GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי מימרן: מתי ניסיתְ פעם להתקשר ללשכת הרווחה בירושלים וקיבלת מענה?
<אבי מימרן: מתי קיבלתְ פעם בקשה לוועדה, לילד שהופך את השכונה ואת הבית וקיבלת איזושהי עזרה?
<אבי מימרן: אין עם מי לדבר אצלכם, תתעוררו.
<אבי מימרן: כשאנחנו מדברים על הוסטל, אנחנו מדברים על הוסטל עם ילדים אוטיסטים ולא סתם הוסטלים.
<אבי מימרן: תלמדו את המספרים.
<אבי מימרן: תפנו אל משרד החינוך שיושבים פה לידכם, אדוני במשרד החינוך, כמה ילדים מוכרים כאוטיסטים בירושלים או בתל אביב?
<אבי מימרן: 80?
<אבי מימרן: אוקיי, אז צריכים 80 תקנים למכרז.
<אבי מימרן: האם זה כזה קשה?
<אבי מימרן: לא פעם בשלוש שנים שני תקנים.
<אבי מימרן: למה, מהו ההיגיון?
<אבי מימרן: לגבי גיל 21, שדיבר עליו ידידי ישראל רייסנר, אני כהורה לילד בן 14 דואג למה שיקרה בעוד שנתיים.
<אבי מימרן: כשאני חושב על מה שיקרה בגיל 21 ואני רואה משפחות דומות שאני תומך בהן ואשתי בעמותת "מסוגלים" עובדת הרבה עם הורים, אין מענה.
<אבי מימרן: זה לא כי המדינה פתאום אומרת, מה נעשה, ילד בגיל 21, וואו, מה נעשה?
<אבי מימרן: המדינה יודעת שילד בן 14 יגיע לגיל 21.
<אבי מימרן: תוחלת החיים של אוטיזם היא רגילה כמו של שאר בני האדם.
<אבי מימרן: הוא יגיע גם לגיל 70.
<אבי מימרן: מישהו פעם עצר ואמר, רגע, מה אנחנו עושים כשהוא יגיע לגיל 30, לא רק 21?
<אבי מימרן: אם אנחנו מדברים על דיור חוץ ביתי, בואו נכין את הילד מגיל 15 למצב הזה, לא מגיל 18.
<אבי מימרן: אנחנו מדברים על תעסוקה לבוגרים אחרי גיל 21, לא יודעים שהם יגיעו לגיל 21 כשהם בני 18?
<אבי מימרן: האם זה בא בהפתעה שפתאום בוקר אחד אין להם מסגרת?
<אבי מימרן: ההתייחסות הזאת, מה היא מלמדת?
<אבי מימרן: על בורות, היא מלמדת על חוסר ידע, כי בתחומים שהמדינה מבינה את משמעותם, כמו בניית ישוב באיזה מקום, כולם מבינים על מה מדובר, מתכנסות ועדות, מתכנסים בתי משפט, תוך חודש בונים שכונה.
<אבי מימרן: כשמדובר על נושא שיש בו בורות ושזה הנושא הזה, כששר חינוך, שר אוצר, שר רווחה, שר בריאות יודעים משהו מאוד מעורפל על עולם האוטיזם, כך זה נראה.
<אבי מימרן: אני קודם כל קורא לך ותודה שהרמת את הכפפה, לעזור לנו קודם כל במודעות, כי מי שקצת נחשף מתחיל לפעול.
<אבי מימרן: אנשים פה לא רעים, אין פה אכזריות, אנשים פה לא עושים את זה מרוע לב.
יעקב מרגי: לא לחינם אני אמרתי שאלו"ט - - - החברה צריכה להכיר את הסוגיה הזו, לאו דווקא, להכיר את זה - - -
<כרמל אבנד: אנחנו גם נכנסים מאוד חזק - - -
יעקב מרגי: אני אתן לך, את הדוברת הבאה.
<אבי מימרן: אני לסיום רוצה לסכם את דבריי ולומר, רבותיי, הילדים האלה יגיעו לגיל 21, אני מגלה לכם סוד אבל הם יגיעו לגיל 21.
<אבי מימרן: שתיים, המכרזים צריכים לצאת ממשרד הרווחה לדיור חוץ ביתי בהתאם לביקוש ולא בהתאם לאיזשהו תקנון או יומן.
<אבי מימרן: צריכים לצאת מכרזים רק לאוטיזם בחינוך החרדי כמו בחינוך הכללי, זו אותה בעיה, זה אותו טיפול, זה לא משנה שההורים של הילד שומרי שבת, אין לזה שום משמעות, אין כאן בעיות של עֵדות וכו'.
<אבי מימרן: הדבר האחרון, שינוי תפיסה ומודעות בקרב מקבלי ההחלטות.
<אבי מימרן: כל מה שקשור להסברה ומודעות, נשמח לסייע בעניין הזה, אנחנו מוכנים להיפגש עם כל גורם במדינה כדי להסביר את ההבדל בין שאר הלקויות לנושא הזה, ולהתעורר, פשוט להתעורר.
יעקב מרגי: אני יכול לומר כבר בשלב הזה שהדיון הזה לא יהיה דיון אחד בלבד, כנראה שיהיו מספר דיונים כי אני רואה כבר, גם לפי הנוכחות וגם לפי הדיון המקביל בוועדת העבודה הרווחה והבריאות, שלא נצליח למצות הכול.
יעקב מרגי: יהיו עוד דיוני המשך, אנחנו לא נעזוב את הנושא הזה.
יעקב מרגי: לפני שאתן למשרדי הממשלה, אלו"ט, האגודה הלאומית, נכון?
<כרמל אבנד: כן, האגודה הלאומית לילדים ובוגרים אוטיסטים.
<כרמל אבנד: קודם כל, אכן המספרים הם כנראה הרבה יותר גבוהים וזה המקום גם לציין שאין משרד אחד שיודע, או אין נתון אחד סופי שמישהו יכול להגיד, "אנחנו יודעים בדיוק כמה אוטיסטים יש בארץ".
<כרמל אבנד: ממש לא, אבל אין ספק שהנתונים או המספרים הם הרבה יותר גבוהים ממה שאתה ציינת.
<כרמל אבנד: אני גם מודה על הדיון ובוודאי על שתהיה לזה המשכיות, שיהיה מעקב שדברים שיוחלטו פה יבוצעו, כי יש הרבה מאוד קשיים.
<כרמל אבנד: דבר ראשון אני רוצה להתייחס ולהודות לעופר זאבי על הסוגיה שהוא העלה.
<כרמל אבנד: כבר לפני שנים מנכ"לית משרד החינוך, נדמה לי שהייתה אז רונית תירוש, אם אני לא טועה, נתנה מסמך בהתחייבות ולא עמדו בה, שבכל מחוז יקום בית ספר שיעבוד בגישה ההתנהגותית.
<כרמל אבנד: אמר עופר ואמר מנהל "שתילים" שנכון שצריך לתת את הבחירה, הגישה הזו מוכחת, אנחנו אומרים: חנוך לנוער על פי דרכו, ויש הורים שיבחרו את הדרך הרגילה, אבל אכן אנחנו רואים שעבודה נכונה בגישה ההתנהגותית יכולה לעזור להרבה מאוד תלמידים, בוגרים ופעוטות.
<כרמל אבנד: גם אלו"ט מפעילה מעונות יום שיקומיים, חלקם בגישה ההתנהגותית, חלקם בגישה האינטגרטיבית, שיותר דומה לשיטה של משרד החינוך, אבל גם שם ובכל מקום, נעזרים במנתחי התנהגות.
<כרמל אבנד: הלוואי ובחלק הזה יהיה איזשהו המשך לדיון שלך, שאפשר יהיה לראות איך אפשר לבצע את זה.
<כרמל אבנד: היום בבתי הספר שמופעלים בגישה ההתנהגותית, כמו "אבן חן", כמו בית ספר "השחר", בתי ספר שהם מוכרים שאינם רשמיים, גם אצלכם אני יודעת שהתפיסה היא גישה התנהגותית, יש תורים של הורים שנשארים בחוץ, נשארים ובוכים כי הם יודעים שהילד שלהם לא יקבל את המענה החינוכי שבו הם כל כך מאמינים.
<כרמל אבנד: בנוסף, זו גישה חינוכית שהיא תקפה ומחקרים הוכיחו כמה היא יכולה לעזור וחבל.
<כרמל אבנד: אני מצטרפת, עופר, ואני יותר ממודה לך שהעלית את זה ואני מאוד מקווה שלנושא הספציפי הזה תהיה איזושהי המשכיות.
<כרמל אבנד: אני רוצה להוסיף למספרים שלצערי, בסיטואציה היום, משרד החינוך לא יכול לפתוח לבד בתי ספר, הוא תלוי ברשויות המקומיות או בבעלויות פרטיות.
<כרמל אבנד: יש מצוקה מאוד מאוד גדולה, גם בגנים וגם בבתי ספר.
<כרמל אבנד: אנחנו רואים שאמנם על פי התקן אמורים להיות עד 8 ילדים, יש הרבה מאוד גני תקשורת שיש בהם מעל 8 ילדים.
<כרמל אבנד: אנחנו רואים בתי ספר לאוטיסטים שהם לא רק עם כיתות של מעל 8, אלא בתי ספר שיש בהם מעל 100, מעל 110 תלמידים, אני לא יודעת אפילו איך הם יכולים להשגיח על הילדים.
<כרמל אבנד: לדרוש מצוות חינוכי שישגיחו על 8 או 9 ילדים תיכוניסטים אוטיסטים, אחד צריך ללוות אותו לשירותים, שני חוטף התקף אפילפטי, גם השמירה כאן היא עם הרבה מאוד סימני שאלה.
<כרמל אבנד: אין ספק שיש כאן גם שחיקה גדולה של הצוות, בוודאי אין פניוּת ואין זמן בשביל לעבוד עם הילדים כדי לקדם אותם.
<כרמל אבנד: המשאבים מושקעים בלשמור - - - לשמור על התלמידים ולא הרבה מעבר לזה.
<כרמל אבנד: זה הזמן לקרוא - - -
יעקב מרגי: מה אתם כאגודה הלאומית עושים?
<כרמל אבנד: אל"ף, אוספים נתונים, מתחננים, עוברים מרשות לרשות, עוברים למשרד החינוך, מביאים את הנתונים מכל רשות מקומית, מתחננים שיפתחו עוד גנים ועוד בתי ספר.
<כרמל אבנד: אלו"ט לא מתפעלת בתי ספר.
<כרמל אבנד: יש לנו מדינה בשביל זה ויש בעלויות פרטיות שעושות בחלקן עבודה מדהימה, באמת.
<כרמל אבנד: יש כאן נציגויות של בתי ספר שהיו בכולם ורק להוסיף - - - אבל רשות מקומית - - -
יעקב מרגי: האם את מכירה את בית הספר במתחם בית הספר "כדורי"?
<כרמל אבנד: כן, בטח.
<כרמל אבנד: בוודאי.
יעקב מרגי: כמה כאלה יש במדינה?
<כרמל אבנד: כמה בתי ספר?
יעקב מרגי: כאלה.
יעקב מרגי: אני בכוונה מצביע, כאלה.
<כרמל אבנד: אני לא יודעת למה אתה מתכוון ב"כאלה", שנמצאים במתחם שהוא יותר חקלאי - - -
יעקב מרגי: הוא יותר אותנטי לילדים האלה, עם כל המשאבים.
<כרמל אבנד: היום יש כ-45 בתי ספר שמוגדרים לאוטיסטים בלבד, ועוד פעם, אני סופרת בתוך ה-45 בית ספר אחד שהוא רק נפתח אז יש בו כיתה ובתי ספר אחרים שיש בהם 112 תלמידים, אבל יש 45 בתי ספר שהם רק של אוטיסטים ועדיין זה לא מספיק.
<כרמל אבנד: הגידול הוא מטורף.
<כרמל אבנד: מדובר במספרים שהם 1 ל-100 בשנים האחרונות.
<נאסר מורסי: כמה יש במגזר הערבי?
יעקב מרגי: סלח לי, סלח לי, בוא - - -
<כרמל אבנד: אני אגיד לך, לא, אין לי בעיה.
יעקב מרגי: לא, סליחה, את לא מנהלת את הדיון.
<כרמל אבנד: סליחה.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לנהל דיון, אני רוצה לעזור לךָ, אם תפריע לי אני לא אגיע ליעד, בסדר?
יעקב מרגי: אנחנו כבר הבנו את תמונת המצב, תאמין לי שלא אפסח על המגזר הערבי.
יעקב מרגי: בסיכום זה יקבל ביטוי הולם.
יעקב מרגי: משרד החינוך, אנחנו שומעים את הדברים.
יעקב מרגי: אין ספק שבתחילה, בתחילה, אנחנו מבינים שהתקינה, צורת החשיבה וצורת התקינה לא מותאמות למציאות.
יעקב מרגי: תבואי, תשכנעי אתנו ואת ההורים אחרת.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת אם יש חשיבה אכן לטפל בזה, לשנות, האם יש כיוון?
יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני הובלתי ולחצתי לגבי הסייעת השלישית בגנים ואני רואה את המחסור בסייעות רפואיות, בסייעות מלוות, סייעות בחינוך המיוחד, זה באמת, צריך להפנות משאבים שלא בסדרי עדיפויות, בבקשה.
<נירית גולוב: אני רוצה קודם כל להודות גם לעופר שהוא נמצא בקשר רציף בנושא, אלו"ט שנמצאת איתנו בקשר גם בנושא הזה ואני אתחיל בנושא של התקינה.
<נירית גולוב: הנושא של התקינה הבסיסית הוא, כפי שנאמר, מורה וסייעת, מורה לחינוך מיוחד וסייעת.
<נירית גולוב: נכון להיום במרב הכיתות התקינה הזאת היא לא בפועל.
<נירית גולוב: זאת אומרת, במרב הכיתות לילדים אוטיסטים במדינת ישראל יש תוספת של כוח אדם, תוספת של כוח אדם שנמצא בידי המפקחות במחוזות, בידי הרשויות עם המפקחות.
<נירית גולוב: בהרבה מאוד מקומות יש לנו תגבור של סיוע, בהרבה מאוד מקומות יש לנו תגבור של טיפולים.
<נירית גולוב: שוב, השפה היא שפה לא "אם הם ילדים אוטיסטים אז הם צריכים", השפה מבחינתנו היא רמת התפקוד.
<נירית גולוב: ישנם גנים או כיתות או בתי ספר שזקוקים לתגבורים כאלה ואחרים על מנת למצות את דרכי העבודה ולעשות עבודה נכונה ומקצועית איתם וישנם בתי ספר או כיתות שאנחנו יכולים להסתפק בכוח אדם פחות מתוגבר בתוך הכיתות עצמן.
<נירית גולוב: האגף מוביל חשיבה מחדש על בסיס ההקצאה שקיימת.
<נירית גולוב: זה בהחלט קשור לא רק ללקות המסוימת הזו אלא מדובר בחשיבה כללית של תפיסת האגף לחינוך מיוחד, שמַענים צריכים להינתן בהתאם לצרכים שנגזרים מרמת תפקוד של תלמיד ולא משנה מהי הלקות שלו בשלב הזה.
<נירית גולוב: אם נתייחס עכשיו לילדים האוטיסטים אז בגנים, בכיתות, כשאנחנו מדברים על תפקודים בבתי הספר, כשאנחנו מדברים על תפקודים, על רמות התפקוד היותר מורכבות, יש לנו תגבור של כוח אדם לתוך המערכת עצמה.
<נירית גולוב: אנחנו בוחנים את התגבור הזה, אנחנו קיבלנו תוספת מאוד יפה בשנה הזאת לתגבור.
<נירית גולוב: אני לא בטוחה שהיא מספקת, אנחנו נצטרך לשבת ולבנות ביחד תכנית המשך על מנת לראות לאן אנחנו רוצים להגיע ואיך אנחנו רוצים לנהל את התקינה בכיתות האלו.
<נירית גולוב: חשוב להגיד שהשפה היא לא שפה של לקות זו או אחרת.
<נירית גולוב: אני חוזרת, השפה היא שפה של צרכים של ילדים.
<נירית גולוב: אני רוצה כן להתייחס ל-ABA - - -
יעקב מרגי: לפני ה-ABA.
<נירית גולוב: סליחה, אוקיי, בבקשה.
יעקב מרגי: את חזרת על זה ואמרת שהשפה היא לפי הצרכים.
יעקב מרגי: כשאנחנו רואים כיתה שמוקצבת לה סייעת אחת, מורה וסייעת, אנחנו לא מדברים על צרכים, אנחנו מדברים על הקצאה אוטומטית.
יעקב מרגי: זה שאת אומרת לי שזה נמצא במחוזות, זאת אומרת שיכול להיות בוודאות שבמרכאות, במקרה של אבו סנינה, במחוז צפון - - -
<חנאן אבו סנינה: מרכז.
יעקב מרגי: מרכז ומחוז ירושלים, אנחנו נמצא טיפול שונה, התייחסות שונה.
יעקב מרגי: סדרי העדיפויות של המחוז הם שונים.
<נירית גולוב: הם אנשי המקצוע.
יעקב מרגי: זה לא בריא, במיוחד כשמדובר באוכלוסייה עם צרכים מיוחדים.
יעקב מרגי: התורה צריכה להיות ברורה ומוגדרת.
יעקב מרגי: בגלל שזה לא מוגדר וזה לא ברור אנחנו נמצאים במצב שבו אנחנו נמצאים בו.
<נירית גולוב: אני רוצה לומר שכל האוכלוסיות של החינוך המיוחד הן אוכלוסיות עם צרכים מיוחדים.
<נירית גולוב: האוכלוסייה של הילדים האוטיסטים היא חלק מאוכלוסיות החינוך המיוחד שיש לה צרכים ומאפיינים משלה.
יעקב מרגי: מיוחדים, נכון.
<נירית גולוב: והמערכת - - -
יעקב מרגי: השאלה היא האם המערכת מתייחסת אליהם - - -
<נירית גולוב: בוודאי.
יעקב מרגי: ומקצה להם את המשאבים המיוחדים בהתאם.
<נירית גולוב: לכן חשוב לומר, הקצאה אוטומטית לא קוראת את המפה האמתית של השטח.
<נירית גולוב: אם אנחנו רוצים שהילדים יקבלו את מה שמגיע להם אז מחשב לא יכול לקבוע את זה.
<נירית גולוב: מי שיכול לקבוע לתגבר מסגרות כאלו ואחרות, בגלל המורכבות של התלמידים בהן, זה בני אדם, אנשי מקצוע, הורים ורשויות שנמצאות אתנו.
יעקב מרגי: ישראל רייסלר, אתה יש לך כיתה שמוקצים לה תקנים של מורה וסייעת?
<ישראל רייסנר: יש לנו בית ספר אחד בהר נוף של ילדים אוטיסטים, נירית כבר הייתה שם בביקור.
<נירית גולוב: נכון, יש תגבור של בנות שירות.
<ישראל רייסנר: יש שם כיום 13 כיתות בית ספר ושתי כיתות גן.
<ישראל רייסנר: קיבלנו ממשרד החינוך 40 שעות תגבור.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי 40 שעות, מה זה אומר?
<ישראל רייסנר: שלוש שעות בשבוע - - -
<נירית גולוב: זה לא מספק אותם.
<ישראל רייסנר: 40 שעות זה אומר שאם אתה מחלק את זה ל-15 כיתות אז זה יוצא 2.5 שעות בשבוע לכיתה.
יעקב מרגי: שזה תגבור מעבר לשני אנשי צוות.
<ישראל רייסנר: מורה וסייעת.
<נירית גולוב: וכמה בנות שירות אם יורשה לי לשאול?
<ישראל רייסנר: אחת.
<נירית גולוב: אחת בכל בית הספר?
<ישראל רייסנר: כן, שתיים.
יעקב מרגי: את מבינה שזה אומר - - -
<ישראל רייסנר: זה אומר שפעם בשבוע בארוחת בוקר יש אחת.
יעקב מרגי: נירית, את מבינה שזה לא זה.
<נירית גולוב: טוב, אני אומרת - - -
יעקב מרגי: מה לעשות, אני מצאתי את עצמי בשנתיים האחרונות שאני בתפקיד הזה, כאילו מייסד את מדינת היהודים, כאילו שלא יוסדה בבזל.
יעקב מרגי: הבוקר נגענו בסוגיית ההימורים עם קטינים והסופרגול, שעכשיו משרדי הממשלה מתעוררים לגעת בזה כאילו זה לא היה, כשזה התחיל בתקופתי לפני 50 ומשהו שנים.
יעקב מרגי: אז עכשיו מתעוררים.
יעקב מרגי: ואני היום מדבר על ילדים אוטיסטים ואנחנו צריכים לחשוב על התאמות.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אני אומר ואני אומר בדיוני הועדות ואני רוצה לעמוד מאחורי מה שאני אומר, מתוך ידיעה אני יודע שסעיפי התקציב בסוגיות האלו של ילדים עם צרכים מיוחדים במשרד החינוך הם סעיפים ללא תקרה.
יעקב מרגי: נדרשים ונותנים.
יעקב מרגי: אני רוצה לעמוד אחרי מה שאני אומר.
יעקב מרגי: אם אני רוצה לעמוד מאחורי מה שאני אומר זה אומר שאני אצטרך בסוף הדיון הזה לקבל תפיסת עולם מקצועית חדשה, בכל הסוגיה הזאת של כיתות לילדים אוטיסטים.
יעקב מרגי: אני רוצה לפני שאני עובר, לשמוע התייחסות, האם משרד החינוך יודע שאין מענה לאבו סנינה, לבית הספר, לחטיבת הביניים, שאין מענה לתיכון?
<נירית גולוב: קודם כל, ברשותך, אני אשמח להגיע לדיון הבא עם נתונים יותר מדויקים, אני לא התבקשתי לעשות ולהכין את עצמי עד הסוף.
<נירית גולוב: ישנן, נכון להיום, במגזר הערבי, שבע כיתות - - -
יעקב מרגי: תעבירי את זה.
יעקב מרגי: חבל שהילה לא פה.
יעקב מרגי: כשאני מזמין משרד ממשלתי לדיון והדיון הוא מצבם של האוטיסטים במערכת החינוך המיוחד, אז צריך לבוא עם כל הארסנל.
יעקב מרגי: אני לא עובר בסלחנות כשאני שומע בוועדה, "לא באתי עם הנתונים", אז למה באתם?
<נירית גולוב: יש לי נתונים - - -
יעקב מרגי: אני לא בא אלייך בטענה, אני בא ואומר, משרד מממשלתי שולח לכאן נציג, הוא צריך לבוא לפה מוכן.
יעקב מרגי: אנשים באים ממרחקים לכאן, עוזבים ימי עבודה, אני את הזמן החשוב של הוועדה לדון בנושאים אחרים מקצה לנושא הזה, אני מצפה לקבל נתונים.
<נירית גולוב: הנתונים הם שיש היום במגזר הערבי שבע כיתות, שהן כיתות על יסודי.
<נירית גולוב: המפקחים והרשויות במגזר הערבי עובדים כבר על הכנה לקראת השנה הבאה.
<נירית גולוב: אנחנו מכירים את הנתונים שהגברת דיברה עליהם.
<נירית גולוב: הם נתונים שקופים, הם נתונים שנמצאים אצלנו, הם נמצאים גם באלו"ט.
<נירית גולוב: אנחנו מדברים עליהם לא פעם ולא פעמיים ואנחנו מתכננים, כבר היום, את שנת הלימודים הבאה, עם המשך פתיחת כיתות.
<נירית גולוב: לא בהכרח תמיד נפתח בית ספר על יסודי לחינוך המיוחד משום שלעתים מדובר במספר תלמידים שלא מצדיק פתיחת בית ספר.
<נירית גולוב: אנחנו פותחים בתי ספר שהם בתי ספר שהולכים וגדלים.
<נירית גולוב: לא תמיד זה המצב אידיאלי.
<נירית גולוב: אנחנו כן מנסים, עד כמה שניתן, להפריד בין הגילאים - - -
יעקב מרגי: אני אתרגם את המלים שלך, את הדברים שלך, אם נשמעת לי וזה מה שרצית לומר לי, שלא יהיה מצב שבו ילד, אחרי שסיים את המסגרת הקיימת, אין לו, הוא שקוף ואין לו מסגרת.
יעקב מרגי: תותאם לו מסגרת.
<נירית גולוב: לא יהיה ואני אשמח לשמוע מכם מקרים כאלה גם - - -
יעקב מרגי: רגע, בשלב הזה של הדיון אני עושה סיכום ביניים ואני אומר, אני שומע ממך שאת מסכימה איתנו וממה שעולה מכאן שהמענה שניתן היום הוא חלקי ולא ממצה.
יעקב מרגי: צריך לשנות.
יעקב מרגי: לשדרג את המערכות ולעשות תפיסת עולם מקצועית מותאמת.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר חדשה אלא מותאמת, לא לשים על הכתפיים שלך את כל הסוגיה הזו.
יעקב מרגי: אני אומר לך שבסיכום זו תהיה הדרישה ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: בשלב הזה אני מגיע למסקנה שכנראה נצטרך לעשות רביזיה ואנחנו נאיץ את התהליך שדיברו והתחלתָ לדבר בו.
יעקב מרגי: בשלב הזה אני אעבור למשרד הרווחה.
<כרמל אבנד: סליחה, יש ילדים ללא מסגרת.
<כרמל אבנד: אפילו ילדי גן שאין להם כי הגנים מלאים ונירית ממשרד החינוך, עם הכוונות הכי טובות, לא יכולים לכפות היום על רשות מקומית לפתוח בית ספר.
<כרמל אבנד: יכולים לבקש, להתחנן ולהבטיח.
<כרמל אבנד: הסיטואציה היא כזו - - -
יעקב מרגי: בואי אני אספר לך משהו שאולי את לא יודעת.
יעקב מרגי: אני אספר לך שאנחנו נמצאים במדינת חוק, נכון?
יעקב מרגי: ויש ריבון במדינה זאת.
יעקב מרגי: ראינו אותו בתחומים אחרים.
יעקב מרגי: 40 משפחות קיבלו, ואני לא מלין על כלום, אל תיקחו אותי לשום מקום, 40 משפחות קיבלו, עוד לא התפנו וקיבלו הבטחה של 150 מיליון שקל, בסדר?
יעקב מרגי: אז בואי תקשיבי, תקשיבי, יש ריבון במדינת ישראל ויש רשות חינוך מקומית שמקבלת את המנדט שלה ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: אני לא מוותר, הייתי שר, לא התחמקתי ולכן אני חסר סבלנות כשמשרד ממשלתי או נציג הריבון בא ואומר שצריך לעשות.
יעקב מרגי: אתה הריבון, אתה הרגולטור.
יעקב מרגי: יש ריבון במדינת ישראל, בסדר?
יעקב מרגי: יש רשות חינוך שמקבלת את המנדט שלה, רשות חינוך מקומית שמקבלת ממשרד החינוך, משרד החינוך צריך להפעיל את החינוך באמצעות הבעלויות והרשויות המקומיות, אבל הוא צריך להפעיל את זה.
יעקב מרגי: יש ילד אחד עם צורך – יטופל.
יעקב מרגי: אין שקופים.
<כרמל אבנד: נעביר לך את הנתונים - - -
יעקב מרגי: אדרבא, אדרבא.
<אבי מימרן: בעיר בני ברק, פעם ראשונה, יקום בית ספר לאוטיסטים במדינת ישראל בשנה הבאה.
<נירית גולוב: למה?
<נירית גולוב: בבני ברק?
<קריאה: איזה בית ספר לאוטיסטים - - -
<אבי מימרן: לאוטיסטים, לא - - -
<נירית גולוב: לא, זה בפתח תקווה.
<כרמל אבנד: בני ברק - - -
יעקב מרגי: רבותיי, רבותי, אמרתי לכם שאני מייסד את מדינת הלאום העברי היהודי, איך שתקראו לה.
יעקב מרגי: משרד הרווחה, סוגית ההוסטלים, אני רוצה לגעת בה.
<קרן קרדי: לגבי ההוסטלים רק?
יעקב מרגי: כן, חכי.
<קרן קרדי: קודם כל אנחנו מאוד מודעים למצוקות שלכם ובשנה האחרונה התפרסם מכרז לפתיחת הוסטלים חדשים ובתקופה הקרובה אמורים להיפתח 17 הוסטלים חדשים ברחבי הארץ.
יעקב מרגי: את מכירה את הסעיף שהוסר מהמכרז לגבי ותק בניהול הוסטלים?
<קרן קרדי: מה?
יעקב מרגי: הסעיף שהוא דיבר עליו.
יעקב מרגי: למה אני שואל, כי בזמן שהוא דיבר על זה, הסדרנית דיברה איתך, אולי הסיחה את דעתך, אז השאלה היא, הייתה במכרז, בתנאי הסף, מגבלה, שמי שיכול להתמודד במכרז הוא רק מי שיש לו ותק של שלוש שנים.
<קרן קרדי: אני לא מפקחת של דיור, אבל למיטב ידיעתי, ואולי אני - - -
יעקב מרגי: נאמר לנו שזה הוסר.
<קרן קרדי: זה נותן יתרון, אבל אני לא בטוחה.
<קרן קרדי: אני חושבת שהניסיון נותן יתרון - - -
יעקב מרגי: כן, אבל אם יש מפעיל אחד שיש לו ניסיון אז נתתי לו בלעדיות.
<קרן קרדי: אבל יש עוד נקודות שאפשר - - -
יעקב מרגי: אין, אם אין לי ניסיון - - -
<אבי מימרן: זה היה עד לפני חודש תנאי הסף.
יעקב מרגי: תבדקי לי את זה, אני מבקש.
<אבי מימרן: משרד הרווחה אמרו לי שהם יחליטו מהיום להתייחס לזה כאל משהו שהוא יתרון או ניקוד או משהו כזה, אבל זה היה בתנאי סף.
יעקב מרגי: קרן, תהיי איתי, כי בסוף תלכי צועדת עם הבקשות שלי.
יעקב מרגי: תרשמי לך, אני רוצה תשובה לוועדה שאכן, במכרזים האלה שדיברת עליהם, תנאי הסף הזה הוסר, כי כך הובטח לנו.
<קרן קרדי: נרשם.
<קרן קרדי: משרד הרווחה מפתח רצף של שירותים כדי לסייע לכם, שירותים משלימים למה שניתן במסגרת החינוך.
<קרן קרדי: יש מועדוניות שיקומיות שאנחנו מפעילים כדי שילדים יוכלו להמשיך למועדונית.
<קרן קרדי: אנחנו מאוד מעודדים את הרשויות המקומיות להקים ולפתח.
<קרן קרדי: אנחנו מעודדים אותן, אנחנו נענים בדרך כלל לבקשות שלהן, במיוחד עכשיו תתקבל איזושהי תוספת.
<קרן קרדי: אנחנו ממש מעבירים מסר לרשויות המקומיות, שמי שמעוניינת ויש צרכים, שתלך על זה ואנחנו נאפשר.
<קרן קרדי: מַענים נוספים שאנחנו נותנים כדי לסייע לכם הם קייטנות לתקופות של חופשה מבתי הספר, שכאן גם כן, לא מזמן התפרסם מכרז, אני מקווה שזה ירחיב את זה, שהיקף הזכיינים יעלה ואפשר יהיה באמת להרחיב את המענה הזה.
<קרן קרדי: בקרוב גם יתפרסם מכרז נוסף לנופשונים, שאני מקווה שהוא ירחיב את מאגר הנופשונים ויאפשר לנו - - -
<אבי מימרן: אפשר מילה על הנופשונים?
יעקב מרגי: תן לה לסכם ואני אתן לכם סיבוב נוסף.
<קרן קרדי: לגבי שיטת ה-ABA שצוינה קודם, משרד הרווחה אחראי על מענה של מתן מעונות יום שיקומיים מתוקף חוק, חלק מאוד גדול מהמעונות שלנו פועלים בשיטת ה-ABA - - -
יעקב מרגי: באיזה גילאים?
<קרן קרדי: החוק מדבר על עד 3 ולכן - - -
יעקב מרגי: תודה רבה, לכן אני שואל איזה גילאים.
יעקב מרגי: חוק מעונות יום שיקומיים, הלוואי והיה החוק הזה מורחב על כל הרצף.
<קרן קרדי: לא רק במעונות של "אלוטף", יש היום מפעילים נוספים שמפעילים את המעון בגישה הזאת.
<קרן קרדי: בכלל, בהרבה מהמסגרות שלנו, גם אם לא פועלים לפי שיטת ABA טהורה כן פועלים לפי גישות טיפול התנהגותיות, עקרונות הגישה ההתנהגותית.
יעקב מרגי: אם הוא מוכר, גילאי לידה עד 3, אז למה אנחנו לא מאמצים את זה לאורך כל הרצף?
<קרן קרדי: מבחינתנו זו בחירה.
<קרן קרדי: זאת אומרת עדיין יש מעונות שפועלים בגישה אחרת והם גם מגיעים לתוצאות טובות ומקדמים את הילדים.
<קרן קרדי: יש כל מיני גישות טיפוליות שתורמות ומסייעות ומקדמות את הילדים, שיטת ה-ABA היא אחת מהן.
<קרן קרדי: יש מסגרות שפועלות בגישה הזו.
יעקב מרגי: פתח תקוה, בבקשה, הצג את עצמך.
<עמוס תמם: אני עמוס תמם, אני מנהל האגף לחינוך מיוחד בעיריית פתח תקוה ואני נציג של איגוד מנהלי מחלקות חינוך בהנהלה.
<עמוס תמם: אני רוצה ברשותכם להגיד, תראו, אנחנו מדברים כרגע על ילדים תקשורתיים, אבל יש עוד ילדים שהם שייכים לחינוך המיוחד.
<עמוס תמם: גם הילדים התקשורתיים - - -
יעקב מרגי: אנחנו היום דנים רק בילדים עם אוטיזם במערכת החינוך.
<עמוס תמם: אוקיי, אני אומר - - -
<קריאה: בית ספר בפתח תקוה - - -
<עמוס תמם: תיכף נדבר על זה.
<עמוס תמם: אני מבקש שנתייחס לזה שגם ילדים עם אוטיזם, חלקם - - -
יעקב מרגי: תרשה לי, הפריבילגיה שלי היא להתעקש להתעסק רק עם הילדים האוטיסטים.
יעקב מרגי: כמובן שאם יש להם מגבלות נוספות - - -
<עמוס תמם: אני אתן סקירה מאוד קטנה על פתח תקוה.
<עמוס תמם: בפתח תקוה יש 4 בתי ספר שמטפלים בילדים תקשורתיים - - -
יעקב מרגי: 4 בתי ספר?
<עמוס תמם: 4 בתי ספר.
יעקב מרגי: אתם משמשים מעין מחוז אזורי כזה?
<עמוס תמם: אנחנו על אזוריים, אנחנו מגדרה ועד חדרה, כאשר בבתי הספר, יש בית ספר לחרדים שנקרא "שחר" ויש לנו שני בתי ספר ממלכתיים "רעות" ו"רבין".
<עמוס תמם: יש לנו מכיתה א'-ו' שני בתי ספר ומכיתה ז' ועד גיל 21 עוד שני בתי ספר, כאשר הם מכילים כ-30% שהם מילדי פתח תקוה, כל השאר הם ילדי חוץ.
<עמוס תמם: לכן אמרתי שכשאני מדבר אז הכובע שלי זה - - - דרך החינוך המיוחד, אנחנו מייצגים בפתח תקוה, יש לנו תשובות כמעט לכל הלקויות.
<עמוס תמם: בגיל הרך אנחנו עונים לכל הלקויות, אין לקות שאין לה בפתח תקוה מענה בגני הילדים, גם כאשר לפעמים יש ילד אחד.
<עמוס תמם: בפתח תקוה יש שני גנים ללקויי שמיעה.
<עמוס תמם: יש לנו 14 גנים לילדים תקשורתיים כאשר פה המצב הוא אחר, יש לנו 90% מילדי העיר בתוך הגנים שלנו, רק 10% הם מבחוץ.
<עמוס תמם: יש לנו 25 כיתות תקשורתיות בתוך בתי הספר הרגילים בפתח תקוה.
<עמוס תמם: יש לנו כ-208 ילדים משולבים דיפרנציאליים שאליהם לא התייחסנו כאל ילדי תקשורת, ולצערי, בשום דיון לא מתייחסים אליהם.
<עמוס תמם: יש ילדים שמשולבים בכיתות רגילות עם עזרה מסוג של סייעת, מוקצית להם סייעת למספר שעות טיפול, אבל אליהם אנחנו לא מתייחסים כאל קטגוריה של ילדים שזכאים לקבל את מה שילדים אחרים - - -
יעקב מרגי: אל"ף, הם זכאים.
יעקב מרגי: אני יוצא מתוך הנחה שאם הם משולבים בכיתה רגילה ומקבלים את הסיוע, הם מקודמים, שלא בדומה לאותן כיתות אותנטיות, שבהן מתמודדים כמסה קריטית עם כל הילדים.
יעקב מרגי: תסלחו לי על המונחים, אבל אין ברירה, זה מעולם הדימויים, מסה קריטית של בעיות לפי רמת תפקוד.
יעקב מרגי: זה לא דומה, כי אם הילד לא היה מקבל את מה שהוא צריך לקבל, כשהוא משולב בכיתה רגילה, ההורים היו שמים לב ואם הוא היה מפריע לכיתה או שהכיתה לא הייתה מסוגלת לספק לו את המענים שלו, זה היה צף בצורה כזו או אחרת.
יעקב מרגי: לכן כרגע אנחנו דנים בזה, זו תהיה פריבילגיה שנגיע לדון בהם.
<קריאה: שווה לעשות דיון גם על המשולבים.
<עמוס תמם: אנחנו מדברים על - - -
יעקב מרגי: אני אומר לכם, זה דיון ראשון.
<עמוס תמם: כאשר אנחנו מדברים, כבודו, על זה שבעצם הילדים התקשורתיים שנמצאים בגנים התקשורתיים ובמוסדות החינוך המיוחד, כרגע נמצאים, אנחנו פה והם בגן שלהם, במוסד החינוכי שלהם, הילדים התקשורתיים ברובם, אם אין משהו אחר אז הם בבית.
יעקב מרגי: זה לטוב ולרע, לפי מה שעולה פה.
יעקב מרגי: הרשות המקומית היא פקטור, משרד החינוך שומעת אותי, נירית, הרשות המקומית היא פקטור.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם שאני קיבלתי בשנתיים שאני פה פניות רבות על מחסור ברשויות מקומיות מסוימות לגנים שפתיים.
יעקב מרגי: ראש רשות, עד שהוא פותח גן שפתי עולה לו בבריאות וגורם לבעיות של בריאות אצל אחרים.
<עמוס תמם: זה מחזק.
<עמוס תמם: אני לא מתווכח עם עופר.
<עמוס תמם: אני לא בעד שיטת ABA ולא נגד שיטת ABA, אני רק רוצה להגיד שישנן גם שיטות אחרות.
<עמוס תמם: בפתח תקוה אנחנו - - -
יעקב מרגי: אתה יודע לומר לי, לגבי פתח תקוה, בוא, בפתח תקוה קורים הרבה דברים טובים בתחום החינוך, אני יודע גם על היד הנדיבה, שם ההסתכלות היא רבת שנים, לאו דווקא בקדנציה הזו אלא כבר כמה שנים, כמה קדנציות טובות, האם אתה יודע למדוד לי, וסליחה שאני עוד פעם לוקח משהו מעולם מושגים אחר, תפוקות, תמורות, בתחום הזה, האם אתם מצליחים לקדם אותם?
<עמוס תמם: כן.
<עמוס תמם: קודם כל, בשיטת ה-ABA, בית ספר "השחר" לא עובד ממש בדגם של ABA כמו שהוא עובד בראש העין ב"אבן חן", אבל הוא שם בכל כיתה מנתחת התנהגות ואז מנתחת ההתנהגות היא מול 8.
יעקב מרגי: מתאימה לו חליפה.
<עמוס תמם: כן, בפתח תקוה, גם מנהלת בית הספר שלנו, "רבין" בפתח תקוה, הייתה מנהלת של "אבן חן", לפני יאיר שהיה, ועכשיו עפרה היא גם תוצרת של פתח תקוה שעברה לשם, כשהיא הגיעה לפתח תקוה היא לא רצתה את השיטה הזו והיא שינתה את השיטה.
<עמוס תמם: אנחנו עובדים בשיטה אינטגרטיבית, שיטה שמכילה, שמתאימה חליפה לילדים שנמצאים בתוך המערכת.
<עמוס תמם: אנחנו בפתח תקוה, ברמה העקרונית, אני לא מתווכח עם הורים שבאים ואומרים לי, "אני רוצה את "אבן חן", אני מאמין בשיטה הזו", אנחנו מאפשרים להם למרות שבחוק ובכללים הם אמורים ללמוד בתוך פתח תקוה כי יש מענים.
<עמוס תמם: אנחנו, מתוך תפיסת עולם, הולכים עם ההורים והם יכולים גם להירשם לשם.
<עמוס תמם: מה שחשוב להגיד הוא, ובעצם אתה מציין משהו, לפני שנתיים אני למשל הועליתי לתקשורת וקיבלתי נזיפה מהתקשורת על שאני לא מקבל ילדים מרעננה, מכפר סבא, מהוד השרון, שאני לא יכול לתת להם מענה של רצף.
<עמוס תמם: ילדים שלמדו אצלי בכיתה א' בבית ספר "רעות" מגיעים לכיתה ז' בבית ספר "רבין" ואני לא יכול להכניס אותם.
<עמוס תמם: השנה הודעתי לכל הרשויות במכתב, "רבותיי, השנה אין לי מקום לילדי פתח תקוה בתוך המוסדות של פתח תקוה ולכן תדעו - - -
יעקב מרגי: קודם כל ילדי פתח תקוה.