GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: אמרתי לך ואני אומרת את זה גם עכשיו.
מירב בן ארי: אני חושבת שאתם עושים עבודה נהדרת באגף הביטחוני חברתי אבל לא יקרה, לא בכנסת הזאת, לא בוועדה הזאת, שהחוק הזה יחכה.
מירב בן ארי: לא יכול להיות – עזבי את החוק – שהם יצטרכו לממן או להתדפק על דלתות או להשתמש בפילנתרופיה.
מירב בן ארי: אנחנו איבדנו את זה.
מירב בן ארי: לא יכול להיות.
מירב בן ארי: עוד לא פתחנו את שנת השירות ואני וחבר הכנסת בר-לב דיברנו.
מירב בן ארי: אנחנו נסיים והפרויקט הבא יהיה שנת השירות.
מירב בן ארי: קחו בחשבון שלא יקרה שבמדינה הזאת תדירו אוכלוסיות שלמות ותגידו אתה כן ואתה לא רק בגלל שלצורך העניין הוא לא קיבל צו גיוס.
עמר בר-לב: מתעכב צו הגיוס.
מירב בן ארי: התעכב.
מירב בן ארי: אמר מפקד מיטב שהוא יעביר לנו נתונים ולפי האופטימיות הנתונים הם גבוהים לגבי הגיוס.
מירב בן ארי: לכן אני אומרת שהחוק הזה יתקדם.
מירב בן ארי: החוק הזה יגיע והחוק הזה הוא לא רק בגלל עצם החוק אלא בגלל ההכרזה שהמדינה הזאת, ובטח הוועדה הזאת, תקדם צעירים עם מוגבלות להתגייס לצבא ולעשות שירות משמעותי.
מירב בן ארי: חמי גולדין דיבר על ערכים וכולנו התרגשנו כי כל מי שנמצא בחדר הזה, כולם, אלה שבמכינות, חברי הכנסת, מנהלי הארגונים, נמצאים כאן בגלל הערכים ולא בגלל דברים אחרים.
מירב בן ארי: הם כאן רק בגלל הערך ומהכרות אתך, חביבה, אני בטוחה שגם את.
מירב בן ארי: אני מבקשת לחזור לוועדת החינוך עם תשובה להצעת החוק.
מירב בן ארי: זה בידי משרד הביטחון.
מירב בן ארי: כל השותפים כאן – רווחה, בריאות, חינוך והארגונים – כולם בעד הצעת החוק ובטח חברי הכנסת.
מירב בן ארי: אני חייבת לסיים את הדיון ולעלות לוועדת העבודה והרווחה.
מירב בן ארי: מי שרלוונטי לדיון שם, מוזמן.
יעקב מרגי: קודם כל ברכת ברוכים הבאים.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-7 בדצמבר 2016, ז' בכסלו תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא, ציון 60 שנה למבצע סיני והברחת יהודי פורט סעיד לישראל.
יעקב מרגי: נמצאת איתנו חברת הכנסת קסניה סבטלובה, שמלווה כמעט את כל הסוגיות האלה בימים המיוחדים ובארגון כנסים ולכן מצאתי לנכון, כשהציעו את הנושא, שהיא תלווה והיא תעשה וניתן לה את דברי הפתיחה.
יעקב מרגי: אבל, ברשותכם כמובן, אני אומַר בהומור, אתם יודעים שכשהמורה באה לכיתה ויש תלמידים מאחרים, במי היא נוזפת?
יעקב מרגי: באלה שנמצאים, אז אני אומר דברי תוכחה לעצמי, אל תיקחו את זה.
יעקב מרגי: הבוקר התעוררנו, יותר נכון כבר אתמול, אבל הבוקר התעוררנו עם הכותרות על תוצאות מבחני הפיז"ה, שמציבים את תלמידי - - - אני לא רוצה לומר מציבים את תלמידי ישראל, זה לא נכון, לא נכון להאשים את התלמידים, את החינוך, את רמת מערכת החינוך במדינת ישראל, במקום לא הכי מכבד.
יעקב מרגי: לצערנו הרב, זה לא המבחן הראשון בשנים האחרונות.
יעקב מרגי: לפני כמה ימים היה גם מבחן טימס ויש את תוצאות מבחני המיצ"ב.
יעקב מרגי: אני אומר את זה בכאב, מדינת ישראל, יחד עם הציבור, משקיעה המון.
יעקב מרגי: המון כסף, משאבים רבים בחינוך ותוצאות אַיִן.
יעקב מרגי: תוצאות אין.
יעקב מרגי: ואני שואל את עצמי, כיו"ר ועדת החינוך בכנסת ואני אומר, במקום אחר הרי היינו מודדים תפוקות אז אנחנו אומרים "תלמידי ישראל", מאשימים אותם, מאשימים את הממשלה, אבל יש עוד צלע אחת פה או עוד שתיים, יש את ההורים שהם החברה בישראל ואיפה ארגוני המורים?
יעקב מרגי: אין לי שום טענה, שלא יישמע שיש לי ביקורת או שאני מכליל או זורק הכול על המורים אבל אני אומר לכם מה שעל לבי.
יעקב מרגי: אני כמעט שנתיים יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, זה דיון מספר 305 של הוועדה ולצערי הרב אני יכול לספור על כף היד את הפעמים שארגוני המורים השתתפו בדיונים כאן.
יעקב מרגי: אם לא ארגוני המורים יעצבו את מערכת החינוך יחד עם משרד החינוך ויחד עם נבחרי הציבור ויחד עם אנשי המקצוע, אם הם לא, מי כן?
יעקב מרגי: אמרתי את זה לעצמי, הייתי חייב להוציא את זה הבוקר.
יעקב מרגי: נפלתי על יהודי מצרים.
יעקב מרגי: זה יישאר באוויר עד שמישהו יקלוט את זה.
יעקב מרגי: אני זועק את הזעקה הזו כמעט שנתיים.
<קריאה: קראת את הספר "דור ה-Y"?
<קריאה: הכול כתוב שם.
יעקב מרגי: רבותיי, אני אומר מספר מילות פתיחה שקשורות לנושא.
יעקב מרגי: מי שראה בכותרת, אנחנו מציינים בכנסת היום שישים שנה למבצע סיני והברחת יהודי פורט סעיד.
יעקב מרגי: אני יכול לומר לכם, מצאתי קשר לעצמי.
יעקב מרגי: אמנם אני יליד מרוקו, אבל המבצע הסתיים והגעתם לארץ ב-18 לנובמבר, נכון?
יעקב מרגי: זה יום ההולדת שלי.
יעקב מרגי: אז מצאנו קשר.
יעקב מרגי: היהודים יודעים לקשר.
יעקב מרגי: אני לא הולך לחדש לכם כלום בדברי הפתיחה, אבל כדי שלא יאמרו עלינו שאנחנו סובלים מבורות אז הכנו שיעורי בית גם אנחנו.
יעקב מרגי: סדר הדיון הוא כזה, אני אומר מספר מילות פתיחה, אתן לחברת הכנסת קסניה סבטלובה ולאחר מכן לבנה זמיר וקצת נטעם מהאורחים, מחוויות אישיות.
יעקב מרגי: משרד החינוך כמובן נמצא איתנו ועוד אורחים חשובים שירצו להתבטא.
יעקב מרגי: פורט סעיד, כפי שידוע לכם, היא עיר נמל במצרים.
יעקב מרגי: עיר נמל שנמצאת על חוף היום התיכון סמוך לתעלת סואץ.
יעקב מרגי: ידוע שיש לה עיר תאומה בצדה השני של תעלת סואץ בשם פורט פואד.
יעקב מרגי: עד שנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה עיר זו גדולה ומבטיחה מבין שלוש ערי התעלה.
יעקב מרגי: במהלך מלחמת העולם הראשונה צבא האימפריה העותומנית פלש לעיר בניסיון להשתלט על התעלה אך נהדף בידי הבריטים ששלטו אז במצרים.
יעקב מרגי: בעיר היו מתדלקים את האניות שהגיעו מאירופה ומציידים אותן במים ובמזון, בעיר נבנתה מספנה גדולה והוקמו בה מפעלים לעיבוד כותנה, מזון ומוצרים שהגיעו מאסיה כגון אורז וטבק.
<קריאה: כל זה בשליטת היהודים שהיו שם.
יעקב מרגי: נגיע, נגיע לזה.
יעקב מרגי: התפתח בה בסיס כלכלי יציב עד מלחמת ששת הימים, 1967.
יעקב מרגי: במבצע "מוסקטר" שנערך בנובמבר 1956 השתלטו על העיר כוחות של בריטניה וצרפת.
יעקב מרגי: ישראל ניצלה השתלטות זו למבצע "תושיה" להעלאת יהודי פורט סעיד ופורט פואד לישראל.
יעקב מרגי: לנוכח התנגדות בינלאומית נסוגו הכוחות הבריטים והצרפתים מפורט סעיד בדצמבר 1956.
יעקב מרגי: בעקבות מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה שבאה אחריה נהרסה העיר כמעט לחלוטין ונעזבה.
יעקב מרגי: ידוע שמלחמת סיני התקיימה בשנת 1956, היא נפתחה ב-29 באוקטובר 1956 בהצנחת גדוד 80 בסיני.
יעקב מרגי: הרקע למלחמה, המצרים החזיקו את תעלת סואץ ולא נתנו לאניות ולמעבורות של מדינות אחרות לעבור דרכה.
יעקב מרגי: בנוסף לכך היו הרבה פעולות הסתננות לארץ דרך סיני ומעזה, מה שהפריע לביטחון מדינת ישראל.
יעקב מרגי: ידוע שבמלחמה הזו השתתפו מספר מדינות.
יעקב מרגי: הכוחות היו גדולים ומשותפים.
יעקב מרגי: במהלך המלחמה הזו, מלחמת סיני, היו כמה מבצעים, אבל אותנו כרגע היום מעניין מבצע קדש, השתלטות צה"ל על חצי האי סיני ורצועת עזה ומבצע "תושיה" להברחת יהודי פורט סעיד בספינות דיג.
יעקב מרגי: ידוע שהיו במלחמה הזו הרבה אבדות והרבה נפגעים.
יעקב מרגי: ב-14 בחודש בשעות אחר הצהרים, יצאו שתי ספינות בנמל חיפה והחלו לנוע לאורך החוף דרומה.
יעקב מרגי: בדרך זכו הספינות לשמות חדשים איטלקיים שנצבעו בחיפזון על חרטומיהן.
יעקב מרגי: ספינת דיג "אופיר" הפכה ל"קסטלמרה" וספינת דיג "מרחב" הייתה ל"אפרודיטה".
יעקב מרגי: בלילה לווו השתיים על ידי טורפדו של חיל הים ועליה מפקד המבצע, מפקד פלגת הטורפדות, סגן אלוף נפתלי רוזן.
יעקב מרגי: הטורפדו נפרדה מהן כשהגיעו למרחק של 20 מייל מנמל פורט סעיד.
יעקב מרגי: עם התקרבותן לחוף שלחו מברק אל חוליית המוסד ש"האניות הגיעו, נמצאות מחוץ לנמל, נעמיס מחר".
יעקב מרגי: העולים רוכזו במקום מסוים בקהילה היהודית.
יעקב מרגי: הם הורשו להביא איתם, תגידו לי אם זה נכון, לא יותר מ-30 ק"ג של מטען.
<קריאה: מזוודה אחת.
יעקב מרגי: עם שחר הגיע למקום התכנסותם ג'יפ של החוליה ובעקבותיו שש משאיות.
יעקב מרגי: האנשים והחבילות הועלו למשאיות ללא שהיות מיותרות ונסעו אל הנמל.
יעקב מרגי: אנשי חיל הים שהיו על ספינות הדיג קיבלו את פני העולים בחום והתחושה הייתה עילאית שעות אחדות.
יעקב מרגי: לאחר מכן החלה נושבת רוח צפונית חזקה, הגלים גבהו, מצב הרוח ירד מטה מטה.
יעקב מרגי: הספינות הקטנות הטלטלו קשות, מים הציפו את הסיפונים.
יעקב מרגי: גם כאן גילו אנשי חיל הים מסירות למופת בטיפול באנשים ובהשטת הספינות.
יעקב מרגי: בבוקר, כפי שאמרתי לכם, ה-18 לנובמבר, קורים כנראה בתאריך הזה דברים טובים, נכנסו הספינות בנמל חיפה ונקשרו לרציף הצבאי בנמל.
יעקב מרגי: אוטובוסים של הסוכנות חיכו לבאים והעולים הובאו ל"שער העלייה".
יעקב מרגי: כך נסתיים מבצע צבאי ואנושי כאחד והתחיל פרק חדש בהיסטוריה של יהודי פורט סעיד במדינת ישראל ופרק נוסף בתולדות מדינת ישראל.
יעקב מרגי: אני שמח שאנחנו היום עוזבים את כל הכותרות הפופוליסטיות, יש כאן דיונים היום סוערים, אל תיכנסו לפוליטיקה, שני חוקים שיש מי שיגיד שהם חוקים חשובים ויש מי שיאמר חוקים מיותרים ומעוררי מחלוקת.
יעקב מרגי: בגמרא, כשלא מגיעים ליישוב קושיה מה אומרים?
יעקב מרגי: יבוא אליהו הנביא יתרץ לנו קושיות ובעיות.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם, כאזרח, אל תיבהלו, אתם יותר מבוגרים ממני, חלקכם, אני גם כבר לא ילד, נולדתי ארבע שנים אחרי מבצע קדש ואני אומר לכם, תמיד אמרו לי, שמע, אם יהיה ככה השמים יפלו ואני רוצה להרגיע, השמים אף פעם לא נופלים.
יעקב מרגי: ואם יש קושיא הגמרא אומרת, גם מקושיא לא מתים, אז אין פתרון.
יעקב מרגי: כולנו בסוף בסוף עם אחד, בני איש אחד אנחנו, לא משנות הדעות שלנו, יש לנו מכנה משותף אחד רחב שמאחד את כולנו כאן וחייבים לשמור על אותו מכנה ולחזק אותו כמה שיותר.
יעקב מרגי: עכשיו חברת הכנסת קסניה סבטלובה.
קסניה סבטלובה: תודה לך כבוד היושב ראש ותודה לך על דבריך המרגיעים.
קסניה סבטלובה: ביום הזה הם נחוצים יותר מכל.
קסניה סבטלובה: אנחנו באים ומאחורינו שובל של דיונים סוערים ואפילו יש כאלה שיגידו קטטות, כן, כאן במשכן הכנסת, בוא נגיד כך - - -
<קריאה: פה זה אי של שפיות.
קסניה סבטלובה: פה זה אי של שפיות ואנחנו מקווים שהשפיות הזאת גם תתפשט, שלא תיבלם פה אלא תתפשט למקומות אחרים.
קסניה סבטלובה: כיוון שאתה מצאת הקשר בין הדיון הזה של היום ליום הולדתך, אני יכולה להגיד לכם שגם אני תמיד צוחקת שגם לי יש הקשר מעניין.
קסניה סבטלובה: אני נולדתי בשנת 77', כבר כולם מגלים מתי הם נולדו, וזו השנה שהנשיא המצרי אנואר סאדאת בא לביקור היסטורי בארץ ועשה היסטוריה והפך את פני המזרח התיכון בטיסה קצרה שאורכת שעה ועשר דקות מקהיר לישראל.
קסניה סבטלובה: מפה הייתי רוצה לעבור, בהמשך לרקע ההיסטורי שאתה נתת, כבוד היושב ראש, לקונטקסט היסטורי.
קסניה סבטלובה: כולנו יודעים ושמענו פעמים אינספור וגם אם נעשה חיפוש פשוט בגוגל על פליטי 48' אז אנחנו יודעים שבעשרת העמודים הראשונים, ואין צדיקים כאלה שהם כל כך שמרחיקים מעבר לעשרה העמודים האלה, נפגוש רק את תולדות הפליטים הפלסטינים הערביים בארץ ישראל ואולי בעמוד 11 ואולי בעמוד 38, למי שישקיע זמן ויעבור וימשיך בחיפוש הזה, אז ישמע גם על פליטי 48' היהודים, הרבים כל כך וביניהם גם יהודי מצרים.
קסניה סבטלובה: מה שכן, זה המונח, 48', אבל כמובן שיש הרבה תאריכים שיש להם משמעות, במיוחד לכם, כמובן שגם 48' עצמה.
קסניה סבטלובה: ב-48', באותו לילה גורלי שקמה מדינתנו והייתה הכרזה אז כבר היו פרעות וכבר היו התנכלויות גם ליהודי מצרים וכבר היו תהליכים שהם נקודת אל חזור, שהחיים לעולם כבר לא יחזרו לאותה נקודה שבה הם היו לפני כן.
קסניה סבטלובה: נקודה נוספת היא כמובן 51' עם "עסק הביש" והמאסר של אותם 13 הגיבורים ותלייתם של שניים מהם.
קסניה סבטלובה: מאסרים ארוכי טווח וביניהם מאסר של 15 שנה לאישה, שזה היה אז המאסר הכי ארוך שניתן אי פעם לאשה במצרים.
קסניה סבטלובה: זה גם 52', עלייתם של הקצינים החופשיים, מוחמד נגיד וג'מאל עבד אל נאצר והלאמה של הרכוש ופגיעה בזכויות.
קסניה סבטלובה: רוח מאוד אנטי יהודית שנושבת כבר מאותו בניין ששם קם השלטון המצרי החדש.
קסניה סבטלובה: ב-56', מבצע קדש, המערכה המשולשת של ישראל-בריטניה-צרפת ואצלנו מבצע קדש, מלחמת סואץ, שסתמה את הגולל, יש לומר, על תולדות של הקהילה המפוארת, הקהילה של יהדות מצרים בארץ מצרים.
קסניה סבטלובה: אני רוצה להגיד לכם שכל השלבים האלה הם חשובים וכשאנחנו היום דנים בוועדת החינוך על תולדות ההצלה, שזה הרואי, לא פחות, כי מבחינת השלבים, מבחינת הדיונים שהיו על המבצע הזה, כיצד הצילו וכיצד הגיעו לעיר ששם מההפצצות הבריטיות נהרגו כ-10,000 איש בעיר של 600,000 איש, בסואץ, והסכנה הייתה כל כך גדולה, גם לאלה שמצילים אותם וגם לאלה שסיכנו את חייהם וחירפו את נפשם, על מנת להגיע ולעזור ליהודי מצרים ויהודי פורט סעיד ופורט פואד להגיע ארצה, גילו פה תושייה יוצאת מן הכלל שזה משהו שאפיין תמיד את העם שלנו, שאפיין את המדינה שלנו מן היום הראשון שהיא קמה.
קסניה סבטלובה: התכונה הזאת שהיא חשובה כל כך, תושייה, יידישע קאפ, אומרים, כן?
קסניה סבטלובה: ביידיש, הראש היהודי, זה בעצם מה שדוחף אותנו כל הזמן קדימה וזה מה שמציל חיים, חיי אדם.
קסניה סבטלובה: כאשר כולנו פה ויהודים בודדים נשארו שם במצרים לא יותר - - -
<קריאה: ארבעה.
קסניה סבטלובה: ארבעה, רציתי להגיד עשרה אבל הנה, זה ירד לארבעה.
קסניה סבטלובה: יש קהילה במרוקו שהיא אמנם קהילה יפה, אבל גם קהילה מצומצמת מאוד, אי קטן ושריד מאוד קטן מכל מה שהיה שם פעם.
קסניה סבטלובה: התהליך המופלא של קיבוץ הגלויות עדיין בעיצומו.
קסניה סבטלובה: אנחנו כל הזמן קולטים עלייה וכל הזמן פתוחים לגלים חדשים של עולים, אבל חשוב מאוד, בתוך כל התהליכים האלה של קליטה ושל התחדשות ושל בניית הארץ ובניית המדינה, לא לשכוח את העבר.
קסניה סבטלובה: אמר יגאל אלון ואני מסכימה איתו ותמיד מצטטת את המלים האלה, מי שלא זוכר את העבר שלו – אין לו עתיד.
קסניה סבטלובה: אני יכולה להגיד לכם שאין לו גם הווה, כי אין את הלבנים האלה שאיתן בונים את ההווה, בונים את ההיסטוריה, בונים את התודעה, אז אני מאוד מקווה שבעזרת התהליכים שהחלו, עם ועדת ביטון, תהליכים שיש להם תרומה ניכרת של ראשי הקהילות היהודיות וכמובן חברה יקרה, הגברת לבנה זמיר שדוחפת ודוחפת ודוחפת, וגם כולכם ששותפים למהלכים האלה, שבסופו של דבר אנחנו לא רק נגיע למצב שאנחנו ביום הזה דנים כאן, בוועדת הכנסת, פה, בוועדת החינוך בכנסת, אלא גם שבכל בית ספר ייזכרו בתאריכים האלה, ילמדו אותם, שזה יהיה חלק חובה בחינוך.
<קריאה: זה יופיע.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע, אל תתפלאו אנחנו נשמע.
קסניה סבטלובה: לאט לאט, רק שלפעמים לא צריך לחכות שזה יהיה לאט לאט.
קסניה סבטלובה: זה בסך הכול מעשה ידי אדם, זה לא משהו שמנחיתים עלינו משמים, אנחנו יוצרים את התהליכים האלה.
קסניה סבטלובה: לכתוב ספר לימודים, אז אנשים כותבים אותו, בני אדם, ואם אפשר להעביר חוקים מסוימים תוך יומיים מקריאה טרומית לקריאה ראשונה, זו עקיצה קטנה לקואליציה, אז אני חושבת שגם אפשר להפיק ספר היסטוריה שהוא מלא - - -
יעקב מרגי: אני מעדיף שספר ההיסטוריה ייקח יותר מיומיים.
קסניה סבטלובה: כן, אבל אני אומרת שאפשר לקחת טווח סביר של זמן ולהשלים את התהליכים האלה שעליהם דיברו בוועדת ביטון ולהגשים את המסקנות האלו.
קסניה סבטלובה: לגרום לכך שאנחנו פה, בקיבוץ הגלויות, נרגיש שלכל קהילה ולכל שפה יש את החלק שלה בתודעה שלנו, בחינוך שלנו ובלב שלנו.
יעקב מרגי: אנחנו ניתן, כפי שאמרתי, ללבנה זמיר לומר מספר מלים ואחר כך נראה סרטון.
יעקב מרגי: יש לנו אורחים חשובים כמו פרופ' הנרי גרין, נמצא אתנו פה?
<לבנה זמיר: כן, הוא פה.
<לבנה זמיר: הנה, הוא כאן.
<לבנה זמיר: ממיאמי.
יעקב מרגי: ממיאמי.
יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע את ניסים לוי עם עדות ועוד.
יעקב מרגי: כל מי שירצה להתבטא יוכל להירשם עם פתק קטן אצל המנהלת וככל שהזמן יתיר לנו, בבקשה.
יעקב מרגי: רק לצמצם, לא לחזור על דברים, כדי שנוכל ליהנות מהחוויה הזו שכל אחד ייתן את הצד שלו, בבקשה.
<לבנה זמיר: קודם כל, תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי, יושב ראש ועדת החינוך בכנסת.
<לבנה זמיר: תודה רבה שפתחת לנו את הדלת של הוועדה החשובה הזאת, בעיניי החשובה ביותר בכנסת, תאמינו לי, כל השאר הן פוליטיקה.
<לבנה זמיר: פה אלה הדברים שנעשים באמת.
<לבנה זמיר: תודה רבה לך, תודה לחברת הכנסת קסניה סטבלובה, שמלווה אותנו מיום שהיא רק נכנסה לכנסת.
<לבנה זמיר: היא באה מהתקשורת, זה עכשיו במודה, מהתקשורת לכנסת, ומיד הקימה לובי, שדולה לשימור המורשת של יהודי ארצות ערב.
<לבנה זמיר: תודה רבה על מה שעשית עד היום ואת איתנו.
<לבנה זמיר: עובדה, היא פה, היא פה.
קסניה סבטלובה: ונמשיך.
<לבנה זמיר: ונמשיך.
<לבנה זמיר: ותודה ליהודית מנהלת הוועדה, שליוותה את זה מההתחלה ועד הסוף.
<לבנה זמיר: עכשיו בקצרה.
<לבנה זמיר: מה ששמענו פה זה היסטוריה, מה שחבר הכנסת מרגי סיפר זה היסטוריה.
<לבנה זמיר: הוא נולד אחרי זה וטוב שההיסטוריה הזאת נכתבת לפרוטוקול.
<לבנה זמיר: מאוד חשוב מה שסיפרת כאן לתיעוד, כי זה בא מפיך ולא אנחנו המצאנו, אבל כאן נמצאים בקבוצה הזאת אנשים שהיו נערים בשנת 56', שיחד עם הוריהם חוו את הבריחה מפורט סעיד, יחד עם הוריהם ראו את הבית שלהם נחרב.
<לבנה זמיר: יש קללה בערבית "יחרב ביתאכ", אתם מכירים אותה?
<לבנה זמיר: יחרב ביתהום.
<לבנה זמיר: אני מצריה ומבינה את הפירוש.
<לבנה זמיר: או שנשרף להם הבית, אבא של ניסים שעכשיו יספר, נשרף הבית והוא צילם את זה, אז יש גם תיעוד.
<לבנה זמיר: האנשים שפה הם אלה שברחו.
<לבנה זמיר: נמצאת כאן אתנו מישהי שאבא שלה מפורט סעיד, אבל זה היה הגל הראשון.
<לבנה זמיר: פה אני אציין בקיצור, היו שלושה גלי בריחה, גירוש, מאסרים והתנכלויות על יהודי מצרים.
<לבנה זמיר: לא הייתה ארץ ערבית אחרת שעשתה את זה ליהודיה.
<לבנה זמיר: היה "פרהוד", בסדר, אבל זה אחרת, זה בן לילה.
<לבנה זמיר: אומרים לאדם, תוך יומיים אתה מחוץ לאדמת מצרים.
<לבנה זמיר: פנינה עתיר פה, אבא שלה, אלבצראווי, זה אחר כך, בגל הראשון, שנתיים וחצי בכלא.
<לבנה זמיר: אני אגיד במהירות את שלושת הגלים.
<לבנה זמיר: 14 במאי 48', ואני ביניהם, הייתי בת עשר, עכשיו אתם יודעים בת כמה אני, אני לא ילדה, כבר מזמן לא, ב-14 במאי 48', עשרה קצינים מצריים חדרו לתוך הבית שלנו, כמעט שברו את הדלת, מחפשים, לא מצאו כלום.
<לבנה זמיר: הוריי עומדים, צבע הפנים כמו הקיר, הלכו, עלו אצל דודי, אח של אבי, גרנו בווילה, שתי קומות, אותו לקחו לבית סוהר, אמרו לו, "אתה סהיוני", כמוהו אותו לילה 1,600 יהודים נעצרו ונשלחו לכלא המצרי על לא עוול בכפם, רק בגלל היותם יהודים.
<לבנה זמיר: שנה וחצי נשארו בבית סוהר, לקחו את העסק של אבא שלי, אמרו לו, "אתה אח של סהיוני" אז סגרו לו את העסק, הלאימו אותו, בית דפוס שהיה אחד הגדולים בקהיר.
<לבנה זמיר: שנה וחצי ללא פרנסה, שבעה ילדים, שלוש משפחות.
<לבנה זמיר: ויום אחד באו לאבי ואמרו לו, אתה תמצא את אחיך באנייה ביום זה וזה, שעה זו וזו, תפדאללו.
<לבנה זמיר: יעני, תפדאללו זה גירוש, אבל בלשון מצרית, ככה אומרים המצרים, הם לא אומרים "תלכו מפה", אבל על היציאה שלהם כתוב "רוחו בלא רגעה" הלוך ללא חזור, יעני, "רוחו מא תרגעוש".
יעקב מרגי: one way.
<לבנה זמיר: One way ticket, to the moon לא אכפת להם לאן.
<לבנה זמיר: מחנה פליטים במרסיי, לא יתואר, בחדר בגודל כזה שלוש משפחות, כל משפחה קיר, תשע מיטות כמו של הסוכנות, מברזל, שבבוקר אמי העלתה על הקיר ובלילה הורידה, עם סדין שהשכן לא יראה אותה.
<לבנה זמיר: זה קשה מאוד.
<לבנה זמיר: או עם דלי לחכות לקצת דייסה כי גורשנו ללא כלום, רק 20 לירות מצריות ומזוודה אחת ביד.
<לבנה זמיר: זה הגל הראשון.
<לבנה זמיר: הגל השני הוא ב-56'.
<לבנה זמיר: פה קרה משהו אחר.
<לבנה זמיר: צה"ל המציא את מבצע "תושיה".
<לבנה זמיר: עמד בראשו לובה אליאב, כולם יודעים מי האיש, זכרונו לברכה, עשה דבר, באמת גבורה.
<לבנה זמיר: הוא האיש שעמד בקשר עם הוריו של ניסים לוי להברחת פורט סעיד.
<לבנה זמיר: התכנית הייתה, חבר הכנסת מרגי, להיכנס גם לתוך קהיר ולהבריח את יהודי קהיר ואלכסנדריה, אבל מה קרה?
<לבנה זמיר: יהודי פורט סעיד הספיקו, כי נכנסו פנימה עם הצבא הבריטי והצרפתי וצה"ל והצליחו, הוא יספר את זה, להבריח את כל מי שרצה מיהודי פורט סעיד לאניות האלו שסיפרת עליהן וכשהגיעו לפאתי קהיר לא הספיקו להיכנס פנימה.
<לבנה זמיר: רצו להבריח את האלפים, את העשרות אלפים האלה, אבל בן גוריון קיבל צו מארצות הברית ואז, ב-56', היינו תלויים בארצות הברית, נתנו הוראה למדינת ישראל לסגת.
<לבנה זמיר: אחר כך בן גוריון אמר או"ם-שמום, אבל אז היו חייבים לציית ובן גוריון ציית ונסוג ולא נכנס לקהיר.
<לבנה זמיר: ומה קרה אז?
<לבנה זמיר: יושבים פה אנשים שיודעים לספר מה קרה להם ולהוריהם.
<לבנה זמיר: ג'מאל עבד אל נאצר היה פשוט כעוס בצורה בלתי רגילה.
<לבנה זמיר: כי תעלת סואץ שהוא הלאים חודשים לפני כן, הוא הלאים את תעלת סואץ עשרים שנה לפני הזמן, כי היא הייתה שייכת לבריטים ולצרפתים, הוא אמר, עד כאן, כל אנייה שעוברת משלמת את המסים שלה למצרים וכל ההישג העצום הזה לפני מיליוני מצרים שמחאו לו כפים, פתאום החריבו לו את הבייבי שלו, החריבו לו את תעלת סואץ, איך האיש ישתוק?
<לבנה זמיר: הוא היה כמו שאומרים "כלב בן סהראן", כלב שיוצא מגדרו והוא אמר את זה, כל היהודים הם ציוניים והם יגורשו.
<לבנה זמיר: וכך הוא עשה.
<לבנה זמיר: בן לילה הוא הכניס עשרות אלפי יהודים לבתי סוהר ולא היה מקום בבתי הסוהר, אז מה הוא עשה?
<לבנה זמיר: הוא לקח 15 בתי ספר ששייכים לקהילה היהודית, הפך אותם לבתי סוהר.
<לבנה זמיר: הכניס 80 איש לתוך כיתות, בתנאים בלתי רגילים, עם סטירות כדי שישתקו.
<לבנה זמיר: אין איפה להתפנות.
<לבנה זמיר: זה היה תת אנושי.
<לבנה זמיר: לא היה מקום בבתי הסוהר, מה הוא עשה?
<לבנה זמיר: הוא קרא לזה "רזידון- פורסה", מעצר בית.
<לבנה זמיר: משפחות שלמות לא יכלו לצאת מהבית אלא רק אדם אחד ועמד בחוץ שוטר, שרק איתו הוא יוצא להביא אוכל וחוזר, למה?
<לבנה זמיר: כדי שלא ימכרו חלילה את היהלומים.
<לבנה זמיר: הוא לא יודע שהראש היהודי יודע לפעמים לבלוע יהלום בתוך שקית פלסטיק קטנה ואחר כך, סליחה, הוציאו את זה באנייה, כי ידעו שיגורשו.
<לבנה זמיר: אבל לא כולם יכלו לעשות את זה.
<לבנה זמיר: הוא לא אפשר למכור אפילו שולחן וכל אלה שנאסרו, 25,000 איש, גורשו תוך חמישה חדשים.
<לבנה זמיר: היה כאוס אדיר, אדיר, בקהיר.
<לבנה זמיר: יהודי אלכסנדריה הובאו לבתי הכלא של קהיר כמו עדר.
<לבנה זמיר: עד חודש מרץ או אפריל, 25,000 יהודים מתוך 50,000-60,000 שעוד נותרו, כי בגל הראשון יצאו, ברחו או גורשו 25,000.
<לבנה זמיר: מאז, האמינו לי, מאז מצרים התחילה ליפול בצורה חדה, כי איפה שאין יהודים אין פרנסה, אין כלכלה.
<לבנה זמיר: אז אם מצד אחד יהודי פורט סעיד ניצלו - - -
<לבנה זמיר: אבל זו אמת, זה מה שקרה עד היום, לסיסי, הוא חוזר, הוא אוהב אותנו, אינשאללה ימשיך כך, מפני שהוא יודע שכשמצרים נפתחת ליהודים מכל העולם, ואת זה עשה מוחמד עלי ב-1805, פתח את מצרים לכל מי שרק רוצה ואז היהודים צפו משכונת חרט אל יאהוד והתחילו להקים את הבנקים הראשונים, את בתי הזיקוק הראשונים, את הכותנה הכי גבוהה בעולם גידל יהודי.
<לבנה זמיר: אז הוא ידע וא-סיסי יודע גם היום, כי הוא התרועע בתור ילד עם יהודים בשכונה.
<לבנה זמיר: ביום שהוא יפתח את ארצו ליהודים ולמערב בכלל, מצרים תשגשג.
<לבנה זמיר: הלוואי וישמע אותי ואני מדברת איתו עכשיו, "סיסי, אתה שומע?
<לבנה זמיר: אני בדרך".
יעקב מרגי: הדיון משודר באינטרנט, הוא צופה בך עכשיו.
יעקב מרגי: אתה צופה בי ואני יודעת שאתה צופה בי, מזמן כבר אמרו לי בשגרירות, אִנתי - - -
יעקב מרגי: הוא שואל: מי זו לבנה?
<לבנה זמיר: הוא יודע.
<לבנה זמיר: דיברתי איתו - - -
יעקב מרגי: "איך, איך נתנו לה לעזוב את מצרים?
<לבנה זמיר: אנא מסרייה, אבל אני פה כי המדינה הזאת, במדינה הזאת, זה מה שאמי אמרה כשהיינו במרסיי, היא אמרה לאבא שלי, אתה התחלת לעבוד פה במרסיי, אבל אנחנו הולכים למדינה שיש בה רק יהודים, שאף אחד לא יגיד לילדים שלי, "אטבח אל יהוד" או "סאל ז'וויף" כפי שאמרו לנו במרסיי, ברחובות, כשיצאנו קצת מהמחנה.
<לבנה זמיר: בגל האחרון, רבותיי, אתם יודעים, מה קרה שם?
<לבנה זמיר: זה היה עוד עם נאצר.
<לבנה זמיר: ב-67', מלחמת שת הימים, נאצר הכניס לבית הסוהר כל היהודים הזכרים שעוד היו שם.
<לבנה זמיר: מגיל 16 עד גיל 75 - - -
יעקב מרגי: היה לו מורה טוב – פרעה.
<לבנה זמיר: נכון אבל מה קרה לפרעה?
<לבנה זמיר: הלך, אבל אנחנו פה.
<לבנה זמיר: אז אני מסיימת עם הגל האחרון.
<לבנה זמיר: שנתיים וחצי של עינויים, של עינויים, 67', שנתיים וחצי של עינויים, שכל הזכרים היהודים במצרים היו חייבים, בבית סוהר שנקרא א-תוֹר, שם זה היה עם עבודות פרך, היו חייבים להסתובב מסביב על ארבע ולצעוק, "אל יהוד כלב אל עראב" והיו מצליפים בהם והיו שם מעשי סדום, רבותיי, לפני כל אלה שהיו שם.
<לבנה זמיר: זה חייב להיאמר, אז על מה מדברים פה?
<לבנה זמיר: על מה מדברים?
<לבנה זמיר: תודה לך, חבר הכנסת מרגי, שאפשרת, איפשרת את הסיפור, כי יש המכחישים אותו.
<לבנה זמיר: במכון בן צבי אומרים, לא, כל היהודים הגיעו לישראל מתוך ציונות, אז סליחה, מכון בן צבי, הגיע הזמן שתבינו, היה פה גירוש המוני, התנכלויות ורכוש רב, תודה רבה.
יעקב מרגי: תודה רבה, לבנה.
יעקב מרגי: אנחנו, כפי שאמרתי, בעידן של הסיפור המלא, כל הזמן כשרצינו וכשרצו קודמיכם ואתם לדבר אז חשבו שאנחנו באנו ממקום של להתלונן ולהאשים וחבל שלא היטו אוזן, כי באמת, מי שאיתנו עוד יכול לתקן, עוד אפשר לספר, אבל דורות שלמים לא זכו לשמוע את כל הסיפור.
יעקב מרגי: גם החלוציות, גם מסירות הנפש, לעזוב הכול, "לך לך מארצך, ממולדתך ומבית אביך אל הארץ אשר אראך", קורה בכל דור ודור.
יעקב מרגי: אני שמח שאנחנו בעידן כזה שאנחנו מספרים.
יעקב מרגי: משרד החינוך, כפי שהזכרנו, עם דוח ביטון ועוד יוזמות אחרות, ואנחנו ניתן הזדמנות למשרד החינוך להשמיע לנו.
יעקב מרגי: כרגע נראה סרטון.
יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע את פרופ' הנרי גרין.
יעקב מרגי: אנחנו רק נודה לחברת הכנסת קסניה שהולכת לוועדה אחרת.
יעקב מרגי: טוב, נצטרך לסגור את זה.
יעקב מרגי: פרופ' הנרי גרין.
<הנרי גרין: אפשר לדבר באנגלית?
<לבנה זמיר: כן, כן, כולנו מבינים.
יעקב מרגי: כולם מבינים אנגלית?
<לבנה זמיר: כן, כן.
יעקב מרגי: אני אומר לך, עדיף עברית עם טעויות מאשר שפה זרה.
<לבנה זמיר: הוא לומד.
<קריאה: הוא לא יכול בעברית, קשה לו.
<הנרי גרין: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) קודם כל אני רוצה להודות ללבנה ולוועדה על הדיון שמתקיים כאן היום.
<הנרי גרין: מאוד חשוב שנחשוב במונחים של העתיד.
<הנרי גרין: ה"קול הספרדי" הוא פרויקט שאסף את הסיפורים כפי שעשה שפילברג.
<הנרי גרין: שפילברג אסף 52 אלף סיפורים של ניצולי שואה, 52 אלף.
<הנרי גרין: פחות מ-100 מהם היו של ספרדים, מזרחיים שחיו במרוקו, אלג'יריה, מצרים, עיראק - - -
<קריאה: עשיתי 99.
<הנרי גרין: הקול הספרדי מבקש מכם לספר את הסיפורים, הוא מבקש מהיהודים של מצרים לספר את הסיפור שלהם, ה-8000 שהיו שם ועזבו.
<הנרי גרין: ולמה?
<הנרי גרין: למה?
<הנרי גרין: מכוון שזה עבור הילדים שלכם, הנכדים שלכם, דור לדור, הם צריכים לדעת את הסיפורים, הם צריכים להתגאות במי שאתם ובמה שעשיתם.
<הנרי גרין: מעבר לכך, אנחנו צריכים לשמר את הסיפורים האלה בשביל החינוך וההשכלה.
<הנרי גרין: תכנית הלימודים צריכה להשתנות.
<הנרי גרין: ואנחנו נוכל לשנות אותה אם יהיו לנו את הסיפורים.
<הנרי גרין: בגלל שהתיעוד הממשלתי, ההיסטוריה, האופן שבו נספר את זה, הוא הסיפור שלא סופר על ידי הספרדים.
<הנרי גרין: ועדיין, הם מהווים 50% מכלל האוכלוסייה של ישראל.
<הנרי גרין: הם מהווים 50%, 100% כמעט בצרפת.
<הנרי גרין: הם מהווים אולי 10%-15% מאוכלוסיית ארצות הברית.
<הנרי גרין: אנחנו צריכים לספר את הסיפורים הזה ועל ידי כך נוכל לשנות את הנרטיב הישראלי.
<הנרי גרין: נשנה אותו כך שנבין שהספרדים היו חלק מהמפעל הציוני, שהם בנו את המדינה וכך נוכל להעביר את המורשת לילדים.
<הנרי גרין: זאת הסיבה למה זה חשוב כל כך.
<הנרי גרין: הסיפור שלכם הוא סיפור על זכויות אדם, הוא לא שונה מסיפורם של הפלשתינאים, זה לא שונה ממה שקרה בבוסניה או בדרום אפריקה.
<הנרי גרין: אתם חייבים להבין והעולם חייב להבין שאתם הפכתם לפליטים.
<הנרי גרין: איבדתם את כל רכושכם, כפי שלבנה אמרה.
<הנרי גרין: איבדתם את כל הנכסים שלכם.
<הנרי גרין: מגיע לקול שלכם להשמע.
<הנרי גרין: והדרך היחידה בה נוכל להשמיע אותו ולגרום לכך שהממשלה בישראל תשנה את החינוך, האו"ם יבין את זה וישנה את ההבנה שלו לגבי משמעות זכויות האדם בישראל, לגבי כך שהיו מיליון פליטים, 80 אלף ממצרים, זה יקרה אך ורק אם אתם תספרו את הסיפור שלכם, ותספרו אותו בעברית בישראל ובצרפתית בצרפת או בצרפתית בקוויבק.