GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הילה סגל: כמובן המפקחים על הביקור הסדיר של המחוזות שיש להם תמונה על כל התנועה של התלמידים בתוך המחוז שלהם.
<הילה סגל: אני חייבת להגיד שבשנה האחרונה אנחנו עשינו דיאלוג מתמשך עם המחוזות, בדקנו והחזרנו ושאלנו הלוך ושוב עם הנתונים כדי שתהיה לנו תמונה כמה שיותר רחבה.
<הילה סגל: אנחנו מעבירים קישור לקובץ נתונים למחוזות, המחוזות מעבירים את זה לכלל מנהלי המחוז, הנתונים מתקבלים, המפקחים של המחוזות רואים את התמונה, מאשרים את התמונה ומעבירים לנו אותה בחזרה וכך אנחנו אוספים את הנתונים.
יעקב מרגי: משרד החינוך, מישהי רוצה עוד להוסיף?
<נחמה זיידמן: הנחת היסוד היא שהדיווחים של המפקחים הם מהימנים.
יעקב מרגי: אנחנו לא מניחים שום הנחת יסוד.
<נחמה זיידמן: אבל גם בבדיקה, הם - - -
יעקב מרגי: הנחת העבודה היא שצריך תמיד לפקח ולבדוק.
<נחמה זיידמן: כן, כן, הדיווחים מהימנים.
<הילה סגל: נחמה, אולי את יכולה - - -
יעקב מרגי: לו יצויר שדוח תשע"ו היה מגיע לוועדה מבלי שאותה עין רגישה במשרד החינוך ראתה את הנתונים, היינו פה עכשיו במשבר של אמון לגבי הנתונים - - -
<הילה סגל: לא, אני צריכה להגיד על זה משהו.
יעקב מרגי: רגע, תני לי, וטוב שדקה לפני כן, ואפילו אם יימצא שאכן בכל זאת, יכול לקרות - - -
<נחמה זיידמן: אנחנו בדקנו - - -
יעקב מרגי: אני חושב שהמהימנות של הדיווח היא דבר חשוב ולכן צריך גם בקרה, מדגמית ו - - - זו הנחת עבודה, לא הנחת יסוד.
<הילה סגל: אם אני יכולה לבקש מנחמה רק לתאר מה עשיתם במחוז בנושא הזה של הרחקה לצמיתות, כדי שהוועדה תשמע, מבחינת העבודה שלך עם המפקחים, איזה סוג של פיקוח או איזה סוג של רגולציה נעשית בנושא הזה.
<נחמה זיידמן: העבודה היא בעיקר עם העל יסודי, שם הבעיה הגדולה.
יעקב מרגי: נתח הארי הוא העל יסודי.
<נחמה זיידמן: י', י"א, י"ב, זו הבעיה.
<נחמה זיידמן: במחוז מרכז אנחנו קודם כל הבאנו שתי הרצאות של עורכת הדין בלה רדונסקי למפקחים, קודם כל ללמוד את חוזר המנכ"ל הזה וללמוד את מדיניות משרד החינוך.
<נחמה זיידמן: הפגשנו גם את מנהל האגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון עם המפקחים, כדי ללמוד את המדיניות.
<נחמה זיידמן: אני אומַר שזה לא היה קל, במיוחד לאנשים הוותיקים לא היה קל.
<נחמה זיידמן: אחר כך זה לפרק מקרה מקרה, מה זאת אומרת?
<נחמה זיידמן: כל מקרה של ילד, לבוא לישיבות, לעמוד מנגד, להציע חלופות ופתרונות, חלופות בתוך בית הספר שהרי בית הספר צריך להתאים את עצמו ולא הילד צריך להתאים את עצמו לבית הספר.
<נחמה זיידמן: אני רואה ירידה משמעותית בשימוש בחוזר מנכ"ל אצלנו במחוז, חד משמעית.
<נחמה זיידמן: אפילו מפקחים כותבים לי, "לא הפעלתי את החוזר הזה, מצאתי פתרון".
יעקב מרגי: מועצת התלמידים והנוער הארצית, בבקשה.
<בני ג'אג'אטי: תודה, אדוני יושב הראש.
<בני ג'אג'אטי: אני בני ג'יג'אטי, נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית וכחלק מתפקידיי אני גם יושב ראש של מועצת הנוער העירונית בבת ים.
<בני ג'אג'אטי: אנחנו מקבלים מכאן ומכאן, גם מהמועצה הארצית וגם מהמועצה העירונית, כל מיני נתונים ודיווחים של בני נוער שלפעמים מספרים שבבית הספר דווקא אולי הרחיקו אותם בגלל ש - - - כאילו המציאו להם סיבות בשביל להעלות את אחוזי הבגרות.
<בני ג'אג'אטי: יש נתונים גם על זה?
<בלה רדונסקי: אני רוצה רק להגיד שבנושא - - -
יעקב מרגי: אני אגיד לך, יש להם שיטות יותר קלות מאשר להרחיק כדי להעלות את נתוני הבגרות.
יעקב מרגי: הוא לא חייב, מנהל בית ספר - - -
<בני ג'אג'אטי: לא, זה הרבה יותר חמור מאשר - - -
יעקב מרגי: החשש הזה, אתם מכירים את החשש הזה?
<בלה רדונסקי: כן, בהחלט.
<בלה רדונסקי: קודם כל אני רוצה להעיר שתקנות חינוך ממלכתי, הרחקת תלמיד בשל הישגים בלימודים, אינה מאפשרת הרחקה בכלל ביסודיים ובחטיבה בחטיבה העליונה רק בנסיבות ובשלושה תנאים מצטברים, שזה 70% נכשלים, שהילד לא עבר איזשהו משבר במשפחה ושהציעו לו פתרונות אחרים וכן הלאה.
<בלה רדונסקי: זאת אומרת, התנאים מאוד מאוד קשים והמערכת מקשה עוד יותר.
<בלה רדונסקי: זה לא קשור לחוזר מנכ"ל הרחקה לצמיתות, שלא דן, שהוא מציין את זה במפורש, שאין להרחיק תלמידים בכלל, ככלל, על הישגים בלימודים.
<בלה רדונסקי: זו נקודת המוצא.
<בני ג'אג'אטי: והנה אנחנו רואים כאן שתלמיד הורחק, רשום כאן "הרחקות על רקע לימודי שבגינן הוגש ערר".
<בני ג'אג'אטי: עדיין התלמיד - - -
<בלה רדונסקי: על רקע לימודי זה לאו דווקא חייב שזה הישגים בלימודים.
<בלה רדונסקי: על רקע לימודי זה גם דברים אחרים, זו יכולה אלימות כלפי הצוות המקצועי, אי קבלת מרות.
<הילה סגל: יש פה תלמיד אחד שזאת הסיבה היחידה.
<בני ג'אג'אטי: נכון, יש פה "בעיות לימודיות" ויש כאן מהצד השני "אלימות כלפי אנשי הצוות החינוכי".
<בלה רדונסקי: זה יכול להיות גם וגם וגם וגם.
<בלה רדונסקי: יכול להיות שהוא עמד בכל התנאים של התקנות.
<הילה סגל: 60 הילדים האלה אלה ילדים שיש להם עוד בעיות, זה לא רק הבעיה הלימודית.
<בלה רדונסקי: זה לא הדבר היחיד וההישגים בלימודים, ככל שהוא עומד בכל התנאים, זה כנראה מקרים נדירים יוצאי דופן.
<נחמה זיידמן: עם מי אתה בקשר במשרד החינוך?
יעקב מרגי: אני אומַר לך, סטטיסטיקה פשוטה, אם הנתונים היו גבוהים יותר החשש שלך הוא סביר.
יעקב מרגי: האדם הסביר - - -
<בני ג'אג'אטי: בדוח הזה שלא חתום יש 4 תלמידים שהורחקו.
<נחמה זיידמן: כן, אבל זה דוח על הרחקה לצמיתות שאינו קשור להישגים בלימודים, כי זה לא חוזר המנכ"ל הזה וזה לא הדוח הזה.
<הילה סגל: רואים את זה בדוח של תשע"ו שאנחנו לא דנים בו עכשיו.
<בני ג'אג'אטי: כן.
יעקב מרגי: לא דנים בתשע"ו.
יעקב מרגי: בוא אני אומר לך, אדם בדרך כלל לא קונה, סליחה, פרה כדי לשתות כוס חלב.
יעקב מרגי: זה המשל, הנמשל הוא, על 120 תלמידים מורחקים מתוך כ-2 מיליון תלמידים, החשש הזה לא עולה.
יעקב מרגי: אם היינו רואים מספר גבוה יותר, מתחלק בפריסה ארצית, אז אתה יכול להשפיע עם זה על הנתונים.
יעקב מרגי: חשש כזה לא קיים, בשום סבירות הוא לא יעלה משום בחינה סטטיסטית.
יעקב מרגי: הדאגה שלנו היא שההרחקה לא תהיה מפלטו של כל מנהל או כל מורה בגלל שהוא לא רוצה להתמודד.
יעקב מרגי: ההיפך הוא הנכון, התלמידים האלה, זה האתגר של מערכת החינוך, כי עם כל הכבוד, אותם 7% שמופיעים בדוח של ראמ"ה למעלה למעלה, לא צריכים, לא אותי, לא אותך ולא את משרד החינוך, הם היו מגיעים לאן שהגיעו, כל הצניעות, גם בלעדי המערכות, רק שלא נפריע להם.
יעקב מרגי: האתגר של מערכת החינוך זה להרים את אלה שנמצאים למטה מכל הבחינות, הן לימודיות, התנהגותיות והשאר, זה האתגר של מערכת החינוך, ואלה שבאמצע להרים אותם כלפי מעלה.
<בני ג'אג'אטי: משפט אחרון, אם אפשר.
<בני ג'אג'אטי: 120 הם עדיין מתוך 2.2 מיליון תלמידים, שזה אומר, אתם יודעים שזה מא'-י"ב, 2.2 מיליון הם מ-א'-י"ב.
<בני ג'אג'אטי: א'-ו', אני לא חושב שמרחיקים אותם, אלה מקרים מסוימים, אבל עדיין, תלמידי כיתות ז'-י"ב הם בסביבות 700,000 תלמידים וזה עדיין משמעותי.
<בני ג'אג'אטי: 120 מתוך 700,000 תלמידים, סטטיסטיקה, זה עדיין אחוזים.
יעקב מרגי: ועדיין אומרים לך פה הצוות - - -
<נחמה זיידמן: לא הבנו איך הגעת ל-700,000 תלמידים.
יעקב מרגי: בחטיבת ביניים ועל-תיכוני, כמה תלמידים יש?
<הילה סגל: הוא הוריד את היסודי, יש לו מספרים מסודרים.
יעקב מרגי: אין ספק, בוא, כל תלמיד הוא חשוב.
יעקב מרגי: לכן אני לא משתמש כרגע במלים כמו מעט או הרבה, הכול יחסי, כל תלמיד הוא חשוב והתפקיד שלנו לוודא שהמערכת יודעת לעשות זאת במידה ובמשורה וכשאין ברירה אחרת.
<כרמית פולק כהן: קודם כל, כמובן, הנתונים בסך הכול כמו שאמרת הם יציבים ואנחנו גם רואים שהסיבות והנסיבות שבגללן מרחיקים ילדים הן באמת נסיבות שעל פניו, שוב, אנחנו לא רוצים להיות לא מציאותיים, יש נסיבות שבהן צריך להרחיק ילד.
<כרמית פולק כהן: מבחינתי אחד הנתונים המשמעותיים פה זה הערר.
<כרמית פולק כהן: אם 44 ילדים, באמצעות בני המשפחה שלהם וכו', הגישו ערר, מעל חצי התקבלו, על פניו, הרי יש הליך מוקדם, הליך שכולל כמה ועדות, ועדה פדגוגית בבית הספר ואחר כך וכו', על פניו, אם יותר מחצי, הערר שלהם התקבל, על פניו האם לא יכולנו למנוע את זה?
יעקב מרגי: אם האחוז היה נמוך היינו טוענים כלפיהם שהם כמו הביטוח הלאומי, דוחים על הסף.
<כרמית פולק כהן: לא, אתה צודק, אז דבר אחד אפשר להגיד, שוועדת העררים באמת קשובה והיא מכילה וכו', אבל בכל זאת, נגרם פה איזשהו נזק, תלמיד הורחק לצמיתות - - -
יעקב מרגי: אז היא אומרת לך, היא ביטאה, וסליחה שאני מתיימר, היא אמרה, "אנחנו משלמים מחירים".
יעקב מרגי: אני לא הסכמתי איתה, לא משלמים שום מחירים, זו חובתכם, חובתנו, אבל היא אמרה, "אנחנו משלמים מחירים".
יעקב מרגי: זו התמודדות של המחוז והפיקוח מול מי שמתמודד בפועל באמת עם הבעיה או עם הפצצה המתקתקת, תגדירי איך שאת רוצה, לכן המתח הזה קיים.
יעקב מרגי: כל דבר בעיני המביט, אבל אני רואה ב-50% שאכן זה קשוב והמנהל הוא לא מילה אחרונה.
<כרמית פולק כהן: לא, זה מצוין, אבל מבחינתי השאלה היא אם לא ניתן היה למנוע קצת קודם.
<הילה סגל: אין לי מה להוסיף אלא להגיד שהמערכת נמצאת באיזשהו תהליך וזה חלק מתהליך, חלק מהעניין.
<בלה רדונסקי: כשעולים למחוז גם שיקולי הדעת מאוד מתרחבים, יש שם התייעצות עם עוד גורמים ונכנסים עוד גורמי מקצוע ודווקא השיח הזה הוא מאוד חשוב ומאוד מאוד מאוד צריך - - -
<כרמית פולק כהן: מאוד חשוב, אני פשוט תוהה אם הוא לא יכול היה לקרות בשלבים יותר מוקדמים של ההליך.
<בלה רדונסקי: לא, כי זה לא טכני.
<בלה רדונסקי: זה לא שיש לי צ'ק ליסט ולפי זה אני מרחיקה.
<בלה רדונסקי: זה שיקולי דעת, זה נסיבות, זה הרבה דברים.
יעקב מרגי: לפני שאני אסכם אני ארצה להתייחס לאוכלוסייה הערבית.
יעקב מרגי: זה ששם האחוז הוא נמוך זה יכול להצביע על דברים אחרים.
יעקב מרגי: הלוואי וזה אובייקטיבי ואמיתי וטוב מאוד שלא מרחיקים, אני לא רוצה שירחיקו, השאלה היא האם אחוזי הנשירה הגבוהים בעל יסודי מצמצמים חלק מהצורך בהרחקה?
יעקב מרגי: השאלה היא אם ניתחתם את הסוגיה הזו.
<הילה סגל: אני אגיד כך, אנחנו רואים וחלק מהדאגות שלנו, ובאמת אפשר לראות את ההתנהלות סביב הדוח של תשע"ו, אנחנו מאוד עסוקים בלהבין לעומק את הדברים ופה הכנסת עושה לנו איזה קטליזטור לתהליך שאנחנו עסוקים בו ממילא במשרד.
<הילה סגל: קצה אחד שאנחנו שומעים זה קצה שאומר, לא מרחיקים.
<הילה סגל: לא מרחיקים וגם אם יתפרק בית הספר לא מרחיקים, שגם זה קצה קיצוני מדי, וקצה אחר, שזה מתחת לרדאר.
<הילה סגל: החברה הערבית גם היא, אם אני מדברת פה על תהליכים של שינוי שעושים במדיניות, אז אדרבה, שם זה עוד יותר חריף ויש שונות עצומה בין החברה הערבית במחוז דרום שלנו לחברה הערבית במחוז צפון לחברה הערבית במחוז חיפה.
<הילה סגל: סביב זה הנתונים ואני מסכימה, גם אנחנו בבדיקה - - -
יעקב מרגי: פחות או יותר בדיווח של תשע"ו אנחנו נתמקד בסוגיה הזו, כי זה גם מקור התהייה לגבי הדוח.
יעקב מרגי: לכן תכינו את עצמכם בניתוח יותר - - -
יעקב מרגי: כל הנסיבות, אם יש או אין ולמה ואיך ומחוזות.
יעקב מרגי: נלמד ונתעכב על הסוגיה של המגזר הערבי יותר בדיווח הבא.
יעקב מרגי: קיימתם את חובת
יעקב מרגי: כם לדיווח על תשע"ה, באיחור מה.
יעקב מרגי: אני מקווה שאת הדוח לתשע"ו תוך 30 יום מהיום.
יעקב מרגי: היום ה-31 באוקטובר 2017, י"א בחשוון התשע"ח ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.
יעקב מרגי: על סדר היום תכנית החומש במגזר הבדואי, לציון יום הנגב.
יעקב מרגי: כפי שנהוג בכנסת, כשיש יום אותו הכנסת מציינת, יש לנו חבר כנסת שמוביל אותו כאשר במקרה שלנו זה חבר הכנסת טלב אבו עראר שמכיר את הנגב.
יעקב מרגי: היום תושבי באר שבע מציינים את שחרור באר שבע על ידי האוסטרלים כך שאנחנו היום נטו ביום הנגב.
יעקב מרגי: מיקדנו אותו בסוגיית האתגרים שיש לנו במגזר הבדואי.
יעקב מרגי: נמצא אתנו מנכ"ל משרד החינוך שייתן לנו סקירה.
יעקב מרגי: אני חושב שזה מעיד כאלף עדים על כך שהנושא הזה חשוב והוא ממוקד בהנהלת המשרד כדי להגיע סוף סוף לפתרון מכובד.
יעקב מרגי: כפי שנהוג, אדוני המנכ"ל, אני אתן את רשות הדיבור לחבר הכנסת שמוביל את היום כדי לומר מילות פתיחה ולאחר מכן אני אעביר לך את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: אנחנו רצינו לקיים את הדיון הזה במשך שעתיים אבל צוק העתים, גם של היוזמים, האורחים והמארחים, לא מאפשר לנו זאת ולכן התכנסנו למשך שעה.
יעקב מרגי: הדיון יהיה אפקטיבי וזה אומר שלא תהיה קשקשת.
יעקב מרגי: תהיה הצגה קצרה של המנכ"ל, בסביבות עשר דקות, ולאחר מכן אתן לחברי הכנסת להתייחס.
יעקב מרגי: לאחר מכן מספר אורחים שנוגעים בדבר יוכלו להתייחס למרות שלא כולם ידברו.
יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם כבר עכשיו כי הדיון יימשך שעה בלבד.
יעקב מרגי: יש לנו היום יום עמוס בכנסת.
יעקב מרגי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני מודה לך על שלקחת את יום הנגב לחסותך ומאחל לך הצלחה בארגון כל היום וניהולו.
טלב אבו עראר: תודה מכובדי היושב ראש.
טלב אבו עראר: כבוד המנכ"ל, אני באמת מודה לך על שטרחת ובאת להשתתף בדיון חשוב כזה.
טלב אבו עראר: זה מראה כמה החינוך במגזר הערבי בנגב חשוב לך ולכן באת.
טלב אבו עראר: אנחנו נציג בפניך את הבעיות הקיימות.
טלב אבו עראר: מי כמו יושב ראש הוועדה יודע ומכיר את המצב מקרוב.
טלב אבו עראר: אני אנסה לדבר עניינית ומקצועית כשאני רחוק מהפוליטיקה.
טלב אבו עראר: נתונים מדאיגים מאוד וחמורים מאוד שצריכים טיפול מיידי.
טלב אבו עראר: אני אומר שדי עם העוול הזה ובעיקר במערכת החינוך.
טלב אבו עראר: אנחנו מדברים על תכנית החומש כאשר מדובר על כמיליארד ועוד משהו שקלים שמוקצים לחינוך ולרווחה אבל בוא נשמע ביחד את הנתונים כפי שהוצגו על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
טלב אבו עראר: בשנת הלימודים 2016-2017 כ-11 אחוזים מכלל הילדים הבדואים המתגוררים בנגב, כ-11,582 לא למדו במסגרות חינוך בפיקוח משרד החינוך.
טלב אבו עראר: זה על פי הנתונים של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
טלב אבו עראר: מכובדי, בישובים הבלתי מוכרים, שעד היום לא מוכרים ואני חושב ומאמין שכל מדינה דמוקרטית נאורה צריכה להנגיש את שירותי החינוך גם בישובים הבלתי מוכרים, למרות שאני חולק על כך שהם לא מוכרים עד היום, אבל שם יש מחסור אדיר והוא נאמד בכ-1,200 כיתות לימוד שחסרות בישובים הבלתי מוכרים.
טלב אבו עראר: יש 4,850 ילדים בגילאי שלוש עד חמש בחברה הערבית בנגב שמהווים כ-21 אחוזים מכלל הילדים בחתך גילאים זה והם בלי מסגרת חינוך.
טלב אבו עראר: יש כ-25 ישובים בלתי מוכרים שכלל אין בהם גני ילדים לילדים בגילאי שלוש עד שש.
טלב אבו עראר: בוא נדבר על הילדים המוסעים.
טלב אבו עראר: בארץ, בכל המדינה, יש כ-250 אלף תלמידים שמוסעים למוסדות החינוך, מתוכם יש 31,580 ילדים בדואים שמוסעים והם מהווים כ-12 אחוזים מכלל הילדים המוסעים בארץ.
טלב אבו עראר: הדבר הזה מהווה נתון חמור מאוד.
טלב אבו עראר: יש כאן עלות המדינה ואני חושב שבמקום להסיע את הילדים, אפשר לבנות בתי ספר וגני ילדים.
טלב אבו עראר: זה מכשול בפני ילדים ומונע מהם להיכנס לגני הילדים.
טלב אבו עראר: ההורים לא שולחים את ילדיהם לגני הילדים כי הדרכים משובשות, התשתית רעועה, לא בטיחותית ומסוכנת מאוד.
טלב אבו עראר: היו מקרים והיו תאונות דרכים באוטובוסים שמסיעים, מה שגבה אבדות בנפש בקרב הילדים.
טלב אבו עראר: לכן, מכובדי, אני לא רוצה להאריך מה גם שאחרי ידברו חברי הכנסת ונכבדים אחרים.
טלב אבו עראר: גם ראשי המועצות רוצים לדבר ולהציג את התמונה האמיתית.
טלב אבו עראר: אנחנו לא מעלים כאן נקודות או דברים שיש עליהם מחלוקת אלא זה המצב.
יעקב מרגי: אין מחלוקת.
יעקב מרגי: לפני שאני מעביר את רשות הדיבור למנכ"ל, אני רוצה לומר משפט.
יעקב מרגי: יום הנגב.
יעקב מרגי: אני איש באר שבע לשעבר ואיש הנגב ואני אומר לכם שאם באר שבע חושבת להיות מטרופולין ואם המדינה רוצה להעביר את באר שבע כמטרופולין, אמרתי זאת בעבר, אני אומר זאת גם עתה ואומר זאת בעתיד, באר שבע לא תוכל להוביל אם המדינה לא תיתן חוזק לישובים מסביב.
יעקב מרגי: אי אפשר לקדם את הנגב בלי לקדם את האוכלוסייה הבדואית, בלי לתת מענים ופתרונות, להתגבר על כל המכשולים ועל כל הבירוקרטיות להגדרות כאלה ואחרות.
יעקב מרגי: להפוך את באר שבע לעיר מטרופולינית, זאת אומרת שהמטרופולין הוא מטרופולין.
יעקב מרגי: אם לא, כל זה יישפך לתוך כל המצוקות ואי אפשר להתעלם מהן.
יעקב מרגי: יש שם מצוקות קשות.
יעקב מרגי: לא הכול בגלל המדינה, אבל המדינה היא המדינה והיא לא יכולה להתנער מאחריות והיא צריכה לעשות הכול.
יעקב מרגי: אני קורא להנהגת התושבים הבדואים לשלב ידיים.
יעקב מרגי: אנחנו אחרי שבעים שנים שהמדינה קיימת ואני חושב שזה אתגר גדול למדינה.
יעקב מרגי: לשלב ידיים.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, כמי שהיה בממשלה גם בתקופה בה התקבלו החלטות על המתווה, שיותר מה שהעגל רוצה לינוק, הפרה רוצה להיניק.
יעקב מרגי: רק לשלב ידיים ולשתף פעולה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שאפשר להפוך את הנגב לכזה שהזקן בסוף יהיה שמח.
יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל, בבקשה.
<שמואל אבואב: אדוני היושב ראש, תודה רבה.
<שמואל אבואב: חברי הכנסת, אנחנו שמחים על ההזדמנות להציג כאן יחד אתכם את תכנית העבודה של המשרד למגזר הבדואי בדרום.
<שמואל אבואב: אנחנו יצאנו ועשינו סיור בשישים בתי ספר.
<שמואל אבואב: עברנו את שבעת יישובי הקבע, עברנו את שתי המועצות האזוריות ב-11 הנקודות שבהן הישובים המוכרים בהם אפשר לבנות ויצאנו לשבעת מרכזי השירות כדי לראות את הכול באופן בלתי אמצעי.
<שמואל אבואב: לראות מהי תמונת המצב והאם התמונה שאנחנו רוצים לקדם אותה בשנים האלה, באמת מתאימה.
חנין זועבי: אבל זה לא הכול.
יעקב מרגי: חנין, אמרתי בפתיח.
יעקב מרגי: יש לי שעה לדיון.
יעקב מרגי: תנו לנו לקיים דיון אפקטיבי.
יעקב מרגי: זה לא דיון מדיני ופוליטי.
יעקב מרגי: כפי שאת מכירה אותי, אני אתן לך לדבר בזמן שלך.
<שמואל אבואב: יש לנו 96 אלף תלמידים בדואים בדרום.
<שמואל אבואב: יש לנו 847 מוסדות חינוך ויש לנו 6,600 אנשי חינוך.
<שמואל אבואב: מה אנחנו רוצים להגיע אליו.
<שמואל אבואב: הסתכלנו מה התוצאות בלימודים, מה התוצאות שאנחנו רוצים להגיע אליהן.
<שמואל אבואב: אני מתחיל בשפת האם, בשפה הערבית שאיננה נקלטת ונתפסת והיא חסם.
<שמואל אבואב: היום התוצאה היא 535 ואנחנו נגיע ל-573 נקודות.
<שמואל אבואב: זה יעד אחד.
<שמואל אבואב: יעד שני, במתמטיקה.
<שמואל אבואב: אנחנו מתחילים את המצב ב-504.
<שמואל אבואב: השווינו את זה גם לדרוזים וגם לערבים וגם ליהודים.
<שמואל אבואב: אנחנו נגיע ל-528.
<שמואל אבואב: תכף אני אסביר איך.
<שמואל אבואב: אנגלית.
<שמואל אבואב: בדקנו את תמונת המצב.
<שמואל אבואב: אנחנו מתחילים את המסע שלנו ב-505 במיצ"ב ואנחנו נגיע ל-541.
<שמואל אבואב: אילו בתי ספר גילינו ואיתרנו כבתי ספר שאין בהם אפקטיביות, שגם אם המצב יימשך כמו שהוא, לא נגיע לתוצאה.
<שמואל אבואב: איתרנו בסופו של דבר כ-52 בתי ספר יסודיים.
<שמואל אבואב: יש לנו בדרום 96 בתי ספר.
<שמואל אבואב: איתרנו 16 חטיבות ביניים ועשרה בתי ספר תיכוניים מתוך 40 בתי ספר תיכוניים.
<שמואל אבואב: אלו בתי הספר האדומים בהם אנחנו מצמידים צוות מלווה.
<שמואל אבואב: מי זה הצוות המלווה?
<שמואל אבואב: מנהלים שהצליחו, אנשים שהוכיחו שיש להם יכולת.
<שמואל אבואב: הם מלווים.
<שמואל אבואב: ניגשנו לבגרות.
<שמואל אבואב: אנחנו מתחילים את המסע שלנו ב-46.6 אחוזים זכאים לבגרות.
<קריאה: לעומת?
<שמואל אבואב: לעומת 66 אחוזים בדרום.
<שמואל אבואב: פער גדול.
<שמואל אבואב: אנחנו לא מציגים כאן תמונת מצב טובה אבל אנחנו נגיע לשישים אחוזים בגרות.
<שמואל אבואב: ניגשנו לבגרות שמתאימה לאקדמיה.
<שמואל אבואב: בסוף לא מספיקה רק בגרות אלא הם צריכים ללכת למכללות ולאוניברסיטאות.
<שמואל אבואב: רק 31 אחוזים מזכאי הבגרות, התעודה שלהם מתאימה לאוניברסיטאות.
<שמואל אבואב: אנחנו נעלה את זה לחמישים אחוזים.
<קריאה: איך עשיתם את זה?
<שמואל אבואב: מאוד פשוט.
<שמואל אבואב: יש לנו ארבעים בתי ספר תיכוניים, הסתכלנו וניתחנו את תוצאות הבגרות בכל עשר השנים האחרונות.
<שמואל אבואב: הסתכלנו היכן הכשלים ואיתרנו.
<שמואל אבואב: כאן אנחנו מזהים בעיה של מורים, כאן אנחנו מזהים בעיה של פערים גדולים, כאן אנחנו מזהים בעיה של כיתות גדולות, כאן אנחנו מזהים בעיה של מעבדות וכך בנינו את התכנית.
<שמואל אבואב: לא רק שבנינו אלא הלכנו גם לראות בשטח אם יש לזה היתכנות.
<שמואל אבואב: ניגשנו לטכנולוגיה.
<שמואל אבואב: אנחנו צריכים להגדיל את מספר התלמידים במגזר הבדואי בדרום מ-49 אחוזים בטכנולוגיה ל-55 אחוזים.
<שמואל אבואב: איזה טכנולוגיה?
<שמואל אבואב: טכנולוגיה מתקדמת, מודרנית וטובה.
<שמואל אבואב: אם תרצו ויהיה זמן, אנחנו נפרט.
<שמואל אבואב: ניגשנו לנושרים.
<שמואל אבואב: ראינו תמונת מצב כאשר היום 22 אחוזים מהתלמידים בכיתה י"ב לא לומדים.
<שמואל אבואב: תכף נדבר על גני הילדים.
<שמואל אבואב: אנחנו נצמצם את המספר לך-12 אחוזים.
<שמואל אבואב: הלכנו לפזורה כדי לראות את הרשת של הקב"סים, ראינו היכן זה עובד וראינו היכן זה לא עובד.
<שמואל אבואב: עברית.
<שמואל אבואב: אנחנו רואים בעברית כלי חשוב להתחברות, כלי חשוב לעתיד, כלי חשוב לאפשרות שלהם להשתלב.
<שמואל אבואב: מגני הילדים מתחילים 45 שעות, דבר שלא היה בעבר בהיקף הזה.
<שמואל אבואב: כיתות א' ו-ב' מקבלות שעתיים, דבר שלא היה בעבר.
<שמואל אבואב: כיתות ג' יקבלו חמש שעות וכך עד התיכון כולם מקבלים שעות עברית.
<שמואל אבואב: אחר כך נדבר על מורים.
<שמואל אבואב: יש מורים או אין מורים, תכף נדבר על זה.
<שמואל אבואב: מספר הסטודנטים.
<שמואל אבואב: אנחנו נגדיל את מספר הסטודנטים.
<שמואל אבואב: היום אנחנו עם 2,961 סטודנטים ואנחנו צריכים להגדיל את המספר באופן משמעותי ואנחנו צריכים לראות האם אלה שהולכים מחוץ למדינת ישראל, זה מתוך בחירה ורצון, וזכותו של אדם לבחור, או האם זה מתוך כורח כי הפסיכומטרי לא מתאים להם, כי תנאי הסף לכניסה לא טובים.
<שמואל אבואב: את המספר נצטרך להגדיל למספרים ששמנו כאן.
<שמואל אבואב: תקציבים.
<שמואל אבואב: אני לא רוצה לפרט הכול.
<שמואל אבואב: תראו את ההיקפים.
<שמואל אבואב: מכל מקורות התקציב האלה, משם אנחנו יונקים את כל היכולת שלנו להוציא את התכנית לפועל.
<שמואל אבואב: בואו נראה מה היה לגבי השעות.
<שמואל אבואב: בעבר תלמיד בדואי במגזר קיבל 17,300 שקלים בבית ספר יסודי.
<שמואל אבואב: הסכום גדל השנה ל-18,212 שקלים.
<שמואל אבואב: משווים את זה לכל המגזרים.
<שמואל אבואב: אתם רואים שהמגזר שהיה אחרון, הוא מגזר שמועדף בסדר העדיפויות.
<שמואל אבואב: הלכנו לחטיבות הביניים.
<שמואל אבואב: הסכום היה 17,700 שקלים לתלמיד והסכום גדל ל-18,900 שקלים.
<שמואל אבואב: היכן שיש לנו פער שעוד לא טיפלנו והוא פער גדול, זה בבתי הספר התיכוניים.
<שמואל אבואב: בשנה הבאה בעזרת השם נגדיל את השעות בבתי הספר התיכוניים ונצמצם את הפער.
<שמואל אבואב: מה תהיה התוצאה המעשית.
<שמואל אבואב: אנחנו מוסיפים שעות ב-112 מיליון שקלים, 14 אלף שעות תוספתיות לבתי הספר במגזר הבדואי בדרום.
<שמואל אבואב: איך זה יבוא לידי ביטוי?
<שמואל אבואב: ניקח בית ספר אחד בלקיע, בשנה זו הוא מקבל 53 שעות תוספתיות מעבר למה שקיים ובסוף הדרך הוא יקבל 97 שעות.
<שמואל אבואב: זאת אומרת שאנחנו רואים כאן הסטת שעות והכוונה של יותר שעות לבתי הספר שיאפשרו לטפל.
<שמואל אבואב: הנושא של מורים לא מוסמכים.
<שמואל אבואב: היום יש לנו 1,200 מורים לא מוסמכים.
<שמואל אבואב: אנחנו נצמצם את מספרם ל-150.
<קריאה: מה הפירוש?
<שמואל אבואב: מורה לא מוסמך זה מורה שלא עבר את כל תהליך ההכשרה הנדרש על ידי משרד החינוך כמו תעודת הוראה.
<שמואל אבואב: אנחנו נצמצם את המספר.
<שמואל אבואב: חינוך בלתי פורמלי.
<שמואל אבואב: בפעם הראשונה בכל הישובים הקצינו שעות וחוקים לילדים מכיתה ד' ועד כיתה י"ב.
<שמואל אבואב: יש היום תשתית של יחידות נוער.
<שמואל אבואב: קלטנו 42 מורים ואנשי חינוך שהם יפעילו מוקד קהילתי בבתי הספר.
<שמואל אבואב: הקצינו שעות.
<שמואל אבואב: נפגשתי עם ראשי הרשויות.
<קריאה: בכמה בתי ספר?
<שמואל אבואב: בשנה, 42 בתי ספר.
<שמואל אבואב: יפעלו בהם מוקדים קהילתיים.
<שמואל אבואב: כל ילד מקבל חוג, מממנים לו חוג.
<שמואל אבואב: המדינה מסבסדת סדר גודל של אלף שקלים לילד.
<שמואל אבואב: הגופים שיפעילו יסדרו את החוגים והרכז יראה שהכול עובד מבחינה ארגונית.
<שמואל אבואב: בינוי.
<שמואל אבואב: רבותיי, התכנית של הבינוי מדברת על 236 יחידות בנייה בשנה.
<שמואל אבואב: נשווה את זה לשנת 2016 – 98.
<שמואל אבואב: עלייה של 35 אחוזים.
<שמואל אבואב: התקציב מחולק לחומש.
<שמואל אבואב: כל שנה כ-265 כיתות וגני ילדים.
<שמואל אבואב: זה היקף לא בר השוואה לעבר וזה כי הפערים שם עצומים.
<שמואל אבואב: כך ייראו בתי הספר.
<שמואל אבואב: מי שמסתובב היום רואה אזור בלי כבישים, אזור שאין בו פיתוח של תשתית, אבל רואה בתי ספר הולכים ונבנים.
<שמואל אבואב: אנחנו רואים בבתי הספר את היציבות, אנחנו רואים בבתי הספר את המוקד לשם יבואו.
יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל, שאלה אחת.
יעקב מרגי: מסיורים קודמים ודיונים קודמים שקיימנו, גם כשהמשרד מתקדם קדימה, אנחנו נתקלנו בבעיות מאחר והתשתיות אינן בתחום המשרד.
יעקב מרגי: יוצא שיש שניים או שלושה משרדי ממשלה שלא יודעים לדבר אחד עם השני ואז העסק לא מתקדם.
יעקב מרגי: אתה יכול לשפוך ים של כסף, ים של תכניות, הכול מוכן, אתה מבחינתך עשית הכול, אבל זה לא יתקדם.
יעקב מרגי: מה לעשות, אתה בעל העניין הגדול ביותר, זה החינוך, ואתה צריך לוודא או לגרור את המשרדים שגוררים רגליים בתחום דרכי הגישה והפיתוח הסביבתי כי זו רעה חולה בקטע הזה.
<שמואל אבואב: אדוני היושב ראש, אמנם התפקיד של המשרד הוא להקצות משאבים לרשויות המקומיות אבל לא הסתפקנו בזה.
<שמואל אבואב: ביום שישי, מי שהיה שם ראה אותנו נפגשים עם הקבלנים בשטח ועם המהנדסים של הרשויות.
<שמואל אבואב: הלכנו לראות אתר-אתר, כמה גני ילדים הציבו וכמה גני ילדים עובדים.
<שמואל אבואב: למה?
<שמואל אבואב: כי בדיוק מה שאתה אמרת.
<שמואל אבואב: 5,100 ילדים לא נמצאים בגני הילדים.
<שמואל אבואב: השנה צמצמנו את המספר הזה ל-4,300 ילדים ובשנה הבאה רק 1,500 לא יהיו כי כבר שמו חמישים גני ילדים.
טלב אבו עראר: איך אתה כמנכ"ל משרד החינוך יכול לישון בלילה כשיש לך 5,000 ילדים שאתה אומר שהם בלי מסגרת?
טלב אבו עראר: בלי גן?
<שמואל אבואב: אדוני חבר הכנסת, כשאנחנו רואים ילדים שלא נמצאים בגני ילדים וצריך לבנות גן, אנחנו הולכים לשטח ואנחנו רואים בעיה של בינוי.
<שמואל אבואב: אין אפשרות לבנות במקומות האלה.
יעקב מרגי: יש כמה דברים שצריך לומר אותם ביושר.
יעקב מרגי: יש חסמים שחלקם מבחינה משפטית וחלקם בבעלויות.
יעקב מרגי: לא תמיד הבעלויות או אלה שהגישו תביעות על הקרקעות מאפשר לראשי המועצות.
טלב אבו עראר: אין בדואי אחד שמאז ומתמיד לא התנגד להקמת בית ספר או גן או מסגד.
יעקב מרגי: כביש גישה.
טלב אבו עראר: גם כביש גישה.
יעקב מרגי: בואו נפרוט את זה למעשים.
חיים ילין: בגלל כסף מטרפדים.
<שמואל אבואב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, כשאנחנו שואלים את עצמנו היכן החוק מאפשר לנו לבנות, אנחנו יכולים לבנות רק במקומות האלה.
יעקב מרגי: חברים, אין לנו זמן.
יעקב מרגי: יש לי שעה לדיון ואני לא באתי לקיים דיון רק לצורך הנימוס אלא כדי להגיע למסקנות.
יעקב מרגי: הדיון הזה חשוב.
יעקב מרגי: אמנם הוא יימשך שעה אבל אני רוצה שהוא יהיה אפקטיבי כי אני יודע מהדיונים הקודמים שקיימתי לעומת מה שנעשה בחודשים האחרונים, יש פער עצום.
יעקב מרגי: לכן אני רוצה שהדברים יימשכו באותה תנופה ויגיעו לכדי פתרון.
<שמואל אבואב: משפט אחרון.
<שמואל אבואב: נשאלה שאלה איך זה יכול להיות שיש ילדים ואין מוסדות חינוך.
<שמואל אבואב: אני אומר מה החוק מאפשר למשרד החינוך.
<שמואל אבואב: ראשית, לבנות בשבעת הישובים המוכרים.
<שמואל אבואב: שנית, בשתי המועצות האזוריות בהן יש 11 ישובים מוכרים בהם אפשר לבנות.
<שמואל אבואב: שלישית, בשבעה מרכזי שירות.
<שמואל אבואב: רק שם אנחנו יכולים לבנות.
חנין זועבי: לפי תיקון 40 לתכנית המתאר, אפשר לבנות גני ילדים בישובים שאין להם תכנית מתאר.
חנין זועבי: זה אם משרד ממשלתי מכיר בצורך לכך והדבר גם מתבצע בשנים האחרונות.
<שמואל אבואב: אלה המרכזים.
יעקב מרגי: אלה מרכזי השירות.
יעקב מרגי: מרכזי השירות לא נמצאים במקומות שהם בתכנית המתאר.
<שמואל אבואב: זאת הפזורה.
<שמואל אבואב: חברת הכנסת זועבי, אנחנו הלכנו לשם.
<שמואל אבואב: הלכתי למרכזים.
<שמואל אבואב: המרכז הוא מקום בפזורה שאיננו מוכר על ידי המדינה אבל המדינה באופן חריג התירה למשרד החינוך לבנות מוסדות חינוך בקרוואנים, לא בבניית קבע.
<שמואל אבואב: לכן בכל שבעת המקומות האלו, זה כך.
יעקב מרגי: ולפי התקדים הזה אנחנו מבקשים מהממשלה שתשקול ברוח חיובית להגדיל את מספר מרכזי השירות.
יעקב מרגי: זה חוזר על עצמו בכל דיון.
יעקב מרגי: רבותיי, חברי הכנסת, ידברו לסירוגין חברי הכנסת והאורחים.