GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אני מבקש להתמקד בשתי דקות ולא יותר.
יעקב מרגי: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה.
יעקב מרגי: אתה פעם ראשונה בוועדה שלי?
סעיד אלחרומי: פעם שנייה.
יעקב מרגי: קבל עוד פעם ברכה.
סעיד אלחרומי: אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים נכבדים.
סעיד אלחרומי: יוזם הדיון, חבר הכנסת טלב אבו עראר, תודות גם לך.
סעיד אלחרומי: כבוד המנכ"ל ידידי שמוליק, אנשי המקצוע, ראשי הרשויות שנמצאים כאן, אנשי הגופים והעמותות.
סעיד אלחרומי: בתחילת שנת הלימודים שמענו סקירה על כל מערכת החינוך ודיברנו – אני וידידי טלב ומסעוד – באותה ישיבה והיום אנחנו מתמקדים במגזר הבדואי.
סעיד אלחרומי: שמענו את הנתונים שנתן המנכ"ל.
סעיד אלחרומי: אני חושב שהמשרד התברך במנכ"ל מקצועי ואני אומר את זה מול כולם ובכל מקום.
סעיד אלחרומי: עבדנו יחד בעבר עם הרשויות הבדואיות בנגב והיו תוצאות בשטח.
סעיד אלחרומי: טלב, היו תוצאות מצוינות.
סעיד אלחרומי: הסוגיות ברורות לכולם.
סעיד אלחרומי: אנחנו מבינים שיש בעיות, שיש סוגיות ואחת הבעיות היא מרכזי השירות.
סעיד אלחרומי: יש מקומות שאנחנו לא הגענו כדי להשלים או לכסות את כל שטח הנגב בבתי ספר וגני ילדים.
סעיד אלחרומי: הבולט בהם הוא הישוב רחם.
סעיד אלחרומי: רחם ליד ירוחם, שם צריך לעשות משהו.
סעיד אלחרומי: חייבים לעשות משהו.
סעיד אלחרומי: כשאנחנו מדברים על מרכזי שירותים, אנחנו מדברים על עזאזמה, אנחנו מדברים על אל פורעה, אנחנו מדברים על מקומות שהם לא במועצות האזוריות וגם לא ביישובי הקבע.
סעיד אלחרומי: כאן צריך לעשות ומהר מאוד.
סעיד אלחרומי: חברים, אני שמח מאוד על הנתונים שהציג המנכ"ל ועל היעדים שהמשרד שם לו בנתונים האלה אבל אנחנו צריכים לדאוג לכך שאנחנו נגיע לשם.
יעקב מרגי: כל חצי שנה-שנה נעשה ישיבת מעקב.
סעיד אלחרומי: מצוין.
סעיד אלחרומי: אני אומר לכם שמשהו שביצענו בפועל, בתחילת השנה דיברנו על אלימות וכבר יצרנו קשר עם מחוז דרום וכבר בימים הקרובים תצא לפועל פגישה ראשונה עם אנשי המקצוע.
סעיד אלחרומי: לקחנו כפיילוט את הישוב תל שבע בנושא האלימות בבתי הספר.
סעיד אלחרומי: אנחנו נתקדם בזה.
סעיד אלחרומי: אני מאמין שהמשרד יקצה את המשאבים הדרושים.
סעיד אלחרומי: אם נצליח שם, נתקדם גם לשאר הישובים.
סעיד אלחרומי: אנחנו רוצים לעשות את זה באופן מסודר, נקודתי ועם תכנית אופרטיבית.
סעיד אלחרומי: נעבור ישוב-ישוב ואני מאמין שאפשר להתגבר על הסוגיות.
יעקב מרגי: פרופסור אבי עשור.
<אבי עשור: שלום.
<אבי עשור: אני פרופסור מן המניין באוניברסיטת בן גוריון, חוקר בתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית והחינוכית ואני מייצג כאן נייר עמדה שהועבר באופן לא פורמלי במייל ונחתם תוך שלושה ימים על ידי למעלה משמונים חוקרים, אנשי אקדמיה מובילים בארץ ובעולם בתחום התפתחות הילד והחינוך.
יעקב מרגי: אתה מסוגל להציג את נייר העמדה הזה בדקה?
<אבי עשור: בשתי דקות.
<אבי עשור: ההיענות הייתה מהירה ומלאה ביותר, שכן ברור לכל מי שמכיר מעט את הבעיה שאי הקמת גנים בכפרים הלא מוכרים הוא מהלך שיש בו נזק קשה, בלתי הפיך ובלתי מוצדק מבחינה מקצועית ואתית.
<אבי עשור: התמיכה בהקמת הגנים בכפרים הלא מוכרים היא מהלך מקצועי אתי שאין לו שום קשר לעמדת החותמים בשאלה הגדולה יותר של עתיד הכפרים הלא מוכרים וזה בגלל תיקון 40 שמאפשר להקים מבנים ניידים ולהזיז אותם אם מפנים את הישוב.
<אבי עשור: רשימת הנזקים.
<אבי עשור: ילדים רבים יהיו מנותקים מרשות החינוך ויישארו בבית עד גיל שש אם יהיו הסעות וזה די ברור מתוך הראיונות בשטח.
<אבי עשור: הדרכים הן בוציות, ההורים – במיוחד ההורים היותר רציניים – לא ישחררו את הילדים.
<אבי עשור: התוצאה היא ניתוק של הילדים עד גיל שש.
<אבי עשור: יש המון מחקרים היום – וזו הנקודה השנייה – שמראים שאי מתן חינוך לילדים בגיל שלוש עד שש הוא נזק בלתי הפיך.
<אבי עשור: אפשר להשקיע - והיוזמה היא חיובית - בתיכונים וביסודיים אבל הנזק שנעשה בגיל שלוש עד שש, אי אפשר יהיה לתקן אותו בחלקו הגדול.
<אבי עשור: זה אומר שיש כאן בזבוז כספים עצום מבחינתך מדינת ישראל במקום להשקיע במקום הנכון.
יעקב מרגי: זו הסיבה שהוועדה הזאת לא עזבה את הנושא הזה מאז כניסתה לקדנציה הנוכחית ומקיימת דיון אחר דיון, עד שאותו מספר מזעזע של 5,000 ילדים ייעלם.
יעקב מרגי: המשרד בהתחלה חשב שזה עניין של הסעות והקציב חמישים מיליון שקלים.
יעקב מרגי: זה לא פתר את הבעיה.
יעקב מרגי: כיתות ופיזור של הכיתות.
יעקב מרגי: אני שמח שהולכים לכיוון ואנחנו ממשיכים ללחוץ כדי שזה יהיה בפיזור יותר רחב.
<אבי עשור: עוד שני משפטים, אם אפשר.
<אבי עשור: ההסעות הן לא הפתרון.
<אבי עשור: הנקודה היא שיש כאן החמצה קריטית של אפשרות להקים גני ילדים שישמשו בסיס חשוב והכרחי של פעולות זיהוי ומניעה שייעשו בשיתוף ההורים.
<אבי עשור: זה מוקד מניעה והעצמה שהוא חשוב במיוחד באוכלוסייה הזאת.
<אבי עשור: אין לה נגישות לשום מקום אחר.
<אבי עשור: יש כאן פירוט של עוד ארבעה-חמישה נזקים וכל מי שחתם, אנשי המקצוע, אלה לא אנשים פוליטיים.
יעקב מרגי: כל מי שיושב עכשיו בסוגיה הזאת, לא מדבר פוליטית.
<אבי עשור: חתמו מנהלי מכללות דתיות ואנשים שמצביעים ימין ושמאל.
<אבי עשור: זאת לא סוגיה פוליטית.
יעקב מרגי: ידידי המלומד, אנחנו בוועדה הזאת מחויבים להיפוך הפירמידה, כל שכן זה מחייב אותנו להאיץ את המהלך הזה.
חנין זועבי: בוקר טוב.
חנין זועבי: תודה על הדיון ותודה כבוד המנכ"ל על שהגעת.
חנין זועבי: אנחנו מברכים ואנחנו מסכימים לכל מה שציינת מבחינת שיפור רמת ההוראה והחינוך.
חנין זועבי: האמת היא שאנחנו עסוקים גם בבנייה, גם בתקציבים ואנחנו נאבקים כדי להגיע לרמה שלא תהיה אפליה.
חנין זועבי: אנחנו רואים את החברה נהרסת.
חנין זועבי: יש תהליך של הרס החברה.
חנין זועבי: אנחנו צריכים להיאבק על מנת להגיע לרמה שלא תהיה אפליה כי הפערים מאוד גדולים.
חנין זועבי: המילה אפליה היא לא מושג נכון לתאר את המצב.
חנין זועבי: אנחנו מסכימים על המטרה של שיפור איכות ההוראה.
חנין זועבי: שיפור האיכות, מאה אחוזים.
חנין זועבי: הגיע הזמן לא להתעסק בתקציבים ובמבנים ובלוגיסטיקה אלא בתוכן.
חנין זועבי: בכל זאת, כאשר אנחנו מדברים על הנגב, אנחנו מדברים על מחסור במסגרות לימוד.
חנין זועבי: היינו דואגים פחות אם היית מתרגם את ההשקפה הזאת למטרה אופרטיבית.
חנין זועבי: אם היית בא ואומר שבתוך התכנית שאתה מציג אתם מעלים את מספר מרכזי השירות משבעה מרכזים לעשרה מרכזים בתוך שנתיים-שלוש, זה מה שאנחנו רוצים לשמוע.
חנין זועבי: אנחנו רוצים לשמוע מספר בלי המסגרת הכללית ותפיסת עולם שאנחנו מסכימים לה.
חנין זועבי: תגיד לנו כאן שאתם מתחייבים להעלות את מספר המרכזים לעשרה ולעשות זאת בתוך שנתיים.
חנין זועבי: אנחנו נסתפק בזה כצעד ראשון ואנחנו אתך.
יעקב מרגי: הטיה אל עסאל.
<קריאה: יושב ראש המועצה האזורית לישובים הבדואים.
<הטיה אל עאסל: בוקר טוב אדוני היושב ראש, חברי כנסת נכבדים, אורחים נכבדים.
<הטיה אל עאסל: אני מעריך את העבודה של ועדת החינוך והיושב בראשה למען המגזר הבדואי.
<הטיה אל עאסל: אנחנו יודעים את הבעיה והבעיה היא לא תקציבית אלא בסופו של דבר היא פוליטית.
<הטיה אל עאסל: כל משרדי הממשלה, אנחנו יודעים, נרתמים לעזור ולהביא את המצב הזה למצב יותר טוב אבל בשטח מתחילים בילדים הקטנים שאין להם מסגרת והם מונים כ-5,000 והנזק שנגרם להם ילווה אותם או את רובם במשך כל חייהם ובמשך כל זמן הלימודים שלהם.
<הטיה אל עאסל: אנחנו הגענו למסקנה שהפתרון הוא לפזר את הבניינים לילדים הקטנים, כפי שאמר פרופסור אבי עשור.
<הטיה אל עאסל: כאשר יגיעו להסדר עם הכפר, ייקחו את הקרוואן ויש אפשרות בחוק לעשות זאת.
<הטיה אל עאסל: זאת אומרת, הבעיה היא לא חוקית ולא תקציבית אלא היא פוליטית.
<הטיה אל עאסל: אני מקווה שאנשים שאחראים על הבעיה הזאת, הרשות ומשרד הפנים, יהיה אכפת להם מהילדים הבדואים.
<הטיה אל עאסל: עד עכשיו נראה לי שלא אכפת להם מהם.
חיים ילין: אני מתנצל, אני צריך לצאת לוועדת החוץ והביטחון.
חיים ילין: כבוד היושב ראש, אני מדבר כשכן.
חיים ילין: אני תמיד נותן את הדוגמה של ישוב אחד בנגב, חורה.
חיים ילין: למה אני תמיד נותן אותו כדוגמה?
חיים ילין: כי הגיע לשם ראש מועצה מקומית שאמר שהחינוך הוא הדגל וזה הדבר החשוב ביותר.
חיים ילין: שם אנחנו רואים שבעצם כמעט כל ישוב יהודי – אני אומר את זה בגדול – מקנא בהם.
חיים ילין: כמעט ואין אחד שם שלא מסיים בגרות ואין אחד שם שלא הולך ללימודים אוניברסיטאיים.
דב חנין: אגב, מנהל מחלקת החינוך הוא חבר כנסת מאתמול.
חיים ילין: אמר לי פעם ידיד ותיק שהלך לעולמו, סולימאן, שבמשך שלושים שנים הביא את העדר שלו למרעה ליד השדות שלנו, שהילדים שלו לעולם לא יהיו רועי צאן אלא כולם ילכו לאוניברסיטה וילמדו.
חיים ילין: זאת לא הייתה אמירה של ממשלה, זאת לא הייתה אמירה של משרד החינוך אלא זאת הייתה אמירה של אבא.
חיים ילין: אנחנו חייבים לדעת שבמלחמה הזאת למען החינוך, וזאת מלחמה, נצטרך כולנו ביחד להתאחד.
חיים ילין: אני אומר כאן בגלוי שאנחנו לא יכולים להוביל עם אוטובוס צהוב ילדים בדרכים לבנות כפי שאנחנו קוראים להן.
חיים ילין: למה הם כן?
חיים ילין: למה האפליה הזאת?
חיים ילין: אסור שזה יקרה.
חיים ילין: זה לא בטיחותי.
חיים ילין: אנחנו רואים את התאונות שקורות.
חיים ילין: דרך אגב, זאת גם בעיה של מוסדות החינוך, גם של ההסעות שם מעמיסים לא 45-50 ילדים לפי התקן אלא שבעים ושמונים ילדים ואין להם תחנות מסודרות.
חיים ילין: למה כשאני בא לוועדת החינוך תמיד אני שם את הדגש הזה?
חיים ילין: כי אתה מכיר את זה מצוין.
חיים ילין: בוא נתחיל קודם כל משם.
חיים ילין: אני מאלה שבמחוזית התנגד למרכזים ואני אסביר.
חיים ילין: המרכזים במדינת ישראל, הדבר הזמני הופך להיות הדבר הקבוע ביותר.
חיים ילין: כך גם נבנתה המדינה ואני לא מתבייש לומר את זה.
חיים ילין: צריך לבנות להם בתוך 11 יישובי קבע וצריך לנסות להסדיר את הנושא.
חיים ילין: זאת בעיה פוליטית בתוך מדינת ישראל ואנחנו לא נפתור את הבעיה דרך ועדת החינוך.
חיים ילין: צריך לבנות מבנים וצריך לבנות לכולם בלי אפליה.
חיים ילין: הבעיה היא שכשאני במחוזי וכל מי שיש לו מטר מרובע של קרקע פרטית בא להסתייגויות בגלל כסף והוא תוקע את התב"ע של אותו ישוב ואותו גן – אז אתם בעצמכם יורים לעצמכם ברגל ולא אף אחד אחר.
חנין זועבי: הוא בא להטיף לכם מוסר.
חיים ילין: אני לא מטיף מוסר.
חיים ילין: אני אומר את דעתי.
חיים ילין: את אפילו לא מכירה את הנגב.
יעקב מרגי: חנה דורסמן, חינוך לפסגות.
<חנה דורסמן: שלום, בוקר טוב.
<חנה דורסמן: מנכ"לית עמותת חינוך לפסגות.
<חנה דורסמן: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה הדוק עם המשרד כבר שנים רבות.
<חנה דורסמן: אני מנכ"לית העמותה שמטפלת בבני נוער וילדים מצטיינים בעלי פוטנציאל מצוינות מהפריפריה החברתית והגיאוגרפית.
<חנה דורסמן: מה שמייחד את התכנית זה שזאת תכנית לטווח ארוך.
יעקב מרגי: מה עם המגזר הבדואי בתכנית?
<חנה דורסמן: מיד אני מגיעה לזה.
<חנה דורסמן: רק לומר מי הילדים.
<חנה דורסמן: אלה ילדים שמגיעים לעשר שנים של תכנית.
<חנה דורסמן: אלה ילדים שמגיעים ל-16 שעות בשבוע בשעות אחר הצהרים.
<חנה דורסמן: התוצאות הן פשוט נפלאות.
יעקב מרגי: אבל אתם קטנים.
יעקב מרגי: צריכים לשכפל אתכם.
<חנה דורסמן: לפני שנתיים הקמנו מרכז בשגב שלום, מרכז בשיתוף עם המשרד, מרכז שבאמת עושה שם נפלאות.
<חנה דורסמן: זה מקום שהוא גם מקום לארוחה חמה, גם מקום לחימום בחורף וגם, בעיקר, מקום לתקווה, לניצוץ שיש לילדים האלה בעיניים.
<חנה דורסמן: לצערי הרב בתכנית החדשה אנחנו לא נכללים.
<חנה דורסמן: אני יודעת שהמשרד עושה מאמצים אדירים בעניין.
<חנה דורסמן: מה שקורה כרגע, בגלל שהילדים מצביעים ברגליים, הם פשוט מגיעים ואנחנו ממקורות אחרים, העמותה, בגלל שהיא יודעת על המאמץ שהמשרד עושה, החליטה שהיא תיקח על עצמה את החודשיים האלה של הגשר כדי לא לסגור לילדים האלה את התקווה.
<חנה דורסמן: אני מתחננת עבור אותם ילדים שאנחנו נמשיך לתת להם ולא נסגור בפניהם את הדלת אותה פתחנו להם.
יעקב מרגי: המשרד שומע.
<חנה דורסמן: המשרד שומע וגם עושה מאמצים.
<חנה דורסמן: המשרד לא רק שומע אלא גם עושה מאמצים אדירים בעניין.
יעקב מרגי: אתם רוצים להשתלב במאמץ הזה.
<חנה דורסמן: אנחנו רוצים להשתלב כי אנחנו לא נוכל להמשיך לעמוד בזה.
<חנה דורסמן: אני גם אודה לכבוד היושב ראש אם יהיה אפשר לעקוב אחר הנושא הזה בישיבות המעקב.
מסעוד גנאים: תחילה אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת טלב אבו עראר על היםו החשוב הזה.
יעקב מרגי: שמעתי שכבר ארבעה חברי כנסת הם מהמגזר הבדואי ברשימה.
מסעוד גנאים: היסטוריה.
<קריאה: יש גם את דב חנין.
יעקב מרגי: יש עוד בדואים מסוג אחר.
מסעוד גנאים: אני רוצה לברך את מנכ"ל משרד החינוך ואת כל נציגי משרד החינוך.
מסעוד גנאים: מנכ"ל משרד החינוך הציג בפנינו את התכנית לפיה יחוזק החינוך הערבי בישובים הערביים בנגב.
מסעוד גנאים: הלוואי.
מסעוד גנאים: אנחנו נשתף פעולה כדי שיהיו בסוף תוצאות בשטח.
מסעוד גנאים: אחוזי הנשירה הם מהגבוהים.
מסעוד גנאים: אחוזי הזכאות בבגרות נמוכים.
מסעוד גנאים: יש מחסור בבנייה, יש אפילו מחסור בכבישים לבתי הספר.
מסעוד גנאים: כולנו יודעים שהחינוך הוא מנוף השינוי.
מסעוד גנאים: המצב הסוציו אקונומי בנגב הוא קשה מאוד.
מסעוד גנאים: אם מערכת החינוך לא תהיה מערכת תקינה ותיתן את המענה, המצב הזה לא ישתנה.
מסעוד גנאים: בסוף דבריי אני מדגיש את מה שאמרתי פעם.
מסעוד גנאים: אם המדינה לא מכירה במקום, זה לא אומר שהיא תשלול את זכותו הבסיסית של האדם במקום הזה ולתת לו את החינוך הראוי.
יעקב מרגי: עופר דגן.
<עופר דגן: עמותת סיכוי.
<עופר דגן: ברכות על הדיון הזה, אדוני היושב ראש וחבר הכנסת טלב אבו עראר.
<עופר דגן: באמת נושא מאוד חשוב ואנחנו מאוד שמחים על ההשקעה התקציבית המאוד גדולה בחינוך בחברה הבדואית.
<עופר דגן: יחד עם זאת, כמו שנאמר כאן כבר לפני, הפערים מתחילים לא בבתי הספר התיכוניים, לא בבתי הספר היסודיים ולא באוניברסיטאות אלא הפערים מתחילים כבר בגילאים הקטנים, בגיל הרך כאשר יש 5,000 ילדים שאין להם מסגרות גני ילדים.
<עופר דגן: נאמר כאן כבר לפני, ואני מסכים עם זה, שההסעות הן לא הפתרון.
<עופר דגן: הפתרון שהיום משרד החינוך מציע הוא הסעות של הילדים בגיל הזה והוא לא פתרון מכל הסיבות שכבר הוצגו כאן.
<עופר דגן: יש פתרון ישים אחר לבעיה הזאת.
<עופר דגן: ניתן להקים גני ילדים גם בכפרים הלא מוכרים, גם בכפרים הלא מוכרים שהיום לא כלולים בתיקון 40.
<עופר דגן: נאמר כאן קודם שמשרד החינוך לא יכול לבנות במקומות שהם לא בתיקון 40 ואני לכן אתייחס לתיקון 40.
<עופר דגן: תיקון 40 אושר בשנת 2004 כרשימה של 16 נ"צ בהם ניתן להקים גני ילדים בכפרים שחלקם אז היו כבר מוכרים וחלקם לא מוכרים.
<עופר דגן: התיקון הזה הוא לא רשימה סגורה.
<עופר דגן: בשנת 2007 התיקון הזה עודכן ונוספו שני כפרים נוספים, דיר אל משש ועבדה.
<עופר דגן: בשנת 2012 התיקון הזה עודכן פעם נוספת ונוסף כפר נוסף שאושר בו גן ילדים, אל ררה.
<עופר דגן: בשנת 2017, רק לפני כמה חודשים, במאי השנה, אושר עדכון נוסף של תיקון 40 ונוסף כפר רחם בו אושרו גני ילדים.
<עופר דגן: כלומר, ניתן לעדכן את תיקון 40 וניתן להוסיף עוד כפרים שהיום אין בהם גני ילדים.
<עופר דגן: יש רשימה של 25 כפרים שאין בהם גני ילדים.
<עופר דגן: העברנו את הרשימה הזאת לוועדה ואנחנו נשמח שיקדמו שם את הקמת גני הילדים.
ג'מאל זחאלקה: תודה רבה אדוני היושב ראש.
ג'מאל זחאלקה: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.
ג'מאל זחאלקה: אני כמובן מצטרף לכל הברכות של החברים שקדמו לי.
ג'מאל זחאלקה: אני רק רציתי להתחיל היכן שחבר הכנסת ילין סיים.
ג'מאל זחאלקה: בתחילת השנה אני יזמתי ישיבה עם מנהלת מחוז הדרום, עמירה חיים.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו דיברנו על 5,200 ילדים מגיל שלוש שכולנו יודעים שהם בלי מסגרת, שזאת כבר עבירה על החוק.
ג'מאל זחאלקה: היא הבטיחה לי שנפתרה הבעיה.
ג'מאל זחאלקה: מתברר שלגבי ה-5,200 ילדים, פתרו את הבעיה בהסעות אבל זה לא פתרון.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה לומר לחבר הכנסת חיים ילין שהחסמים שהוא מדבר עליהם, זה לא נכון.
ג'מאל זחאלקה: אף בדואי לא מתנגד להקים בית ספר או גן ילדים על הקרקע.
ג'מאל זחאלקה: אני אומר לך שלפני חמש שנים נתתי 14 דונם מהקרקע הפרטית שלי על מנת להקים בית ספר ועדיין העניין מתגלגל.
ג'מאל זחאלקה: החסמים, אנחנו כולנו יודעים שהם קיימים.
ג'מאל זחאלקה: אני אתן לך דוגמה פשוטה.
ג'מאל זחאלקה: 97 קרוואנים שאושרו – יעדכן אותי מנכ"ל משרד החינוך - מתוכם 21 הוצבו במה שנקרא הכפרים הבלתי מוכרים.
ג'מאל זחאלקה: מי מתנגד להציב את השאר?
ג'מאל זחאלקה: הרשות לפיתוח הבדואים.
ג'מאל זחאלקה: הרשות שאמורה לפתור את הבעיה של הבדואים, היא מתנגדת.
ג'מאל זחאלקה: הבעיה כוללנית הרבה יותר מכפי שאנחנו חושבים.
ג'מאל זחאלקה: אם כן, הטענה שהבדואים מהווים חסם מופרכת לחלוטין.
ג'מאל זחאלקה: הפתרון, כמו שאמרנו, היינו מצפים ממנכ"ל משרד החינוך, כנראה שיש לי יתר ציפיות, ששר החינוך יבוא לכאן ויצהיר על הקמת - - -
יעקב מרגי: לא הזמנתי אותו.
יעקב מרגי: הזמנתי את המנכ"ל ואני חושב שהמנכ"ל הוא יותר ביצועי מאשר השר.
ג'מאל זחאלקה: בין הצפוי למצופה, יש הבדל עצום.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו מצפים להקמה בעוד עשרים כפרים.
ג'מאל זחאלקה: הפתרון היחידי והאחד הוא להקים בכפרים הבלתי מוכרים.
ג'מאל זחאלקה: אין מנוס מכך.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו גם מתנגדים וגם לא רוצים שיקבעו לנו אנשים שלא יושבים במקום ולא נמצאים בו.
<זאב גולדבלט: אחרי שנים רבות בהן הייתה מעין התעלמות או ויכוח, אנחנו רואים לפחות בהצגה של מנכ"ל משרד החינוך אור ותקווה ואנחנו מקווים שהתכנית אכן תיושם במלואה.
<זאב גולדבלט: הנושא שצץ ועולה כאן בישיבה, אני לפחות, רק בקדנציה של הוועדה הנוכחית, נוכח בדיון השלישי או הרביעי על נושא הקיפוח במגזר הבדואי.
<זאב גולדבלט: אני לפחות חשבתי, לאור ההצגה שהייתה לפני יותר מחצי שנה, שבקיץ האחרון תושג התקדמות משמעותית יותר.
<זאב גולדבלט: מספר הילדים הבלתי משובצים הוא בלתי נתפס ושערורייתי.
<זאב גולדבלט: גם נושא הסעת התלמידים, בעיקר הרכים שבהם עד גיל חמש, בעייתי ביותר בעיקר שלוקחים בחשבון את התשתית התחבורתית שמסכנת אותם.
יעקב מרגי: אנחנו משחררים את חבר הכנסת טלב אבו עראר שמנהל את היום הזה וצריך ללכת לוועדת הפנים.
<זאב גולדבלט: המון תודה לך על היוזמה.
יעקב מרגי: בהצלחה בהמשך היום.
<זאב גולדבלט: אין ספק שתופעה דומה, אם הייתה קורית במרכז הארץ, הייתה פשוט חוסמת את המדינה.
<זאב גולדבלט: אני חושב שרובנו התמקדנו דווקא בתחום של הבינוי ואני רוצה קצת להסיט את זה לתחום האיכותי.
<זאב גולדבלט: איכות ההוראה שהוצגה כאן, בעיקר בולטת לחומרה כשאנחנו משווים את התוצאות למשל אל מול המגזר היהודי ובטח אם משווים את זה למגזר היהודי במרכז הארץ.
<זאב גולדבלט: זה הופך את התוצאות שהוצגו כאן במצגת של משרד החינוך לקיצוניות כמעט.
<זאב גולדבלט: אני חושב שצריך להוקיע מורים ומנהלים שעושים שימוש בתפקידם לקידום סדר יום פוליטי.
<זאב גולדבלט: אני חושב שיש לנתק את מערכת הפיקוח וההקשר המשפחתי והגיאוגרפי כי חלק מזה מהווה את אבי אבות הטומאה.
<זאב גולדבלט: לסיום.
<זאב גולדבלט: אנחנו קוראים למשרד החינוך ולממשלת ישראל לנהוג בכל תושבי הפזורה הבדואית, ובטח בילדים, בדיוק לפי חוק השוויון.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מוסי רז.
יעקב מרגי: הופעת בכורה בוועדת החינוך.
מוסי רז: בוקר טוב.
מוסי רז: אני שומע כאן את הדיון ויש כאן גם בעיה כספית, תקציבית.
מוסי רז: הנושא של הסעות בטווחים כאלה של לפעמים שלושים דקות, שלושים קילומטרים, בתשתיות בלתי אפשריות שאנחנו מכירים אותן, חלק מאתנו מכיר אותן, הוא דבר לא מתקבל על הדעת ובטח לא יכול להתקבל על הדעת במקום אחר לו נאמר היה מדובר ביהודים או אפילו בערבים במרכז הארץ.
מוסי רז: גם אז זה לא היה מתקבל על הדעת.
מוסי רז: חלק מזה הוא עניין כספי שאם יש כאן בעיה כספית אפשר להשקיע חלק מהכסף גם במבנים עצמם, במקומות עצמם, כדי למנוע את ההסעות האלה ולפתור בעיות גם בטווח קצר וגם בטווח ארוך.
מוסי רז: ברור שיש גם בעיה של אדמות, אני מסכים, אבל להאשים את הבדואים זה לא במקום.
מוסי רז: יש בעיה בכל מקום.
<קריאה: זה להאשים את הקורבן.
<קריאה: זה הכי קל.
מוסי רז: תפקידה של הממשלה לפתור את הבעיה הזאת במקום לבוא בהאשמות לאזרחים.
מוסי רז: אני רוצה שתיקחו בחשבון שלדעתי רוב האזרחים במדינת ישראל כלל לא ערים למצוקה הזאת של הבדואים בנגב ובוודאי ובוודאי לא לסוגיית הכפרים הבלתי מוכרים ובכלל מה זה כפר לא מוכר.
יעקב מרגי: הבאר-שבעים מכירים.
יעקב מרגי: בתל אביב, אני מסופק.
מוסי רז: יכול להיות שהבאר-שבעים מכירים אבל הם מכירים את זה מצד אחר.
מוסי רז: התל-אביבי הממוצע וגם החיפאי הממוצע, הם לא מכירים את הדבר הזה.
מוסי רז: איזה מין דבר זה שבמדינה נורמלית שקוראת לעצמה דמוקרטית יש בכלל דבר כזה שהוא כפר לא מוכר?
מוסי רז: איזה מין דבר זה שאין גני ילדים?
מוסי רז: איזה מין דבר זה בכלל?
מוסי רז: לא 5,000 ילדים וגם לא חמישה.
מוסי רז: המדינה צריכה לדעת שבפזורה הבדואית יש גם שיעור ילודה גבוה וזה מבורך, ילודה היא דבר מבורך, והיא צריכה להיערך מבעוד מועד כי על ה-5,000 ילדים האלה שיש היום יהיו עוד 5,000 בעוד כמה שנים.
יעקב מרגי: ד"ר יערה רענן.
<יעלה רענן: שלום.
<יעלה רענן: אני פעילה במועצה האזורית לכפרים הלא מוכרים הרבה מאוד שנים ומובילה גם את נושא החינוך באוכלוסייה של תושבי הכפרים הלא מוכרים.
<יעלה רענן: מנכ"ל המשרד ויושב ראש הוועדה, יש שני מוקדים של מחסור במוסדות חינוך.
<יעלה רענן: האחד, אנחנו מדברים עליו עכשיו הרבה וזה עניין גני הילדים, והשני הוא גם בתי הספר התיכוניים.
<יעלה רענן: יש כמה בתי ספר אזוריים, כיתה א' עד כיתה ח', ואין שם בית ספר תיכון.
<יעלה רענן: כאשר אין בית ספר תיכון בכפרים האלה, הנשירה היא למעלה מחמישים אחוזים.
<יעלה רענן: את הבנות לפעמים מוציאים מבית הספר כבר בכיתה ח'.
<יעלה רענן: שאלתי אבא למה הוא מוציא את הילדה שלו בכיתה ח' מבית הספר ולא בסוף כיתה ט' כי יש להם שם כיתה ט', והתשובה הייתה: בשביל מה לי.
<יעלה רענן: כלומר, המדינה לא מאפשרת לילדים האלה, לילדות ולילדים, לסיים תיכון.
יעקב מרגי: את אומרת כאן האשמה חריפה.
יעקב מרגי: אי אפשר לומר שהמדינה לא מאפשרת.
יעקב מרגי: תסבירי את עצמך כי זה דורש הבהרה.
יעקב מרגי: את בוועדת החינוך, יש פרוטוקול והדיון משודר.
יעקב מרגי: את אומרת דברים חמורים.
<יעלה רענן: נכון.
<יעלה רענן: כאשר ילדה נמצאת בבית ספר אזורי, היא נשלחת מביתה לבית ספר אזורי שמאגד כמה כפרים.
<יעלה רענן: כאשר היא נדרשת מכיתה י' והלאה להישלח לעיר רחוקה, ההורים אומרים: לא, זה מסוכן.
<יעלה רענן: הם לא מוכנים.
<יעלה רענן: זה נגד התרבות, זה נגד האפשרויות.
יעקב מרגי: גברתי, קצת יושרה וצניעות.
יעקב מרגי: זה מה שאני מצפה מעצמי.
יעקב מרגי: אני לא מטיף לאף אחד.
יעקב מרגי: את יכולה לומר פועל יוצא מ-א', ב', ג', ד' הוא שתלמידה לא יכולה לסיים את בית הספר.
יעקב מרגי: אבל לבוא ולומר שהמדינה לא מאפשרת, לא.
<יעלה רענן: אני אסביר.
<יעלה רענן: לא, לא סיימתי.
יעקב מרגי: סליחה, אני מסביר לך.
יעקב מרגי: אני אדריך אותך כי את הולכת לסיים במשפט בחצי דקה, דקה.
<יעלה רענן: הסיבה היא שכמו שבמגזר החרדי קשה לשלוח ילדה לבית ספר מעורב רחוק מהבית, יש את אותן הגבלות גם בתרבות הערבית בנגב.
יעקב מרגי: אני שמח שהצלחתי לשכנע אותך להבהיר את זה בצורה יותר אסתטית.
<יעלה רענן: לכן כל מה שצריך זה לשים את המבנים מכיתה י' עד כיתה י"ב במקום הזה שמוצע לשים בו בית ספר.
<יעלה רענן: אני רוצה לחזק ולומר את כל מה שנאמר כאן לגבי גני הילדים.
<יעלה רענן: אני בסוף מקבלת את הסטודנטים האלה באוניברסיטה והסטודנטים האלה מגיעים בלי הכשרה שמגיעה לאוכלוסייה היהודית בנגב.
<יעלה רענן: חיים ילין, ראש המועצה שלי לשעבר, לילדים שלי הוא דאג לבית ספר מצוין.
<יעלה רענן: אני רוצה שאותו הדבר יהיה לכל הילדים בנגב.
דב חנין: אני שמח על הדיון החשוב הזה.
דב חנין: אני מסכים עם כל הדברים החשובים שנאמרו לפני ואני רוצה לחדד נקודה נוספת שלא מספיק חודדה עד עכשיו.
דב חנין: זו הנקודה של עמדתו של החוק.
דב חנין: חוק חינוך חובה הוא חוק מאוד מאוד שונה מחקיקה אחרת בישראל.
דב חנין: נקודת המוצא העקרונית של החוק הזה היא שאנחנו לא מעמיסים על הילדים בעיות שלא קשורות לילדים.
דב חנין: אנחנו מתייחסים לכל ילד בצורה שוויונית, בין אם הוא גר בכפר שהמדינה קוראת לו לא מוכר, בין אם הוא אפילו בן של משפחת מבקשי מקלט.
דב חנין: ילד הוא ילד.
דב חנין: זו נקודת המוצא של חוק חינוך חובה ואני חושב שמבחינה זו החוק הזה הוא חוק מאוד חשוב, מאוד מתקדם בתפיסה שלו, מאוד אנושי ומאוד ראוי.
דב חנין: מנקודת המוצא החוקית הזאת, יש הרבה הרבה מסקנות והשלכות שרלוונטיות לציבור הערבי-הבדואי בנגב.
דב חנין: למשל, העובדה שילד זכאי גם בנגב, גם באוכלוסייה הערבית הבדואית, לחינוך במקום המגורים שלו.
דב חנין: אם הוא גר במקום מסוים, זה לא קשור לוויכוח כן מוכר או לא מוכר שזה ויכוח אחר.
דב חנין: הילד צריך לקבל שירותי חינוך.
דב חנין: גן ילדים, בוודאי כשהוא צמוד למקום המגורים שלו.
דב חנין: לחשוב שאנחנו יכולים לקחת ילדים בני שלוש ובני ארבע ולהסיע אותם, זאת תפיסה לגמרי מנותקת מעולם המציאות של ילדים קטנים כאלה.
דב חנין: זאת תפיסה לגמרי מנותקת מהמציאות של איך אנחנו בונים מערכת חינוך ראויה.
דב חנין: לכן אדוני המנכ"ל, הפנייה שלנו כאן – ואני שמח על המהלך שאתם התחלתם בו – אותם 97 מבנים יבילים למטרות גנים, המטרה צריכה להיות שבכל מקום שחסר בו גן, יש בו גן.
דב חנין: בהתחלה מבנה יביל, אחר כך מבנה אחר, לא משנה.
דב חנין: בעתיד יהיו פתרונות אחרים, כשיהיו פתרונות אחרים נדבר עליהם.
דב חנין: כרגע כל ילד צריך במקום מגוריו לקבל פתרונות החל מהגן.
יעקב מרגי: סלווה.
יעקב מרגי: הנוער העובד והלומד.
<סלווה אבו כאשף: שלום לכולם.
<סלווה אבו כאשף: אני רכזת הנוער העובד והלומד המחוזית.
<סלווה אבו כאשף: אני מטפלת בכל הדרום.
<סלווה אבו כאשף: שמעתי את הדברים שנאמרו אבל לא דיברנו על תנועות הנוער.
<סלווה אבו כאשף: לנו אין מקום.
<סלווה אבו כאשף: בדרום יש לנו רק שבעה קנים ויש שניים בכפרים.
<סלווה אבו כאשף: אנחנו רוצים להיכנס ורוצים להשתתף.
<סלווה אבו כאשף: יש לנו מה לעשות.
<סלווה אבו כאשף: אני מדברת כמי שנמצאת כל הזמן בשטח, כמי שעובדת ועושה.
<סלווה אבו כאשף: אנחנו יכולים להתקדם אבל אין מקומות לפעילות, אין תקציב לפעילות, אין כלום לפעילות ואני מדברת על תנועות הנוער.
<סלווה אבו כאשף: אנחנו רוצים להיכנס לדברים האלה ולדעת היכן אנחנו כתנועות נוער בדרום.
יעקב מרגי: יש לכם ערך חשוב.
<פז רונן: הייתה תכנית חומש קודמת לחברה הבדואית במסגרתה היה תקציב לפעילות של תנועות נוער.
<פז רונן: הדבר הזה היה הצלחה אדירה.
<פז רונן: יצא לא מזמן דוח של מכון ברוקדייל בנושא.
<פז רונן: גידול של כ-1,500 אחוזים במספר המשתתפים, מסדר גודל של מאתיים ל-3,000 בכל תנועות הנוער בחברה הבדואית.
<פז רונן: התכנית הזאת הסתיימה והתקצוב שלה הסתיים.
<פז רונן: הפעילות היום של הבדואים נבלעה בתוך תכנית 922 הכללית והתקציב הזה לא מספק.
<פז רונן: אנחנו מבקשים למצוא מקורות נוספים.
<פז רונן: מבחינתנו הנקודה החשובה היא היכולת של חניכים מהחברה הבדואית להשתתף בפעילויות.
<פז רונן: מבחינתנו שלא יגיע לתנועה אלא ישירות להורים ולחניכים דרך קרן מלגות של משרד החינוך או בדרך אחרת.
<פז רונן: תודה.
אחמד טיבי: אני אומר משפט ואני יוצא לוועדת הכלכלה.
אחמד טיבי: נקודה שאני בטוח שעלתה אבל היא נקודה אקוטית ביותר.
אחמד טיבי: ראשית, אני מודה לעמיתי טלב אבו עראר שיצא על קיום היום הזה.
אחמד טיבי: שבעים אחוזים מהתלמידים בכפרים הלא מוכרים, בעיקר בגילאים שלוש עד חמש, הם ללא מסגרת.
אחמד טיבי: דנו ודשנו בנושא הזה יותר מאשר פעם אחת, דנו פעמים רבות.
אחמד טיבי: יש תקציבים אבל כל עוד אין הכרה בכפרים הלא מוכרים, אין פתרון כביכול.
אחמד טיבי: מדובר בעבירה על החוק.
אחמד טיבי: המדינה עוברת על החוק.
אחמד טיבי: לכן יש למצוא פתרון גם בלי מה שנקרא ההכרה.
אחמד טיבי: אי אפשר להשאיר את הילדים האלה כך.
אחמד טיבי: הנקודה השנייה היא היחס הישיר של המדינה אל תושבי הנגב והיחס העקיף.
אחמד טיבי: מה זה יחס עקיף?
אחמד טיבי: המדינה נוהגת בעוינות כלפי תושבי הנגב הערביים באמצעות עמותות הימין.
אחמד טיבי: היא מממנת את עמותות הימין שמתעמרות בתושבי הנגב, גם בכל מה שקשור לתשתיות, קרקעות וכדומה, והתוצאה היא שלילית גם כאן וגם שם.
אחמד טיבי: נשארה לי דקה וחצי שאני מעביר אותה למישהו אחר.
יעקב מרגי: אני אעביר אותה.
<עטא אבו מדין: שלום, בוקר טוב.
<עטא אבו מדין: אנחנו מברכים על הכינוס שיזמו אותו חברי הכנסת.
<עטא אבו מדין: אני חושב שאנחנו היום לא נפתור את כל הבעיות.
<עטא אבו מדין: אני בא ממערכת חינוך של 25 אלף תלמידים, עיר שחצי מהילדים שלה הולכים לספסל הלימודים כל יום.