GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: זה לפני שבועיים התחילו בדיקה בגלל הלחץ - - -
<דוד אבידן: ממש לא.
יעקב מרגי: בואו ונשמע את משרד החינוך.
יעקב מרגי: חבל שגור לא נמצא פה.
יעקב מרגי: הוא היה יותר בקיא בפרטים.
יעקב מרגי: גברתי, תציגי את עצמך.
<מיכל כהן: שמי מיכל כהן, ואני תושבת רבבה.
<מיכל כהן: אני ביקשתי מהוועד המקומי וגם מבית-הספר לראות – לגבי הטענות שלגביהן נטען שהכספים האסורים שנגבים הולכים למטרות חיוביות – דו"חות כספיים, ועד היום לא קיבלתי שום דו"ח כספי.
<מיכל כהן: נאמר לי יותר מזה, מפורשות: אין דו"חות כספיים.
<מיכל כהן: זאת אומרת, גם אם נכונים הדברים, אין דו"חות כספיים כדי שיוכיחו שאכן הכסף הזה מנותב לצרכים חיוביים.
<מיכל כהן: אין לי מושג לאן הולך הכסף.
יעקב מרגי: יש לי אוזן שקולטת.
יעקב מרגי: יכול להיות, ואני לא מטיל דופי, שכל הכספים מנווטים לדברים הכי נעלים ונשגבים, אבל זה לא הנושא ולא ה-case.
יעקב מרגי: יש דבר אחד – יש כמה כללים בגביית תשלומים, ואנחנו צריכים לעמוד בכך.
יעקב מרגי: הורה בישוב כמו רבבה הוא מה שנקרא: לקוח שבוי.
יעקב מרגי: אין לו הרבה אלטרנטיבות.
יעקב מרגי: לא לחנם אתגרתי את שי האם הוא לבד מדבר בלשון רבים או יחיד.
יעקב מרגי: ההערכה שלי היא שיש עוד הרבה שכואבת להם הבטן והם מנועים מלדבר בגלל חשש כזה או אחר או לחץ חברתי.
יעקב מרגי: תקשיבו טוב-טוב, והנה אני אומר לך, ואתה אמרת ביושר, ואני מעריך את זה: יש איסור מוחלט חד-משמעי להפנות תשלומי הורים לתקורות של בעלויות, של רשתות.
יעקב מרגי: זה חד-משמעי.
יעקב מרגי: זו עבירה, וצריך להשיב את הכספים.
יעקב מרגי: יתרה מזאת, גם אם ניגבו תשלומי הורים על-פי חוק, לפי כל הכללים, ונשארה יתרה בסוף השנה, יש חובה להשיב זאת להורים.
יעקב מרגי: אין מציאות כזו שוועד מקומי לא יכול או מסרב להציג מאזנים או דו"חות בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: אין חיה כזאת, ואני לא מקבל את זה: "מעבר לקו הירוק".
<קריאה: זו התשובות שקיבלתי.
יעקב מרגי: אני לא מקבל את זה.
<קריאה: אני גם לא מקבל את זה.
<קריאה: אלה התשובות שקיבלתי.
יעקב מרגי: אני שואל את מילותיי בינתיים.
יעקב מרגי: משרד החינוך, אני מבקש לקבל תגובות למה שנאמר כאן.
יעקב מרגי: אגב, שניכם, בתגובות אני רוצה לדעת: האם התלונות הובאו אליכם ומתי היתה פעולה ראשונה?
יעקב מרגי: איזה פעולות ננקטו מאז?
יעקב מרגי: ומה אתם מתכוננים לעשות?
<לירן שפיגל: אני לירן שפיגל מהלשכה המשפטית.
<לירן שפיגל: אם נצטרך, אבקש שחבריי ישלימו.
<לירן שפיגל: לגבי התלונות, למיטב ידיעתי, אנחנו מכירים את התלונות מהשנה.
יעקב מרגי: מה זה "מהשנה"?
<לירן שפיגל: מהשנה הזאת.
יעקב מרגי: יום?
יעקב מרגי: חודש?
יעקב מרגי: שבועיים?
<קריאה: זה מתחיל בספטמבר.
יוליה מלינובסקי: אז זה מתחילת שנת הלימודים.
יעקב מרגי: הוא יודע לדבר – הוא משפטן.
<לירן שפיגל: על מה שאני יודע - - -
<לירן שפיגל: אני יודע שחלק מהבעיה הוצפה בספטמבר בכלל מתוך המערכת.
יעקב מרגי: כשנת לימודים - - -
<לירן שפיגל: בתחילת שנת הלימודים.
<לירן שפיגל: למעשה, יש פה איזו שהיא מציאות – אני אומר בזהירות – מוגמרת, שבעצם בספטמבר הגיעו אלינו כבר עם כל הבעיות שצריך להסדיר אותן, ובמקביל גם התחילו להגיע תלונות למשרד החינוך מהורים לגבי הגבייה.
<לירן שפיגל: נעשו כל מיני דרכים כדי לנסות לפתור את הבעיה הזאת, אבל זה לא צלח.
יעקב מרגי: מה הן הדרכים?
יעקב מרגי: אל תדברו כללית.
<לירן שפיגל: אני אומר עוד פעם - - -
יעקב מרגי: אני אומר לכם: ככל שהתגובות יהיו ברורות, ככל שהדברים יהיו ברורים – יהיה יותר קל לסכם את הדיון.
יעקב מרגי: אם הדברים לא יהיו ברורים, הסיכום יהיה קשה ויהיה כואב.
<לירן שפיגל: אני אנסה להבהיר.
יעקב מרגי: ממילא אם לא קדם לזה הדיון על מודיעין, הייתי יכול עוד איכשהו לעשות איזה שהוא סיכום שייתן לכם זמן ושהות.
יעקב מרגי: לכן, אבקש לקבל תשובות ברורות.
<לירן שפיגל: יהיו תשובות ברורות.
<לירן שפיגל: אני אתחיל מזה שהיו ניסיונות של המחוז לנסות לפתור את הבעיה בבית-הספר, לבחון את האפשרות האם יש איזה שהוא מקור לשעות נוספות שאפשר להעמיד לבית-הספר, כי אנחנו מודעים לעובדה שכספים נגבים מההורים לצורך שעות תקן, כלומר ההורים לא רואים חלק מהשעות – הם לא רואים שעות אורך, אלא הכספים בעצם מגיעים לשעות רוחב.
<לירן שפיגל: בשלב מסוים לא היה מנוס, ואנחנו העלינו את המקרה – ואני מדבר כרגע על בית-הספר היסודי – לוועדת חריגים ארצית.
<לירן שפיגל: ועדת חריגים ארצית דנה בהרבה מאוד מקרים שמגיעים לפתחה.
<לירן שפיגל: יש מקרים שבהם אנחנו, כוועדה, מאשרים חריגות כאלה ואחרות, ויש מקרים שאנחנו לא מאשרים חריגות.
<לירן שפיגל: הכל תלוי בנסיבות המקרה ובעובדות.
<לירן שפיגל: אנחנו מצאנו שהגבייה הייתה לא תקינה.
<לירן שפיגל: אנחנו מצאנו שהגבייה נבעה מרצון של ההורים לפצל בין המגדרים, ולכן היה מחסור בשעות.
יעקב מרגי: זה איסור של משרד החינוך לפצל.
<לירן שפיגל: נכון, זה אסור.
<לירן שפיגל: זה אסור.
<לירן שפיגל: אנחנו לא מסתירים את זה.
יעקב מרגי: גם אם זה מרצון, יש דרך לעשות את זה.
<לירן שפיגל: מה שקורה, וזה קורה לנו חדשות לבקרים, אלה המקרים שמגיעים אלינו למשרד החינוך, הוא שיש הורים שרוצים - - -
יעקב מרגי: אתה מסכים לי שמספט
יעקב מרגי: מבר עד היום התחושה היא הדבר לא טופל, גם כשאתה אומר לי "נבדק" ו"נמצא"?
יעקב מרגי: אני מכיר שעל תופעות קלות יותר שזה נשלל והייתה דרישת חיוב.
<לירן שפיגל: יש מקרים שאנחנו, בהחלט, כוועדה, גם מורים להשיב או שאגף האכיפה מורה להשיב.
<לירן שפיגל: אני אסביר מה היו השיקולים של הוועדה בנסיבות האלה.
<לירן שפיגל: אני אומר עוד פעם: התופעה הזאת של הורים שרוצים וגובים בגלל שהם רוצים יותר, היא תופעה מוכרת.
<לירן שפיגל: לא בהכרח אנחנו מאשרים.
<לירן שפיגל: זה שיש רצון של הורים לא אומר - - -
יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך: שמנהל בית-ספר יוציא חוזר שרוצים להעביר – תנועה, עמותה, אגודה עותומנית או רשות ממשלתית שקוראים לה "צביה" ואני לא יודע איך קוראים לזה, כל רשות משפטית שנקראת "צביה" – ושיעשו את זה בנוהל אחר: בחתימה, שיחתמו, שיתנדבו ושיתנו כמה שהם רוצים.
יעקב מרגי: אולי יש להם סעיף 46, ואז הם יקבלו גם זיכוי במס.
יעקב מרגי: אבל, אתה לא יכול לנסות בהסכמה.
יעקב מרגי: מה זה הסכמה?
יעקב מרגי: לחץ חברתי זה הסכמה?
<קריאה: למה הוא - - - חברתי?
יעקב מרגי: אני אומר דברים ומותר לי.
<מנחם לב: מותר.
<מנחם לב: ודאי מותר.
יעקב מרגי: כשתקבל רשות, תשאל אותי.
<מנחם לב: בסדר, אני אשאל.
יעקב מרגי: תטיח בי.
יעקב מרגי: אם צריך, אני אחזור בי.
<מנחם לב: לא, לא אטיח.
<מנחם לב: אני אשאל.
יעקב מרגי: אם טעיתי, אני אחזור בי.
יעקב מרגי: הכל נרשם.
יעקב מרגי: אז, תרשה לי.
יעקב מרגי: בתחושות אי-אפשר להתמודד.
יעקב מרגי: לירן, בינתיים, תעשו שיעורי-בית.
יעקב מרגי: אני אתן לך עוד בהמשך.
יעקב מרגי: נציגות ועד הורי נהריה, מר גד כהן.
<גד שמואל כהן: בוקר טוב.
<גד שמואל כהן: אני מרכז את צוות חמ"ד בפורום ועדי ההורים היישובים, ואני יושב-ראש הנהלת ההורים העירונית של נהריה.
<גד שמואל כהן: נושא תל"ן הוא מיקרו; מה שקורה ברבבה הוא מיקרו של מאקרו שקורה ברמה הארצית.
<גד שמואל כהן: את הסיפור הזה של ההפרדה המגדרית בחמ"ד מכירים בכל הארץ מעל 20 שנה.
<גד שמואל כהן: מעל 20 שנה אני יודע בוודאות בנהריה, וזה עובד בשיטה מאוד פשוטה שבה משרד החינוך לא מתקנן הפרדה מגדרית, וזה מביא בעקבותיו קומבינה: ניקח תל"ן, ניקח שעות רוחב, ניקח סל מפקח, ניקח תל"ן תורני וניקח אלף ואחד דברים שונים ונקרא לזה "עמותה" ונקרא לזה "אגודה עותומנית", ולא משנה איך נקרא לזה, אבל בכל קונסטלציה שהיא השורש של הבעיה הוא העובדה שמשרד החינוך, באופן עקבי, יודע ורוצה ומבין שההורים רוצים הפרדה מגדרית אבל לא מוכן לתקנן את זה.
<גד שמואל כהן: זה גם יוצר אבסורדים מטורפים ברמה של שכבה של 90 תלמידים, 44 בנים ו-46 בנות, וצריך להפריד אותם טכנית לארבע כיתות מספרית – נכון, אנשי משרד החינוך?
<גד שמואל כהן: זה 44 ו-46 וצריך לפצל לארבע כיתות, ותקן מקבלים לשלוש כיתות.
<גד שמואל כהן: כלומר, נשארת כיתה אחת לא תקנית, מורה שאיננה מקבלת גמול חינוך ושעות שצריך לממן אותן בדיוק מהקומבינות האלה – מהתל"נים ומאלף ואחד דברים נוספים שהזכרתי כאן.
<גד שמואל כהן: אני חושב שנושא רבבה הוא פלטפורמה כאן בוועדה ובכלל כדי להרים ולעשות פעם אחת סוף לסיפור הזה של ההפרדה המגדרית.
יעקב מרגי: צריך להיות אמיץ.
יעקב מרגי: יש אחד, פסיכופת כמוני, שהוא מתאבד פוליטית, והשאר לא רוצים להיות אמיצים.
<גד שמואל כהן: יושב לידך חבר הכנסת יוגב, ואני חושב שהוא חווה על בשרו את העניין הזה.
יעקב מרגי: ארגון "נאמני תורה ועבודה", יש לכם נייר עמדה שהצגתם לוועדה.
<אורית לסר: כן.
<אורית לסר: שמי אורית לסר, ואני ראש תחום החינוך של תנועת "נאמני תורה ועבודה".
<אורית לסר: אנחנו מכירים הרבה שנים, גם דרך מחקרים וגם דרך הרבה עבודה בשטח, גם את סיפור ההפרדה המגדרית, אבל זה לא רק העניין.
<אורית לסר: זה גם הסיפור של בכלל ניסיונות כל הזמן להפריד וליצור מוסדות קטנים וליצור איזה שהוא סוג של חומות.
יעקב מרגי: ברשותך, שאלה: כמה תלמידים יש ב"צביה" ובממ"ד יסודי?
<שי פולטהיים: ביסודי יש 480, וב"צביה" – קצת יותר.
יעקב מרגי: מה זה "קצת"?
<שי פולטהיים: 480 ו-550.
יעקב מרגי: כמה זה ביחד?
<שי פולטהיים: 950.
<אורית לסר: מערכת החינוך הדתית נגועה כבר הרבה שנים, וזו תופעה שרק הולכת וגוברת, וזה לא רק הניסיונות להפריד בין בנים לבנות, אלא זה הרבה פעמים בא בתואנה של הפרדה בין בנים לבנות כשלמעשה הניסיון הוא הרבה פעמים להפריד את הילדים שלנו מקולות אחרים, מילדים שהם לא מגיעים מבתים כמו משלנו – הרבה תפיסות אליטיסטיות, חוסר נכונות לקבל ילדים עולים.
יעקב מרגי: את רוצה לתקן עכשיו עולם במלכות שדי.
<אורית לסר: אוקיי.
<אורית לסר: יש הרבה תופעות שכמו שאמר ידידי - - -
<מנחם לב: אז איך זה קשור לרבבה?
<קריאה: היא מדברת על - - -
יעקב מרגי: מאחר ואתה לא מבקר פה תדיר, אומר לך, כדי שלא בדיון אחד תקבל שיעור על כל מה שמתנהל בכנסת: אט לך.
יעקב מרגי: מרגע שאדם ביקש רשות דיבור והיושב-ראש סובל זאת ונותן לו לדבר, אתה אין לך מה לומר בנושא הזה.
יעקב מרגי: אמרתי את זה בעדינות.
<אורית לסר: כמו שאמר כאן ידידי, יש הרבה קומבינות.
<אורית לסר: אין דברים שהם מסודרים בצורה ברורה של מה החינוך הדתי יכול לשאת מבפנים, את מי אנחנו רוצים שיהיה בפנים ואת מי אנחנו מקבלים ואת מי אנחנו מקבלים בצורה רחבה, למי אנחנו נותנים מלגות וכו'.
<אורית לסר: אני רוצה להגיד משהו: יש כאן ניצול של מוכנות של ההורים בחינוך הדתי לשלם יותר, והורים מוכנים לשלם יותר כי הם חושבים - - -
יעקב מרגי: רוצים איכויות ורוצים מסגרות.
<אורית לסר: כן, שווה לי הכסף שאני מוציאה מהכיס שלי – זה שווה חינוך יותר טוב ויותר שעות תורה וכו', שזה דבר נפלא.
<אורית לסר: יש כאן שתי בעיות: (א) זה לא מוכר על-ידי מדינת ישראל, זאת אומרת אין עדיין איזה שהוא ערוץ מסודר ורציני לתת את הכספים של החינוך הדתי, וזו בעיה שחוזרת על עצמה כבר מאז - - -
יעקב מרגי: אני חייב לתקן אותך.
יעקב מרגי: המדינה הכירה בצורך מסוים לחינוך הדתי.
<אורית לסר: בצורה מאוד-מאוד מזערית.
יעקב מרגי: זו גם הסיבה לכך שאם מדברים על ממלכתי כ-100%, אז הממלכתי-דתי, אם אני לא טועה, נושק לעוד תוספת של עוד 20%-19% יותר.
<אורית לסר: שעתיים.
יעקב מרגי: תקשיבי: המדינה הכירה בצורך הזה ועושה.
יעקב מרגי: רוצים יותר?
יעקב מרגי: – - -
<אורית לסר: נכון.
יעקב מרגי: - -המדינה גם קבעה כללים איך עושים זאת.
<אורית לסר: מצוין.
יעקב מרגי: אי-אפשר להפוך את זה לסטארט-אפ.
<אורית לסר: אני לגמרי אתך.
יעקב מרגי: על מי אנחנו עושים את זה?
יעקב מרגי: על הורים ל-6-2 ילדים.
יעקב מרגי: את האוכל, את ההעשרה של הילדים האלה, אנחנו מממנים בעלויות ומממנים תקורות אחרות.
<אורית לסר: מצד שני, צריך לקחת אחריות, גם על-ידי משרד החינוך וגם על-ידי הציבור הדתי, ולדעת שריבוי של מוסדות קטנים, תקורות לרשתות, חוסר שקיפות ורצון כל הזמן לייצר עוד ועוד מסגרות ולא לשלוח את הילדים למוסדות שבהם יש תקצוב דיפרנציאלי שדווקא הם, ההורים, יכולים אולי לקבל יותר, זאת אומרת זו גם תפיסה ציבורית - - -
יעקב מרגי: זה כבר דיון - - -
<אורית לסר: זו גם תפיסה ציבורית שהיא בעייתית, אבל הניצול כאן - -
<אורית לסר: - - הוא ניצול חד-משמעי שאין שקיפות והרשתות יודעות שההורים יפתחו את הארנק וישלמו את הכסף.
<אורית לסר: זה דבר שהוא גם לא מוסדר וגם דורש תיקון.
יוליה מלינובסקי: אני יכולה לשאול את משרד החינוך?
יוליה מלינובסקי: שאלה קצרה מאוד – יש כללים כמה מותר לגבות באיזה נושאים, וזה ממש מ-א' עד ת' בחוזר מנכ"ל.
יוליה מלינובסקי: פה גבו יותר ממה שהיה מותר?
יוליה מלינובסקי: אני מבקשת שאלה–תשובה.
<לירן שפיגל: הבעיה פה לא הייתה הגבייה בגובה הסכום אלא האופן שבו השתמשו בסכום.
יוליה מלינובסקי: גם הגובה.
יעקב מרגי: גם הגובה.
<לירן שפיגל: לא, לא.
יעקב מרגי: לירן, מהי התקרה בתל"ן?
<קריאה: 885 שקלים.
<קריאה: אם אנשים משלמים ולא מקבלים את התמורה, אז זה - - -
<שי פולטהיים: מותר לגבות כמה כסף שרוצים, אבל צריך להשתמש - - -
יעקב מרגי: שי, אתה לא מפריע, עם כל הכבוד.
יוליה מלינובסקי: שאלתי שאלה מאוד פשוטה.
יעקב מרגי: לירן, היא שאלה: יש תקרה?
יעקב מרגי: גם לתל"נים יש תקרה.
<לירן שפיגל: נכון, יש תקרה.
יוליה מלינובסקי: גבו לפי תקרה?
<לירן שפיגל: גבו לפי תקרה, אבל זה לא הגיע למטרה שרשום.
יעקב מרגי: מהי התקרה?
<קריאה: חמש שעות תל"ן.
יעקב מרגי: אני שואל מבחינת כסף, סכום.
<לירן שפיגל: אני לא זוכר את הסכום בעל-פה, אבל - - -
יעקב מרגי: שי, תעזור לנו.
<לירן שפיגל: 885 שקל.
<קריאה: איזה כיתות?
<לירן שפיגל: ואם רוצים עוד עשר, אז לפי דעתי זה 1,770 נוספים בכל שכבת הגיל.
<לירן שפיגל: לשנה.
יעקב מרגי: שי, ברשותך, מה הם הסכומים שנדרשים?
יעקב מרגי: ברשותך, תן דוגמאות.
יוליה מלינובסקי: מה אתם שילמתם?
<שי פולטהיים: התשובה היא: מתחת לתקרה.
יעקב מרגי: מתחת לתקרה.
<שי פולטהיים: זה מתחת לתקרה, אבל המהות היא לא התקרה.
יעקב מרגי: היא שאלה.
יוליה מלינובסקי: אני שואלת.
יוליה מלינובסקי: אני פשוט רוצה לעשות סדר.
יעקב מרגי: יש היבטים אחרים.
יעקב מרגי: ענית לנו.
יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, גבו סכום מותר, אבל השימוש היה - -
יעקב מרגי: השימושים.
<לירן שפיגל: לא תקין.
יוליה מלינובסקי: - - לא תקין.
יוליה מלינובסקי: אתם מודעים לעניין הזה מתחילת שנת הלימודים, ואנחנו עכשיו בסוף שנת הלימודים.
יוליה מלינובסקי: מה עשיתם בנדון?
יעקב מרגי: בשלב הזה, הפסקתי אותו.
<לירן שפיגל: כן, אני, בדיוק, באתי - - -
יוליה מלינובסקי: אני הבנתי שהגענו לדיון, אז כנראה שלא נעשה כלום.
<לירן שפיגל: דבר ראשון, אנחנו מפרידים בין בית-הספר היסודי לבין בית-הספר העל-יסודי.
יעקב מרגי: תתחיל פרה-פרה.
<לירן שפיגל: לגבי היסודי, כפי שציינתי, הנושא הועלה לוועדת חריגים.
<לירן שפיגל: מה שקורה הוא דבר כזה: יש מקרים שבהם ועדת חריגים – וזה לא המקרה הראשון – אישרה גבייה חריגה, קרי גובים כסף שלא מגיע ליעדים המאושרים על-ידי משרד החינוך, ולמרות שהם לא מגיעים הוועדה מאשרת.
<לירן שפיגל: בדרך-כלל, כשזה קורה, זה נובע מהעובדה שמדובר על העסקה של עובדים, שזה המקור להעסקה שלהם, והמשמעות של האיסור כפולה: (1) היא יכולה להביא לפיטורי עובדים באמצע שנת לימודי כי לא יהיה מקור אחר; (2) זה פוגע, פדגוגית, בבית-הספר, וזה גם שיקול שאנחנו לוקחים בחשבון כי יש איזה שהוא תפקוד של בית-הספר שנבנה על האנשים האלה.
<לירן שפיגל: מקרים אחרים, שבהם יש גבייה - - -
יעקב מרגי: במקרה הזה, ניתן אישור לבית-הספר היסודי?
<לירן שפיגל: במקרה הזה, נתַנו אישור לשנה הזאת בלבד.
יעקב מרגי: איזה תאריך יצא האישור?
<לירן שפיגל: האישור ניתן במאי.
יוליה מלינובסקי: במאי עכשיו?
יעקב מרגי: יוליה, תני לי שנייה.
<לירן שפיגל: אבל אני חייב לומר בהקשר הזה, שגם אם המקרה הזה היה מגיע אלינו באוגוסט או בספטמבר, כנראה שהיינו מקבלים את אותה ההחלטה.
<לירן שפיגל: למה?
<לירן שפיגל: כי היו מפטרים עובדים - - -
יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, כרגע, זה לפי אישור משרד החינוך.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אני לא מקבל תירוץ כזה.
יעקב מרגי: ודאי שלא מפטרים עובדים באמצע.
יעקב מרגי: אל תיצור את הבעיה – לא תפטר.
יעקב מרגי: תדון בה.
יעקב מרגי: מבחינתי, לוקח לכם מספט
יעקב מרגי: מבר עד דצמבר שלושה חודשים?
יעקב מרגי: תגמרו את כל שיעורי-הבית שלכם, במקום לחגוג ולעשות מסיבת עיתונאים ב-1 בספטמבר תעשו אותה ב-30 ביוני – סיום שנת לימודים והתחלת שנת לימודים חדשה – ואז יהיה לכם זמן לטפל בכל.
יעקב מרגי: אל תצאו לחופש.
יעקב מרגי: צאו לחופש בחורף.
יעקב מרגי: משרד החינוך, אל תצאו לחופשה.
יעקב מרגי: תצאו בחורף או שתעשה תורנויות, ותגמרו את כל הצרות, את כל העוולות, את כל החריגים, את כל הדיונים ואת כל הבדיקות שלכם במהלך הקיץ, כדי שב-1 בספטמבר תהיה ודאות למוסדות והמוסד יידע את מי הוא מעסיק וכמה הוא מעסיק וההורים יידעו כמה הם משלמים ואם הם רוצים לשלם ולבחור גם אלטרנטיבות אם הם לא רוצים לשלם.
יעקב מרגי: לכן אני אומר שזו בעיה כשלעצמה.
יעקב מרגי: עכשיו, אני שואל שאלה: דבר אחד – לגבי היסודי, הבנתי שנתתם אישור במאי.
יעקב מרגי: מאי היה רק לפני שבועיים וחצי בערך.
<לירן שפיגל: תחילת מאי.
יעקב מרגי: חודש.
יעקב מרגי: דבר שני – את התלונות האלה אני קיבלתי לפני, והסאגה הזאת מתמשכת כבר הרבה זמן.
יעקב מרגי: קודם כל, אני שמח שנעשה משהו.
יעקב מרגי: קודם כל, שי, הרווחנו משהו שנעשה דיון.
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה לגבי האולפנה.
<לירן שפיגל: לגבי האולפנה, זה טופל על-ידי אגף אכיפה, ואבקש מדודי לדבר.
<דודי כהן: אני דודי, מנהל אגף אכיפה במשרד החינוך.
<דודי כהן: בעקבות התלונה של מר שי וגם של מיכל, אנחנו פעלנו ובדקנו את הנושא של תשלומי הורים באולפנה.
<דודי כהן: מבחינת הזמנים, זה היה כמה חודשים לאחר הפנייה של היסודי.
<דודי כהן: היה הרבה דין ודברים.
<דודי כהן: עשינו בדיקה מעמיקה גם מול ההורים, גם מול המוסד ומול הבעלות, ובסופו של דבר, אנחנו קיבלנו, לאחרונה, החלטה – ואני יכול להציג אותה בפני הוועדה – שאנחנו מורים לבעלות להשיב כסף להורים על כספים שלא ניתנו לתלמידים.
<דודי כהן: זאת אומרת, מה שלא ניתנה תמורה בעד האגרה ביקשנו להשיב את הכסף, וזהו, מבחינתנו.
יעקב מרגי: לו יצוין שעכשיו הבעלות הזאת תשב על ההורים ותחתים אותם על ויתור מרצון, תקבלו את זה בדיעבד?
<דודי כהן: אנחנו צריכים לבחון את זה.
יעקב מרגי: אני אקרא לכם שלא.
יעקב מרגי: מכאן ולהבא, אם זו רשות, שיעבדו לפי הנהלים.
יעקב מרגי: אני מבקש ממך, כוועדה, לא להיענות הפעם אם תוגש בקשה כזאת.
<דודי כהן: אנחנו נצטרך - - -
יעקב מרגי: אי-אפשר שחוטא ייצא נשכר.
יעקב מרגי: אל תשימו את ההורים האלה במצב לא נעים ובלתי-סביר.
יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך: יכול להיות שגם אני, כהורה, הייתי חותם, כי אין לי אלטרנטיבות.
יעקב מרגי: הנה, אני, יו"ר ועדת החינוך.
יעקב מרגי: שי, תתאפק.
יעקב מרגי: תאמין לי שאני אתן לך.
יעקב מרגי: בהיי-טק יש לכם סבלנות עד שאתם יוצאים לאיזה אקזיט.
<דודי כהן: ברשותך, להשיב לעוד שתי שאלות.
<דודי כהן: שאלת איפה גור.
<דודי כהן: גור, כרגע, במילואים ולא נמצא.
יעקב מרגי: שיחזור לשלום.
<דודי כהן: אמן.
<דודי כהן: לגבי הנושא האכיפתי, שאלת מה קורה בשטח.
<דודי כהן: יש לי את דו"ח אגף האכיפה לגבי השנה שעברה, ואני יכול להציג לגבי כמה תיקים פעלנו רק בנושא תשלומי הורים.
<דודי כהן: אפשר לראות שזה נושא די חשוב שאנחנו מטפלים בו, וגם מבחינת כמות התיקים זה בא לידי ביטוי בעשייה שלנו בנושא תשלומי הורים.
יעקב מרגי: אמרתי בתחילת דבריי שהתחלתם לעשות, ולא מספיק.
יעקב מרגי: זה נוהג שהושרש, לצערי הרב, שנים רבות וזה ייקח זמן.
יעקב מרגי: אבל אני רוצה לשמוע ממך אמירה אחת.
יעקב מרגי: התייחסת לזה, אבל לא התייחסת לדברים אחרים שאמרתי.
יעקב מרגי: בגמרא נהוג שמעלים נושא ועל-הדרך מזכירים את כל הצרות של הסבתא.
יעקב מרגי: אם כבר תתייחס גם למה שאמרתי לגבי המוכר שאינו רשמי/ חרדים/ מוסדות פרטיים.
<דודי כהן: נגעת בכמה נושאים, ודיברת גם בנושא שכר.
<דודי כהן: אנחנו כיום - - -
יעקב מרגי: עזוב את נושא השכר.
יעקב מרגי: מטופל.
יעקב מרגי: הנה, הצדעתי לכם.
יעקב מרגי: אתם עושים את זה לעילא ולעילא.
יעקב מרגי: למה שלא תעשו גם בגביית יתר?
<דודי כהן: אנחנו פועלים גם בנושא תשלומי הורים, ואתה רואה שיש גם השבות.
<דודי כהן: גם בלפיד ובמודיעין, כמו שציינת קודם, היה משהו.
יעקב מרגי: אל תביא את זה כדוגמה.
יעקב מרגי: גם אחרי זה לא התנהלתם כמו שצריך.
יעקב מרגי: אתה רואה שהתאפקתי.
יעקב מרגי: אל תביא את זה.
<דודי כהן: יש עוד מקרים שאנחנו מטפלים שבהם משיבים כסף להורים.
<דודי כהן: זה גם בגנים.
<דודי כהן: אני רק אציין בפני הוועדה שרוב התיכונים בארץ הם מוכר שאינו רשמי, זאת אומרת רוב העיסוק של התיכונים, ולא משנה באיזה מגזר, זה תחת - - -
<דודי כהן: בסדר.
<דודי כהן: אז כל הפעילות שלנו מול התיכונים זה המוכר שאינו רשמי.
יעקב מרגי: אתה יודע למה אני מכוון – למוסדות החרדיים.
יעקב מרגי: לא החצר האחורית של משרד החינוך.
<דודי כהן: לא חצר אחורית.
<דודי כהן: יש להם - - -
יעקב מרגי: תוציא אותם מהחצר האחורית.
יעקב מרגי: גם שם ההורים, שאין להם, ממה שאין להם, נעשקים.
יעקב מרגי: תעשו עבודה ותתכנסו, וקראתי לכם לעשות את זה.
יעקב מרגי: אני חושב שתעשו את זה ותתנו תשומת לב לכך.
יעקב מרגי: אל תחששו מאף אחד: לא מוועדת הכספים ולא ממשבר קואליציוני.
יעקב מרגי: לא יהיה כלום.
יעקב מרגי: אגלה לך עוד משהו: השמיים לא יפלו, "צביה" לא תיפול ובני-עקיבא לא ייפלו ורשת אמי"ת לא תיפול ואף אחד לא ייפול.
יעקב מרגי: הם פשוט יפסיקו לממן דברים אחרים שלא קשורים למערכת החינוך או שימצאו לזה מקורות אחרים.
<מנחם לב: או שניאלץ לראות במעורב בנים ובנות.
יעקב מרגי: אל תאיים עליו בזה.
יעקב מרגי: הזהרתי אותך בתחילה.
<מנחם לב: לא - - -
יעקב מרגי: לא, אל תאיים עלי בזה.
<מנחם לב: אני לא מאיים.
יעקב מרגי: לא, סליחה, סליחה.
יעקב מרגי: אתה מאיים.
יעקב מרגי: תיאלץ – תעשה.
יעקב מרגי: מישהו אמר לך לא לעשות?
יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך: אם אין לך ברירה, תעשה.
יעקב מרגי: מה אתה בא אלי לפה?
יעקב מרגי: אתה מבקש אישור מוועדת החינוך ללמד מעורב?
יעקב מרגי: לך ותלמד מעורב.
יעקב מרגי: מה אתה רוצה ממני?
<מנחם לב: אני רוצה - - -
<מיכל כהן: זה שקר.
יעקב מרגי: אתה מנסה להכשיר את השרץ, ואתה לא שם לב לקהות חושים - -
<מיכל כהן: הוא מנסה להפחיד את ההורים.
יעקב מרגי: - - לרגישות של הבעיה.
יעקב מרגי: אנחנו עכשיו מציגים בעיה.
יעקב מרגי: לא מעניינת אותי רשת "צביה" ולא מעניין אותי משרד החינוך – סליחה – אלא מעניין אותי ההורים בקצה.
יעקב מרגי: זה מה שמעניין אותי לאורך כל חיי הציבוריים.
יעקב מרגי: מעניין אותי האזרח הקטן בקצה שאין לו את הכוחות, היכולת, הזמן והאמצעים להתמודד מולך, אתה, הגדול, החזק, שעושק אותו.
<קריאה: אפשר - - -?
<דודי כהן: אני אמשיך.
יעקב מרגי: תעשו לי טובה: אל תתגרו בי.
יעקב מרגי: הייתי שמח, אם הייתם אומרים לי: סטופ, סטופ - - -
<מנחם לב: כבודו, שאני לא מכיר אותך - - -
יעקב מרגי: הייתי שמח, אם היית אומר: סטופ, כשלנו, לא ידענו להתנהל לפי הנהלים.
יעקב מרגי: תן לנו חודש-חודשיים ואנחנו מביאים לך מבצעים.
יעקב מרגי: הייתי מצדיע לך.
<דודי כהן: אני רק לזה - - -
יעקב מרגי: ישבה פה בעלות אחרת איפה שאתה יושב ומכרה לי לוקשים, ואחר כך כשבדקנו מסתבר שאנחנו, ההורים, מימנו אותו ואת כל המנגנון של הבעלות.
<מנחם לב: כבודו אמר לי שאני ישר.
יעקב מרגי: אתה תמים.
<מנחם לב: אני תמים?
מרדכי יוגב: מנחם, מנחם.
מרדכי יוגב: אתה צריך להופיע בוועדה יותר - - -
<דודי כהן: גם התשובה היא למר מנחם.
<דודי כהן: אני מסיר את הכובע של מנהל אגף אכיפה.
<דודי כהן: אני אב לארבעה ילדים, וגם ילדיי במסגרות כך שאנחנו יודעים מה קורה.
<דודי כהן: אבל, בדרך-כלל, בסיפור של ההפרדה המגדרית הבעיה האקוטית היא בבתי-הספר היסודיים.
<דודי כהן: אז, בוא ונעשה הפרדה, כלומר אי-אפשר לצבוע את כל הסיפור של ההפרדה המגדרית בכל המערכת.
<דודי כהן: מדובר בבתי-הספר היסודיים.
יעקב מרגי: האם על-פי חוק ועד מקומי יכול לגבות את התשלומים האלה?
יעקב מרגי: איך אתם מאפשרים את זה?
<לירן שפיגל: אנחנו לא מאפשרים, ולכן - - -
יעקב מרגי: אתם מאפשרים.
יעקב מרגי: מה, תגיד לי - - -
<דודי כהן: זה חלק מההחלטה שניתנה.
<לירן שפיגל: זו, בדיוק, אותה מציאות שלא מוסדרת, שאנחנו מבקשים להסדיר.
<לירן שפיגל: אנחנו דורשים שיפתחו חשבונות של תשלומי הורים - -
יעקב מרגי: משק סגור.
<לירן שפיגל: - - בדיוק לפי החוק והתקנות.
<לירן שפיגל: זו הדרישה שלנו.
יוליה מלינובסקי: לא משנה מה.
יוליה מלינובסקי: יש סדר.
יעקב מרגי: מוטי, עכשיו או שאתה רוצה לשמוע השלמות של שי?
מרדכי יוגב: יש השלמות?
יעקב מרגי: שי, השלמות.
יעקב מרגי: אתן לכם השלמות.
<שי פולטהיים: לגבי כמה נקודות שנאמרו כאן, כדי לדייק.
<שי פולטהיים: אני לא רוצה להפנות אצבע, אבל הפנייה הראשונה - -
יעקב מרגי: תפנה אלי.
<שי פולטהיים: - - למשרד החינוך נעשתה באוקטובר 2015, והתשובה בכתב ממשרד בחינוך הייתה: ייקח לנו שנה לסדר.
<שי פולטהיים: אני מקבל; ביזנס גדול – לוקח זמן לסדר.
<שי פולטהיים: אפשר לקבל את התזה.
יעקב מרגי: אז הם עמדו בשנה, הא?
<שי פולטהיים: אנחנו שנתיים אחרי.
<שי פולטהיים: זה היה 10/2015.
<קריאה: גם - - -
יעקב מרגי: סליחה, תן לו.
<שי פולטהיים: פנייה בכתב – תשובה בכתב.
יעקב מרגי: שי, תודה.
<שי פולטהיים: אנחנו מדברים פה על החזר התשלומים – העבודה שעשו במחלקה של דודי.
<שי פולטהיים: זה אחרי המחלקה של דודי, ואני רוצה שזה יהיה ברור.
<שי פולטהיים: מלכתחילה אמרו שגובים 15 שעות תל"ן – י"ב, י"א ו-י', ועכשיו מתוקן: 7.
<שי פולטהיים: חברים, יש מערכת.
<שי פולטהיים: מקבלים 41.5 שעות תקן במשרד החינוך לילד?
יעקב מרגי: לא מבוצע.
<שי פולטהיים: מה?
<שי פולטהיים: אני משלם שבע עכשיו, אחרי ההפרדה.
יעקב מרגי: הבן שלך מקבל את זה?
<שי פולטהיים: לא, מה פתאום?
<שי פולטהיים: בתי בכיתה י"א מקבלת 42 שעות במערכת מתוך 41.5 תקן.
<שי פולטהיים: אני מוכן לשלם חצי שעה ואני מוכן לשלם גם שעתיים, ואני מוכן לשלם גם את כל השבע.
<שי פולטהיים: - -
יעקב מרגי: רק שתקבל אותן.
<שי פולטהיים: - - רק אל תגידו לי שזה הולך לתל"ן.
<שי פולטהיים: אל תגידו את זה.
<שי פולטהיים: זה לא נכון.
יעקב מרגי: תגיב אחר כך.
<שי פולטהיים: דודי, יש לי צילומים.
יעקב מרגי: אתה לא מדבר אתו.
יעקב מרגי: זה לא דו-שיח.
יעקב מרגי: דו-שיח – לכו לרבבה, ותזמין אותו לכוס קפה.
<שי פולטהיים: צילומי כל המערכות נמצאים אתי, ואם יש למישהו מחלוקת – אני יכול לתת את הנתונים.
יעקב מרגי: לא כדאי להם להתעמת אתך.
<שי פולטהיים: הדבר האחרון זה הפרדה מגדרית.
<שי פולטהיים: בסדר גמור, החליטו שיש הפרדה מגדרית, כמו שהחליטו פה להקים אולפנה.
<שי פולטהיים: הכול בסדר.
<שי פולטהיים: יתכבד משרד החינוך ויישא באחריות.
<שי פולטהיים: אותי לימדו שאם יש סמכות, יש אחריות.
יעקב מרגי: הוא יודע לעשות את זה בפיצול כיתות, והוא מממן את זה במקומות אחרים.
<שי פולטהיים: תשמע, החליטו שרוצים להקים שני בתי-ספר?
<שי פולטהיים: – תישאו בעלות.
<שי פולטהיים: פניתי בספט
<שי פולטהיים: מבר – לא היה צריך לגלגל את זה עד עכשיו.
<שי פולטהיים: הייתם יכולים, ולא צריך פיטורי מורים ולא כלום, לקחת את 60 השעות שחסרות ותעבירו.
<שי פולטהיים: אבל, לאנוס את ההורים לשלם את זה ולהפעיל אחר כך מכבש ציבורי, וזה הוזכר פה, - -
<מיכל כהן: להפחיד אותם.
<שי פולטהיים: - - שמי שלא ישלם.
<שי פולטהיים: ..
<שי פולטהיים: – ואפשר להראות מכתבים על מכתבים בנושא הזה.
<שי פולטהיים: אתם נתתם לזה יד.
<שי פולטהיים: קדימה, יש בית-ספר?
<שי פולטהיים: עכשיו יוני, ועוד לא נגמרה השנה?
<שי פולטהיים: – תעבירו, בבקשה, את ה-50, 60 או 80 השעות שחסר ותחזירו להורים את הכסף.
<שי פולטהיים: כנ"ל ב"צביה".
<מנחם לב: אם אפשר, שנינו?
<מנחם לב: אפשר שגם אני וגם הוא?
יעקב מרגי: אנחנו נדיבים היום.
יעקב מרגי: יש לנו עוד חמש דקות.
<מנחם לב: היו פה כל מיני רמיזות ואמירות על זה שאנחנו חזקים ושאנחנו אלה שמפעילים - - -
יעקב מרגי: הממסד הוא חזק, ולא יעזור כלום.
<מנחם לב: אז, אדוני, - -
יעקב מרגי: אתה רשות מקומית?
יעקב מרגי: – אתה חזק.
<מנחם לב: - - כמו שאני מעריך את כבודו באמת ובכנות שכוונתו לעזור, אני כבר הרבה שנים ברבבה והייתי בוועד המקומי, והמטרה שלנו היא אחת: לשרת את התושבים שלנו.
<מנחם לב: אני רוצה לתת דוגמה אחת למה שנאמר.
<מנחם לב: שנייה.
<מנחם לב: דוגמה אחת: דובר פה על לחץ.
<מנחם לב: באמת כבודו, שי, פרסם לכל הציבור שלנו, במייל היישובי, שאפשר לקבל כסף בחזרה מ"צביה", וכולם ראו את זה.
<מנחם לב: כמה אנשים פנו לבקש את הכסף?
יעקב מרגי: מנחם, אתה חוזר על - - -
<מנחם לב: רגע.
יעקב מרגי: אני אוהב אותך.