GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: החמור מכל, ואני חוזר ואומר ואי אפשר לטאטא את זה, הוא שהסתבר שהיו התראות.
יעקב מרגי: היה כאן כשל של המשרד.
יעקב מרגי: אנחנו נתייחס בהמשך הדיון לסיכום שהיה בדיון הקודם אבל הדיון היום הוא משהו אחר.
יעקב מרגי: לא יתכן שבית ספר שאמור להיות המקום הכי בטוח לילדים שלנו, קורית חוויה קשה כזו והטיפול הוא רק משטרת ישראל, משרד החינוך מלמעלה ואין מי - אני אומר הכול בהסתייגות ואם זה לא נכון, תקנו אותי – שחושב שצריך לטפל אולי גם בתלמידים שחוו את החוויה, בצוות המורים, בהורים של אותם תלמידים.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להאמין, לא רוצה לחשוב שכך זה ואם זה כך, זה חמור מאוד וגובל, לא רוצה לומר ברשלנות פושעת, בחוסר אחריות משווע של המערכות.
יעקב מרגי: נחנו מדברים על בית ספר.
יעקב מרגי: זה מחויב מציאות בכל מערכת או מסגרת שעוברת חוויה כזאת.
יעקב מרגי: אני אאפשר קודם כל לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין להציג את הנושא ולאחר מכן נשמע מספר דוברים שביקשו להתייחס.
יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע התייחסות של משרד החינוך בסוגיה הזאת.
איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה חבר הכנסת מרגי.
איילת נחמיאס ורבין: אני באמת רוצה להודות לך וגם לחברתי מירב בן ארי.
איילת נחמיאס ורבין: מבחינתנו הפגרה הייתה משהו סמלי, משהו טכני.
יעקב מרגי: הייתה פגרה?
איילת נחמיאס ורבין: אני מרגישה צורך להגיד את זה דווקא כאן בוועדת החינוך כי הוועדה הזאת עבדה באופן אינטנסיבי גם בפגרה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להתנצל בפני ההורים בבית ספר "נעמי שמר".
איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת לבקש מחילה.
יעקב מרגי: אני מבקש לא לציין שמות של קטינים.
יעקב מרגי: אם הורים לא רוצים, לא לציין את שמם.
<קריאה: גם של ההורים שלהם.
יעקב מרגי: אנחנו מראש מודיעים שבפרוטוקול לא נציין את השמות.
מירב בן ארי: ישיבת הוועדה מצולמת.
<יהודית גידלי: כן, אבל התלמידים לא כאן וגם לא השמות.
יעקב מרגי: תשתדלו לא לציין שמות.
איילת נחמיאס ורבין: אני חוזרת לדבריי.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לבקש מחילה מההורים בבית ספר "נעמי שמר" ואפילו מחילה גדולה.
איילת נחמיאס ורבין: כאשר הפרשה פרצה בתחילת יוני, אני לא הייתי מסוגלת להתעסק בה.
איילת נחמיאס ורבין: לא הייתי מסוגלת לגעת בה.
איילת נחמיאס ורבין: זאת פרשה שחשוב שכולנו נדון בה כחברי כנסת, שנתייחס אליה, שנבין איך קרה דבר כזה ואת כל השאלות ששאלתי, אני תכף אתייחס אליהן.
איילת נחמיאס ורבין: רציתי שיהיה ברור שוועדת החינוך של הכנסת היא זו ששואלת את השאלות הקשות ולא חברת כנסת אחת.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להתנצל בפניכם.
איילת נחמיאס ורבין: כאימא לילדים במערכת החינוך בישראל, אני פשוט פחדתי לגעת בזה.
איילת נחמיאס ורבין: זה כל כך הבהיל אותי, חבר הכנסת מרגי, שלא הייתי מסוגלת לגעת בזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני אפילו חושבת שאמרתי לך את זה בשיחתנו הטלפונית האחרונה בעניין.
איילת נחמיאס ורבין: פשוט פחדתי לגעת בזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת מכם מחילה.
איילת נחמיאס ורבין: אני התחלתי ללמוד את הפרשה בצורה קצת עקומה.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא מדברת כרגע על החשיפה התקשורתית אלא בכלל.
איילת נחמיאס ורבין: ניגשו אלי שתי אימהות וביקשו לדון בכל הסוגיה של מורים ממלאי מקום במערכת החינוך.
איילת נחמיאס ורבין: התחלתי לבדוק את כל הנושא של מורים ממלאי מקום.
איילת נחמיאס ורבין: אני תכף אתייחס לנושא של מהירות התגובה של משרד החינוך בנושאים כאלה שהיא מאוד מאוד מטרידה אותי ואני מניחה שגם את יושב ראש הוועדה.
איילת נחמיאס ורבין: התחלתי להתעסק בזה דרך העניין הזה של כמה מורים מחליפים יש במערכת, כמה שעות נדרשות במערכת, איזה סוג מורים מחליפים מגיעים למערכת ואיך מטפלים בעניין הזה.
איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שאנחנו בכלל צריכים לעזור למשרד החינוך בעניין הזה כי יש בעיה בגיוס מורים במדינת ישראל וזאת תופעה כזאת שאנחנו לא יכולים לעמוד מנגד.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אז פגשתי אימהות לילדות שנפגעו.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להתייחס למשהו ולהוריד אותו מסדר היום.
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שיש מורכבות פוליטית בבית הספר.
איילת נחמיאס ורבין: יש מערכות יחסים מורכבות בין הורים בבית הספר.
<קריאה: בינם לבין עצמם.
יעקב מרגי: אני לא מביא את זה לשולחן.
איילת נחמיאס ורבין: בינם לבין עצמם.
איילת נחמיאס ורבין: תאמינו לי שמה שאני שאלתי את משרד החינוך, בשום צורה לא קשור לזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני סיננתי מבין השאלות של ההורים שהועברו אלי את השאלות שחשבתי שאולי מישהו יכול לחשוב שזה מה שנפל בהן.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא מתייחסת לפוליטיקה הפנים ארגונית של בית הספר.
איילת נחמיאס ורבין: היא לא מעניינת אותי.
איילת נחמיאס ורבין: אותי מעניין איך התקבל מורה כזה למערכת, איך התקבל מורה כזה שהיה חסום במערכת, איך עקפו את המערכת.
איילת נחמיאס ורבין: אותי מעניין מה קרה מרגע שגילו שהמורה הזה הוא מורה פדופיל, איזה יחס הילדים קיבלו, ואגב, למען הסר ספק, אני יודעת מה מערכת החינוך עושה.
איילת נחמיאס ורבין: אותי מעניין איזה טיפול קיבלו הילדים, איזה טיפול קיבלו ההורים, מה עשתה המנהלת כדי לטפל במרקם הבית ספרי שבכלל אין ויכוח על כך שהוא נפגע מעצם זה שהיה אירוע כזה, גם אם כולם היו בסדר.
איילת נחמיאס ורבין: משהו קרה כאן, משהו מאוד מאוד מטלטל וזה לא יכול לעבור ככה.
איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת מרגי, אני הייתי בקשר עם ההורים בחודש וחצי האחרונים באופן אינטנסיבי כי מדי פעם הייתי חוטפת צמרמורת ואז הייתי אומרת שאני צריכה להתקשר לאימהות.
איילת נחמיאס ורבין: כי מי שליווה אי פעם בחיים שלו נפגעות תקיפה מינית, ובוודאי כאשר מדובר בילדות רכות בשנים, יודע שמדובר בתהליך.
איילת נחמיאס ורבין: זה שהיום למשל היה בסדר והילדה הסכימה ללכת לבית הספר, לא אומר שגם מחר יהיה בסדר.
איילת נחמיאס ורבין: התקשרתי אליהן והסיבה שהיה לי חשוב להעביר לך את המכתב המסודר מאוד מאוד הזה ולבקש ממך לקיים דיון היא כי הילדות במצב מאוד מאוד, מאוד, מאוד קשה.
איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד עוד משהו.
איילת נחמיאס ורבין: בתוך התהליך, פתאום יש ספקות בשאלה האם גם ילדים, בנים, נפגעו.
איילת נחמיאס ורבין: כלומר, ממשיכות לצוף שאלות שאני לא לגמרי בטוחה שהמערכת נכונה מספיק להתמודד אתן.
איילת נחמיאס ורבין: זה רגע מבחן מאוד מאוד קשה למערכת החינוך ואני לא בטוחה שחווינו הרבה רגעי מבחן כל כך קשים.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שיהיה לכם ברור לגמרי שכאימא בישראל, אבל גם אם לא הייתי אימא לילדים בישראל, המחשבה שמורה יכול להיכנס דרך מערכות החינוך מבלי לעבור שום משוכות, מבלי שמישהו יודע משהו על עברו, היא בלתי נסבלת ואם נדרש תיקון חקיקה לעניין הזה, אנחנו גם נעשה תיקוני חקיקה בעניין הזה.
יעקב מרגי: יש חקיקה.
יעקב מרגי: זה משהו אירוני.
יעקב מרגי: אני לתומי אמרתי שברוך השם יש לנו חוק שמונע העסקת עברייני מין במוסדות חינוך.
יעקב מרגי: אמרתי שנשלים את התמונה.
יעקב מרגי: במושב הקודם חוקקתי חוק לגבי עובדי שירות שהם לא עובדי חינוך.
יעקב מרגי: מסתבר שהשער עוד פתוח.
יעקב מרגי: אני הלכתי לחסום את זה.
איילת נחמיאס ורבין: כל הזמן נדמה לי שאנחנו מצמצמים את הפתח בדלת, אבל מסתבר שהפתח עדיין קיים.
איילת נחמיאס ורבין: לכן רגע המבחן הזה של המערכת הוא רגע מבחן כל כך קריטי, משום שכל מי שיודע משהו על ההורים האלה, יודע שההורים האלה בסך הכול מחפשים איך להחזיר את הילדים שלהם לשגרה.
איילת נחמיאס ורבין: כל הורה במדינת ישראל חייב לדעת שהוא שולח את הילדים שלו למקום שבו עושים כל מאמץ כדי שמורה כזה לא יהיה במערכת.
איילת נחמיאס ורבין: המורה הזה היה חסום במערכת.
איילת נחמיאס ורבין: הוא היה חסום.
איילת נחמיאס ורבין: איך עקפו את החסימה?
איילת נחמיאס ורבין: איך הגיעו למצב שאפשר בכלל היה לעקוף את החסימה?
איילת נחמיאס ורבין: אז מגלים בדיעבד שכן הייתה שם הטרדה מינית.
איילת נחמיאס ורבין: זה דיון שהוא מאוד קשה לנו.
איילת נחמיאס ורבין: אני בטוחה שמערכת החינוך, ויושבים כאן הנציגים שלה, תתייחס.
יעקב מרגי: בהמשך נשמע אותם.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מאוד סומכים עליכם אבל אני רוצה שההורים שיושבים כאן גם יחזרו לסמוך עליכם.
יעקב מרגי: הורים מבית הספר "נעמי שמר".
<עומרי: אנחנו רוצים מאוד מאוד להודות, גם לאיילת וגם לך כבוד היושב ראש, על הדיון הזה.
<עומרי: זה דיון מאוד חשוב ולצערי אני אפילו אומר שהוא לא מובן מאליו כי לקח לנו לא מעט זמן להגיע לדיון הזה וארבע התרעות שנתנו.
<עומרי: זאת גם טעות שלנו עד שהגענו אליך.
<עומרי: אם כן, קודם כל, באמת תודה רבה.
<עומרי: לגבי מה שאמרת אתה ומה שאמרה איילת.
<עומרי: זה אולי הסיכום הכי טוב שאנחנו היינו יכולים לומר אבל אני אנסה קצת להרחיב.
<עומרי: אנחנו מדברים כאן על מורה מחליף.
<עומרי: המורה המחליף הזה חינך שתי כיתות במשך שנה וחצי בבית ספר "נעמי שמר".
<עומרי: זה לא מורה שעבד שעתיים-שלוש.
<עומרי: במשך שנה וחצי, שמונה חודשים הוא היה מחנך בכיתה ב2 בזמנו, היום כיתה ג2.
<עומרי: מורה מחנך.
<עומרי: לא נעים להגיד בפורום הזה, אבל זה מה שקרה.
<עומרי: המורה הזה במשך שמונה חודשים ישב בכל פורום אפשרי והכניס אצבעות לגוף הפרטי של בנים ובנות.
<עומרי: במשך שמונה חודשים, עשה זאת מאות פעמים.
<עומרי: קשה לשמוע.
<עומרי: הילדות עברו את זה וגם הילדים עברו את זה.
<עומרי: ילדים שעד היום לא נרדמים בלילה.
<עומרי: ילד עומד, נפל לו משהו על הרצפה, אימא שלו אומרת לו תרים את זה – אני מדבר על מקרה מלפני שבוע – והוא אומר שהוא מפחד להתכופף כדי שלא יגעו בו.
<עומרי: עוד דבר שקרה לפני שבוע.
<עומרי: קיבלנו מסמך מהשירות הפסיכולוגי לחתום עליו שאנחנו מסכימים לטיפול.
<עומרי: כלומר, עד עכשיו לא היה טיפול.
<עומרי: לא חתמנו על שום מסמך, לא קיבלנו שום מסמך, מסמך שבלעדיו אסור לתצפת על ילדים.
<עומרי: לשירות הפסיכולוגי עד עכשיו אסור היה לתצפת.
<עומרי: לא לדבר, לא לטפל, לא כלום, לא לתצפת על הילדים.
<עומרי: הם אפילו לא העבירו לנו את המסמך של התחלת הטיפול אותו קיבלנו לפני שבוע, חמישה חודשים אחרי.
<עומרי: הילדים האלה בינתיים עברו טיפול פרטי מן הסתם כי הבנו שאין לנו על מי לסמוך.
<עומרי: אמרה איילת שאנחנו רוצים להחזיר את האמון במשרד החינוך ואכן אנחנו מאוד רוצים אבל אין לנו על מי לסמוך.
<עומרי: חמישה חודשים הילדים לא קיבלו טיפול עת צעקנו, בכינו ודיברנו.
<עומרי: עשינו הכול.
<עומרי: ביקשנו שיטפלו בילדים ואחרי כן תטפלו בשאר ילדי בתי הספר כי גם הם עברו חוויה.
<עומרי: יש לי ילד בכיתה אחרת בבית הספר הזה, נפגע לא פחות.
<עומרי: טפלו בהורים.
<עומרי: ההורים צריכים לדעת מה לעשות.
<עומרי: ביקשנו הנחיות איך לטפל בילדים, על מה לדבר עם הילדים.
<עומרי: נכנסה מנהלת בית הספר יום אחרי האירוע ואמרה לילדים: אל תדברו על המקרה הזה, זאת שמועה ואסור לדבר על זה.
<קריאה: בלי שעדכנו את ההורים קודם לכן.
<עומרי: המנהלת הנחתה את הילדים ואת הנפגעות לא לדבר.
<עומרי: ילדות שהגיעו לחקירה במכון לין, אמרו שאסור לדבר, המנהלת לא מרשה.
<עומרי: ילדים שהגיעו הביתה, אנחנו גילינו את זה במקרה דרך העיתונות.
<עומרי: מבית הספר לא קיבלנו הודעה רק בערב באיזה מייל צדדי קיבלנו הודעה, מה שהתפוצץ ב-6:30 בבוקר.
<עומרי: הגיעו ילדים הביתה, דיברנו אתם, מה היה, מה קרה, רצינו להבין, אבל אמרו לנו שאסור לדבר, המנהלת לא מרשה.
<עומרי: ילדים הלכו לצחוק על הנפגעות.
יעקב מרגי: אתה יודע מה אתה מזכיר לי?
יעקב מרגי: אני לא אומר את זה בהומור.
יעקב מרגי: כשהתפוצצה פרשת ואנונו, אני עבדתי שם, קראו לנו ואמרו שמבקשים מאתנו לא לדבר.
יעקב מרגי: סוד הגרעין.
<עומרי: אצלנו אין סוד גרעין אבל גם אסור לדבר.
<עומרי: ילדים שהחליטו שאסור להם לדבר על זה כי המנהלת אמרה.
<עומרי: בזה אני אסכם את נושא המנהלת ואעבור לדברים הבאים.
<עומרי: אני יכול לתת כאן פרטים במשך חמש שעות.
<עומרי: אין לנו זמן.
יעקב מרגי: גם לא בדקות הקרובות.
<עומרי: המנהלת מבחינה ניהולית כשלה כישלון גדול אחרי הפרשה, לא בזיהוי אלא אחרי, בטיפול.
<עומרי: יש כרגע שבר ענק בין הנהלת בית הספר לבין ההורים.
יעקב מרגי: עד לפרשה הייתם מרוצים ממנה?
<עומרי: אני לא מדבר על אירועים מהעבר.
<עומרי: יש כאלה שיגידו כן ויש כאלה שיגידו לא.
<עומרי: אני הייתי מרוצה.
<עומרי: לגבי משרד החינוך.
<עומרי: משרד החינוך הכניס לנו פדופיל לבית הספר, הכניס לנו בצורה אקטיבית.
<עומרי: היה פדופיל בבית ספר בראשון לציון.
<עומרי: גילו את זה, ידעו את זה, הפסיקו את העסקתו על רקע זה שהוא פדופיל וחסמו אותו במערכת השכר ואז אמרו לו בוא תעבוד בתל אביב.
<עומרי: הכניסו אותו בצורה אקטיבית.
<עומרי: מישהו פתח את החסימה הזאת, מישהו העסיק אותו, מישהו שילם לו שכר.
יעקב מרגי: וצריך לחקור אותו.
<עומרי: כל הכתובות האלה, זה משרד החינוך.
<עומרי: צריך לחקור את זה.
<עומרי: אמרת שיש כאן רשלנות, אמרת שיש כאן חוסר אחריות - - -
יעקב מרגי: בררתי את המילים שלי.
<עומרי: אני לא.
<עומרי: יש כאן אחריות פלילית.
יעקב מרגי: יכול להיות שיש פן פלילי שצריך לחקור.
יעקב מרגי: לא פוסל את זה על הסף.
<עומרי: מעבר לזה, בפגישה עם חיה שיטאי שיושבת כאן גילינו שיש מאות מורים חסומים שמועסקים במערכת.
<עומרי: זה דבר שכל הורה במדינת ישראל צריך להפסיק לישון בלילה.
<יפעת: מה שקרה בבית ספרנו זה מחדל יום הכיפורים של מערכת החינוך ואני מקווה שכולכם מבינים את זה.
<יפעת: במשך שמונה וחצי חודשים בתוך שטח בית הספר, בתוך כיתה, מורה, איש מטעם משרד החינוך ששימש כמחנך של הכיתה, תקף מינית בנים ובנות באופן יום יומי.
<יפעת: המורה הזה, העירו לו.
<יפעת: המנהלת העירה לו.
<יפעת: היא הודתה שהיא העירה לו.
<יפעת: מורות העירו לו וכלום לא קרה.
<יפעת: חלפו ארבעה וחצי חודשים מאז האירוע, אף אחד לא יודע מה קרה.
<יפעת: אנחנו מנסים – לפני שנחפש אשמים – לדעת מה קרה.
<יפעת: פנינו למשרד החינוך שלא ענה ולא הגיב עד אשר השבתנו את בית הספר על 600 התלמידים שבו.
<יפעת: רק 15 מתוכם הגיעו לבית הספר.
<יפעת: עד אשר זה לא קרה, משרד החינוך לא הסכים להיפגש אתנו.
<יפעת: נפגש אתנו, לא מוציא פרוטוקולים.
<יפעת: אנחנו שאלנו - רשימה של שאלות שהועברה לחיה – מה קרה.
<יפעת: איך יכול להיות שהוא חסום והוא השתחרר מהחסימה?
<יפעת: איך יכול להיות שהעיפו אותו מבית ספר בראשון לציון בגלל תקיפה מינית והעבירו אותו לתל אביב?
<יפעת: האם המנהלת – היא קיבלה את כל האישורים – קיבלה אישור העסקה.
<יפעת: האם היא קיבלה עליו המלצות?
<יפעת: אנחנו בסך הכול רוצים לדעת מה קרה.
<יפעת: מעבר לזה שאנחנו לא יודעים מה קרה, אנחנו גם לא יודעים מה אתם עושים כדי שזה לא יקרה שוב.
<יפעת: אם הבת שלי בכיתה ג' שואלת אותי אם יכול להגיע אדם כמו שאול לבית ספר, אין לי שום יכולת להגיד לה לא כי אני לא יודעת.
<יפעת: אתם יודעים, יש תחקיר על ירי בשוגג, עושים תחקיר אבל איפה התחקיר שלכם?
<יפעת: המטרה שלי ובקשתי מהוועדה הזאת היא שתקום ועדה חיצונית אובייקטיבית שתבדוק מה קרה ומה עושים כדי שדבר כזה לא יקרה שוב, לא רק בבית הספר שלנו אלא בשום בית ספר בארץ.
יעקב מרגי: יכול להיות שהייתם בהלם.
יעקב מרגי: כשקיימנו כאן דיון, לא שמענו את הקול שלכם.
יעקב מרגי: אני מרגיש עכשיו תחושה של החמצה.
יעקב מרגי: אני כיושב ראש ועדה, היה לי כלי ודיון בוועדת החינוך של הכנסת הוא משאב רציני שיש לו משמעות ויש לו גם שיניים, נקרא לזה כך.
יעקב מרגי: היה כאן דיון רציני עם משטרת ישראל ומשרד החינוך על העסקת מורים.
יעקב מרגי: איך אני החמצתי, איך אתם החמצתם את הדיון הזה?
<יפעת: זה היה שבוע אחרי שהתגלתה הפרשה.
<יפעת: ההורים, מה שהם עברו, אתה צריך להבין.
<יפעת: אתה מבין ששלחת את הילד שלך מיוזמתך למקום שכל יום מתעללים בו מינית.
יעקב מרגי: לא באתי בהאשמה.
<יפעת: אחרי השביתה, בבית הספר החליטו סוף סוף להיפגש עם חלק המהורים.
<קריאה: מי זה החליטו?
<יפעת: משרד החינוך.
<יפעת: עד אז פנו אליו וחלק כן הסכימו וחלק לא הסכימו להיפגש.
<יפעת: צריך כאן טיפול לא רק לילדי הכיתה אלא לכל בית הספר.
<יפעת: כן.
יעקב מרגי: מנהלת מחוז תל אביב במשרד החינוך, הרגשתם שהיא משתפת אתכם פעולה או שהיא חוסמת?
<יפעת: אני רוצה לתת לעומרי לענות על זה.
<עומרי: משתפת פעולה, זה 180 מעלות ממה שקיבלנו.
יעקב מרגי: לא הבנתי את התשובה.
מירב בן ארי: לא שיתפה פעולה.
<עומרי: אנחנו שלחנו מכתבים, ביקשנו פגישות.
<עומרי: חד משמעית – לא.
יעקב מרגי: נראה לך שהיא גם שימשה כחסם מול המשרד?
<עומרי: שימשה בעבר והיא עדיין משמשת.
יעקב מרגי: אתה מבין למה יש חד גדיא באגדה?
יעקב מרגי: אף אחד לא מבין מה הקשר בין חד גדיא לאגדה.
יעקב מרגי: מה קורה בין המורה למנהל, המנהל ומפקח בית הספר, עד שהוא מגיע למשרד החינוך.
<עומרי: כבוד היושב ראש, חשוב לי להגיד משפט אחד בהקשר הזה.
<עומרי: אנחנו שלחנו מכתב לפני הפגישה עם 16 שאלות שכל אחת מהשאלות האלה, אם היא הייתה נבדקת לפני, הייתה מונעת את המקרה הזה.
<עומרי: שאלנו למה לא נבדק לפני כן, ומה התשובות?
<עומרי: עד היום, במשך חודש וחצי, אחרי שהבטיחו לנו תשובות תוך שבוע, אנחנו מחכים לתשובה.
מירב בן ארי: מה קרה בבית הספר יום אחרי השביתה?
<יפעת: לא קרה כלום.
<יפעת: יש ניסיונות להשתיק אותנו, לבוא ולומר לנו שאנחנו פוגעים בבית הספר.
<יפעת: יש כאן ניסיון להשתיק ולטייח כאשר הדגל של משרד החינוך ושל בית הספר הוא שרוצים להמשיך כאילו כלום לא קרה.
<דפנה: אני אענה לך על השאלה ששאלת את יפעת.
יעקב מרגי: שאלתי גם את עצמי ולא רק את יפעת.
<דפנה: אני אימא לילדה בכיתה.
<דפנה: אני בחודש הראשון אחרי שגיליתי מה שגיליתי – אגב, בזכות אימא ולא בזכות איזושהי ערנות ואיזשהו משהו שבא מבית הספר – היינו בהלם.
<דפנה: אנחנו ניסינו להבין איך לעזור לילדים ומה לעשות עם הילדים.
<דפנה: יתרה מכך, גם כשקמו קולות מתוך כיתות אחרות שזה לא בסדר, שהמנהלת לא בסדר, שמשרד החינוך לא בסדר, אני השתקתי את הקולות.
<דפנה: אני יצאתי מקבוצת הווטסאפ כי אנחנו טיפלנו בעצמנו.
<דפנה: לאחר מכן ניסינו לפנות, במהלך כל הקיץ, לעירייה, למשרד החינוך, כי זה מה שאנחנו יודעים.
<דפנה: אנחנו לא עובדים בזה, אנחנו לא מבינים למי לפנות.
<דפנה: רק אחר כך התחילו כל מיני הורים ואנשים אליהם פנינו לומר למה לא פניתם לזה ולמה לא פניתם לזה.
איילת נחמיאס ורבין: גם אני הייתי קצת אשמה בזה.
<דפנה: מאז, דרך אגב, אנחנו עובדים בזה בחצי משרה, כל ההורים.
<דפנה: אני רוצה לומר בנוסף לכל מה שנאמר כאן שאנחנו כן צריכים לדעתי לדבר גם על מה שקרה, גם על האחריות של מנהל לגבי העסקה וגם לגבי אחריות המנהל לגבי מה שקורה במהלך שמונה חודשים כאשר יש פגיעה יום יומית.
<דפנה: ערנות של מנהל שאמור לדעת מה קורה בבית הספר שלו והאחריות שלו.
<דפנה: אנחנו כן צריכים לדבר על הנושא של המורה החסום ואיך מורה שחסרה לו השתלמות ומורה שהוא חסום בגלל שיש חשד שהוא פדופיל, נמצאים באותה קטגוריה.
<דפנה: מי היה אחראי להודיע למנהלת בית הספר ולמשרד החינוך, ואיך זה לא עבר, שהוא הושע במהלך העבודה שלו במעשה אינוס.
<דפנה: הפרקליטות אמרה לנו שמה שקרה כאן היום, זה תקדים במערכת החינוך החילונית.
<דפנה: כזה דבר עוד לא היה.
<דפנה: אנחנו לא שמענו אף אחד.
יעקב מרגי: אמרת חילונית.
יעקב מרגי: תורידי את המילה חילונית.
יעקב מרגי: זה קורה במערכות חינוך אחרות.
<דפנה: אני יודעת שזה קורה.
<דפנה: זה מה שהפרקליטות אמרה.
<דפנה: למה שקרה קוראים מעשה אינוס פומבי כי כל הילדים נפגעו, גם הילדים, הבנים והבנות, שנפגעו פיזית, גם הילדים שראו ולא מבינים, גם הילדים ששמעו וגם ההורים והמשפחות.
<דפנה: שום דבר לא עובר עלינו מאז בשקט.
<דפנה: כך צריך לראות את זה.
<דפנה: אנחנו לא קיבלנו עזרה.
<דפנה: אנחנו משתמשים בעזרה פרטית.
<דפנה: גם עכשיו כאשר כבר מציעים לנו עזרה, זה תחת זה שאנחנו נחתום שהילדים שלנו יהיו מקועקעים לעד כמי שהיה תחת טיפול פסיכולוגי בגלל פדופיל, מה שיכול להשליך עליהם גם על עתידם מתי שהוא.
<דפנה: אם הם ירצו להתקבל לצבא לאיזושהי יחידה או לעבודה מסוימת, זה עלול לצאת.
<דפנה: זה לא מקובל עלי.
<דפנה: זה מאוד חשוב שיהיה טיפול.
<דפנה: הקבוצה לא מתפקדת, המורה לא קיבלה הנחיות.
<דפנה: המחנכת החדשה והטובה לא קיבלה הנחיות מה לעשות.
<דפנה: היום יש לנו כאן איזושהי התפוצצות כמו אתמול לדוגמה.
<דפנה: בנים צעקו על הפדופיל שאול המלך, שאול המלך, ואתם יכולים לתאר לעצמכם שהבנות והבנים שנפגעו לא יודעים איך לאכול את זה.
<דפנה: אנחנו לא קיבלנו כל דיווח מבית הספר ושום דבר לא נעשה.
יעקב מרגי: זה רק מחזק את זה שהיה צריך לפעול עוד קודם לכן.
<דפנה: אני חייבת לציין עוד משהו בנושא תפקוד המנהלת.
יעקב מרגי: בפרשה.
<דפנה: בפרשה.
<דפנה: מעבר לכל מה שנאמר עד עכשיו, המנהלת, לפי מה שאנחנו הבנו מנציגי משרד החינוך, מחיה ומנציגת העירייה, היא הודיעה להן שהכול בסדר והכול בטיפול.
<דפנה: הן בפעם הראשונה שפגשנו אותן שמעו שאף פעם המנהלת לא הרימה אלי טלפון לשאול מה שלום הבת שלי ואם אנחנו מתמודדים ואם אנחנו רוצים עזרה או להיפגש.
<דפנה: היא סגרה את אתר בית הספר, היא לא קיימה אספות הורים, היא כן לקחה עורך דין ואיש יחסי ציבור.
<דפנה: היא לא הסכימה בתחילת השנה, עד להנחיה ממשרד החינוך, להיפגש עם נציגי ההורים של הכיתה.
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, פגשתי חלק מההורים, כולל היושבים כאן, וכן דיברתי עם משרד החינוך, עם הגברת שיטאי, כמה וכמה פעמים.
מאיר כהן: ראשית, אני הצעתי להורים, ואני מציע שוב, לעשות הכול, וגם למשרד החינוך, כדי להחזיר את בית הספר לשגרה.
מאיר כהן: אני חושב שמה שעובר על הילדים שם הוא קשה מנשוא.
מאיר כהן: אם יכולתי להגדיר את זה במילה אחת, חוסר השקיפות של המשרד הוא הסיבה לכל דבר.
מאיר כהן: ניהלתי בית ספר הרבה מאוד שנים.
מאיר כהן: זה לא יום הכיפורים.
מאיר כהן: היו דברים כאלה.
<קריאה: כיתה שלמה?
יעקב מרגי: אל תתווכחו על סמנטיקה.
מאיר כהן: כאשר דברים כאלה קרו, וזה טראומתי, טרגי וקשה מאוד, ישר דאגו האנשים שהיו במשרד החינוך, לפחות אלה שעבדו מולי, להפוך את ההורים לשותפים מלאים.
מאיר כהן: אלה לא שני מחנות של הורים כנגד בית הספר.
מאיר כהן: בית הספר ומשרד החינוך אימצו אליהם את ההורים ואמרו שאתם הנפגעים, אתם והילדים שלכם, שבו אתנו בשולחן, אנחנו ביחד בודקים את הנושא הזה בשקיפות מלאה ועליונה ושום דבר לא יוסתר.
מאיר כהן: ברגע ששום דבר לא מוסתר, הכול מתפרק כי התחושה הצודקת של ההורים, ואני חייב להגיד זאת, היא שהם לא מקבלים תשובות.
מאיר כהן: משרד החינוך, אחרי חמישה חודשים - גם אם הדבר הזה נחקר במשטרה ועדיין אין סגירה סופית של החקירה – היה צריך להניח על שולחנם של ההורים דוח בשקיפות מלאה כאשר בדוח כתוב מה קרה, מה הם עושים, איך מטפלים בכיתה, איך מטפלים בילדים, איך מטפלים בבית הספר.
יעקב מרגי: מאיר, ברשותך, אנחנו במושב הרביעי.
יעקב מרגי: קיימנו דיון על המעשה הטרגי בכפר סבא של אותה תלמידה שהתאבדה.
יעקב מרגי: עדיין לא קיבלנו תשובות.
יעקב מרגי: כרמיאל, כפר הנוער, לא קיבלנו.
יעקב מרגי: סוגיית ועדות הבדיקה של משרד החינוך טעונה בדיקה.
מאיר כהן: אוסיף עוד משפט.
מאיר כהן: כמדומני שאמרתי לגברת שיטאי שאני חייב לציין שכשהתקשרתי אליה ב-11:00 בלילה, היא ענתה לי, כך גם בבוקר וגם בצהרים, ולא הסתירה דבר ממני כחבר כנסת.
מאיר כהן: אני חייב לומר שההורים האלה הם לא האויבים של משרד החינוך ואני אומר את זה לאנשי משרד החינוך ובוודאי זה צריך להיאמר גם בוועדת החינוך.
מאיר כהן: הורים שבאים ואומרים שהילדים שלנו נפגעים ואנחנו, זכותנו הבלעדית, זה חוק היסוד הראשון, לדעת איך אתם מטפלים, שלחנו את הילדים למרחב הכי בטוח.
מאיר כהן: לכן אני עדיין אומר למשרד החינוך שלא תהיינה מחשבות מה יעשו ההורים או לא יעשו ההורים, זכותם לעשות מה שהם רוצים.
מאיר כהן: אם ההורים חושבים שאחרי שהפרשה הזאת, אחרי שקיבלו את כל הדוחות, יש להם דרכי פעולה, ראשית, למוסס את השבר הזה בין ההורים לבין המנהלת ולראות מה עושים.
מאיר כהן: יש שבר גדול מאוד בין ההורים לבין המנהלת למרות שאני מסכים אתך שיש פוליטיקה.
איילת נחמיאס ורבין: המשרד מתנהג כאילו יש לו מה להסתיר.
מאיר כהן: אני פונה לגברת שיטאי ששמעתי שיש לה הרבה מאוד ניסיון.
מאיר כהן: הסיפור הוא סיפור של שקיפות.
מאיר כהן: מחר בבוקר לקרוא להורים ואם יש דוח שכותבים אותו, לפרוס את ממצאי הדוח כבר עכשיו בפני ההורים ולתת להורים את האפשרות לערער על הדוח הזה, להגיד שבדוח הזה יש דברים שחסרים בו ודברים שאנחנו רוצים כהורים.
מאיר כהן: פרק שלם של הדוח צריך להיכתב על ידי ההורים כי ההורים הם אלה שרואים את הילדים שלהם כשהם מגיעים הביתה.
מאיר כהן: זה פרק שצריך להיות בדוח של משרד החינוך.
מאיר כהן: להפתעתי הרבה הבוקר אני שומע שבעצם רק עכשיו שפ"י ביקש מכם לחתום.
מאיר כהן: אני הייתי בטוח שזה צעד שיעשו הרבה לפני.
איילת נחמיאס ורבין: יושב ראש הוועדה העביר למשרד החינוך מכתב לפני חודש עם 13 שאלות פשוטות ולא מסובכות.
איילת נחמיאס ורבין: איך יכול להיות שלא הגיעה תשובה?
יעקב מרגי: כדי שיענו לי, הייתי צריך לשלוח מכתב עם שתי שאלות.
<עומרי: איך ולמה.
איילת נחמיאס ורבין: אלה היו שאלות פשוטות.
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין את מעטה החשאיות והסודיות.
יעקב מרגי: הכול לכאורה.
מירב בן ארי: צריך לעשות כאן איזון ולשמוע תוך כדי את המשרד.
מירב בן ארי: אני אומרת לך שבישיבה הקודמת הם דיברו בשתי הדקות האחרונות ולא הבנתי כלום.
יעקב מרגי: הפעם הם יקבלו מספיק זמן.
מירב בן ארי: תן להם לדבר לחילופין אתנו ועם ההורים.
יעקב מרגי: אין לנו הרבה דוברים.
מירב בן ארי: אני אומרת לך שזה מאוד חשוב כי הנקודה של ההורים ברורה.
מירב בן ארי: ההורים כאן משום מה נכנסו לאיזה מבצע של השב"כ.
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין מה מעטה החשאיות.
מירב בן ארי: יש בעיה, צריך לדבר עליה.
מירב בן ארי: אני חייבת לומר לכם שהנושא הזה של עובדים בחינוך, ברווחה, ברפואה, שהרבה פעמים רק בדיקת דופק מספיקה לפני שהם נכנסים למערכות, אנחנו נתקלים בזה בכל ועדות הכנסת, מאחיות, מטפלים וכולי.
מירב בן ארי: בעיני הכבוד מונח בכל מקום שעוסקים בחסרי ישע אבל כאשר עוסקים בתלמידים צריך להיות הרבה יותר גבוה מהכול.
מירב בן ארי: הדבר שהכי מטריד אותי הוא מה לומר לאנשים האלה.
מירב בן ארי: בית הספר עבר טראומה, ההורים עברו טראומה.
מירב בן ארי: קטונתי, אני לא מנהלת בית ספר ולא הייתי מנהלת בית ספר.
מירב בן ארי: אני תמיד מספרת שעשר שנים ניהלתי מרכזי נוער בסיכון ועבדתי מול בתי הספר.
מירב בן ארי: הדבר הכי חשוב בניהול מערכות חינוך הוא פתיחות והיכולת להכיל את המצב הזה של ההורים.
מירב בן ארי: אני מאוד מאוד מקווה שיש לכם איזשהו הסבר אבל ההסבר הכי טוב שיהיה הוא לא להניח את ההיסטוריה בצד.
מירב בן ארי: מה שכן, ואני מאוד מקווה שאנחנו נלמד, כי זה לא לכאורה אלא יש כבר תהליך מול המשטרה ואני חושבת שדבר ראשון זה כיבוי שריפה, ואני הייתי לוקחת את ההורים – אני לא יודעת כמה נפגעו, סליחה – ונותנת טיפול נקודתי להורה ולילד.
מירב בן ארי: זה דבר ראשון ואז מתחילה לכבות את מה שאנחנו קוראים לו השלכות רוחב על הכיתה, על השכבה, על הבנים שצעקו.
מירב בן ארי: על כולם.
יעקב מרגי: אם אין טיפול, יהיו עוד בנים שיצעקו.
מירב בן ארי: כשניהלתי את המרכזים, היו אצלי רק נערים.
מירב בן ארי: חיה, את מכירה אותי ואת יודעת שהקמתי אותם מאפס.
מירב בן ארי: הנערים האלה, ואני ידעתי את הבעיות, לפעמים היו במקום מטריד.
מירב בן ארי: לא בעייתי אלא במקום מטריד.
מירב בן ארי: הטיפול היה אתם.
מירב בן ארי: לא עם הילדה לה הוא זרק הערה אלא הטיפול היה אתם ואלה הן השלכות רוחב.
מירב בן ארי: בעיני זה קודם כל לקחת את ההורים האלה שנפגעו, קודם כל לתת להם טיפול, קודם כל לתת להם את האפשרות.
מירב בן ארי: משרד החינוך באמת עושה עבודה נהדרת אבל לתת להם את הטיפול ואחרי כן לטפל בבית הספר.
מירב בן ארי: הדבר האחרון הוא מה אנחנו מסיקים לגבי המקרים הבאים ואיך אנחנו מסירים את מעטה החשאיות ובפתיחות מלאה עובדים מול ההורים והילדים.
מירב בן ארי: לדעתי זה הדבר החשוב ביותר.
יעקב מרגי: נמצאת אתנו נציגת מועצת התלמידים.
<נעמה מדמון: אני מבית ספר שער הנגב, נציגת מועצת תלמידים ונוער ארצית.
<נעמה מדמון: אנחנו רואים במעשה זה מעשה חמור שממש לא אמור להיעשות בשום פן ובשום מקום.
<נעמה מדמון: בית הספר אמור להיות המקום שאתה יכול לקום בבוקר וללכת אליו ללא חשש וללא סיכון.
<נעמה מדמון: כשחוסר אחריות כזה מתרחש אפילו פעם אחת, איך נדע שזה לא יקרה שוב?
<נעמה מדמון: איך נוכל לוודא שנרגיש בבית הספר בנוח?
<נעמה מדמון: אם זה המצב כמו שאמרתם, שמנהלת מחפה ומטייחת מקרה כזה, איך אני אדע שהכול בסדר בבית הספר שלי ושמשהו לא קרה אצלי?
<נעמה מדמון: איך אני אדע שהמורה שלי הוא לא כזה כפי שאני חושבת שהוא?
<נעמה מדמון: איך אני אדע שהאחים שלי בגן שלהם בסדר וחוזרים הביתה בשלום?
<נעמה מדמון: אנחנו מבקשים פה אחד למצוא פתרון, בין אם זה אבחון פסיכולוגי לכל מורה ובין אם זה אפילו מעשה קיצוני יותר.