GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אני מוסיף בסיכום בדרך כלל למשרדי הממשלה שצריך לנער אותם.
יעקב מרגי: נוסיף את זה לסיכום.
<כרמל אבנד: איך שאתה רוצה, אנחנו נשמח.
יעקב מרגי: תוסיפי את זה בסיכום.
<יהודית גידלי: אלו"ט, מה תגישי לנו?
<יהודית גידלי: אלו"ט תגיש לוועדה - - -
<כרמל אבנד: גם לגבי נתונים של מספרי תלמידים בתוך מערכת החינוך, כי הנתונים שהיו לא מדויקים, וגם לגבי הצרכים, איפה צריכים להיפתח - - -
יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.
יעקב מרגי: היום ה- 20 ביולי 2016, י"ד בתמוז תשע"ו, הנושא שעל סדר היום – נשירת תלמידים ממערכת החינוך.
יעקב מרגי: רבותיי, סוגיית הנשירה דוברה בעבר, מדוברת בהווה ותדובר בעתיד, אני מקווה במינון נמוך יותר.
יעקב מרגי: לא יודע אם טופלה בעבר, אני מקווה שמטופלת בהווה ואני רוצה לשמוע איך היא תטופל לעתיד.
יעקב מרגי: אנחנו שומעים לאחרונה כל מיני נתונים על נשירת תלמידים שמאפיינת כמעט את כל החברה בישראל, אבל ישנם מגזרים שאצלם הסיפור בולט.
יעקב מרגי: לא היה צריך לעשות מחקר לפני 20 שנה או איזה תוכנית, אפשר היה לדעת לפני עשר ו- 20 ו- 30 שנה, שב- 2016 ניתקל בנתונים האלה.
יוסף ג'בארין: רואים את זה לפי חברי הכנסת הנוכחים.
מסעוד גנאים: רואים מי נוכח ומי נשר.
יעקב מרגי: רבותיי, אנחנו אחרי יומיים מטורפים בכנסת, לכן לחלק מחברי הכנסת, מותר להיעדר.
יעקב מרגי: אתמול גמרנו פעילות בשלוש לפנות בוקר ויום לפני כן גם בשעה מאוחרת.
יעקב מרגי: סוגיית הנשירה, אין ספק שמדובר באתגר לאומי, אתגר חברתי ממעלה ראשונה.
יעקב מרגי: אני יודע שמשקיעים משאבים רבים בנושא הזה.
יעקב מרגי: אני מכיר גם את מאפייני הנשירה, נקרא לזה, של הדור האחרון, כי זה לא מה שהיה בתקופתי וטוב שכך.
יעקב מרגי: מצד אחד, האצבע לא קלה על ההדק.
יעקב מרגי: אני הייתי במערכת החינוך בתקופה שמספיק היה להתחצף פעמיים למורה והתלמיד מסולק מבית הספר.
יעקב מרגי: היום הסבלנות והסובלנות בתוך מערכת החינוך היא גבוהה, רף הרגישות גבוה מאוד.
יעקב מרגי: אבל עדיין, זה לא תעודת ביטוח לכך שהילד לומד בבית הספר.
יעקב מרגי: הוא יכול להיות בבית הספר, לסיים 12 שנות לימוד ואנשי המקצוע מגדירים את זה כנשירה סמויה וגם עם התופעה הזו עלינו להתמודד.
יעקב מרגי: הוועדה הזו דנה מספר פעמים בסוגיית הקב"סים (קציני ביקור סדיר), מחסור בקב"סים ושכר הקב"סים.
יעקב מרגי: בפרדוקס שיש, שהועצם במיוחד עם שדרוג השכר ברפורמת אופק חדש למורים, עם תנאי הקבלה של קב"סית או קב"ס, זה שנות ניסיון בהוראה, אינני רואה מורים רבים איכותיים, אלא אם כן יש אילוצים כאלו ואחרים.
יעקב מרגי: גם התקינה של הקב"סים, צריכה להשתנות וגם אופי העבודה של הקב"ס, הגדרת תפקידו ואני חושב שהגיע הזמן להיכנס לסוגיות האלה.
יעקב מרגי: כך נגעתי ביעף בכמה נקודות בסוגיה הזו.
יעקב מרגי: נמצא איתנו ד"ר סער הראל, תציג את עצמך ואת תפקידך.
יעקב מרגי: יש מצגת?
<סער הראל: יש מצגת.
<סער הראל: של משרד החינוך.
<סער הראל: נראה משהו ממוקד במצגת, כדי לחסוך את הזמן כי יש הרבה דוברים.
יעקב מרגי: (הצגת מצגת)
<סער הראל: טוב.
<סער הראל: אני מנהל האגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון במשרד החינוך.
<סער הראל: בעצם, אגף שאמון עמוקות על נושא של מניעת נשירה במשרד החינוך.
<סער הראל: אני אגיד כמה מילים על האגף ואז ניכנס פנימה יותר לנושא עצמו.
<סער הראל: האגף הוא אגף בן שנתיים, מורכב מכמה וכמה אגפים גדולים במשרד.
<סער הראל: הרצון היה לבנות מאמץ משמעותי ולמנף את מכלול התחומים שיש לנו, שעוסקים בנשירה או יותר נכון, עוסקים באוכלוסיות בסיכון, כי נשירה היא ביטוי לסיכון עמוק, שאנחנו יודעים לזהות בתוך החברה הישראלית והאגף הוקם בצורתו הנוכחית, על-מנת לטפל בנושא הזה או לקדם אותו או לפחות לפתח מענים משמעותיים, שייתנו רצף של פתרונות במיקודים שונים ברצף הגילאים, אבל גם בהקשר הזה של הנושא שבו אנו דנים היום – מניעת נשירה.
<סער הראל: צריך להגיד שבגדול, האגף מפעיל שני מאמצים עיקריים.
<סער הראל: המאמץ הראשון זה באמת מניעת נשירה מתוך בתי הספר עצמם והמאמץ השני קשור בעבודה עם ילדים שכבר נותקו מבתי הספר, מנותקים בלי סמל מוסד ואנחנו עושים מאמץ גדול מאוד להפוך את הכיוון.
<סער הראל: בעצם, לשנות את כיוון הניתוק לכיוון של שילוב.
<סער הראל: לטובת הדבר הזה, אנחנו מפעילים מגוון רחב מאוד של מענים בתוך בתי הספר ובקהילה.
<סער הראל: אנחנו מזהים ויודעים להגיד היטב היום שהנושא של סיכון ונשירה קשור גם בעבודה הפנים בית ספרית אבל גם בעבודה הקהילתית ובתפר בין בית הספר והקהילה, כמובן.
<סער הראל: אנחנו חושבים שזה תפר דרמטי, צריך לעבוד אתו בצורה מאוד מאוד משמעותית, על מנת לצמצם את היקף הנשירה.
<סער הראל: אנחנו יודעים להגיד, כמובן, שנשירה היא – כמו שאמרתי – ביטוי עמוק בחוויה להוויה סיכונית שבה נמצא הילד וגם צריך להגיד באופן גלוי, הרבה פעמים זה מעיד גם על המערכת עצמה, על בית הספר ואיזה כלים אנחנו רוצים לתת לבית הספר על מנת להתמודד עם הילדים היותר מורכבים, עם אלו שזקוקים לתשומת לב אחרת.
<סער הראל: אני אומר עוד פעם, אנחנו בתוך בתי הספר ובתוך הקהילה באמת מפעילים מענים ניכרים.
<סער הראל: המענים הם גם במענים של תשתית ברצף הגיל.
<סער הראל: אני יכול לתת לדוגמה – כל נושא הכיתות, מב"ר ואתגר בכיתות תל"מ במרכזי חינוך.
<סער הראל: מדובר באלפי כיתות, בתקציבים גדולים שמהותן של הכיתות האלה היא – מניעת נשירה מהמערכת.
<סער הראל: אלו כיתות קטנות, עם פדגוגיה מותאמת, התאמה מיוחדת של יעדים.
<סער הראל: הכיתות האלה מאכלסות בתוכן באופן מובהק וברור, ילדים שאנחנו זיהינו אצלם סכנה לנשירה בהיבט הלימודי או בהיבטים של חוסר פניות ללמידה, היבטים רגשיים, היבטים התנהגותיים והכיתות האלה אמורות לתת מענה עמוק.
<סער הראל: על הכיתות האלה יש תוכניות מניעת נשירה רבות ומגוונות, כגון תוכניות אומץ או תהל או מניעת נשירה ועוד ועוד.
<סער הראל: יש הרבה מאוד תוכניות שאנחנו מפעילים בתוך בתי הספר.
<סער הראל: אנחנו עסוקים רבות בהכשרה של צוותים, של צוותי החינוך.
<סער הראל: אנחנו מפעילים את כל מה שקשור במרכזי החינוך, שמכילים בתוכם ילדים שהיו עלולים לנשור מהמערכת ואנחנו מכילים אותם ועובדים אתם בתוך בתי ספר מותאמים, כולל מפתנים בתוך הסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: כל עוד הם חיים.
<סער הראל: מי, מפתנים?
יעקב מרגי: גם על זה יהיה דיון.
יעקב מרגי: לא נפתח עכשיו דיון מיוחד.
<סער הראל: אבל מפתנים זה כמובן מספר בתי ספר מאוד מצומצם.
<סער הראל: מדובר בפחות מ- 19 בתי ספר.
<סער הראל: אנחנו מדברים על 120 מרכזי חינוך ברחבי הארץ, שהם שווי-ערך מפתח.
יעקב מרגי: כל אחד עם הייחודיות שלו.
<סער הראל: ביחד, אנחנו מפעילים סדר גודל של 150 בתי ספר, מסגרות ייחודיות שאמורות לטפל בתלמידים שהיה להם קושי גדול להשתלב במקיפים הרגילים.
<סער הראל: לכן, אנחנו עובדים אתם בתוך בתי ספר קטנים יותר, מכשירים את אנשי הסגל באופן מיוחד.
<סער הראל: ואת אותו מאמץ אנחנו עושים גם בקהילה, סביב ילדים מנותקים.
<סער הראל: הביטוי העמוק של זה הוא קידום נוער, מערכת ההשכלה של הילה, שנותנת מענה לכ- 200 מרכזים שיש לנו ברחבי הארץ.
<סער הראל: בנוסף, אנחנו מפעילים פעולות דרך עמותות, אנחנו מפעילים פעולות דרך רווחה חינוכית, שיקום שכונות, התוכנית הלאומית של שמיל, מהמועדוניות ועד מרכזי נוער.
<סער הראל: כל אלה, הן פעולות שאמורות לצמצם ולמנוע את הנשירה.
<סער הראל: אני רוצה להגיד משהו עקרוני בהקשר הזה: המושג נשירה הוא הרבה פעמים מושג מבלבל עבור הרבה מאוד אנשים.
<סער הראל: יש לו שני מובנים גדולים, האחד זה נשירה גלויה – ילדים שנמצאים מחוץ לבתי הספר בלי סמלי מוסד.
<סער הראל: זאת אומרת שאם היינו עושים פריזינג של המערכת וסופרים אותם, היינו רואים X ילדים, אני תכף יכול גם להגיד לכם מספרים, שנמצאים ללא בתי ספר, לא רשומים בשום בית ספר.
יעקב מרגי: סער, מה זה אם היינו?
יעקב מרגי: אתם לא עושים?
<סער הראל: לא, אנחנו עושים, סופרים כל הזמן.
יעקב מרגי: עושים פריזינג או שלא עושים?
יעקב מרגי: אתה אומר – אם נעשים.
<סער הראל: עושים כל הזמן.
<סער הראל: כל הזמן אנחנו עושים את הפריזינג הזה, לא רק באופן סטאטי אלא גם באופן דינאמי.
<סער הראל: דרך אגב, זה חלק מעבודת הקב"ס אבל אנחנו כל הזמן עושים את זה.
יעקב מרגי: אתה יודע לומר לנו, לוועדה, כמה מצב נתון היום?
<סער הראל: כן, תיכף אומר נתונים מדויקים.
<סער הראל: אני רק רוצה לסדר את המשפחות של המושג הזה שנקרא נשירה.
<סער הראל: אז אלה ילדים בלי בתי ספר.
<סער הראל: המושג השני הוא כמובן המושג השגור "נשירה סמויה".
<סער הראל: מדובר על ילדים שרשומים בתוך בתי ספר, אבל בפועל יש שלושה תחומים מרכזיים בתוך הנשירה הסמויה.
מסעוד גנאים: נוכח נפקד.
<סער הראל: תחום אחד – ילדים שמגיעים לבית הספר אבל לא עושים שום דבר משמעותי מבחינת הלמידה שלהם.
<סער הראל: שתיים – ילדים שמגיעים לבתי ספר, אבל אין להם שום חיבור רגשי לבית הספר.
יעקב מרגי: אתה יודע שיש לי רגישות לניואנסים.
יעקב מרגי: כשאתה אומר הילדים לא עושים שום דבר משמעותי עם הלימודים שלהם, אתה אומר שאתה זורק את זה עליהם.
יעקב מרגי: זו המערכת שלא עושה שום דבר משמעותי עם הילדים האלה.
<סער הראל: זה מקובל עלי.
<סער הראל: אני חושב שזה ברור.
<סער הראל: אני חושב שהיום משרד החינוך לא בא ואומר בשום מצב שמדובר בתהליך חד צדדי שיושב אצל הילדים, אמרתי את זה בתחילת דבריי.
<סער הראל: יש כאן היבטים שהמערכת עושה עבודה עם עצמה כל הזמן בשביל לשפר את הנושא הזה.
<סער הראל: גם הרפורמה של למידה משמעותית נועדה בין היתר בשביל זה.
<סער הראל: והיא רפורמה גנרית על כל המערכת.
<סער הראל: וכמובן ילדים שמגיעים לבית הספר ולא נכנסים לכיתות או ילדים שמגיעים ונכנסים ולא נכנסים, זה היבטים של נשירה סמויה ובכל מקרה, הם רשומים בבית הספר.
<סער הראל: חשוב לי להגיד, אלו שני סוגי הנשירה שאנחנו מכירים.
<סער הראל: דרך אגב, אני אפתיע שבחלק מהמקרים, בחלק מהמימדים האלה, מצבנו ביחס ל- OECD הוא לא מצב רע, אבל בואו עכשיו נצלול קצת אל הנתונים.
<סער הראל: לגבי הנשירה הגלויה, הניתוק, צריך להגיד שהיום אנחנו יודעים לעשות הבחנה ברורה, כמובן בין מגזרים, בין קבוצות בעלות סיכון ואפיונים כבדים יותר לנשירה גלויה, אנחנו מזהים שם נשירה עמוקה יותר ואנחנו מפעילים שם מענים ייחודיים כדי לנסות ולצמצם את התופעה הזאת בקרב האוכלוסיות האלו.
<סער הראל: אני יכול לתת דוגמאות למגזרים כאלה, זה ממזרח ירושלים ודרך בדואים בדרום ועד חרדים ועולים הרבה פעמים נמצאים בתוך הסיטואציה הזאת.
<סער הראל: אז אנחנו יודעים היום לבדל, יש בערך שמונה – תשע קבוצות ייחודיות שאנחנו יודעים עליהם.
<סער הראל: אני לא סקרתי את כל הקבוצות, יש בערך שמונה – תשע קבוצות ייחודיות מאוד שאנחנו יודעים לזהות שם בעיות של נשירה, בעיות אקוטיות יותר מאשר אנו מזהים במגזר הכללי, שזה בעינינו מהותי.
<סער הראל: זה שקף שמראה את הפעולות שאנחנו מפעילים בכל המערך הבית ספרי ומערך הקהילה, בהקשרים של מניעת נשירה וטיפול במניעת נשירה.
<סער הראל: אז כמובן אנחנו מזהים נשירה הרבה יותר עמוקה בקרב הקבוצות האלו, גם בהיבט של נשירה סמויה, אבל בטח בהיבט של נשירה גלויה.
<סער הראל: חשוב להגיד שבשנתיים האחרונות אנחנו מקפידים להבנות אסטרטגיה שהיא לא גנרית אלא לראות מה מתאים, מה נכון לצורך, לאותו מגזר ולנסות לבנות יחד עם מי שנמצא בתוך המגזרים השונים, מענים מותאמים.
<סער הראל: אם זה רכזי מניעה פנים בית-ספריים, אם זה פעולה של עבודת רחוב עמוקה, אם זה חינוך טיפול בתוך בתי הספר, אנחנו מנסים לגייס את המערכות ואת מנהלי בתי הספר.
<סער הראל: הכוונה המאוד מאוד ברורה שלנו היא כמובן לצמצם את הנשירה ולמנוע את הסיטואציה שבה הילדים מתנתקים מהמערכת.
<סער הראל: צריך להגיד שבעינינו זה לא מספיק לסגור את הדלת של בית הספר, כמובן, זה תנאי הכרחי, אך לא מספק.
<סער הראל: צריך בתוך בתי הספר לחזק כל הזמן את האוכלוסייה של התלמידים היותר מתקשים ושנמצאים על סף הנשירה, כדי למנוע בסוף את המדרון החלקלק הזה של נשירה גלויה.
יעקב מרגי: סער, יש לי שאלה.
יעקב מרגי: אנחנו סביב השולחן הזה לפעמים יוצאים בתחושה, אחרי הסקירה, שישנה השקעה וישנה חשיבה, אבל אנחנו לא בטוחים שאחרי שאתם מקצים את המשאבים או אחרי שכותבים את מה שנקרא התורה ומפיצים אותה, שיש מי שעוקב שהיא אכן מבוצעת כפי שיצרתם אותה, כפי שתקצבתם אותה ולא יודע אם יש מדידת תפוקות.
<סער הראל: אנחנו כמובן מפעילים מדידת תפוקות צמודה.
<סער הראל: אנחנו מדברים היום על היכולת שלנו לדעת פר תעודת זהות של ילד, פר תעודת זהות.
<סער הראל: אני באגף שלי מפעיל מערכת שעוקבת אחר תעודות זהות של ילדים נושרים ואנחנו יודעים, יש לנו מערכת חדשה של הביקור הסדיר, שמסונכרנת עם קידום נוער ומסונכרנת עם המצבות של בית הספר.
<סער הראל: אנחנו יודעים היום לעקוב אחרי כל ילד שאנחנו מזהים אותו כילד בסכנה.
<סער הראל: אנחנו יודעים לעקוב אחרי כל הילדים הנושרים שלנו.
<סער הראל: אנחנו יודעים לדבר במספרים מובהקים, ברורים וחד-משמעיים.
<סער הראל: אנחנו המקור של הנתונים של כל העמותות שאוספות את הנתונים, אנחנו המקור.
<סער הראל: זה יושב אצלנו באגף, לא סתם.
<סער הראל: אנחנו עוקבים גם אחר האפקטיביות של הפעולות שלנו.
<סער הראל: חלקן אפקטיביות מאוד, בחלקן – אנחנו צריכים לשנות או לשדרג.
<סער הראל: אנחנו נמצאים בתוך המהלכים האלה.
<סער הראל: אני יכול להגיד לכם שלמשל בממלכתי היהודי הכללי, יש לנו פחות מאחוז אחד של נשירה, אבל יש לנו, למשל, מצוקה גדולה בהיבט של בדואים בדרום או במגזר הערבי בכלל.
מסעוד גנאים: יש סטטיסטיקות מדויקות?
יעקב מרגי: במגזר הבדואי הנשירה היא גלויה.
יעקב מרגי: יש לנו נתון להתמודד אתו, של קרוב ל- 5,000 ילדים בערך.
<סער הראל: אפילו יותר, נכון.
יעקב מרגי: הילדים האלה לא רשומים בשום מערכת.
<סער הראל: צריך להגיד, אז אם תיתן לי, אני אגיד.
<סער הראל: אני קודם כל אומר, עוד פעם – במגזרים יש בהחלט אחוזים אחרים.
<סער הראל: דרך אגב, בדואים בדרום הם אולי קבוצת הקצה, כי הבדואים בצפון הם הרבה פחות, הדרוזים הם בטח פחות, אפילו מאחוז וגם הערבים בצפון שהם 1.9, גם הם פחות.
יעקב מרגי: אני רוצה משפט התייחסות של המאפיינים, צריך להתייחס לזה.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר, ותקן אותי אם יש צורך.
יעקב מרגי: אחד הפרמטרים העיקריים שיוצרים את המצב הזה, אנחנו יודעים לאפיין אותם בחתכי גילאים, את אותם 5,000.
<סער הראל: נכון מאוד.
<סער הראל: גם מגדר, בנים – בנות.
יעקב מרגי: אנחנו יכולים לזהות אותם במגדר ויכולים לזהות אותם לפי מקום המגורים בהשוואה למיקום בית הספר.
<סער הראל: גם נכון.
יעקב מרגי: המדינה תקועה עם הסיפור של הסדרת ההתיישבות בנגב.
יעקב מרגי: אנחנו תקועים עם קריטריונים ומאפיינים, רק לאחרונה קיבלו קצת שכל ולכן פותחים בתי ספר ונותנים סמלי מוסד, אבל מדובר במסה כבדה של 5,000, אז צריך קצת לפחות ולשחרר.
יעקב מרגי: הרי נייר לא יכול לפתוח את הראש.
יעקב מרגי: יושבים אנשים מאחורי הנייר הזה.
יעקב מרגי: צריך לפתוח ולייצר את הפתרון במקום.
יעקב מרגי: אם יש לי מסה קריטית של 400 ו- 500 ילדים משטח מסוים - - -
דב חנין: אם אפשר, אדוני, משפט אחד.
דב חנין: הפנייה של היושב ראש מאוד מאוד רלוונטית, כי מערכת החינוך דווקא, ואני אומר את זה לזכותכם, אתם יודעים להתנהל מחוץ לקופסה, מתוך הגישה שאומרת שילד שנמצא בישראל הוא ילד, גם אם יש המון בעיות אחרות.
דב חנין: אז נניח כשמדובר על ילדים של מבקשי מקלט או פליטים, מערכת החינוך יודעת להתייחס אליהם כאל ילדים, למרות שיש המון המון ויכוחים קשים ובלתי פתורים במישורים אחרים.
דב חנין: אותה גישה עצמה, אם אתם תפעילו אותה ביישובים ערביים, בדואיים לא מוכרים, תפתור חלק לא מבוטל מהבעיה.
<סער הראל: אז אני רוצה לענות על זה.
<סער הראל: תראו, קודם כל, אי-אפשר להתכחש, זו תופעה אמתית ונכונה, המספרים מדברים בעד עצמם.
<סער הראל: אנחנו צריכים להגיד את זה נכוחה – יש לנו כמות נשירה גדולה, דרך אגב מאפיינת בעיקר כמובן את גילאי התיכון.
דב חנין: ובנות בגילאי תיכון במגזר הערבי הבדואי – קטסטרופה.
<סער הראל: אני אגיד גם על זה מילה, נכון, יש הבדלים מגדריים.
<סער הראל: אבל פה, במגזר הבדואי בדרום, וזה לא דיון רק על הבדואים בדרום כאן, לצערי זה בשני המגדרים בעיה קשה.
<סער הראל: כמובן בקרב בנות לפעמים המצב הרבה יותר קשה.
יעקב מרגי: הרבה יותר קשה.
<סער הראל: אני מבקשת לעשות הפרדה בין תפישות של תשתית, של מבנים, אין ספק.
<סער הראל: אני חושב שהמדינה נדרשת לזה, המשרד נדרש לזה, זה תהליך אחד.
<סער הראל: התהליך השני הוא התהליך הפדגוגי והוא מחייב מאיתנו כל הזמן חשיבה יצירתית.
<סער הראל: אנחנו אפילו בשנה האחרונה, הפעלנו תוכניות ייחודיות מותאמות, חוצות כל מה שאנחנו מכירים מתוך מסגרת רגילה, כמו להפעיל תקציב פעולות ייחודי עם אדם בתוך בית הספר, מכיוון שהרבה פעמים יש למנהל בית הספר קושי גדול עם הרשות שלו ועם הסביבה שסובבת אותו בהקשר של מניעת הנשירה.
<סער הראל: ומה כופים עליו ומה לא כופים עליו ומה הוא יכול לעשות, ולכן נתנו לו כלים פנים בית ספריים, כדי שהוא יוכל לעשות בתוך בית הספר עבודה שאינה קשורה ברשות שהוא נמצא בתוכה, כדי למנוע את אותה נשירה.
<סער הראל: אנחנו מחזקים שם מאוד את ההיבטים המקצועיים והטכנולוגיים, זה תהליך.
<סער הראל: אנחנו מנסים לשדרג שם מאוד את מערכות המעקב שלנו, כדי לתת למנהלי בתי הספר כלים אמתיים, שאתם הם יכולים לייצר סוג של עבודה עם חליפות אישיות.
<סער הראל: למשל, החיבור של ביקור סדיר, קידום נוער ובית ספר היום, להכניס פעולות של קידום נוער לתוך בתי הספר, בדמות גשרים וחממות ורכזי מניעת נשירה, זה חלק מהרצון לטפל בנושא הזה.
<סער הראל: אין ספק שבסופו של דבר, להיבט של התשתיות ולהיבט של המבנה הפיסי, יש משמעות.
<סער הראל: אבל אם רוצים, אני לא רוצה לעבור בטור.
<סער הראל: אני לא רוצה לחכות שיסתיימו להיבנות כל בתי הספר, ורק אז נתחיל לעבוד בהיבט החינוכי.
<סער הראל: אנחנו מבחינתי, אני עובד במקביל.
<סער הראל: זאת אומרת, על אף הקשיים בתשתית, אנחנו מנסים לייצר פתרונות פדגוגיים מותאמים.
<סער הראל: זה קשה מאוד, מורכב מאוד, אנחנו עושים את זה יחד עם השטח עצמו, דרך אגב.
<סער הראל: אנחנו לא באים מלמעלה.
<סער הראל: אנחנו נפגשים באופן קבוע עם מנהלי בתי הספר ואומרים להם – בואו, תעזרו לנו למצוא פתרונות, נהיה אתכם, נבנה מענים משותפים.
<סער הראל: דרך אגב, באותו אופן, אנחנו מפעילים היום תוכנית ייחודית במזרח ירושלים.
יעקב מרגי: אתה יכול לפעול רק עם מנהל בית ספר שקיים, לא עם בית ספר שלא קיים.
<סער הראל: טוב, זה חוזר לעניין התשתית.
<סער הראל: תראו, תשתיות, יש לנו את אותה מצוקה גם במזרח ירושלים, יש מצוקה הרבה פעמים במגזר הערבי בכלל.
<סער הראל: גם פה אנחנו נוקטים באסטרטגיה שאומרת – בואו נבדוק מה הצורך הייחודי וננסה לבנות מענה מותאם לצורך.
<סער הראל: אני יכול להראות באופן רציף על כל מיני דוגמאות ומענים שאנחנו עושים שאנחנו לחלוטין חושבים מחוץ לקופסה, באופן שרואה את הילדים האלה במרכז ומנסה למצוא ולתת להם פתרון.
<סער הראל: אנחנו מחילים תוכניות תוספתיות על ההיבטים השכלתניים.
<סער הראל: אם תשאל אותי אם זה מספיק, אני אגיד – בטח שלא.
יעקב מרגי: אתה יכול להצביע על מגמות בחמש השנים האחרונות?
<סער הראל: אני יכול להתייחס ליותר מחמש שנים.
<סער הראל: קודם כל, במגזר הערבי בכלל, יש ירידה ניכרת באחוזי הנשירה.
יעקב מרגי: מה זה ירידה ניכרת, כמה ניכרת?
<סער הראל: אני יכול להגיד לא מתוך דו"ח של משרד החינוך, כדי שנהיה יותר אובייקטיביים.
יעקב מרגי: תציג לנו.
<סער הראל: אפילו ממכון ברוקדייל.
<סער הראל: עדיין יש אחוז נשירה גבוה.
יוסף ג'בארין: סער, אבל אתה כאילו אומר זה לא נתונים של משרד החינוך, כאילו שזה - - -
יעקב מרגי: לא, הוא מתכוון שלא תחשדו שאנחנו מייפים את הנתונים.
<סער הראל: הנתונים של משרד החינוך.
<סער הראל: אני הבאתי דווקא דו"ח של מכון מוכר, של ברוקדייל, שבודק אותי, כמשרד.
יעקב מרגי: בדיקה אובייקטיבית.
<סער הראל: אני עושה עם עצמי כל הזמן מחקרים ובדיקות, אבל זה אני לעצמי.
מסעוד גנאים: הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ניזונה מהנתונים שלכם?
<סער הראל: הסטטיסטיקה כמובן של הנתונים, נשענת על המסד של משרד החינוך.
יעקב מרגי: תציג לנו את תוצאות המחקר של ברוקדייל.
<סער הראל: המחקר הרבה פעמים נשען על דברים נוספים, על נתוני מהשטח באופן ישיר, דרך נתוני קב"סים וכו'.
<סער הראל: אני יכול לומר שלמשל הם כותבים כאן, במגזר הערבי הם מסתכלים על נתונים משנת 2001 ו- 2002, היו שם 24.4% לעומת 12.9% בשנת 2013 – 2014.
<סער הראל: זה צמצום ניכר.
<סער הראל: אני אומר עוד פעם, הוא לא צמצום שוויוני לאורך כל השדרה של המגזר, כי בבדואים בדרום אנחנו עדיין נמצא מצוקה הרבה יותר גדולה.
<סער הראל: המגמה הזאת היא מגמה נמשכת.
<סער הראל: דרך אגב, אנחנו מוצאים את המגמה הזאת גם בפועל, בשטח, כשאנחנו רואים שהמח"טים, שזה בתי ספר שאמורים לקלוט ילדים שלא השתלבו במקיפים, באים ואומרים – אנחנו לא מקבלים מספיק תלמידים, כי המקיפים מחזיקים אותם בתוכם ועושים מאמץ להכיל.
<סער הראל: אני לא מנסה לצייר פה תמונה ורודה, יש לנו עוד הרבה מאוד עבודה, אנחנו עדיין נמצאים ב- 1.9% במגזר הערבי לעומת 0.9 במגזר היהודי.
<סער הראל: אנחנו צריכים לעשות עבודה ניכרת.
<סער הראל: אבל אני רוצה להתייחס לעוד מגזרים, גם בקרב עולים יש לנו כמובן אחוזים יותר גבוהים.
<סער הראל: יש לנו אפיוני נשירה ייחודיים, למשל בציונות הדתית ובחמ"ד.
<סער הראל: יש שם אפיון הרבה יותר עמוק של נשירה סמויה ואנחנו מנסים להפעיל שם תוכניות ייחודיות ארציות מהשנה.
<סער הראל: אנחנו מפעילים לאורך כל השדרה.
<סער הראל: עם החרדים אנחנו עובדים עמוק, יש לנו איתם לפעמים בעיה של שיתופי פעולה, בנושא של איזה נתונים מסופקים לנו, מי מספר לנו מה.
<סער הראל: יש לנו לפעמים תחושה לא של תקרת זכוכית אלא של רצפה אטומה, שבה אנחנו לא נחשפים לכל הנתונים.
<סער הראל: זה אומר שאנחנו היום מפעילים ביחד אתם, אנחנו מנסים להפעיל קורות קוראים מותאמים.
יעקב מרגי: סער, סליחה, אני יודע שאנחנו עוברים הרבה מושגים.
יעקב מרגי: אני אומר לך, כשאתה מדבר על נשירה סמויה, תוכניות בריאות וטובות מראות שלא יושבים בחדלות מעש, זה נכון.
יעקב מרגי: אבל יש לנו דברים שקיבלנו מהטכנולוגיה.
יעקב מרגי: אינני חוקר ולא איש מקצוע בתחום הזה, אבל נשירה סמויה אפשר לבחון גם במדדים ולבחון את הצוות.
יעקב מרגי: לפני שנגיע לחינוך החרדי ושיתופי הפעולה, אני רוצה להבהיר שזו בעיה שיש לטפל בה ואני לא מסתפק בזה שבאים לוועדות ואומרים – אין לנו פתרון, לא מקבלים את דעתנו.
יעקב מרגי: אנחנו הריבון, אנחנו צריכים להכניס את הידיים ולדחוף אותם.
יעקב מרגי: אבל לא לשם אני חותר.
יעקב מרגי: אם ניקח את מערכת החינוך הממלכתית, שיש לנו את התוכנות ויש לנו את מאגרי המידע, אני רוצה לדעת אם אתם אקטיביים.
יעקב מרגי: זה שהמנהל יציף או הקב"סית תציף, כשהיא תעשה ביקור, או כשיועצת שבוער בקרבה הנושא וכואב לה על ילד או ילדה מסוימים תציף את זה, זה עניין אחד.
יעקב מרגי: השאלה היא אם אתם עושים התערבות יזומה.
יעקב מרגי: עם כל מאגרי המידע שיש, אינני יודע היום אם יש לכם רף של היעדרויות שצריך לצוף.
יעקב מרגי: לא מהמנהלת, לא מהמורה, לא היועצת ולא מהקב"סית שלך.
יעקב מרגי: הקב"סית מבקרת רק אחת לכמה זמן והמפקחת, לא ידוע מתי נראתה שם לאחרונה, סליחה שאני מדבר בקיצוניות, אני משבח איפה שזה טוב, אבל כאן אין צורך, כי הדברים ברורים.
יעקב מרגי: השאלה היא אם אני כריבון, כמשרד ממשלתי, אם אני יודע לקחת את הנתונים האלה בלי שיציפו לי אותם.
<סער הראל: קודם כל – כן, אנחנו יוזמים כל הזמן פעולות אקטיביות.
<סער הראל: אני אתן לך דוגמה.
<סער הראל: המערכת החדשה של הקב"סים, היא מערכת שעד השנה לא ישבה על המצבות של בתי-הספר.
<סער הראל: מצבת זו רשימת תלמידים ומעקב אחרי נוכחות.
יעקב מרגי: עד היום לא ישבה?
<סער הראל: לא ישבה, עד השנה.
יעקב מרגי: מאז שאני בוועדה הזו, אני בתחושה שהמדינה היא בת שלוש או ארבע.
יעקב מרגי: בסדר, מה לעשות?
<סער הראל: השנה שדרגנו מאוד את המערכת הזאת, כדי שהיא תשב על המצבות של בתי הספר.
יעקב מרגי: תוכנת אפיק, שנה וחצי.
יעקב מרגי: מערכת הקב"סים - - -
<סער הראל: אז אנחנו מתקדמים.
<סער הראל: יש מערכת חדשה שנקראת "קבסנט", יושבת על המצבות וזה נולד מתוך הסוגיה הזאת.
<סער הראל: דרך אגב, אני רוצה להוסיף משהו על נשירה סמויה.
<סער הראל: ועוד לפני – אנחנו עושים פעולות אקטיביות בתוכו.
<סער הראל: כל האגף שלי, מרושת במדריכים מנחים לתוך בתי הספר, שנותנים לנו תמונה קבועה.
יעקב מרגי: תן לי, אולי לא הבהרתי את עצמי.
יעקב מרגי: תקשיב – אנחנו יכולים לכלות פה קדנציה שלמה, ואתם עושים מעשים טובים.
יעקב מרגי: אמרתי בפתיח שלי, אני לא יודע עד כמה.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי יש לי את האנשים שלי, זה מקפיץ אותי.
יעקב מרגי: כי עדיין זה אינטראקציה יחד עם הצוות וזה לא שאני פוסל את הצוות - - -
<סער הראל: זה בא ממני, אליו.
יעקב מרגי: בסדר, הוא יורד ממך, אבל בסוף הוא חי בתוך המעטפת של בית הספר והוא, היועצת אומרת לו – התלמיד הזה, תדע לך, לאחרונה כך וכך.
יעקב מרגי: הוא הולך, תופש אותו, מדבר איתו על העישון, מדבר איתו על הכל, מחבק אותו בחצר, הכל.
יעקב מרגי: אבל אני מדבר כרגע, צריכה להיות, אם יש, לא רק, אתה אומר לי שהתחלתם בקטע של נוכחות, בקטע של למידה משמעותית.
יעקב מרגי: תן לי רגע, אנחנו מדברים על נשירה סמויה.
יעקב מרגי: היום המערכת סובלנית לכך שילד יכול לא להיבחן כל השנה בכל המקצועות.
מסעוד גנאים: יש כאלה שמעודדים.
יעקב מרגי: יכול לא להיבחן בשום מקצוע, כל השנה ולא שנה ולא שנתיים והמערכת – סובלנית.
יעקב מרגי: אני צריך לפקח על זה, אני צריך לדעת על אותו ילד.
יעקב מרגי: כי בסוף בסוף אנחנו בידיים איבדנו אותו.
<סער הראל: אני אומר עוד פעם, זה שילוב של כמה מרכיבים.
<סער הראל: זה שילוב של המרכיב הטכנולוגי שיושב על המצבות ועושה מעקב, גם על מערכת השליטה שקיימת בתוך בית הספר וזאת אני אומר כמנהל בית ספר.
<סער הראל: היו לי מערכות שליטה ניכרות בתוך התחום הזה, שיכולת לעקוב.
<סער הראל: זה אחד.
<סער הראל: שתיים, זה הביקור של הקב"ס.
<סער הראל: שלוש, זה אותם מדריכים.
<סער הראל: ארבע – זה גם האמון העמוק שאנחנו צריכים לתת במנהלים כדי לדעת שהם עושים עבודה.
<סער הראל: אני רוצה לתת אולי נתונים בהקשר של הנשירה הסמויה, להגיד גם – לא של משרד החינוך, נתונים גם של מכון ברוקדייל ובדק ופרסם על נשירה סמויה מ- 2014, זה מבוסס על נתונים של פיזה 12.
<סער הראל: לפני כן, אני מבקש לציין שלושה מאפיינים עמוקים שקשורים בנשירה סמויה, כך יודעים להתייחס היום לנשירה סמויה, ברמה בינלאומית – אחד, במובן הקוגניטיבי, ילד שמגיע לכיתה, אבל לא מרגיש שהוא לומד שם משהו משמעותי.
<סער הראל: זה יכול להיות בגלל המורה או בגללו עצמו, זה לא משנה.
<סער הראל: כחוויה, הוא לא חווה שם למידה משמעותית.
<סער הראל: שתיים, ילד שמגיע לבית הספר, אבל מרגיש ניכור בתוך בית הספר, אין לו דמות משמעותית בתוכו.
<סער הראל: ושלוש – זה בהיבט יותר התנהגותי, מגיע או לא מגיע לבית הספר ואם כבר מגיע, נכנס או לא נכנס לשיעורים, שזה ההיבט היותר התנהגותי.
<סער הראל: שני ההיבטים הראשונים הם הרבה יותר איכותניים, ביכולת לשאול ולתשאל אותם ולבדוק אותם.
<סער הראל: ההיבט השלישי הוא באמת היבט כמותי וניתן לראות כמה פעמים הוא הגיע, איך הוא הגיע, לאיזה שיעורים הוא נכנסה.
<סער הראל: קצת על הנתונים בעניין הזה: שימו לב, מתוך הפיזה 2012.
<סער הראל: בדקו פה את שכבת גילאי 15, לא בדקו את כולם, אתא את שכבת גיל 15, שהרבה פעמים זו השכבה היותר קריטית מבחינתנו.
יעקב מרגי: כבר מאוחר, הרכבת יצאה מהרציף.
<סער הראל: אבל בגילאים הצעירים אתה מזהה אפיונים אחרים.
<סער הראל: אנחנו עובדים גם בגילאים הצעירים, אני יכול לתת פה פרישה רחבה ועמוקה של פעולות שאנחנו עושים בגילאים הצעירים.
<סער הראל: אבל המחקר הזה שעליו אני מדבר כרגע, נגע לגיל 15, אצל ברוקדייל.
<סער הראל: 42% מהתלמידים בארץ, דווחו על ניתוק במימד אחד.
<סער הראל: 13% דווחו על ניתוק בשני מימדים והנתון המטריד אותנו יותר זה ה- 3% שדווחו על ניתוק בשני מימדים.
מסעוד גנאים: מה הכוונה מימד אחד או שניים?
<סער הראל: מימד אחד או בקוגניטיבי או ברגשי או בשניהם.
<סער הראל: עכשיו אני מבקש לעשות השוואה ל- OECD, על-מנת להראות לכם.
<סער הראל: זה מחקר של ברוקדייל, לא של משרד החינוך.
<אסף ויוינגר: שהוזמן, אגב, על-ידי הכנסת, על-ידי מרכז המידע של הכנסת.
יוסף ג'בארין: אתם הזמנתם מברוקדייל?
<אסף ויניגר: אנחנו הזמנו.
<סער הראל: כן, כן, נכון מאוד.
<סער הראל: אני רוצה לראות, הנה השוואה ביחס ל- OECD.
<סער הראל: תראו שמצבנו ביחס ל- OECD, זה המדינות החזקות.
יעקב מרגי: סער, אני אתן לך טיפ.
יעקב מרגי: מצגות בכתב גדול, ארבע עד חמש שורות בשקף.
<סער הראל: זה היה קודם עם שלוש שורות וזה חמש.
<סער הראל: שלוש וחמש.