשאתם הופכים את זה למספרים, מדובר במספרים של עשרות אלפים ואפילו יותר מכך, וזה עבירות האלימות.
<ורד וינדמן: כך גם לגבי עבירות מין בתוך מערכת החינוך וצריך לשים את הדברים על השולחן.