GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: ההקדמה שלך הייתה מיותרת, היא הדליקה אותי.
<גור רוזנבלט: כשהתחלנו את העבודה שלנו בהסדרת תשלומי הורים הייתה מציאות מסוימת בשטח שאִתה אנחנו היינו צריכים להתמודד.
<גור רוזנבלט: היו בתי ספר שגבו סכומים גבוהים מאוד מאוד בלי קשר בכלל למשהו שאפשר לדבר עליו כהנחיה.
<גור רוזנבלט: אני יכול לבוא לבית ספר – ניקח את בית הספר הריאלי, שבו, דרך אגב, התהליך לא הצליח.
<גור רוזנבלט: בבית הספר הריאלי לא הצלחנו באופן הזה שהוא הפך להיות בית ספר לא מתוקצב.
<גור רוזנבלט: הלכנו אתו בתהליך, וזה לא הצליח.
יעקב מרגי: הוא פרטי?
<גור רוזנבלט: הוא לא פרטי כי אין פרטי במדינת ישראל.
יעקב מרגי: מה זה לא מתוקצב?
<גור רוזנבלט: הוא לא מתוקצב.
יעקב מרגי: המורים שם לא מקבלים שקל מהמדינה?
<גור רוזנבלט: לא כרגע, אבל התחלנו אתו תהליך לפני כמה שנים, אנחנו מפחיתים הדרגתית.
<גור רוזנבלט: הוא יגיע לאפס.
<קריאה: ההורים משלמים 17,000 שקל.
<גור רוזנבלט: אתה בא לבית הספר כמו הריאלי, שלא יודע כבר כמה שנים הוא גובה 17,000 שקלים לתלמיד לשנה.
<גור רוזנבלט: אני יכול להגיד לו – חוזר מנכ"ל.
יעקב מרגי: זה תעריף של מכללה לא מתוקצבת.
<גור רוזנבלט: זו המציאות שהייתה.
<גור רוזנבלט: אני רוצה להגיע למצב שאני יכול להגיד לו: אדון ריאלי, אתה גבית השנה 17,000, משנה הבאה אתה יכול להגיע למקסימום של 6,800 - - -
יעקב מרגי: גור, אתה היית צריך להיות עובד סוציאלי, לא אגף פיקוח ובקרה.
יעקב מרגי: דבר כזה, אני לא נותן לו בהדרגה.
יעקב מרגי: בית ספר כזה שמתעקש ולא הצלחת אתו, לא בהדרגה אני אפסיק לו את התקצוב.
יעקב מרגי: בשנה הראשונה שהוא יקבל החלטה – או שאתה פרטי, על כל המשתמע מכך, בלי רישיון.
יעקב מרגי: שקל תקצוב לא תקבלו.
יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, היה ניסיון כזה של "חברותא".
יוסי יונה: הם הלכו פרטי עד הסוף, עם 35,000 שקלים בשנה.
יוסי יונה: אחרי שנה-שנתיים הם קרסו כי הם לא יכלו לקיים את בית הספר.
יעקב מרגי: אם היית עוצר את זה בשנה הראשונה, הם היו מתיישרים אתך.
יעקב מרגי: אתה מבין למה אמרתי עובד סוציאלי?
<גור רוזנבלט: "בחברותא" אני חושב שנאבקנו מהשנה הראשונה, הוא בית ספר שלא קיים היום.
עודד פורר: זה בדיוק מה שהוא אומר.
יעקב מרגי: גור, מאחר ואני רוצה לפתוח את הדיון, תריץ את המצגת שלך.
יעקב מרגי: חצי דקה לכל עמוד.
<גור רוזנבלט: אני אומר עוד פעם, מטרת ועדת החריגים היא לאפשר לבתי ספר שגבו סכומים גבוהים מאוד לרדת בצורה הדרגתית לסכומים המקסימליים שאותם אנחנו - - -
יעקב מרגי: וגם כאן לא קבעת לך טווח של שנים.
<גור רוזנבלט: שלוש שנים.
יעקב מרגי: בתוך שלוש שנים.
יוסי יונה: גור, לגבי הסוגיה הזאת - - -
<גור רוזנבלט: יש לי משימה מהיושב-ראש, לסיים.
<גור רוזנבלט: אני חייב לסיים.
יוסי יונה: אני יודע, אבל רק שאלה.
יעקב מרגי: נשאלה פה שאלה, שלוש שנים ממתי?
<גור רוזנבלט: התחלנו בשלוש השנים האלה.
יעקב מרגי: הן נגמרו.
יעקב מרגי: ועכשיו שלוש שנים נוספות?
יעקב מרגי: למה אתם צוחקים?
יעקב מרגי: זה לא יפה, זה לא מכובד.
יעקב מרגי: אנחנו לא באנו לעשות צחוק.
יוסי יונה: אדוני, שאלה קצרה.
יוסי יונה: התפרסם הנתון בעיתונות שלגבי גני הילדים, אתם הולכים להעלות את הסכום - - -
<גור רוזנבלט: נגיע, אתה מעלה את זה כבר פעם שנייה.
יוסי יונה: כי אני רוצה שיהיו לנו סוגיות פרטניות.
יעקב מרגי: יש את זה במצגת.
יעקב מרגי: תמשיך, אני אשתדל לא להפריע לך.
יעקב מרגי: שלוש שנים עברו ושלוש שנים נוספות.
<גור רוזנבלט: שוב, המטרה היא לאפשר לבתי ספר כאלה שחרגו הורדה הדרגתית.
יעקב מרגי: בינתיים אתם מאפשרים להם להמשיך לגבות.
יעקב מרגי: אם נתת עוד שלוש שנים, זה לא הדרגתי.
<גור רוזנבלט: לא, אני לא אמרתי להם ניפגש בעוד שלוש שנים.
<גור רוזנבלט: הם צריכים להציג לי תכנית עבודה.
<גור רוזנבלט: הם צריכים להראות לי – בשנה הבאה אני יורד מהסכום שגביתי השנה כך וכך.
<גור רוזנבלט: שנה אחרי זה אני יורד כך וכך.
<גור רוזנבלט: בשנה השלישית אני מגיע לסכום המקסימלי שמותר לי לגבות.
<גור רוזנבלט: אם הוא לא מציג לי תכנית עבודה, הוא לא יקבל ממני אישור, גם לא לשנה הראשונה.
<גור רוזנבלט: זה חייב להיות ברור.
<גור רוזנבלט: יש ועדת חריגים מחוזית ויש ארצית.
יעקב מרגי: תן לי נתונים של בתי ספר, כמות של בתי ספר.
יעקב מרגי: עכשיו אני אנהל את המצגת.
יעקב מרגי: גור, כמה בתי ספר ברחבי הארץ מגישים בקשה לתל"נים?
<גור רוזנבלט: תיכף נגיע לזה, שנייה.
<גור רוזנבלט: ועדות החריגים, כמו שאמרתי, מחולקות למחוזיות וארציות, לא ניכנס לזה, אתה לא רוצה, נתקדם.
יוסי יונה: דוגמה מה זה חריג.
יוסי יונה: מה הטיעון יכול להיות.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים מה חריג.
<גור רוזנבלט: אלו בתי ספר שנבחרו בצורה מקרית לגמרי.
יעקב מרגי: מה זה מקרית?
יעקב מרגי: אלה ה'סלב' של כל בתי הספר.
<גור רוזנבלט: ביקשתי - - - של ירושלים.
<גור רוזנבלט: אמרתי לו תביא כמה מוסדות בירושלים, הביא כמה מקרים.
<גור רוזנבלט: הנה הדוגמאות.
<גור רוזנבלט: למשל בית ספר "פלך" – כתוב שם למעלה, התחיל בתשע"ה עם 14,000 שקל, הראה לי תכנית עבודה איך הוא יורד בתשע"ו ל-12,500.
<גור רוזנבלט: בסופו של דבר הוא יורד ל-6,900.
<גור רוזנבלט: זה המצב היום.
יעקב מרגי: מותגים.
יעקב מרגי: מחסן היבואן.
<גור רוזנבלט: אלו לא דמיונות, אלו תהליכים.
<גור רוזנבלט: אלה דברים שקרו בשטח.
יעקב מרגי: אתה יודע מה הבעיה שלכם, המשפטנים?
יעקב מרגי: זה לא שאתם עותרים לבג"ץ.
יעקב מרגי: עד שאתם עותרים, אתם לא יודעים על מה לעתור.
יעקב מרגי: אמרתי לאלה שמגישים בג"צים.
יעקב מרגי: הם לא יודעים על מה הם עותרים.
יעקב מרגי: אם הם היו יודעים על מה הם עותרים, ההצלחה הייתה 100%.
יוסי יונה: גור, כשמישהו מבקש חריגה, מאילו טעמים?
יוסי יונה: לא דוגמה להורדה של הכסף, אלא בגין איזה רציונל של חריגה הוא משכנע אותך שהוא חייב?
יעקב מרגי: אומר לך גור במילים אחרות, מה שאתה ואני לא חיים עם זה טוב, שעד 6,900 הוא מסוגל לשכנע אותי.
יוסי יונה: על-פי הסכום?
יוסי יונה: מה התוכן הפדגוגי?
יעקב מרגי: למרות שרוב בתי הספר התיכוניים כבר מתוקצבים בשעות – הבן שלי בי"ב.
יעקב מרגי: חוץ מיום אחד, בכל יום הוא חוזר ב-16:00, ואני לא משלם שקל מעבר לתשלומי רשות וחובה.
יעקב מרגי: והוא אומר לך שהוא עדיין מסוגל להשתכנע ב-6,900.
יוסי יונה: הבנתי את העניין של הכסף.
יוסי יונה: מעניין אותי איזה תוכן פדגוגי?
יוסי יונה: מישהו אומר לי יש פה משהו חיוני מאוד שאני לא יכול לוותר עליו פדגוגית, ולכן גור יושב מולו ואומר לו שכנעת אותי.
יוסי יונה: אני רוצה דוגמה לתוכן פדגוגי שיכול להצדיק את החריגה.
יוסי יונה: זה מה שאני מבקש.
<גור רוזנבלט: נביא דוגמה כזאת.
<פז כהן: אני חייב להגיד, היושב-ראש, התהליך הזה נעשה עם ההורים.
<פז כהן: כולכם הורגים את השליח, אבל הסיפור הזה ספציפית - - -
יעקב מרגי: לא, אני לא הורג את השליח.
יעקב מרגי: שמעת שהרגנו אותו?
יעקב מרגי: הוא מציג לנו את המציאות, והוא עושה את זה בשקיפות רבה.
<פז כהן: אני אומר את זה מתוך ההיכרות האישית עם בתי הספר האלה.
<פז כהן: את התהליך הזה המשרד לא עשה - - -
יעקב מרגי: בכוונה הערתי את ההערות הציניות על שמות בתי הספר האלה.
יעקב מרגי: הכי קל לברוח ל"פלך" ול"הימרפלד".
יעקב מרגי: הכי קל לברוח לאלה.
יעקב מרגי: אלה המותגים.
יעקב מרגי: אבל זה מלמד גם על הכלל שלא מופיע פה.
יעקב מרגי: לכן אתה קפצת ואמרת ההורים הם אקטיביסטים.
<פז כהן: כי פה היה תהליך שהממשלה - - - העניין של הכסף ושל בתי הספר - - -
יעקב מרגי: פז, אני יכול לומר לך שפה להערכתי ההורים הם אקטיביסטים.
יעקב מרגי: הם יבואו לדיון הזה ויגידו לנו עם כל הכבוד לכם, אל תתערבו לנו.
יעקב מרגי: אבל זה לא מלמד על הכלל.
יעקב מרגי: לכן אמרתי לגור קפוץ כבר לדף הבא ותאמר לי כמה בתי ספר הגישו לך בתשע"ז ובתשע"ח בקשות לתל"ן.
<גור רוזנבלט: אני מציג כאן את תמונת העבודה של ועדת החריגים הארצית לשנים תשע"ז-תשע"ח.
<גור רוזנבלט: טיפלנו, כמו שאתם רואים כאן, בהרבה בתי ספר.
<גור רוזנבלט: קודם כל, יש את החטיבה הראשונה, בתי הספר האנתרופוסופיים והדמוקרטיים.
<גור רוזנבלט: שם הייתה גביית הורים ברמות שקשה לדמיין אותן, בסכומי עתק.
<גור רוזנבלט: עשינו לכל אחד מבתי הספר הזה אלה הסדרה פרטנית.
<גור רוזנבלט: חלקם הגדול נקלטו לתוך מערכת החינוך כבתי ספר רשמיים, הם כבר לא מוכר שאינו רשמי.
יעקב מרגי: אם הם יכולים לגבות 6,900, הם יכולים להיות גם ממלכתי, רשמי, ליהנות מכל העולמות.
<גור רוזנבלט: לא, אני מזכיר שאלו בתי ספר שגבו קודם לכן סכומים הרבה-הרבה יותר גבוהים.
יעקב מרגי: לא מתקנים עולם לפי החטא.
<הרן רייכמן: יש תקצוב מדינה.
<גור רוזנבלט: זה סוג אחד של בתי הספר, האנתרופוסופיים והדמוקרטיים.
<גור רוזנבלט: סוג שני הוא בתי הספר הכנסייתיים.
<גור רוזנבלט: סיימנו אתם תהליך – עוד לא סיימנו אותו - - -
יעקב מרגי: ונתתם להם עוד 50 מיליון שקל.
<גור רוזנבלט: לקראת השנה הבאה אנחנו נמשיך אתם בדיונים, אבל קבענו לכל בית ספר ובית ספר את הסכום המקסימלי שניתן לגבות.
<גור רוזנבלט: בתי ספר ייחודיים בתחומי האמנות, הטבע וכולי – טיפלנו בערך ב-20 בתי ספר כאלה, ששם מלמדים לנגן על כלי, מלמדים דברים אחרים.
<גור רוזנבלט: בית ספר כמו תלמה ילין, בתי ספר ייחודיים.
<גור רוזנבלט: גם אותם הכנסנו לתהליך של הפחתה והתכנסות לסכומים המקסימליים המותרים.
<גור רוזנבלט: הטור הרביעי הוא כל בתי הספר האחרים שגם כן היו אצלנו במתווים כאלה ואחרים.
<גור רוזנבלט: באלה טיפלנו בארצי.
<גור רוזנבלט: ועדות החריגים המחוזיות – אלה המספרים שהן טיפלו בהם.
<גור רוזנבלט: יש לנו גם מה הם אישרו.
יעקב מרגי: סך הכול בתי ספר – לא מצאת לנכון לכתוב?
יעקב מרגי: סך הכול בתי ספר שלא מספקים בתקצוב משרד החינוך, אתה יכול לומר לי כמה?
<גור רוזנבלט: אתה מדבר ספציפית על תל"ן?
יעקב מרגי: כן, רק תל"ן.
יעקב מרגי: הדיון היום על תל"ן.
<גור רוזנבלט: אני אביא את הנתונים.
יעקב מרגי: אבל ביקשתי שזה יהיה לדיון.
יעקב מרגי: הדגשתי ואמרתי אל תבואו לדיון בלי זה.
<גור רוזנבלט: לא הבנו.
<גור רוזנבלט: אני אומר עוד פעם, זה הסיכום של עבודת ועדות החריגים המחוזיות.
<גור רוזנבלט: אני מגיע לגני הילדים, נושא שהוזכר כמה פעמים.
<גור רוזנבלט: היו לנו כמה עשרות גנים שבהם הייתה גבייה מאסיבית מאוד של תשלומי הורים.
<גור רוזנבלט: ההורים אמרו רוצים סייעת נוספת על מה שאנחנו נותנים, רוצים עוד שירותים כאלה ואחרים, והגיעו לסכומי גבייה גבוהים מאוד, כמו שכתבתי פה, עד 15,000 שקל לשנה לתלמיד בגן ילדים.
יוסי יונה: ידוע לך ממוצע?
יוסי יונה: מה אני מתכוון לומר?
יוסי יונה: יש דוגמה שבאמת ביקשו או גבו 15,000 שקל, ואז אם אנחנו יורדים ל-3,000 שקל, אתה יכול להגיד ואו, זה הישג מבחינתך.
<גור רוזנבלט: רובם עמדו על 6,000 או 7,000.
<גור רוזנבלט: אלה הסכומים.
יוסי יונה: כן, לזה אני מתכוון.
יוסי יונה: מה הממוצע, והממוצע מה הייתה הירידה ל-3,000.
יוסי יונה: אתה אומר 50% בערך.
<גור רוזנבלט: יש לי פה את כל הנתונים.
<גור רוזנבלט: הם עמדו ברובם על 6,000 שקלים.
<גור רוזנבלט: זה היה הסדר גודל.
יעקב מרגי: אתה יכול לכבות את המצגת.
יעקב מרגי: תעצור את המצגת בבקשה.
יעקב מרגי: זאב, בבקשה, מי מדבר מטעמכם?
<זאב גולדבלט: אורלי ארביב מרמלה.
יעקב מרגי: היא לא מופיעה תדיר פה.
יעקב מרגי: את צריכה להציג את עצמך ולהקשיב לנו.
יעקב מרגי: תציגי את עצמך, תפקיד ולהשתדל להתמקד בדיון על התל"נים.
<אורלי ארביב: שמי אורלי ארביב.
<אורלי ארביב: אני נשואה, שלושה ילדים ואמם של 18,741 תלמידים בעיר רמלה, מכהנת כיושבת-ראש - - -
יעקב מרגי: כשאמרת אימא של 18,000, נבהלתי.
<אורלי ארביב: כולם שלי.
<אורלי ארביב: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.
<אורלי ארביב: קודם כל, המצב הסוציואקונומי שלנו בעיר הוא 4, ובכלל, המצב הסוציואקונומי בכלל, של כל המגזרים.
יעקב מרגי: אנחנו כאן מגנים על כל החתכים הסוציואקונומיים, מ-1 עד 10.
יעקב מרגי: זה לא אומר שמותר את 10 לעשוק.
<אורלי ארביב: נכון, אבל לתת דגש לנמוכים.
<אורלי ארביב: אצלנו המצב הסוציואקונומי עומד על מספר 4, מספר נמוך שאינו מבטא את עומק הקושי של המצב הסוציואקונומי בקרב התושבים.
<אורלי ארביב: תושבי העיר ותושבים מחוץ לעיר עסוקים בהישרדות יומיומית.
<אורלי ארביב: התשלומים להם נדרשים ההורים מהווים עליהם נטל גדול מאוד, ולעתים בלתי אפשרי.
<אורלי ארביב: מדובר בבתים אשר בהם דלות תרבותית, שפתית וכלכלית מכל המגזרים.
<אורלי ארביב: מתפקידה של המדינה ומאחריותה ליצור בוקר בעל עושר תרבותי, אהבת הארץ וחיבור אליה.
<אורלי ארביב: על מנת להשיג את כל אלה נדרש כסף – כסף להצגות, כסף לקונצרטים, לטיולים.
<אורלי ארביב: לא ניתן להסתכל על כל ההורים בארץ כעל מקשה אחת.
<אורלי ארביב: ההורים – בפרט ברמלה, ובכלל, בפריפריות חברתיות אחרות – לא מסוגלים להתמודד עם תשלומים כאלו, והנפגעים הם התלמידים.
<אורלי ארביב: אני פונה פה לגור, היכן האחריות של המדינה?
יעקב מרגי: תפני למשרד החינוך.
יעקב מרגי: הוא משרד החינוך.
יעקב מרגי: מבחינתו, אל תשלמי שקל.
<אורלי ארביב: למשרד החינוך, הוא נציג, אוקיי.
<אורלי ארביב: אין בעיה.
<אורלי ארביב: היכן האחריות של המדינה?
<אורלי ארביב: האם מדינת ישראל מכוונת את תלמידיה רק לתעודת בגרות?
<אורלי ארביב: איפה האחריות שלה בכל הנוגע לפתרון ההון האנושי בהיבטים התרבותיים, החברתיים וזיקה לארץ?
<אורלי ארביב: אנו ההורים מכירים בחשיבות, אך לצערנו, רובנו עסוקים בהישרדות.
<אורלי ארביב: אנחנו לא הולכים להצגות, לקונצרטים.
<אורלי ארביב: אל תגזלו את זה מילדינו.
<אורלי ארביב: חובת הוועדה לפעול כדי להעלות את הפיל המצוי בחדר, והוא הימנעות הורי ישראל מתשלום מס הגולגולת הקרוי תשלומי הורים.
<אורלי ארביב: אתם אלה שיכולים לשנות את הגזרה הכלכלית שהנחיתו על ההורים על-ידי השתת תשלומים כל השנה.
<אורלי ארביב: אתם אלה שיכולים לדאוג לצמצום הפערים בחברה הישראלית.
<אורלי ארביב: לכן אני פונה שוב אליכם בשמי כאימא, ובשם כל התלמידים של העיר רמלה ומחוצה לה לקבל החלטה אמיצה ולהורות על החלת חוק חינוך חובה חינם בעיר רמלה ובכלל.
<גבריאל דובינר: קודם כל, אני רוצה להשתתף בצער המשפחות על האסון שקרה לנו היום בבוקר.
<גבריאל דובינר: שמעתי אותך, גור.
<גבריאל דובינר: הדבר שנשאר אצלי חקוק, שלא נעים לך כל כך.
<גבריאל דובינר: אז לא נורא, גור.
<גבריאל דובינר: לנו לא נעים הרבה זמן.
<גבריאל דובינר: לנו לא נעים שמשרד החינוך מטיל את מימיו לפרצוף של העם בצורה גסה, בוטה וחסרת אחריות.
<גבריאל דובינר: אני עליתי לארץ כי אני גאה בעם שלי, ולצערי הרב, המדיניות של משרד החינוך במשך השנים האחרונות ושל ממשלות ישראל קוברת את העתיד של מדינת ישראל, לא פחות ולא יותר.
<גבריאל דובינר: אתה אמרת שגור יכול להיות עובד סוציאלי.
<גבריאל דובינר: הוא באמת איש נחמד וטוב.
<גבריאל דובינר: אבל אני חושב שמשרד החינוך רצה לעשות אותו למכבסת.
<גבריאל דובינר: שלחו אותו לפה לעשות לנו מכבסת מילים, כי אנחנו יודעים את האמת.
<גבריאל דובינר: בשטח שום דבר לא נכון, סלח לי גור.
<גבריאל דובינר: בשטח שום דבר לא מתקיים.
<גבריאל דובינר: אני מורד תשלומים כבר שש שנים.
<גבריאל דובינר: הילדים שלי הולכים לכל מקום ומקום, לא יכולים לעצור את זה, כי כל מה שבית הספר עושה – ודרך אגב, זה בית ספר למופת, מכבדים את הרצון שלי – זה לא חוקי.
<גבריאל דובינר: כל הדברים לא עומדים בתקנון.
<גבריאל דובינר: אני גר בקצרין.
<גבריאל דובינר: אני שייך למועצה האזורית מנשה.
<גבריאל דובינר: בית הספר שלנו הוא באמת בית ספר למופת.
<גבריאל דובינר: מנהל בית הספר מסכים לזה שיש אנשים עם עקרונות והולך איתי יד ביד, וגם מחבק אותי על זה שאני מחנך את הילדים שלי - - -
יעקב מרגי: הוא מחבק אותך וגונב את כל בית הספר.
<גור רוזנבלט: הוא לא מקבל על זה עמלה.
<גור רוזנבלט: מנהלים הם לא גנבים.
<גור רוזנבלט: אני לא יכול לשמוע את הדברים האלה.
יעקב מרגי: סליחה, אני חוזר בי.
<גבריאל דובינר: מנהל בית הספר חיבק אותי, וכל הורה שלא רוצה לשלם, הוא מכבד את זה.
<גבריאל דובינר: לפני שנה רצינו ללכת ביחד למשרד החינוך.
<גבריאל דובינר: אני הצעתי לו בוא נלך ביחד למשרד החינוך, אני אוכיח לך שמה שאישרו לך הוא לא חוקי.
<גבריאל דובינר: הוא אמר לי פיצ'י – הוא בן אדם באמת בסדר – אני נוסע לחוץ לארץ, זה היה בקיץ, כשאני אחזור נלך ביחד.
<גבריאל דובינר: אמרתי יופי.
<גבריאל דובינר: אמרתי אם אתה צודק, לא רק שאני משלם את הכול, למרות שאני נגד, אני אבקש מכולם לשלם.
<גבריאל דובינר: חזר מחוץ לארץ, התחילו הלימודים, אני התקשרתי.
<גבריאל דובינר: הוא אמר לי לא יכול, נראה מה קורה.
<גבריאל דובינר: התקשרתי למנהלן.
<גבריאל דובינר: בסופו של דבר קיבלתי טלפון ממישהו מתוך בית הספר שאמר לי פיצ'י, תקשיב טוב, משרד החינוך לא רוצים שנגיע ביחד כי אתה צודק.
<גבריאל דובינר: חותמים על כל דבר, לא מסתכלים.
<גבריאל דובינר: כשכותבים תכנית "אדם וחברה" בתור תל"ן, זה נשמע יפיפייה.
<גבריאל דובינר: אבל מה לעשות שבפנים מלמדים אותם לא אזרחות, אלא מלמדים אותם – מדינת ישראל יהודית או דמוקרטית.
<גבריאל דובינר: זה לא אזרחות.
<גבריאל דובינר: אני מבקש ממך, אני מבקש מכל חברי הכנסת, אני מבקש ממדינת ישראל, אם רוצים להפריט, צאו בהחלטה שרוצים הפרטה.
<גבריאל דובינר: אם לא רוצים, כמו שאתה אומר, אדוני, תפסיקו את התל"ן לגמרי – לא ועדות, לא חריגות, לא חריגים.
<גבריאל דובינר: להפריט.
<גבריאל דובינר: אני משתדל לא לשלם.
<גבריאל דובינר: תודה רבה.
<יואל זוהר: יואל זוהר, יושב-ראש ועד ההורים בבית ספר שפיר, המועצה האזורית שפיר.
יעקב מרגי: לא כולם יודעים את הארץ.
יעקב מרגי: תסביר להם איפה זה שפיר.
<יואל זוהר: אזור קריית מלאכי.
<יואל זוהר: בין אשקלון לקריית מלאכי.
<יואל זוהר: כ-80 תלמידים.
<יואל זוהר: ראשית, יום עצוב לכולנו שחברינו נפגעו ונהרגו.
<יואל זוהר: גם יום עצוב שאני יושב פה פעם ראשונה - - -
יעקב מרגי: תהיה שמח שזו דמוקרטיה ואנחנו הולכים לטפל בבעיה.
יעקב מרגי: עכשיו קדימה למהות, אין לנו זמן.
<יואל זוהר: אני מודה לך על שזימנת אותנו והתחלת את הדיונים האלה.
<יואל זוהר: הנושא אצלנו הוא נושא שכבר שנתיים אנחנו מנהלים מאבק מול גורמי משרד החינוך על שימושים אסורים בכספי הורים.
<יואל זוהר: דובר כאן על שקיפות, דובר כאן על אמון במנהלים.
<יואל זוהר: זה דבר שלא קיים כי כשאין שקיפות ושמשתמשים בכסף של ההורים - - -
יעקב מרגי: איזה בית ספר זה?
<יואל זוהר: בית ספר שפיר.
יעקב מרגי: יסודי, תיכון?
<יואל זוהר: יסודי.
<יואל זוהר: כבר שנתיים אנחנו מנהלים דיון.
<יואל זוהר: מעבירים את כל החומרים - - -
יעקב מרגי: הוא ממלכתי דתי?
<יואל זוהר: כן, ממלכתי דתי.
<יואל זוהר: קשה אולי להגיד, אבל ממלכתי דתי.
יעקב מרגי: איפה הוא ממוקם?
יעקב מרגי: בית הספר של המועצה הוא אזורי?
<יואל זוהר: ישיבת "אור עציון", צמוד לישיבה.
<יואל זוהר: אנחנו כבר במשך שנתיים מעבירים למשרד החינוך תלונות.
<יואל זוהר: מחלקת הבקרה והאכיפה מקבלים מאתנו כבר במשך שנה וחצי תלונות, לא מגיבים, לא נותנים תשובות.
<יואל זוהר: כל החומר הגיע לרואה חשבון דרך מחלקת האכיפה.
<יואל זוהר: כבר לפני שנה רואה החשבון נתן את הטיוטה הראשונה, הוציא את הטיוטה השנייה, את הטיוטה השלישית.
<יואל זוהר: בין הטיוטות האלה הנתונים לא השתנו, אבל ההמלצות כמובן השתנו, למרות שמחלקת האכיפה ידעה שהדוחות האלה הגיעו אלינו, הם ידעו שיש לנו - - -
יעקב מרגי: מריח לא טוב.
<יואל זוהר: לא רק שלא טוב, מריח נורא.
<יואל זוהר: כל הדברים האלה הם כספים שנלקחו.
<יואל זוהר: במקום להגיע לילדים שלנו, במקום שהכספים האלה יגיעו לילדים שלנו, הכספים האלה לא מגיעים לילדים שלנו.
יעקב מרגי: לאן נראה לך שזה מגיע?
<יואל זוהר: אני יכול להגיד לך.
<יואל זוהר: יועץ תקשורת ב-18,000 שקל, ציוד, כיסאות, הרבה דברים.
<יואל זוהר: בדוח כתוב במפורש על 321,000 שקל שימושים לא תקינים, 233,000 שקל סכומים אלה שימשו להוצאות כלליות של בית הספר.
<יואל זוהר: רואה החשבון נתן את זה כבר לפני שנה.
<יואל זוהר: הדוח החדש - - -
יעקב מרגי: אני חושב שביטאת את הדברים.
<יואל זוהר: אני רוצה לומר עוד מילה אחת.
<יואל זוהר: אני חושב שמה שאמר כאן גור לגבי מורשה החתימה – מורשה החתימה חייב להיות.
<יואל זוהר: לא יכול להיות שסכום מכספי ההורים יוצא ללא חתימה של ועד הורים.
<יואל זוהר: לא יכול לצאת.
יעקב מרגי: ראינו שגם עם ועד הורים יש בעיה.
יוסי יונה: הוא צודק.
יעקב מרגי: מחייבת.
יעקב מרגי: אתה אומרת שתהיה חתימה מחייבת.
<יואל זוהר: מחייבת.
<קריאה: אבל זה החוק.
<כרמית פולק כהן: קודם כל, שמחתי לשמוע שזו המדיניות של משרד החינוך.
<כרמית פולק כהן: היא מדיניות משמחת.
יעקב מרגי: מה המדיניות המשמחת?
יוסי יונה: ההורדה ההדרגתית.
<כרמית פולק כהן: חמשת העקרונות שהוא אמר, זו המדיניות.
יעקב מרגי: את לא צינית.
<כרמית פולק כהן: לא, אני צינית, הפוך.
<כרמית פולק כהן: אני רק ציפית שאחרי שאנחנו רואים את כל העקרונות ואת המדיניות, שהיא מבורכת, אני אראה יותר לעומק איך משרד החינוך מממש את המדיניות הזו במובן הזה שכן ציפיתי לבוא לפה ולשמוע.
<כרמית פולק כהן: אדוני היושב-ראש אמר - - - אני רוצה להבין מהם הקריטריונים שבהם בית הספר מקבל אפשרות להעלות את התל"ן.
<כרמית פולק כהן: האם כל בתי הספר מקיימים את התל"ן שלא במסגרת תכנית הלימודים?
<כרמית פולק כהן: הייתי מצפה לראות איך זה בא לידי ביטוי בפועל, אם יש מעקב אחרי כל בית ספר ובית ספר מבחינת נתונים.
<כרמית פולק כהן: מה מערך הפיקוח?
<כרמית פולק כהן: איפה הוא?
<כרמית פולק כהן: שוב, המצגת נפלאה, אבל לא קיבלתי את התשובות.
<כרמית פולק כהן: אני רוצה להבין איך זה בא לידי ביטוי בפועל.
<כרמית פולק כהן: מה שהכי כאב לי, ובעיני משקף את חוסר ההיכרות שלכם עם השטח, שאנחנו מקבלים עשרות פניות – אתה יודע מה, הרבה פעמים הם לא מגיעים לדרגים הגבוהים במשרד החינוך – של השפלת תלמידים.
<כרמית פולק כהן: לא בטוח שהתוצאה הסופית של השפלת תלמידים היא במובן הזה שהילד לא יצא לטיול השנתי.
<כרמית פולק כהן: אבל היא כן במובן הזה שמוציאים את הילד מהכיתה לפני כל חבריו ואומרים לו תתקשר לאימא, כי אימא לא שלחה את הטופס חתום ולא שילמה את תשלומי ההורים.
<כרמית פולק כהן: מקרה שהגיע אלינו עכשיו.
<כרמית פולק כהן: דבר שני שאסור – אומרים באסיפת הורים מה לעשות, יש הורים שלא שילמו את הכסף.
<כרמית פולק כהן: ואז יש "וואטסאפ" לכולם, וב"וואטסאפ" מתחילים – למה?
<כרמית פולק כהן: אז נכון שהתוצאה הסופית היא שההנחיה לכאורה ממומשת, הילד יצא לסיור סליחות.
<כרמית פולק כהן: ועדיין, כל מה שעובר מסביב – למה זה צריך להיות ככה?
<כרמית פולק כהן: יש לנו הצעת חוק, אדוני היושב-ראש.
<כרמית פולק כהן: בהצעת החוק הזו אנחנו מדברים על תל"ן שייגבה באופן דיפרנציאלי.
<כרמית פולק כהן: אמר פה חברי מוועד ההורים היישובי שזה היה בשיתוף ההורים.
<כרמית פולק כהן: צריך להבין שלא כל ההורים הם אותו דבר.
<כרמית פולק כהן: אם הורה X מוכן לשלם Y, הורה שני לא מוכן לשלם את זה.
<כרמית פולק כהן: הוא לא רוצה לשלם את זה, והוא לא יכול לשלם את זה.
<כרמית פולק כהן: אז מה אם זה בשיתוף ההורים?
<כרמית פולק כהן: אי-אפשר להגיד שההורים הם מקשה אחת כי הם לא מקשה אחת.
<כרמית פולק כהן: לכן אנחנו צריכים שתהיה יותר שקיפות מצד משרד החינוך איך המנגנון הזה פועל.
<כרמית פולק כהן: גם כדי שאנחנו נוכל לראות איך אנחנו פותרים באופן מיטבי, כך שיהיה מענה גם להורים ובעיקר לילדים.
<כרמית פולק כהן: הילדים פה הם חזות הכול.
<כרמית פולק כהן: הדבר השני, יכול להיות שהמשמעות היא שצריך לחוקק את זה בחוק שיהיה תקצוב דיפרנציאלי בכפוף למה שמאושר על-ידי הוועדה, ולפתור את הסוגיה הזאת אחת ולתמיד.
<הרן רייכמן: אני רק אתחיל מהאמירה שזו בחירת הורים.
<הרן רייכמן: חוזר המנכ"ל קובע במפורש שהורה צריך לדעת מראש שהוא נכנס לבית ספר עם תכנית לימודית תורנית, ואם לא, הוא צריך לשלם תשלומים.
<הרן רייכמן: רשת "נועם צביה" – אדוני מכיר, 67 בתי ספר תיכוניים – שולחת לכל ילדיה את המשפט הזה שגור מכיר היטב, שיש תכנית לימודים תורנית, ואם אתם לא רוצים לשלם עבורה כדאי לחשוב אם דווקא בית החינוך הזה הוא המקום המתאים לו ולילדיו ללמוד בו.
<הרן רייכמן: כלומר, המדינה משקיעה אפס שקלים – לפי חוזר המנכ"ל כתוב שחור על גבי לבן – במלגות.
<הרן רייכמן: אז אלה בתי ספר שמראש מיועדים רק לאנשים שיכולים לממן אותם.
<הרן רייכמן: אלה הנתונים.
<הרן רייכמן: אף ועדת ייחודיים לא בודקת את זה.
<הרן רייכמן: הנתונים יראו לך מדד פיקוח.
<הרן רייכמן: אני אגיד עוד דבר.
<הרן רייכמן: מכיוון שאמרתי את זה לפני ארבע שנים, נוח לי להגיד את זה.
<הרן רייכמן: יש פה מהלך מתוכנן – אני לא רוצה לסתור כוונות של כל אחד – שנבנה להכשיר תשלומי הורים ולייצר את אותם בתי ספר למי שיכול ולמי שלא יכול.
<הרן רייכמן: לפני כחצי שנה עד שנה היה דיון כאן.
<הרן רייכמן: הכפילו את תשלומי התל"ן כהכנה לחוזר המנכ"ל הזה בלי שום הצדקה.
<הרן רייכמן: אני אמרתי בוועדה שזה הולך להיותה מהלך.
<הרן רייכמן: ואז מה שהחליטו, מכיוון שתשלומי ההורים הרגילים מגיעים לוועדה ויש דיון ציבורי, אנחנו לא יכולים להעלות, המציאו – לקחו את שני המושגים רכישת שירותים מרצון ותל"ן ומשתמשים בזה באופן לא חוקי.
<הרן רייכמן: את זה בית המשפט בסוף יקבע, לא נבקש מהוועדה.
<הרן רייכמן: הפכו אותם לצינור של גביית הכספים.
<הרן רייכמן: הנתונים אומרים – דוח מבקר המדינה 2012, בתש"ע – 1.3 מיליארד שקלים מאושרים לגבייה ועוד מיליארד גבייה אסורה.
<הרן רייכמן: אנחנו מדברים על תשע"ז – נתוני משרד החינוך, לא שלי – 4.6-4.5 מיליארד שקל גבייה מותרת.
<הרן רייכמן: למר גור ולכל מערכת החינוך אין מושג מה הגבייה הנוספת האסורה כי הוא מטפל בפניות, הוא לא מטפל בכל הגבייה האסורה.
יעקב מרגי: הדברים ידועים וברורים, חיזקת.
יעקב מרגי: גלית כספי כהן, בבקשה.
<גלית כספי כהן: אני מנכ"ל בקרן "אייסף" שפועלת 40 שנה לצמצום פערים חברתיים באמצעות השכלה גבוהה.
<גלית כספי כהן: אני רוצה להגיד במקרו שמה שקורה זה שבמקומות חזקים 30% מהתקציב מגיע מההורים, 30% מגיע מהרשות המקומית החזקה, ורק 30% ממשרד החינוך.
<גלית כספי כהן: מה שזה אומר בפועל, שילד במקום מוחלש, באשכולות כלכליים חברתיים נמוכים, מקבל רק 30% מהחינוך.
<גלית כספי כהן: גור, אתה אמרת שאנחנו הכפלנו את יום הלימודים אז צריך לתת להם גם על הוצאות תפעול.
<גלית כספי כהן: בדיוק זה, הילד במקומות מוחלשים מקבל חצי מיום הלימודים.
<גלית כספי כהן: הוא מקבל חצי מיום הלימודים, לא מקבל בכלל מורים פרטיים, לא מקבל בכלל חוגים - - -
<גור רוזנבלט: זה לא נכון.
<גלית כספי כהן: בפועל מה שקורה, רק 14% מהאוכלוסייה באשכולות חברתיים כלכליים נמוכים מגיעים לאקדמיה.
<גלית כספי כהן: אנחנו יודעים שמי שמגיע לאקדמיה, אחרי זה תהיה לו הכנסה גבוהה יותר, וזה מעגל שאין לו סוף.
<גלית כספי כהן: עוד מילה אחת, לגבי הכספים של הורים שקנו שכפ"צים וקנו חרמוניות – הרמטכ"ל אמר די, המדינה תממן את זה.
<גלית כספי כהן: משרד החינוך צריך לעשות בדיוק את אותו דבר, את מה שהרמטכ"ל עשה.
<גלית כספי כהן: צריך לממן את כל מה שחסר.
יעקב מרגי: עדי מן.
יעקב מרגי: מישהו מטעם הגנים, אחד מכם.
<עדי מן: עדי מן, יו"ר גנים במודיעין ויו"ר גנים ארצי בפורום ועדי ההורים היישוביים.
<עדי מן: השקופית האחרונה, שדיברה על הגנים, לא דיברה על המהות של הגבייה בגנים.
<עדי מן: מדברים פה על בתי הספר כל הזמן, מתעלמים מהעובדה שבגני הילדים יש גבייה שהיא פרוצה, אף אחד לא אוכף אותה, אף אחד לא חותם על תשלומי הורים בגני ילדים.
<עדי מן: רק לפני יומיים פנו אלי ממועצה אזורית חוף אשקלון, סיפרו לי שגובים 1,700 שקלים מההורים בגן, ועוד 2,000 שקלים דרך הרשות לטובת ה' יודע מה.
<עדי מן: ההורים לא יודעים על מה משלמים בכלל.
<עדי מן: אם אנחנו מדברים על גבייה, על אכיפה, על תל"נים, תתייחסו, תפתחו את העיניים.
<עדי מן: בגני הילדים הנושאים האלה כל-כך לא מפוקחים וכל-כך פרוצים.
<עדי מן: כל גננת, כל רשות וכל אזור עושה מה שבא לו ואיך שבא לו.
<עדי מן: זה הזמן להרים את הכפפה ולהכניס את גני הילדים לא לשקופית של שתי פסקאות בסוף המצגת, אלא לפחות לעוד שלוש שקופיות, באמצע המצגת, אם לא בתחילתה.
<דלית גהן: שלום לכולם.
<דלית גהן: אני דלית גהן.
<דלית גהן: אני אימא לארבעה, תיכף אני אפרט כמה אני משלמת.
<דלית גהן: אני מירושלים, פעילה חברתית, מהר חומה, גם נשיאת "התעוררות".
<דלית גהן: אני אימא ללירון.
<דלית גהן: לירון היא בת 4.
<דלית גהן: אני משלמת בגן כמעט 1,000 שקלים גם על ניקיון, על נייר טואלט, גם על משחקים.
יעקב מרגי: זה גן עירוני?
<דלית גהן: כן, גן עירייה.
<דלית גהן: אני משלמת על זה.
<קריאה: תגידי מה השם של הגן.
<קריאה: אצל כל הגנים זה ככה.
<דלית גהן: זה אצל כל הגנים.
<דלית גהן: אחר-כך אין לי בעיה להגיד.
<קריאה: לשנה או לחודש?
<דלית גהן: לשנה.
<דלית גהן: אני נדרשתי לחתום על זה בתחילת שנה.