GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נפתלי כהן: ואמר פה הקודם שדיבר לפניי, שבשביל 15 עובדים להתעלל ב-2,000 ילד, תשמע, אז החינוך לא נר לרגלינו, זה צריך חשיבה של אנשי המקצוע.
יעקב מרגי: תראה, אני מטפל ביישוב שבבית הספר לומדים בתוך חניון של בניין, שחצו אותו, בלי חלונות.
יעקב מרגי: יש מגרש חום, אני אומר את היישוב עוד מעט, במרחק של 50 מטר שמיועד למוסדות חינוך, אתה אומר 15 איש?
יעקב מרגי: חבר מרכז אחד ממפלגה מסוימת מונע מהשר לאשר בנייה - - -
<נפתלי כהן: חמור מאוד מה שאתה אומר, אז ככה נראה - - -
יעקב מרגי: לא, אני לא אומר, צרת רבים זה נחמת טיפשים, רק אני אומר לך, שלא תיפול מהכיסא, שלא תקבל כאבים.
<נפתלי כהן: שים לב, כבודו כל רגע אמר 'יש לך בכתב?'.
יעקב מרגי: אני שמתי לב שאין לכם הומור, אז אני מתאפק לא לזרוק הרבה דברים.
יעקב מרגי: אתם מפסידים, אם תעירו על כל דבר אני לא אומר.
<נפתלי כהן: אדוני היושב ראש, כל רגע שאלת אם יש בכתב, זה חמור מאוד.
<נפתלי כהן: אני לא צריך לקבל משר בכתב, אם יש לי הבטחה, אוזניי שמעו, לא אני לבד, עוד עשרה שמעו, היעלה על הדעת דבר כזה?
יעקב מרגי: צודק, הבטחות צריך לקיים.
<נפתלי כהן: אני אלך עם פנקס ביד ועט צמוד להבטחות?
<נפתלי כהן: יש התכתבויות.
<נפתלי כהן: חבר'ה, נגמר, המעברה נגמרה כבר.
<נפתלי כהן: תודה רבה.
יעקב מרגי: ויקי פרידמן.
<ויקי פרידמן: אני ויקי פרידמן, אני אמא לשלושה ילדים, הגדולה בחטיבת ביניים, האמצעית בבית ספר יסודי והקטנה בגן, כך שיש לי עוד תקופה מאוד ארוכה ללוות את הילדים.
<ויקי פרידמן: אני אשתדל לא לחזור, כי כולם מבינים את המצוקה וכולם פה יודעים, כולנו פה הגענו, המון המון הורים, בשביל להשמיע את קולנו, אבל בעיקר בשביל להשמיע את קולם של הילדים ותוך כדי שיחה בדיוק חשבתי על זה שצר לי שבאמת הילדים לא כאן כדי לספר ולתאר את ההרגשה, איך זה ללמוד בקרוון.
<ויקי פרידמן: אז אני מקווה שלא תהיה פעם הבאה והיום נצא מפה עם תכניות, אבל אם כן אז אנחנו נדאג להביא אותם.
<ויקי פרידמן: שורה תחתונה, הילדים, אנחנו מדברים בשמם.
<ויקי פרידמן: אנחנו צריכים להראות להם שההורים שלהם נלחמים למענם, שראש העיר נלחם למענם, אבל הכי חשוב, שהממשלה נלחמת למענם.
יעקב מרגי: ושתביאו להם פתרונות.
<ויקי פרידמן: ושנביא להם פתרונות, כי הם העתיד, אל תשכח, והחינוך באופן שבו הם לומדים ישפיע על העתיד שלהם ושלנו.
יעקב מרגי: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שביחד אנחנו מריצים מהפכות קטנות בחינוך.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אדוני יושב הראש.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר, בשתי רמות, פעם אחת ברמה המיידית, הילדים האלה לא נולדו אתמול, זאת אומרת כולם ידעו שהמציאות הזאת הולכת לקרות ושצריך לתת מענה לילדים האלה ולצערי הרב, חבר הכנסת חסון, זה לא המקום היחידי שבו זה קורה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת חוסר תכנון לטווח ארוך במערכת החינוך, לדעתי זו חולה רעה שלא מרפאים אותה ואני כל פעם פוגשת את זה במקום אחר.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אם אנחנו נמצאים, כבר לא בדקה ה-90, אנחנו הרבה אחריה, כי מי שמכיר את מערכת החינוך ההיערכות לשנה הבאה כבר מתחילה במרץ, זה אומר שקודם כל אנחנו צריכים לחשוב על הילדים.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו נטייה כל הזמן לחשוב על העובדים ועל הכספים ועל הלוגיסטיקות ועל כל כך הרבה דברים ואנחנו שוכחים שיש פה ילדים.
יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל אנחנו צריכים לחשוב על הילדים ומשום שאנחנו נמצאים הרבה אחרי הזמן, אין מה לעשות, כנראה שיש לזה מחירים וכולם צריכים להתכנס כדי שבסופו של דבר הפתרון יהיה להם ולא לעובדים ולא לכסף.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך צריך למצוא את המקורות וצריך להינתן פתרון אד הוק.
יפעת שאשא ביטון: לגבי הטווח הארוך אני מוכרחה לומר, ואני פונה פה למשרד החינוך, שלא נמצא את עצמנו יושבים כאן, לא רק על קרית אונו, אלא גם על עוד יישובים אחרים, אנחנו יודעים כמה ילדים עוברים משנה לשנה ולאן, אנחנו יודעים כמה ילדים אמורים להיות בתוך המערכת, תעשו מיפוי, תבדקו מה הצרכים בכל היישובים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים לדבר על חינוך מתקדם, אנחנו לא יכולים לדבר על התאמה למאה ה-21 כשאין לנו מקום איפה שהילדים ילמדו.
יפעת שאשא ביטון: הם לומדים בקרוונים במקרה הטוב, במקרה הרע מתחילים לחפש כל מיני פתרונות אחרים ולכן, אדוני יושב הראש, אני מבקשת שתצא מכאן קריאה למשרד החינוך לפתור את הסיפור הנקודתי הזה, לא היום, אתמול.
<קריאה: דרישה.
יפעת שאשא ביטון: דרישה, תקראו לזה איך שאתם רוצים.
יפעת שאשא ביטון: אתמול הסיפור הזה צריך להיפתר וצריך לתת מענה, ובמקביל תדרוש ממשרד החינוך להתחיל את ההיערכות שלו גם לשנה הבאה, מעכשיו, לא לשנה הקרובה, אלא לשנה שאחר כך, כדי שלא נמצא את עצמנו יושבים כאן ודואגים לשכבות אחרות.
אמיר אוחנה: אני קודם כל רוצה להתנצל, מכיוון שאני חבר בארבע ועדות שמקיימות דיונים במקביל אז לא יכולתי להיות כאן כל הדיון.
יעקב מרגי: לפי מה שעשו אנשי קרית אונו השבוע, אם לא היו דיונים אחרים לא היה מקום פה לאורחים, כי היו חברי כנסת.
אמיר אוחנה: אז קודם כל התנצלותי, אבל חשוב היה לי לבוא מכיוון שאני כן רואה חשיבות גדולה בדיון הזה ואני אסביר גם למה.
אמיר אוחנה: כעורך דין אני זוכר דיונים בבתי המשפט לענייני משפחה ואז יש ויכוח בין ההורים ולהורה א' יש את האינטרס שלו ולהורה ב' יש את האינטרס שלו, אבל מה שתמיד בית המשפט רואה לנגד עיניו זה טובת הילד.
אמיר אוחנה: מה שאני מבקש כאן
אמיר אוחנה: מאנשי משרד החינוך, ואני מצטרף לקריאה של חברתי, חברת הכנסת שאשא ביטון, אני חושב שאנשי משרד החינוך, גם אם יש להם טענות מוצדקות במישורים מסוימים, צריכים לזכור שבראש ובראשונה מעל הכול טובת הילד.
אמיר אוחנה: יש פה ילדים, 2,000 ילדים שאין להם כרגע מושג איפה הם ילמדו, הם צריכים את המבנה.
אמיר אוחנה: אז אני מצטרף לקריאות הללו ומודה לך, אדוני.
יעקב מרגי: מחזיק תיק החינוך, בבקשה.
<רון מלכה: תודה, אדוני היושב ראש.
<רון מלכה: קוראים לי רון מלכה, אני ממלא מקום של ישראל, של ראש העיר, מחזיק תיק החינוך.
<רון מלכה: האזנתי לכולם ובסופו של דבר כבוד היושב ראש וחברי הכנסת שיושבים פה, תודה שהגעתם.
<רון מלכה: גם להורים אנחנו מודים.
<רון מלכה: אני חייב לומר דבר אחד, לאורך כל השתלשלות העניינים, בהקשר לרישום ולהתחייבויות כתובות נאמר, משרד החינוך, אני חייב לומר לכם, הוא היה בסדר לאורך כל הדרך מבחינת ההכרה בצורך שלנו וההבנה של המצוקות.
<רון מלכה: בכל הסיורים שעשינו הראינו את כל השטחים, הבהרנו כל מה שצריך להבהיר והם הבינו איתנו ביחד, גם את, גברתי נציגת האוצר, נכון, היית שם, ראית את זה הלכה למעשה, הבנת שאנחנו במצוקה אמיתית ולא ייתכן מה שקורה.
<רון מלכה: אני חייב גם לסבר את האוזן מבחינת מה שאנחנו עשינו בשביל משרד החינוך, הפתרון שאנחנו הצענו הוא win win situation, כי מבחינת זה גם משרד החינוך חסך הרבה כסף בזה שאנחנו הצענו לו לתת לנו את המבנה הזה ובעצם לאפשר בו להקים בית ספר, כי אז אם יש הכרה בצורך היינו צריכים לבנות חטיבת ביניים שלמה, עם כל הפסיליטיז, עם כל מה שמסביב וזה היה עולה למשרד החינוך הרבה יותר יקר, ואתם יודעים את זה.
<רון מלכה: אז עכשיו כל הסיפור, לפי מה שרמז ראש העיר לפניי, נופל על אנשים, על ועדי עובדים, על כמה קרוב לנו להגיע או לא קרוב לנו להגיע.
<רון מלכה: יכולים לציין פה מספרים אחרים של עובדים, אבל ערכנו סיור במבנה, ראינו איך זה עובד.
<רון מלכה: סורקים בחינות ושולחים באי-מייל את הבחינות לעובדים שבודקים - - -
<רון מלכה: זה כן משנה.
<רון מלכה: לא ייתכן שבית ספר, שהיה בית ספר בעבר, עם 18 כיתות, ישרת בסך הכול סריקת מסמכים שבודקים אותם בבית, זה הרי לא הגיוני.
<רון מלכה: ולכן המשוואה הזאת של לשים 2,000 תלמידים אלא מול 18-20 - - -
יעקב מרגי: זה יותר משכנע מהסריקה.
<רון מלכה: זה לא הגיוני, רבותיי.
<רון מלכה: אנחנו בשעת השי"ן ואנחנו חייבים היום לצאת מכאן עם בשורה לתושבים שלנו.
<רון מלכה: ישראל ואני מותקפים בכל מקום על העניין הזה כאילו שאנחנו אשמים בזה, על לא עוול בכפינו וזה לא הגיוני וזה לא פייר.
יעקב מרגי: משרד החינוך, אני ודאי שלא אתן לכם להתייחס לכל הדברים, אני אשאל אתכם שאלות מנחות.
יעקב מרגי: העמדה המקצועית שלכם, הוועדה רוצה לשמוע את העמדה המקצועית של משרד החינוך לגבי הנחיצות של הבניין הזה, שאנחנו מדברים עליו, שכרגע הוא מאכלס את המרב"ד.
יעקב מרגי: מה העמדה המקצועית של משרד החינוך לגבי השימוש שלו במיידי.
<אביב בן שימול: אני כן ברשותך רוצה להתייחס לאמירה שנאמרה כאן בערך על ידי כל מי שהציג את הטענות לעניין העובדים.
<אביב בן שימול: חשוב להבהיר, מדובר בספק חיצוני שמספק שירותים למשרד החינוך - - -
יעקב מרגי: לא, תקשיבו, אתם פה הטחתם דברים קשים במשרד החינוך - - -
יפעת שאשא ביטון: זה אני, אני אשמה.
יעקב מרגי: לא, אני אומר לכולם.
יעקב מרגי: הם ישבו בשקט ושמעו.
יעקב מרגי: אני מבקש, אני אתן לך עצה, נתתי לך עצה, כנראה לא קנית אותה ואת הולכת לעלות על מוקשים.
יעקב מרגי: אני מבקש, תתייחסי לשאלה שלי, האם יש התייחסות מקצועית, מה דעתכם המקצועית לגבי נחיצותו של המבנה הייעודי הזה לטובת תלמידי קרית אונו.
<אביב בן שימול: אז כן, אנחנו מודעים למצב, אנחנו מטפלים במצב הזה.
<אביב בן שימול: יש לנו כבר היום ספק שככל הנראה הולך לספק לנו מבנה חלופי לטובת הפעילות הזאת שמתוכננת כרגע בקרית אונו.
יעקב מרגי: את אומרת לי כנראה יש לנו דברים לא מוחשים, אני רוצה לדעת - - -
<ישראל גל: יש להם ספק - - -
יעקב מרגי: ישראל, באתי לעזור לך.
יפעת שאשא ביטון: יש 2,000 תלמידים, לא ספק.
יעקב מרגי: גברתי, אני שואל שאלה, בעקבות הדברים שלך, ש'אנחנו כבר מטפלים', יש לכם צפי?
יעקב מרגי: שאלתי ואת לא עונה לי, אל תהיה כמו הפוליטיקאים, אל תהיי כמוני, שאלתי שאלה, קודם כל יכול להיות שאת חולקת עליהם, בסדר?
יעקב מרגי: יכול להיות שיבוא משרד החינוך ויאמר, 'סליחה, הם מתקשקשים, הם מתגלחים עלינו, הם לא צריכים את הבניין הזה, יש להם מענים'.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת האם יש לכם הכרעה מקצועית לגבי הצורך של תושבי קרית אונו ועיריית קרית אונו ואגף החינוך של קרית אונו במבנה הזה.
יעקב מרגי: תשובה, זה מה שאני רוצה.
<אביב בן שימול: אז כן, יש החלטה, ההחלטה היא חד משמעית והיא מטופלת.
<ישראל גל: החלטה שכן יש צורך?
<אביב בן שימול: כן, יש צורך.
<אביב בן שימול: החלטה שיש צורך.
<אביב בן שימול: אנחנו נמצאים בתחילתו של משא ומתן עם ספק שכבר הגיש הצעה, הצעה כספית ל - - -
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על המבנה בלוד?
<אביב בן שימול: על המבנה בלוד.
<אביב בן שימול: רגע, רגע.
יעקב מרגי: אנחנו באילוץ זמנים.
<אביב בן שימול: אני יודעת, אני שמתי לב ללוחות הזמנים, אבל באמת חשוב לי לדייק כאן כמה דברים.
יעקב מרגי: בסדר, אני אתן לך.
יעקב מרגי: אני מבטיח שבסוף אני אתן לך לומר את כל מה שעל ליבך.
יעקב מרגי: אני רוצה לשאול, לו יצויר שהספק הזה, את יוצאת היום מכאן מהישיבה, הולכת סוגרת איתו היום שהוא מספק, כמה זמן היערכות עד סוף הליך?
<אביב בן שימול: הכי פחות והכי מהר של משרד החינוך והספק בהתאמה של 4,600 מטר רבוע, שזו הדרישה המינימלית של משרד החינוך לטובת קיום פעילות של המרב"ד, המינימום זה שנה.
יפעת שאשא ביטון: אז איפה הילדים יהיו?
יעקב מרגי: אין לנו זמן לזה, תאמינו לי שהייתי מעדיף לעבור את כל היום ככה באווירה, אבל אין לי, יש לי עוד הרבה דברים לעשות ועוד להביא לכם תוצאות.
יעקב מרגי: אז תעזרו לי לעזור לכם.
<אביב בן שימול: כבוד היו"ר, אני רק מבקשת, יש פה את אנשי המקצוע ממינהל הדיור הממשלתי שנמצאים כאן.
יעקב מרגי: תאמיני לי שטרחתי שהם יהיו פה ולא אוותר עליהם.
יעקב מרגי: קודם כל רציתי לשמוע מכם, משרד החינוך, אם יש הכרה בצורך מקצועי, יש.
<אביב בן שימול: יש.
יעקב מרגי: החמור שבדבר, שאתם מודעים לכך שההיערכות למבנה הזה היא שנה ויש הכרה בצורך ולכן כמעט לגלגתי כששמעתי את המושג הזה הכרה בצורך.
יעקב מרגי: אתם יודעים כמה הכרה בצורך במדינה יש, שהתחולה שלהם, עוד מעט יש להם תפוגה, שעדיין לא מומשו?
יעקב מרגי: אז כשאת אומרת לי שהכי זריז שנה להתאים את זה, יש פה חידלון של המשרד לגבי הצורך.
יעקב מרגי: אני עם התושבים כרגע ועם הילדים, גם לא עם התושבים, עם הילדים, שאתם יודעים את זה ואתם בתהליך.
יעקב מרגי: אני אגלה לך סוד, כי את נראית צעירה, התהליך הזה כבר כמה שנים, ההערכה שלי, שגם שנה לא ייגמר.
יעקב מרגי: את אומרת שבמידה שאת יוצאת היום לעבודה זה שנה, זה מכניס אותי קצת ל - - - אלא אם כן כדאי שתגידי לנו את זה בפנים, וגם לתושבים, שידעתם מלכתחילה והחלטתם מלכתחילה שהפתרון שלהם יהיה - - - לא, אז מה ציפיתם?
יעקב מרגי: שיירד בית מקדש שלישי משמים על קרית אונו?
יעקב מרגי: הוא עוד לא ירד על ירושלים, הוא בטח לא יירד על קרית אונו.
<קריאה: היית אצלנו לפני שנה, את בעצמך.
<אביב בן שימול: אני לא שנה בתפקיד, אז - - -
יעקב מרגי: אדוני, אתה יודע שאני לא מוריד דמעות, התייבשו לי הדמעות ואני יכול להוציא אותך ואני לא אתחרט על כך, אל תפריע לי.
<אביב בן שימול: אני בכל זאת רוצה לדייק כאן כמה דברים.
<אביב בן שימול: כמו שאמר ראש העיר, למשרד החינוך יש הסכם עם הרשות על המבנה הזה עד 2022.
יעקב מרגי: ברור, תמיד אפשר להתחבא מאחורי - - -
<אביב בן שימול: שוב, אני רוצה לדייק.
יעקב מרגי: עכשיו דברי, אני אתן לך ארבע דקות, תאמרי מה שיש לך.
<אביב בן שימול: משרד החינוך, מרגע שהתקבלה ההחלטה, זה נכון, הכירו בצורך ככל הנראה לפני שלוש שנים, אני לא יכולה להגיד שהתקבלה החלטה כבר אז באמת להקים מבנה או לפנות את המרב"ד.
<אביב בן שימול: אני יכולה לבדוק את זה בתוך הבית - - -
יעקב מרגי: אני אגלה לך סוד, אני ראיתי מסמך - - -
<ישראל גל: - - - לפני שנה - - -
<אביב בן שימול: כבוד ראש העיר, תן לי רגע, אני אסיים ואני מבטיחה לך שאני אתייחס לכל הנקודות.
<אביב בן שימול: לפני שנה הגענו אליכם מתוך הבנה אמיתית שיש לכם צורך.
<אביב בן שימול: מנקודת הזמן הזו אנחנו עובדים מול כל הוועדות הרלוונטיות, התחלת בזה שאמרת שאנחנו היינו אמורים להעביר את הפעילות לירושלים.
<אביב בן שימול: כן, יש החלטת ממשלה שנדרשנו לקבל עליה אישור חריג כדי לא להעביר את הפעילות הזו לירושלים.
<אביב בן שימול: את האישור הזה קיבלנו, כבוד יושב ראש הוועדה, רק באפריל האחרון.
<אביב בן שימול: התהליכים האלה מטופלים במשרד האוצר במספר ועדות, אם זה ועדת מכרזים שם, של מינהל הדיור, אם זה ועדת הפטור.
יעקב מרגי: אביב, האם במקביל במשרד החינוך, ברצון להעביר אותם למבנה המרב"ד עבדתם על תהליך של בינוי?
יעקב מרגי: תהליך מקביל של הכרה בצורך ו - - -
<אורית נגר שמיר: הכרה בצורך, יצאה פרוגרמה, חתומה, מאושרת.
יעקב מרגי: עבדתם במקביל גם על הבינוי, גם על המבנה, או רק - - -
<אורית נגר שמיר: אין במקביל גם וגם.
יעקב מרגי: שאלתי, תגידי לי שאין.
<אורית נגר שמיר: לא, אני מנסה להבין את השאלה.
יעקב מרגי: אתם עבדתם במקביל על לתת להם לבנות מחדש, או רק על המבנה הזה?
<אורית נגר שמיר: לא, ברגע שמתחיל תהליך הכרה בצורך אנחנו מחפשים מגרשים חומים בשיתוף פעולה, אני לא יכולה למצוא מגרש חום לבד, נציג שעבד איתנו ממש - - -
יעקב מרגי: את לא ענית לי על השאלה, את נותנת לי את התחושה של כן ולא.
<אורית נגר שמיר: לא, אין אפשרות, אם מחליטים על מקום מסוים הולכים איתו.
יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב ראש, אני מתנצלת, כי אני צריכה לנהל את הוועדה לזכויות הילד, אני כבר באיחור של רבע שעה, אבל אני מוכרחה לשנות פה משהו בשיח, בכלל בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לשבת כאן ולהכיר בצורך, להכיר בחשיבות והכול, המשרדים צריכים לטפל בצורך, לא להכיר בצורך.
יפעת שאשא ביטון: אם כבר גילו את הצורך הזה לפני שלוש שנים, הרי הילדים האלה לא נולדו לפני שלוש שנים, הם נולדו לפני, היה לנו ברור שהם יצטרכו לקבל מענה, כבר שם היה צריך למצוא.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו שלוש שנים אחרי שאתם הבנתם את זה ורק עוד שנה אולי יטפלו במרב"ד ואנחנו לא באמת יודעים שזה יקרה ובינתיים יש עוד הרבה ילדים, שיהיו בריאים, שיעברו משנה לשנה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני מציעה למשרד החינוך להתחיל לעבוד בצורה רצינית.
יפעת שאשא ביטון: גם זה טלאי, אגב, המרב"ד זה טלאי, זה לא באמת מבנה חדש שאנחנו בונים כי יש צורך ויש גידול בילדים, אז הגיע הזמן שאנחנו נתחיל לעבוד כמו שצריך לעבוד ולא נחפש פתרונות.
יפעת שאשא ביטון: אני ממש מתנצלת, אני צריכה ללכת.
יעקב מרגי: מינהל הדיור הממשלתי, איך זה נקרא?
<אלכס פלוטנו: אלכס פלוטנו במינהל הדיור הממשלתי בחשב הכללי, אני אחראי על הפרוגרמות והפרויקטים בדיור הממשלתי.
יעקב מרגי: מה התכניות שלכם על בניין המרב"ד?
יעקב מרגי: אני יכול לדעת?
<אלכס פלוטנו: על הבניין הזה אין לנו שום תכנית, הוא לא שלנו.
<אלכס פלוטנו: אנחנו קיבלנו בערך לפני שנתיים וחצי, אומרים פה שלוש, בסדר, בקשה ממשרד החינוך למצוא להם דיור חלופי ובהתאם לאותה החלטת ממשלה של העברת יחידות ארציות לירושלים התחלנו לחפש להם דיור ב - - -
יעקב מרגי: מתי התחלתם?
<אלכס פלוטנו: כשקיבלנו את ההחלטה.
יעקב מרגי: תאריך יש?
<אלכס פלוטנו: אין לי תאריך מדויק, אבל התחלנו בתהליכים, עשינו - - -
יעקב מרגי: תקשיב, אני עברתי איתכם כשר.
יעקב מרגי: תאמין לי, אני יודע למה אני שואל.
<אלכס פלוטנו: אין לי תאריך.
יעקב מרגי: הערכה שלך, אתה לא יודע להגיד לי מתי התחיל מינהל הדיור הממשלתי בתהליך?
<אלכס פלוטנו: אז לפני שנתיים וחצי, למען הזהירות.
<אלכס פלוטנו: התחלנו בכל התהליכים, עשינו פרוגרמה, אישרנו אותה, אגף התקציבים, הכול, ידענו מה מרב"ד צריך, התחלנו לחפש להם דיור בירושלים.
<אלכס פלוטנו: מסיבות, לדעתי יותר פונקציונליות, ולא בגלל העובדים, אלא מסיבות פונקציונליות גרידא, משרד החינוך החליט ש - - -
יעקב מרגי: אתה יכול להסביר לאנשים, כשאתה אומר פונקציונליות, למה אתה מתכוון?
יעקב מרגי: לי בשנייה הזאת חשבתי על ארבע קונספירציות.
<אלכס פלוטנו: קודם כל מי שקובע את הדרישות הפונקציונליות זה הגורמים המקצועיים וזה משרד החינוך הגורם המקצועי פה ואם תרצו הוא יפרט.
<אלכס פלוטנו: דרישות פונקציונליות, היות שהם לפי מיטב הבנתי מקבלים את כל בחינות הבגרות במקום אחד ומרכזים אותו, זה כמו מרכז לוגיסטי, למעשה זה מרכז לוגיסטי, הם מקבלים את כל הבחינות מכל הארץ ואחר כך גם מפזרים אותן, אז אם אתם יודעים, בחברות המסחריות המרכזים הלוגיסטיים נמצאים במרכז הארץ על צירי תחבורה ראשיים וכיוצא בהם.
<אלכס פלוטנו: אבל החלטת ממשלה זה החלטת ממשלה ויחידה ארצית זה יחידה ארצית והיא צריכה להיות, מבחינתנו, כגוף מבצע את החלטות הממשלה, שהחלטת הממשלה גם אומרת שהדיור הממשלתי צריך להעביר אותם לירושלים, פעלנו להעביר אותם לירושלים.
<אלכס פלוטנו: משרד החינוך ערער ויש מנגנון ערעורים באותה החלטת ממשלה ואכן רק באפריל האחרון, ב-2017, הערעור של משרד החינוך התקבל.
<אלכס פלוטנו: מיד אנחנו פעלנו לאיתור דיור, הבאנו כמה הצעות, אנחנו מנהלים עכשיו משא ומתן ו - - -
איציק שמולי: קודם כל, באמת, אני לא אומר את זה בציניות, אבל בואו נזכור, 85% מהחלטות הממשלה לא מקוימות.
איציק שמולי: אז אני לא מצפה מאנשים שעובדים במשרדי הממשלה בכוונת מכוון לא לקיים את אותן החלטות, אבל בואו נזכור את המסגרת הכללית.
איציק שמולי: השאלה שלי, אני מבין שלפי הדברים שלכם פתרון של קבע זה מינימום של שנה, למה לא לנסות לצאת מהמסגרת ולחשוב על פתרון זמני?
איציק שמולי: של דיור זמני?
יעקב מרגי: זה אנחנו נאכיל אותם, הם כנראה לא מסוגלים לבד.
<אביב בן שימול: אנחנו חשבנו על זה.
איציק שמולי: אתה אומר צירי תחבורה, בוא איתי לאזור התעשייה בצפוני בלוד או לאיירפורט סיטי, כביש 6, 443, כביש 1.
<אלכס פלוטנו: אנחנו שם, בדיוק.
יעקב מרגי: כמה זמן אתה שם?
<קריאה: העובדים לא מוכנים.
יעקב מרגי: לא שואלים את העובדים.
יעקב מרגי: אתם רוצים תשובות למה לא תגידו 'העובדים'.
<אלכס פלוטנו: מה זאת אומרת?
יעקב מרגי: הדיור הממשלתי מטפל בלוד?
<אלכס פלוטנו: מאפריל 17'.
<אלכס פלוטנו: אני טיפלתי בלמצוא להם בירושלים.
יעקב מרגי: ולהערכתך תוך כמה זמן תסיים את הטיפול?
<אלכס פלוטנו: שנה.
יעקב מרגי: שנה כולל התאמות?
<אלכס פלוטנו: כולל התאמות.
<אלכס פלוטנו: אני מדבר על תחילת עבודה.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע גם ממנו.
<אלכס פלוטנו: ההתאמות הן התאמות כבדות, זה לא דברים של מה בכך, תקשורת, ביטחון, תשתיות כבדות ביותר.
יעקב מרגי: אל תספר לי, אנחנו יודעים.
יעקב מרגי: שומו שמים, אנחנו יודעים איך מרימים מבנה ממשלתי, בסדר, אל תפחיד אותנו.
איציק שמולי: חבר'ה, אני חייב להגיד לכם, אתם מכירים את הטריק הזה, שמפצלים את משרדי הממשלה לשני משרדים וממציאים איזה משרד לענייני חלל וכל מיני דברים כאלה, כשהשר דופק על השולחן ואומר 'אני רוצה לשכב בתל אביב, במגדל הכי גבוה', או איזה תאגיד מים, זה קורה בככה זמן.
איציק שמולי: שם יש פחות ביטחון?
איציק שמולי: שם יש פחות דרישות?
<אלכס פלוטנו: יש פחות ביטחון, פחות תקשורת והוא גם לא מקבל מעכשיו לעכשיו.
יעקב מרגי: רבותיי, עד עכשיו נתתי להורים לפרוק, מראש העיר ואנשי צוותו שמענו את המצוקה, לכם, השמעתם לנו את הפרוצדורות, אני עכשיו ניגש לתכלס, פתרונות.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע חד משמעית, אם אתם לא תאמרו דבר סביר אני אומר אותו בסיכום ועדיף שאני לא אומר אותו בסיכום, כי הנהלת המשרד לא אוהבת שאני אומר דברים קשים בסיכום.
יעקב מרגי: לכן אני אומר, אני רוצה לשמוע מכם, מה התכניות שלכם, איך אותם ילדי קרית אונו מתחילים את שנת הלימודים ב-1 בספטמבר?
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת עכשיו.
<דויד גל: שלום, אני דויד גל, מנהל אגף בחינות.
<דויד גל: קצת צר לי על הדיון הזה, כשאני פתאום שומע כאילו אנחנו לא מבינים.
<דויד גל: אני ניהלתי את הגימנסיה העברית 12 שנה, אני אזרח במדינה, יש לי ארבעה ילדים, אנחנו גם מבינים - - -
איציק שמולי: בסדר, זה לא אישי.
יעקב מרגי: זה לא אישי ואם היינו חושבים מתחילת הדיון שאתה לא מבין הייתי משחרר אותך.
יעקב מרגי: אז אנחנו מעריכים אתכם ואתה רואה איך אני מגן עליכם.
איציק שמולי: אתה שם לב שחברי הכנסת נוהגים איתכם באיפוק.
יעקב מרגי: תאמין לי, בדיונים אחרים זה בצורה אחרת.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר שלפני הדיון אני גם פגשתי את ישראל בחוץ ואמרתי - - -
יעקב מרגי: אבל לגופם של דברים תענה לי.
יעקב מרגי: לגופם של דברים, אנחנו רוצים לעשות הכול ויש לנו אינטרס מאוד מאוד אמיתי לעשות את הדברים בלוחות הזמנים הכי קצרים שאפשר.
יעקב מרגי: אתמול הייתי בדיון במשרד שאני אמרתי כיחידה מקצועית שאני מוכן לעבור באופן חלקי למבנה החדש, לא כשהוא יהיה משופץ קומפלט, כי כשאמרו לי שנה אמרתי שזה יותר מדי, בואו נקצר את לוחות הזמנים על מנת שיתחילו להיכנס לשם, אבל כשמדברים על שיפוץ של 4,500 מטר רבוע יש זמן מינימלי שצריך לעשות.
<ישראל גל: אני חייב להגיד לך, היושב ראש שאל אותך, מה אתה מציע לעיריית קרית אונו לעשות.
יעקב מרגי: הוא עוד לא הגיע לזה.
<ישראל גל: מה אתם מציעים לנו?
<ישראל גל: אתם אחראים על החינוך.
יעקב מרגי: ישראל, תודה.
יעקב מרגי: הבהרת לו, חידדת לו.
<דויד גל: אם מדברים על לוחות זמנים ברמה הפרקטית, על פינוי מלא לגמרי של המרב"ד, אנחנו מדברים על אזור מרץ, אני רוצה להסביר שאנחנו אחראים על 2 מיליון בחינות בגרות ואנחנו צריכים להעביר את הציונים האלה לתלמידים של כולנו, אנחנו יכולים לעשות את המעבר בתחנות מסוימות, אנחנו לא יכולים באמצע מועד של בגרויות לעבור.
יעקב מרגי: הבנתי ממך ומהדוברים הקודמים שב-1 בספטמבר אתם לא מסוגלים לפנות את המרב"ד, אז שאלתי את משרד החינוך, כנראה לא אתה, כי אתה אחראי על מערך הבחינות, ואני שואל את משרד החינוך כרגע מה התכניות שלכם.
יעקב מרגי: אלא אם כן תגידו 'לא חשבנו', זו גם תשובה, ואז אני אתמודד איתה אחרת, איך חשבתם לפתור את הבעיה של תושבי קרית אונו ב-1 בספטמבר?
<אורית נגר שמיר: מכיוון שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה של הרשות, לא רק בנושא של פתרונות לפתיחת השנה, אני מבקשת מהרשות לשבת איתנו ולנסות למצוא פתרונות ביחד.
יעקב מרגי: עד עכשיו לא ישבתם?
<אורית נגר שמיר: לא ישבנו על פתרונות לפתיחת שנה, פתרונות דחופים.
<אורית נגר שמיר: מכיוון שקרית אונו, וכל עיר וכל רשות שאני עובדת איתה, מכירה את העיר שלה קצת יותר טוב ממני, אני אחראית על מחוז ירושלים, מחוז ירושלים ומחוז - - -
יעקב מרגי: אני לא יכול לבוא בטענות, אורית, לישראל גל, ראש עיריית קרית אונו, ולחלק מנציגי קרית אונו שישבו לי, סליחה על הביטוי, פה על הווריד, בתוך הווריד, וכל השליחים שלהם למיניהם, שלא התכוננו לזה או שלא צעקו.
יעקב מרגי: הם כמעט שנה זועקים לי.
יעקב מרגי: כמעט כל השנה הנוכחית הם מלינים, מלינים, מלינים.
יעקב מרגי: כשאת אומרת לי כנציגת הריבון, כשאני אומר ריבון, אצלי זה ריבונו של עולם, הריבון, זה אחראי, הגוף האחראי ועיני האזרחים נשואות לריבון כל הזמן ואת אומרת לי 'אנחנו עכשיו נשב' ו'אנחנו יודעים, לא יודעים מה הצרכים', בואי תקשיבי - - -
<אורית נגר שמיר: אני יודעת את הצרכים, אני לא מכירה את המבנים, באיזה מבנים אני יכולה - - -
יעקב מרגי: אורית, אני אסכם.
יעקב מרגי: מאחר שאני מכיר את המציאות לאור הדיון שהתקיים כאן, אני לא מצפה שעכשיו תעשי הוקוס פוקוס ותבטיחי לי הבטחה שהיא לא תתקיים, לכן אני מבקש, כשאני אומר לך מה התכוונתם לעשות או מה התכניות שלכם, אני רוצה שבאמת תלכי לקראת אמירה שיהיה בה שאת לוקחת איקס ימים סבירים שאתם יושבים יחד עם הרשות המקומית, וכשאני אומר איקס ימים סבירים זאת אומרת שאתם יוצאים מפה לתכנית של ישיבות, של שבוע מקסימום, ללא הפסקה מצדי - - -
<אורית נגר שמיר: אנחנו צריכים שבועיים.
יעקב מרגי: לא, שבוע.
<אורית נגר שמיר: אני אגיד למה.
יעקב מרגי: שבוע ללא הפסקה, אני רוצה לדעת פתרון.
יעקב מרגי: רבותיי, יכולתי פה לנעול בכעס את הדיון, לומר דברים בומבסטיים ואתם תצאו מרוצים, 'וואלה, היושב ראש הזה קרע אותם', ואין לכם כיתה לילדים.
יעקב מרגי: אני יכול לעשות את זה, זה המקצוע שלי ואני עושה את זה.
יעקב מרגי: אם הייתי מקיים את הדיון הזה עכשיו במרץ הקודם, תאמינו לי שהם היו מזיעים ויוצאים פה, השר שלהם היה מזיע והמנכ"לית אז, אבל היום אנחנו נמצאים ערב שבת בין השמשות, רוצים לייצר פתרון.
יעקב מרגי: תאמינו לי שאם הפתרון לא ימצא חן בעיניכם ולא ימצא חן בעיניי אנחנו נתכנס פה וגם ננקוט בסנקציות, גם נדע לא לאשר דברים בוועדה הזו, שמשרד החינוך צריך אותם לפתיחת שנת הלימודים.
יעקב מרגי: לא נאשר אותם.
יעקב מרגי: ישראל, היום יש לי ישיבה במרכז עם צוות הבינוי, יחד עם המנכ"ל, רבותיי, המצוקות הן קשות בתחום הבינוי.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לנחם אתכם בצרות של אחרים, רק שתבינו, אנחנו מדברים על 5,000 ילדים במגזר הבדואי שלא פוקדים את גני הילדים, אנחנו נקבל אותם בכיתה א' עם חניכה של התנועה האיסלמית, של החמאס, עם גיבנת שהחברה הישראלית תסחוב אותה על גבה ותשלם מחירים ואני זועק כבר שנים.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים פה על מזרח ירושלים ועל ירושלים, כיתות של 55, היום, במצב הנוכחי, 55 תלמידים והממונה על אגף החינוך אומר לי 'יעקב, אנחנו לא עושים שיפוצים אפילו'.
יעקב מרגי: היום אנחנו הולכים לשבת, אני מוסיף את קרית אונו שם.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני לא אתן לכם להחליט, אני אחליט בשבילכם.
יעקב מרגי: ישראל, אני אתן לך, אתה רוצה להוסיף לפני שאני מסכם?
יעקב מרגי: יואל, תאמר אתה לפני שאני אסכם וישראל, אתה תשלים ואני אסכם.
יואל חסון: תראו, זה די ברור שזה הגיע למצב דרמטי, לחוץ ובמקום שזה לחוץ זה יותר קשה.
יואל חסון: יש דבר אחד שאנחנו צריכים להגיד אותו בצורה ברורה, הילדים האלה לא ילמדו יותר בקרוונים, נקודה, זה לא יהיה בשנה הבאה.
יואל חסון: אני ראיתי סיטואציות שבהם גם הדיור הממשלתי וגם משרדים יודעים ליצור הסכמים מידיים ומהירים, זמניים, כדי למצוא את המתקן שיאכלס את העובדים ואת מה שצריך שם.
יואל חסון: ההחלטה שחייבת להיות בסיכום, מבחינתי, אדוני, שוועדת החינוך של הכנסת לא מסכימה ולא מקבלת ש ב-2017 ילדים ילמדו בקרוונים, נקודה.
יואל חסון: זה קודם כל.
יואל חסון: משם צריך להימצא שבשנת הלימודים הבאה יימצא פתרון גם אם הוא זמני, אבל שיאפשר את הזזת הילדים משם.
<אביב בן שימול: אני רק אגיד שגם החלופה הזאת של למצוא פתרון זמני, כמו שנתבקשנו כאן, נבחנה, אנחנו צריכים להבין שלא מדובר במבנה של מטר, שניים, מדובר על 4,600 מטר רבוע שנדרש לטובת הפעילות הזו.
<אביב בן שימול: זה לא כמו שנאמר כאן, לא סורקים את הבחינות - - -
יעקב מרגי: גברתי, שאלה.
יעקב מרגי: עלתה לי שאלה מהדברים שלך.
יעקב מרגי: הבנתי אותך, מבנה זמני כרגע למרב"ד זה לא ישים, כמו שזה לא ישים להעביר אותו בפחות משנה.
יעקב מרגי: מבנה זמני שהוא לא קרוון לילדים האלה?
יעקב מרגי: טוב, זה יהיה לכם בשבוע הזה לחשוב על זה.
<אביב בן שימול: אני רוצה להשלים את המשפט שהתחלתי.
<אביב בן שימול: אנחנו צריכים להבין שבסוף לא מדובר על עלויות זעומות, מדובר על עשרות רבות של מיליוני שקלים - - -
<אביב בן שימול: זה נכון שזה לא מעניין, בסוף - - -
יואל חסון: בסוף זה החור של הגרוש.