GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: זה שעד היום לא הוסקו מסקנות כלפי מי שאישר את המורה הזה, זה פשע.
יעקב מרגי: זה פשע.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שזה פשע.
יעקב מרגי: זה שמערכות היחסים, בכלל, זה לא רק לדיון הזה, מפקחת מול מפקחת, מפקחת מול מנהלת מחוז?
יעקב מרגי: יש כאן משבר.
יעקב מרגי: לא ייפגע אגו של אף אחד אם צוות התערבות של המשרד ייכנס לנהל את בית הספר לצד המנהלת, לראות איך קורה דבר כזה.
יעקב מרגי: אני יושב בסבלנות מתחילת הדיון כדי באמת לתת לכם להסביר.
יעקב מרגי: תסלחו לי, אלה תשובות של התנהלות יום יומית בבית ספר שאולי איזה ילד התבטא בצורה פוגענית כלפי חברו או עשה מה שעשה.
<פנינה אמסטרדמר: לא השלמתי את הדברים.
יעקב מרגי: כאן היה פיגוע רב נפגעים.
יעקב מרגי: היה צריך לשמוע את הזעקה שלהם היום, חמישה חודשים אחרי?
יעקב מרגי: מי יתקן את הנזק הזה?
איילת נחמיאס ורבין: אגב, אפילו שלא ידעו מיד שזה פיגוע רב נפגעים, תוך כמה זמן הבינו שהאיש הזה פגע בהרבה ילדים.
יעקב מרגי: יש לי בעיה עם ההבנה שלכם, של המשרד.
יעקב מרגי: יש לי בעיה עם ההבנה של המשרד.
<חיה שיטאי: פנינה לא סיימה את ההתייחסות שלה.
<חיה שיטאי: שנית, אני מבקשת לקחת בחשבון שבמקביל הייתה חקירת משטרה.
<עומרי: בגלל זה לא טיפלו בילדים?
יעקב מרגי: את יודעת מה קורה לך?
יעקב מרגי: בדיוק ג'יפ שנכנס לחול ומתחפר.
יעקב מרגי: כל תשובה מחמירה את המצב ואת הרושם העגום הזה.
יעקב מרגי: מה הקשר לחקירת משטרה?
יעקב מרגי: טיפול פסיכולוגי בילדים?
יעקב מרגי: יש מניעה לתת אותו?
יעקב מרגי: אל תסתתרו.
יעקב מרגי: אל תנסו לתקן כי כל תיקון מחמיר את המצב שלכם.
<פנינה אמסטרדמר: אני חוזרת לדבריי.
<פנינה אמסטרדמר: היועצת של בית הספר, צוות הפסיכולוגית שתוגברו, אנשי המשרד, מדריכה למניעת פגיעות מיניות בשפ"י ומרכזת התחום בשירות הפסיכולוגי הגיעו לבית הספר והיו שם עבור ההורים.
איילת נחמיאס ורבין: איזה הורים?
איילת נחמיאס ורבין: אני לא מכירה אותך.
איילת נחמיאס ורבין: אני יושבת כאן בדיונים רבים וזאת פעם ראשונה שאני נתקלת בך.
איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, תסבירי לנו במחילה עם מי מההורים נפגשו.
איילת נחמיאס ורבין: יש כאן הורים שאני פגשתי ואני פגשתי כאן לפחות חמישה הורים.
<פנינה אמסטרדמר: ביום הראשון, ברגע שזה התפרסם, הגיעו לבית הספר.
<פנינה אמסטרדמר: אף אחד מאתנו עוד לא ידע שזה התפרסם מה היקף התופעה.
<פנינה אמסטרדמר: הגיעו הורים לבית הספר, צלצלו, היו היסטריים, בית הספר תגבר את הכוחות כדי לדבר עם ההורים, להקשיב, לשמוע.
<פנינה אמסטרדמר: השירות הפסיכולוגי הזמין את ההורים לדבר.
<קריאה: לא באנו ל-גוגל.
יעקב מרגי: צא אתה והחבר שלך להתרעננות.
יעקב מרגי: סליחה, אבל אין ברירה.
יעקב מרגי: תנו לי לנהל דיון.
יעקב מרגי: באתי לעזור לכם.
<קריאה: אנחנו מודים לך.
יעקב מרגי: אל תודה לי.
<קריאה: יש כאן הורים שלא דיברו.
יעקב מרגי: תיארתי לעצמי.
יעקב מרגי: רק תתאפק.
יעקב מרגי: אתה רואה שאני התאפקתי עד שהתפוצצתי.
<פנינה אמסטרדמר: השלב הראשון כשקורה דבר כזה, נכנסו לכיתות כדי קודם כל לראות מה קורה עם הילדים ולשמוע.
יעקב מרגי: איך את מתמודדת עם הטענה של הילדים בחקירות שאמרו – וילד לא משקר – להם לא לדבר ולא לספר?
יעקב מרגי: איך מתמודדים עם זה?
<פנינה אמסטרדמר: אני לא יודעת על משפט כזה שנאמר.
<פנינה אמסטרדמר: אני לא שמעתי משפט כזה.
<עומרי: אמרו להם.
<פנינה אמסטרדמר: לא שמעתי משפט כזה.
יעקב מרגי: לא ידעת על זה.
<פנינה אמסטרדמר: לא ידעתי על דבר כזה.
יעקב מרגי: גם לא תדעי ואני אומר לך גם למה לא תדעי.
<פנינה אמסטרדמר: לפחות מאנשים שאני עובדת אתם - - -
יעקב מרגי: לא יספרו לך.
<פנינה אמסטרדמר: אני לא בטוחה.
<פנינה אמסטרדמר: אני חושבת שאני במערכת יחסים מאוד פתוחה עם הצוות של בית הספר.
יעקב מרגי: עם הצוות.
<פנינה אמסטרדמר: עם הצוות הטיפולי ועם הצוות החינוכי.
יעקב מרגי: זה הקשר.
<פנינה אמסטרדמר: אני רוצה להגיד שהיו פגישות עם הורים.
יעקב מרגי: אני לא אומר שלא עשיתם כלום, פנינה, חיה ובלה.
<חיה שיטאי: אני דווקא אדם שפתוח להערות והארות וגם בפגישה שלי עם ההורים, הבנתי שיש פער בציפיות ויש פער קודם כל במה שהם מרגישים.
יעקב מרגי: אומר עומרי לשאלתי לגבי מנהלת המחוז שמדובר ב-180 מעלות.
<חיה שיטאי: שמעתי מה הוא אמר.
יעקב מרגי: לי היה קשה להבין מה זה 180 מעלות כי לא למדתי ליבה, אבל הוא הסביר לי.
<חיה שיטאי: אני לפחות ברמת הדיווח, ואמרתי את זה גם להורים, קיבלתי דיווח מאוד מדוקדק ואמרתי שבכל מה שצריך לתגבר את בית הספר, שיתגברו את בית הספר.
יעקב מרגי: את יודעת למה לא יתנו לך?
יעקב מרגי: יש כאן איזה חסם באמצע.
יעקב מרגי: כנראה לא השכלת לזהות אותו או שלא רצית לזהות אותו.
<חיה שיטאי: לא יודעת.
<חיה שיטאי: אני בדרך כלל לא בורחת מדברים לא נעימים ואני היא לא הסיפור.
<חיה שיטאי: הסיפור הוא הילדים, עם כל הכבוד לי, וגם אמרתי את זה יותר מפעם אחת.
<חיה שיטאי: כשישבו אצלי ההורים, עת הגיעו אלי, ודרך אגב, במהלך הקיץ הורים שרצו לפגוש אותי באופן אישי - - -
איילת נחמיאס ורבין: למה נפגשת עם ההורים רק בסוף חודש ספטמבר?
<חיה שיטאי: אני אגיד לך למה.
<חיה שיטאי: גם המפקחת וגם מנהלת צוות הפיקוח של היסודי היו בקשר עם בית הספר, עם ההורים - - -
איילת נחמיאס ורבין: והכול היה טוב.
איילת נחמיאס ורבין: הכול היה מהמם.
<חיה שיטאי: לא הכול היה מהמם.
<חיה שיטאי: היה ברור שיש הרבה מאוד עבודה.
<חיה שיטאי: את לא תשמעי ממני שהיה מהמם.
<חיה שיטאי: הם נפגשו אתם וטופלו.
<חיה שיטאי: הורים שפנו אלי במהלך הקיץ, מסתבר שהם הורים שלא מייצגים את ההורים האלה אבל אני לא נפגשתי דווקא עם הורים מייצגים.
<חיה שיטאי: אני אמרתי וההנחיה שלי הייתה שכל מי שרוצה להיפגש אתי, יכול להיפגש אתי.
<חיה שיטאי: פגשתי את ההורים כמנהלת מחוז, יש צוות מקומי שמטפל בסיפור, הקשבתי להם.
<חיה שיטאי: עלו הרבה מאוד אמוציות ואמרתי להם, חברים, כדי שנוכל להתקדם, מה צריך לקרות עכשיו?
<חיה שיטאי: מה הייתם רוצים שעוד נוסיף על מה שנעשה?
<חיה שיטאי: בנינו יחד עם ההורים.
<חיה שיטאי: דרך אגב, גם עומרי עוד ישב אצלי פעמיים עם צוות מורים.
איילת נחמיאס ורבין: את שוכחת שבחוויה של ההורים הם היו צריכים – דבר שבעיני הוא פשוט מילה גסה בהקשר של הבית הזה – להפעיל קשרים כדי שתיאותי להיפגש אתם.
<חיה שיטאי: אף אחד לא הפעיל קשרים.
איילת נחמיאס ורבין: הפעילו קשרים כדי שתיאותי להיפגש אתם.
איילת נחמיאס ורבין: זו החוויה שלהם.
איילת נחמיאס ורבין: לא שלי.
איילת נחמיאס ורבין: לא שאת משיבה לי לטלפונים, אבל זאת החוויה שלהם.
<חיה שיטאי: עם רגשות אני לא יכולה להתווכח.
<חיה שיטאי: לא הייתה פנייה אחת ואנשים גם יודעים שיש לי דלת פתוחה ואין דבר כזה שהורה או מי שרוצה לפגוש אותי, לא יפגוש אותי.
<חיה שיטאי: אף אחד לא הפעיל קשרים כדי לפגוש אותי.
<חיה שיטאי: מצטערת.
<חיה שיטאי: אף אחד.
<חיה שיטאי: הייתה פנייה ואמרתי שכמובן אני אפגש אתם.
<חיה שיטאי: בקיץ שלושה הורים באופן פרטני רצו לפגוש אותי.
<חיה שיטאי: אמרתי שיקבעו להם פגישה.
<חיה שיטאי: אין שום בעיה עם זה.
<חיה שיטאי: לא יודעת, יש כאן איזשהו פער.
איילת נחמיאס ורבין: אני מתאפקת.
איילת נחמיאס ורבין: אני תוהה.
איילת נחמיאס ורבין: חברת כנסת משאירה הודעה והיא לא חוזרת אליה, אז מתי היא חוזרת להורים?
איילת נחמיאס ורבין: לא שאני חושבת שאני מורמת מעם, למען הסר ספק.
<חיה שיטאי: שוב אני אומרת שאני לא חושבת שאני כאן הסיפור.
<חיה שיטאי: אני כן רוצה שפנינה תאמר איזו תכנית רב מערכתית נבנתה ובואו נראה איך ממשיכים הלאה.
איילת נחמיאס ורבין: עד שלא תהיה שקיפות.
איילת נחמיאס ורבין: את כרגע אמרת שאת לא העניין, אבל בכל הכבוד, את בעניין כי את המייצגת הישירה של המשרד.
איילת נחמיאס ורבין: אם המשרד לא מוצא לנכון להשיב על שאלות ששלחנו – עם כל הכבוד, לא אני אלא יושב ראש ועד החינוך – ומי שבא להציג את העמדה שלכם היא קודם כל בלה, עם כל הכבוד שיש לי לייעוץ המשפטי של משרד החינוך, סליחה, יש כאן בעיית שקיפות קשה.
איילת נחמיאס ורבין: תענו על השאלות.
איילת נחמיאס ורבין: אני מוכנה להקריא אותן.
<בלה רדונסקי: אני רק רוצה לעדכן את הוועדה.
<בלה רדונסקי: בימים אלה אנחנו מסיימים מסמך לגבי הדברים שאנחנו גם נוציא, גם להורים, באופן מאוד מסודר גם לגבי נושא המערכות וגם לנושא השינויים שנעשו והנהלים שחודדו.
<בלה רדונסקי: כל ההיקף של הדברים.
<בלה רדונסקי: זה יצא בימים הקרובים.
איילת נחמיאס ורבין: יצא מה שהיה בפרשה?
איילת נחמיאס ורבין: איך תפקדה המנהלת וכולי וכולי וכולי?
<בלה רדונסקי: יש דברים.
<בלה רדונסקי: מאוד חשוב לי שפנינה כן תציג את הדברים.
<פנינה אמסטרדמר: יש מהלך דברים שעשינו.
<פנינה אמסטרדמר: אני קודם כל רוצה להגיד שהשירות הפסיכולוגי היה שם כל יום, כל הזמן, ונתן מספרי טלפון של הרווחה של השירות הפסיכולוגי ופנה אל ההורים וביקש, כמו צוות בית הספר, לפנות ולהתייעץ.
<פנינה אמסטרדמר: הם שם לכל דבר ועניין לאורך כל היום.
<פנינה אמסטרדמר: היו טלפונים להורים, נעשו פניות להורים במהלך כל התקופה הזאת וביקשו לדעת מה הצרכים של ההורים ואיך אפשר לתת להם מענה.
<עומרי: זאת שערורייה מה שקורה כאן.
יעקב מרגי: אמרתם.
יעקב מרגי: פנינה, אתם לא משכילים להבין.
<פנינה אמסטרדמר: אני רוצה להציג את התכנית שנבנתה מערכתית.
יעקב מרגי: אני אדרוש ממך להגיש לי אותה, את התכנית שנבנתה.
יעקב מרגי: אנחנו במרחק של חמישה חודשים.
יעקב מרגי: יש כאן משהו שקשה לי להבין למה לא מובן לכם.
יעקב מרגי: לא מובן לכם הפער.
יעקב מרגי: התוצאות שלהם הן שאותם ילדים צועקים שאול המלך.
<עומרי: ואלה צועקים הצילו.
יעקב מרגי: אם זה היה מטופל, אם כל תלמידי בית הספר היו מטופלים - - -
<פנינה אמסטרדמר: זה טופל.
יעקב מרגי: עומרי, צא החוצה.
<פנינה אמסטרדמר: זה מטופל.
<פנינה אמסטרדמר: זה תהליך.
יעקב מרגי: טופל לטעמך.
יעקב מרגי: אני מרגיע אותך.
יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך פה אחד בוועדה שהטיפול שלכם מבחינתנו לוקה בחסר בצורה משוועת למקרים חמורים כאלה.
<קריאה: פושע.
יעקב מרגי: לא נתווכח.
יעקב מרגי: לא נפל לכם האסימון להישיר מבט ולהבין את הפער.
יעקב מרגי: עשיתם.
יעקב מרגי: אני לא אומר שהלכתם לחוף הים במשך חמישה חודשים.
יעקב מרגי: טיפלתם.
יעקב מרגי: כנראה, מה לעשות, אתם לא מורגלים במקרים כאלה.
יעקב מרגי: זה לא הטיפול.
יעקב מרגי: אם עשיתם ואם זה מה שעשיתם וזה מה שתפרסמו שתעשו תכנית מהיום והלאה, אני אומר לכם שזה לא הקצב שאנחנו מצפים לו כהורים וכאזרחים.
יעקב מרגי: זאת לא המקצועיות שאני כמחוקק, כיושב ראש ועדת החינוך, מצפה ממשרד שמחזיק מערך פסיכולוגי חינוכי עתיר משאבים לתת לבית ספר במשבר.
יעקב מרגי: כנראה לא תבינו.
יעקב מרגי: אני כיושב ראש ועדת חינוך אומר לך בצורה חד משמעית שאני לא שבע רצון ואפילו מאוכזב.
יעקב מרגי: אני גם מכה על חטא כיושב ראש ועדת חינוך שהסוגיה הזאת צפה לנו רק במישור הפלילי.
יעקב מרגי: אמרתי ביושר.
יעקב מרגי: לא רק באתי אליכם בטענות אלא גם לעצמי.
יעקב מרגי: אם זה היה נופל בשבוע שקיימתי דיון עם המשטרה יחד עם משרד החינוך על המורה הפוגע, תאמינו לי שלא היינו במצב הזה.
יעקב מרגי: הייתי מביא את שר החינוך ואת מנכ"ל משרד החינוך ואת תקציב משרד החינוך לגייס כיתת פסיכולוגים שישבו מבוקר ועד ערב לטפל.
<פנינה אמסטרדמר: לא הייתה היענות הורים לפסיכולוגים.
<פנינה אמסטרדמר: הפסיכולוגים היו כל הזמן.
יעקב מרגי: את לא מבינה.
<עומרי: לא היה כלום.
<פנינה אמסטרדמר: הם ישבו בחדר המורים.
<עומרי: צוות הפסיכולוגים לא הגיע.
<עומרי: לא הגיע כלום ממה שאמרתם.
<עומרי: כל מה שאת אומרת, זה שקר.
יעקב מרגי: תוציאו אותו החוצה.
<עומרי: אני יוצא.
<עומרי: כל מה שאמרת, זה שקר אחד גדול.
<עומרי: למה המנהלת לא כאן?
<עומרי: כי היא לא מעזה להראות את הפרצוף שלה.
איילת נחמיאס ורבין: למה המנהלת לא כאן?
<עומרי: בושה וחרפה.
<עומרי: עומדת מולנו ומשקרת.
יעקב מרגי: פנינה, כשאת מנסה לענות לי ולומר לי מה שעשית ועושה פעם ועוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, אני מבין עד כמה השבר גדול.
יעקב מרגי: יש הסבר לפער.
יעקב מרגי: אל תנסו להסביר.
יעקב מרגי: יש פער והפער מובן לי.
יעקב מרגי: כואב לי שלא מובן לכם.
יעקב מרגי: כואב לי ואני מנסה לא ללכת למקום שנוח לכם לא להבין את זה.
יעקב מרגי: יש כאן כשל חמור מאוד של משרד החינוך בטיפול בבית ספר "נעמי שמר" על כל היבטיו.
יעקב מרגי: זו המסקנה המתבקשת.
יעקב מרגי: אלה לא תחושות.
יעקב מרגי: גברת חיה, אני רוצה לשמוע ממך עוד.
יעקב מרגי: הספיק לי מה שאמרת עד עכשיו.
יעקב מרגי: יש כאן כשל חמור וכנראה גם יש לכם בעיה בתפיסה.
יעקב מרגי: תצטרכו לכתוב תורת לחימה חדשה, איך מתמודדים עם תופעה כזאת.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, אל תישנו טוב.
יעקב מרגי: לצערי הרב אני בתחושה שיש עוד בתי ספר שחווים את זה וזה עוד לא התגלה.
יעקב מרגי: עוד ילדים חווים את הרעה החולה הזאת ביום יום שלנו, בהווה.
יעקב מרגי: זו הייתה מנת חלקנו בעבר.
יעקב מרגי: חשבנו שעם המודעות שהולכת וגוברת שלנו בחברה לגבי פגיעות מיניות, אולי התופעה הזאת פסקה, אבל אני שומע תשובות ממשרד החינוך ואומרים בסדר, מטפלים.
יעקב מרגי: לא מטפלים.
יעקב מרגי: תקשיבו טוב טוב, כל ילד בבית הספר "נעמי שמר", אני לא מדבר על אלה שנפגעו, שהיה תלמיד בבית הספר הזה בזמן הזה, חייב טיפול.
יעקב מרגי: חייב טיפול.
יעקב מרגי: כל הורה של ילד שנפגע חייב טיפול.
יעקב מרגי: לא צריך את בית המשפט כדי שיכריע.
יעקב מרגי: אתם יודעים מי אמור לממן ולתת את הטיפול המקצועי הכי טוב?
יעקב מרגי: המשרד.
יעקב מרגי: המשרד פשע, המשרד כשל, המשרד העסיק מורה פדופיל במערכת החינוך בידיעה.
יעקב מרגי: הייתי מצפה שמי שכשל יתנהל אחרת.
יעקב מרגי: קיבלתי, כמו שאני מקבל בהרבה נושאים במשרד החינוך, שיש זמן ואנחנו מטפלים.
יעקב מרגי: בדרך כלל אני לא יוצא כך על עובדים.
יעקב מרגי: אני לא בא אליכם כבלה, כחיה, כפנינה אלא אני פונה משרד החינוך.
יעקב מרגי: תעשו לי טובה, אל תענו לי.
יעקב מרגי: לא אתן לך כי זה רק יחמיר את המצב של המשרד.
יעקב מרגי: אני אומר לך בצורה חד משמעית שאני פונה למשרד ואני בדרך כלל שומר על כבודם של עובדי משרד החינוך בוועדה.
יעקב מרגי: לא הוכשרתי למה שאתם הוכשרתם אבל הייתה לי ציפייה כאזרח, כאבא לילד במערכת החינוך הממלכתי, כיושב ראש ועדת החינוך שמישהו מאנשי המקצוע מבין.
יעקב מרגי: לצערי הרב לפחות אלה שיושבים כאן, שניסו להסביר לי, לא מבינים את השבר.
<פרנק: אני אבא לילד שהוא לא בשכבה.
<פרנק: הוא נחשף לזה כמו כל ילדי בית הספר.
<פרנק: אני רוצה לקחת משהו שאתה כבוד היושב ראש אמרת בתחילת הדברים.
<פרנק: אתה הזכרת אירוע שהיית בו בכור ואמרת באופן מאוד מאוד טבעי שכינסו את כולם ואמרו.
<פרנק: כאן מנהלת בית הספר, ענת מני, לא כינסה אף אחד.
<פרנק: אף אחד.
<פרנק: עד עצם היום הזה אף ילד לא קיבל תשובות.
<פרנק: הבן שלי לפני שבועיים שאל אותי האם יש גם מורה פדופילית.
<פרנק: אף אחד לא בא ואמר להם זה לא יקרה יותר.
<פרנק: המשפט הפשוט הזה לא נאמר.
<פנינה אמסטרדמר: זה נאמר.
<פרנק: לא לילדים.
<פנינה אמסטרדמר: זה נאמר לילדים.
<דפנה: לא נפגשו עם אף ילד בבית הספר.
<פרנק: הדבר השני.
<פרנק: אתה אמרת דבר מאוד נכון.
<פרנק: יש דעות שונות בבית הספר.
<פרנק: יש דבר אחד שצריך למוסס אותו ואתם מנצלים אותו ואלה הדעות השונות בקרב ההורים, ואתה אמרת את זה.
<פרנק: אסור שזה יהיה.
<פרנק: אתם מנצלים את זה בצורה צינית.
יעקב מרגי: למה אתה פונה אליהם?
<פרנק: יש כאן ניהול כושל של בית הספר שמתחיל במנהלת ועובר עד משרד החינוך.
<פרנק: מתחיל במנהלת.
<פרנק: אני גמלאי של משרד ראש הממשלה, אני אומר לך כבוד היושב ראש שלמנהלת יש מחויבות כלפי המורים, כלפי התלמידים וכלפי ההורים.
<פרנק: היא קודם כל מנהלת בית ספר.
<פרנק: כמו שלמנכ"ל יש מחויבות כלפי בעל המניות שלו, הלקוחות שלו והעובדים שלו.
<פרנק: כאן היא כשלה.
<פרנק: חוסר האמון הגדול שיש מתחילת השנה הוא על הדבר הזה והם נותנים גב בצורה קטגורית למנהלת הזאת.
<יפעת: חשוב לי לומר משהו.
<יפעת: לאור כל מה שנאמר כאן ולאור הפער האדיר בין מה שהנכבדות כאן חושבות שנעשה, שלא דובר עם שום ילד.
<יפעת: הילדה שלי בכיתה ג' מקבילה.
<יפעת: אני אתאר לכם מצב.
<יפעת: את אומרת שהיה צי של יועצות.
<יפעת: בשבוע אחרי שזה קרה, אתם יודעים שילדים מכיתות ה' ו-ו' ירדו לילדות בכיתות ב' ושאלו איפה נגעו בהן ומה עשו להן ואיפה הוא דחף להן אצבעות?
<יפעת: את יודעת שהבת שלי בכיתה המקבילה, לא בכיתה הנפגעת, יודעת להגיד כל אחת איפה הוא נגע בה ולמה?
<יפעת: את יודעת שמאז שהמנהלת הסתובבה ואמרה להם לא לדבר, אף אחד לא דיבר עם הילדים?
<יפעת: יש לי ילד בכיתה ו', יש לי ילדה בכיתה ג', אף אחד לא נכנס לדבר עם הילדים ולהגיד להם שהם שמורים ומוגנים.
<יפעת: לצערי גם אני לא יכולה להגיד את זה.
<יפעת: הדבר הכי חשוב שאני רוצה שיצא מהוועדה הזאת, לאור כל מה שנאמר כאן, והפער האדיר בין זה שהן בטוחות שהיה טיפול מצוין לבין התחושות הקשות מאוד של ההורים, המערכת הזאת לא יכולה לבדוק את עצמה.
<יפעת: חייבת לקום ועדה חיצונית שתבדוק את המערכת.
<יפעת: אני רוצה להגיד לך שבשנת 2013 התקיים דיון בנושא מורים מחליפים.
<יפעת: הייתה כל הגוורדיה של משרד החינוך.
<יפעת: אם היה מתקיים חצי ממה שנאמר שם, המקרה הזה לא היה קורה.
<יפעת: לכן המערכת הזאת לא יכולה לבדוק את עצמה.
<יפעת: אין לנו אמון שהמערכת הזאת תדע להפיק את הלקחים לא רק בשביל הילדים שלנו אלא בשביל כל הילדים במדינת ישראל.
<יפעת: ממש חשוב לי שמהוועדה הזאת יצא שתקום ועדה חיצונית אובייקטיבית לבדוק את כל האירוע שקרה ומה צריך לקרות.
<יפעת: עובדה שאנחנו נמצאים כאן חמישה חודשים אחרי ויש פער, יש תהום בינינו.
<יפעת: תהום.
<יפעת: כנראה משהו לא עבד.
<יפעת: אם אני חושבת כך ואת חושבת כך, כנראה משהו לא עבד ולכן רק גורם חיצוני יוכל לבדוק את האירוע בלי לכסתח על אף אחד.
<יפעת: לבדוק את כל הפרטים, איך אדם שהיה חסום במערכת נכנס, מי שחרר אותו מהמערכת, גם הפקת לקחים אישית לכל הגורמים במערכת ומה צריך לעשות כדי שהדבר הזה לא יקרה בשום בית ספר כי אם חס וחלילה – ואני מסתכלת לכם בעיניים – עוד ילד אחד ייפגע מינית בבית ספר, זה על ראשכם, זאת אחריות שלכם כי אתם לא הפקתם לקחים.
<יפעת: זאת גם אחריות שלי כאימא.
<דפנה: גם אנחנו רוצים לחזור לשגרה.
<דפנה: זה מאוד שקשה לנו לחזור לשגרה.
<דפנה: יש אצלנו באמת איזושהי מחלוקת בין ההורים.
<דפנה: לדאבוננו אנחנו נציגים של כיתה שנפגעה.
<דפנה: יש גם הרבה הורים נוספים שמבינים את חומרת המקרה, מה קרה בבית הספר, מה קרה במשרד החינוך ושהילדים שלהם כמעגל שלישי גם הם פגועים.
<דפנה: יש גם הורים שחושבים שהם מעדיפים לטמון את הראש בחול ולא להבין מה זה שהילדים שלהם נכנסו אליהם ודיברו אתם על פדופיל, אגב, לפני שדיברו עם ההורים.
<דפנה: הילדים למדו מהמורים שהיה בבית הספר פדופיל.
<דפנה: הילדים באו הביתה וסיפרו שהיה פדופיל.
<דפנה: ישבנו ביחד.
<דפנה: חיה, גם אנחנו רוצים שגרה.
<דפנה: אנחנו לא יכולים לנהל שגרה.
<דפנה: את צריכה להנחות את המנהלת לדבר עם ההורים, לעשות אספות הורים.
<דפנה: אני פעם ראשונה פגשתי אותך פנינה באספת ההורים בה עומרי ביקש באופן מתמיה – אספת ההורים הייתה בסוף ספטמבר – לעשות מיפוי של הילדים בכיתה כי עד אז לא היה טיפול ולא היה מיפוי.
<דפנה: מנהלת בית הספר ישבה מולי לפני סוכות ואמרה לי שכנראה היו פגיעות בילדים.
<דפנה: שיש לה כיתה שלמה.
<דפנה: היא אמרה כנראה.
<דפנה: היא אמרה שהיא לא יודעת כמה ילדים נפגעו.
<דפנה: אנחנו עכשיו מגלים עוד כל מיני פגיעות.
<דפנה: הם לא יודעים שבנים נפגעו.
<דפנה: אנחנו מדברים על כמעט כיתה שלמה שנפגעה פיזית.
<דפנה: ההתנהגות הזו בכיתה נובעת מחוסר טיפול.
<דפנה: שתי פסיכולוגיות שדיברת עליהן, הן פסיכולוגיות שעובדות בבית הספר ומלוות את השכונה תמיד.
<דפנה: פסיכולוגית אחת התקשרה אלי ואמרה לי שאני צריכה לפנות לפסיכולוגית חיצונית שמתמחה בנושא.
<דפנה: המקרה שהיה לפני שבועיים בכיתה, התפרצות של ילדים, המחנכת עצמה אמרה לנו ולבית הספר שהיא יודעת שהיא לא למדה איך לטפל במקרה.
<דפנה: אף אחד לא לימד אותה.
<דפנה: היא מחנכת, היא נכנסה לכיתה בלי שום הסברים איך לדבר עם הילדים האלה.
<דפנה: לא היא קיבלה הנחיות ולא אף מורה אחר.
<דפנה: חיה אמרה שהיא קיבלה מהמנהלת רשימה של הורים שהיא התקשרה אליהם.
<דפנה: אני מבטיחה לך שאלי אף אחד לא התקשר.
<דפנה: היועצת התקשרה אלי פעם אחת בתחילת החופש הגדול וזהו.
<דפנה: המגמה היא דלתי פתוחה, להתראות ואני משתדלת לא לראות אתכם.
<דפנה: היועצת ישבה אתי ובכתה.
<דפנה: כל פעם שאנחנו מדברות, היא מלאת דמעות.
<דפנה: אז לא, הם לא קיבלו, לא הצוות קיבל טיפול, אף אחד בצוות לא קיבל טיפול.
<דפנה: אנחנו נמצאים ביום במצב שאנחנו ישבנו בשבוע שעבר עם התכנית שרצית לדבר עליה שגובשה לכיתה, אנחנו מדברים על חמישה חודשים אחרי המקרה אז גובשה התכנית ואנחנו צריכים לתת הנחיות לצוות.
<דפנה: כן, אנחנו יושבים עם הצוות ואומרים לו, תשמעו, שלוש קבוצות, אתם חייבים לעשות שלוש קבוצות לפי התוכן של הילדים ולא סתם לחלק ביניהם.
<דפנה: יש ילדים שכן יכולים לדבר ויש ילדים שלא יכולים לדבר.
<דפנה: אל תדברו אתם על פגיעה מינית, אל תדברו אתם על פדופיל, אל תתחילו עם רגשות עצובים.
<דפנה: ואת יודעת מה?
<דפנה: הן כותבות את הכול כי זאת פעם ראשונה שהן שומעות את זה.
<דפנה: הטיפול שהם רוצים לתת לילדים שלי, אני צריכה לחתום שהם נותנים טיפול?
<דפנה: לא.
<דפנה: אינסטינקט בסיסי.
<דפנה: אינסטינקט בסיסי היה להתקשר להורים ומדובר בשלושים הורים בכיתה.
<דפנה: לשאול אם הכול בסדר, אם אפשר לעזור.
<דפנה: אני חושבת שהדבר שהכי מפריע הוא שאנחנו כאן חודש אחרי ועדיין אנחנו מדברים על מה נעשה בגלובלי ואלה שאלות שכולנו שאלנו למעלה מחודש.
<עומרי: עצם זה שאתם אומרים לנו שדלתי פתוחה ומי שרוצה, שיפנה אלי.
<עומרי: אמר כבוד היושב ראש וציין את זה שזה פיגוע.
<עומרי: ראית פעם פיגוע שהפצוע קשה מתקשר להזמין אמבולנס?
<עומרי: אנחנו לא צריכים לבוא אליכם אלא אתם צריכים לבוא אלינו.
<עומרי: אמרתם שנכנסתם לכיתות.
<עומרי: נכנסתם בתיאום עם מי?
<עומרי: נכנסה המנהלת ואמרה: אל תדברו על זה.
<עומרי: לשם כך נכנסתם לכיתות.
<עומרי: משרד החינוך בחר להתחיל את דבריו עם יועצת משפטית וזה אומר הרבה.
<עומרי: מנכ"ל משרד החינוך, אמרתם שהוא עסוק בזה.
<עומרי: שלחנו עשרות מכתבים אבל לא קיבלנו תשובה אחת.
<עומרי: אמרתם שמשרד החינוך לא ענה לנו מעבר לישיבה.
<עומרי: כל מה שסיכמנו בישיבה עם חיה, לא קיבלנו כלום ממה שאמרת כאן.
<עומרי: אמרת צוות רחב של פסיכולוגים.
<עומרי: אחד לא הגיע.
<עומרי: אמרת שתשלחי יועצת למנהלת בית הספר - - -
יעקב מרגי: עמרי, די.
<עומרי: אני מבקש מהיושב ראש דקה.
<עומרי: זה חשוב.
<עומרי: באמת התאפקתי הפעם.
<עומרי: אמרת שתשלחי יועצת למנהלת בית הספר, היועצת מציגה את עצמה כיועצת להורים.
<עומרי: אנחנו לא צריכים יועצת.
<עומרי: שלחנו מכתבים שלא נענו על ידך.
<עומרי: את אומרת את לא זוכרת.
<עומרי: תבדקי.
<עומרי: יש לך במייל ממני.
<עומרי: אמרתם שיש יועצת – אנחנו לא מכירים אותה.
<עומרי: המחנכת שאמרתם שהחזרתם, חזרה לשעתיים בשבוע.
<עומרי: אתם מציגים את זה כאילו מי יודע מה עשיתם.
<עומרי: את אומרת שכולם שאלו שאלות.
<עומרי: מי צריך לענות?
<עומרי: אתם צריכים לענות.
<עומרי: אתם הכתובת לתשובות.
<עומרי: משפט סיכום.
<עומרי: אני מבקש להתנצל על זה שצעקתי ועל כל מה שנאמר.
<עומרי: אני מתנצל ואני אומר לך למה.
<עומרי: אנחנו ישבנו מולם שלושים פעמים.
<עומרי: לך יש סמכות.
<עומרי: אתה בא ואומר להם אל תענו, כן תענו ומשתיק אותם.
<עומרי: אותנו משתיקים.
<עומרי: אני יושב עם חיה בישיבה והיא אומרת לי שאם אתה תדבר, נגמרה הישיבה.
<עומרי: אלה התשובות שאנחנו מקבלים.
<עומרי: חיה, אל תקטעי אותי.
<עומרי: אלה התשובות שקיבלנו.
<עומרי: משתיקים אותנו.
יעקב מרגי: אני מקריא את הסיכום.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה על חוסר המעש המחפיר של משרד החינוך, מחוז תל אביב, מנהלת בית הספר בטיפול בילדים הנפגעים, בילדי בית הספר בכלל ובהורי הילדים.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להיכנס לבית הספר עם צוות פסיכולוגים לטיפול פרטני וקבוצתי בילדים ובהורים.
יעקב מרגי: אם הם לא מסוגלים, הוועדה קוראת למשרד החינוך לתת הפניות – מה שנקרא ואוצ'רים – לטיפול פרטי ופרטני.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה שיש תלמידים שמעצימים את מעשה המורה הפדופיל וקוראים לו בקריאות בתוך בית הספר, שאול המלך, כמעודדי המקרה.
יעקב מרגי: זה מעיד על כך שלא נעשתה עבודה מקצועית וחינוכית בתוך בית הספר אחרי המקרה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך ומנכ"לו להקים ועדת בדיקה שתבדוק את התנהלות המערכת לפני המקרה בהעסקת המורה כלפי מי שאישר את העסקתו ולבדוק ולחקור למי היה עניין להכניס את המורה הזה למערכת.
יעקב מרגי: זה לא תמים שמורה ממלא מקום נשאר שנה וחצי.
יעקב מרגי: וכן לחקור את התנהלות מנהלת בית הספר וכן התנהלות המחוז בסוגיית בית הספר "נעמי שמר" ולהגיש לוועדת החינוך את המסקנות של ועדת הבדיקה הזאת תוך שישים ימים מהיום.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשטרת ישראל לחקור בחקירה פלילית כלפי האחראים להעסקתו של המורה בהיבט הפלילי ולבחון האם היו היבטים פליליים.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשטרת ישראל להודיע לחקור נקודה זו.
יעקב מרגי: הוועדה תמשיך לעקוב אחרי התנהלות משרד החינוך בסוגיה.
יעקב מרגי: שישים ימים מהיום, יהיו תשובות.
יעקב מרגי: לא יהיו תשובות, יהיה כאן דיון נוסף.
יעקב מרגי: ה-7 למרץ 2017, ט' באדר תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – הגברת המודעות לתלמידים חולי אפילפסיה לציון יום האפילפסיה.
יעקב מרגי: כאן המקום להודות לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי.
<קריאה: כן, הצלחת מצוין, כן.
יעקב מרגי: שמלווה את היום הזה, מובילה את היום הזה.
יעקב מרגי: אני זכיתי מאז שהותי בכנסת, מ-2003 אני כאן בכנסת, לציין כמה ימים כאלה, גם להוביל דיונים כאלה, ואני חושב שזה נכון.
יעקב מרגי: רק זה קצת מלחיץ אותי, ששנה עוברת מהר מדי, ואנחנו כבר נפגשים שוב, חלק מהפנים מוכרות.
יעקב מרגי: הנושא הוא חשוב ואין מקום יותר חשוב מוועדת החינוך להתייחס לסוגיה הזו של הילדים חולי האפילפסיה, באחד מהשמות שלה, במערכת החינוך.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים שיש דברים שכבר בדיון הקודם התייחסנו אליהם וביקשנו ממשרד החינוך לפעול, לפחות בהגברת המודעות ובעוד כמה תחומים, אנחנו נעקוב אחרי זה בדיון.
יעקב מרגי: אני אתן לחברת הכנסת יוליה לפתוח, כמובילה, ולאחר מכן נשמע את נציגי מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שהכינו מסמך סביב האפילפסיה ובהתייחסות ממוקדמת למערכת החינוך ולילדים.
יעקב מרגי: בבקשה, יוליה.
יוליה מלינובסקי: תודה, אדוני יושב הראש.
יוליה מלינובסקי: אני חייבת לציין שאנחנו בסבב הדיונים אתמול קיימנו דיון בוועדת הרווחה והעבודה של הכנסת.
יוליה מלינובסקי: עכשיו לפני כמה דקות סיימנו דיון בוועדת המדע והטכנולוגיה.
יוליה מלינובסקי: יכול להיות שאתה כיושב ראש הוועדה קיימת כמה דיונים בוועדה שלך, אבל זו פעם ראשונה בהיסטוריה של הכנסת שאנחנו מציינים יום מיוחד לאפילפסיה.
יוליה מלינובסקי: אני לא אחדש פה משהו, כי האנשים כבר ישבו בדיונים הקודמים, אבל בכל זאת אני אחזור על זה – יש במדינת ישראל כאחוז אחד מהאוכלוסייה שחולה באפילפסיה.
יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, זה יותר מ-81 אלף בני אדם.
יוליה מלינובסקי: כמובן שיש ילדים רבים, שגם כאן, לצערי הרב, חולים במחלה, ויש פה ילדה נפלאה, שהיא גם ציירה לנו ציור, יש פה תערוכה בחוץ לכבוד יום האפילפסיה, והיא ציירה איך היא רואה את המחלה.
יוליה מלינובסקי: אנחנו התמקדנו בהיבטים של ביטוח לאומי ושל משרד הבריאות ובנושא של המחקר, אבל מה שחשוב לא-פחות הוא איך הילדים שחולים באפילפסיה משתלבים במערכת החינוך, ואיך מערכת החינוך יכולה או לא יכולה, נותנת מענה או צריכה לתת מענה, לצרכים המיוחדים של אותם ילדים.
יוליה מלינובסקי: כי ביומיום ובתפקוד יומיומי הם ילדים לכל דבר ועניין, כל עוד לא מגיע התקף.
יוליה מלינובסקי: אז איך והאם בכלל מערכת החינוך יודעת מה קורה – אם קורה דבר כזה לילד תוך כדי, האם המורות במערכת החינוך יודעות להתמודד עם זה?
יוליה מלינובסקי: הבעיה עם המחלה הזאת זו התדמית שלה, זה הדימוי שלה, שזה כאילו משהו כזה שלא נעים, שזה משהו כזה שצריך להסתיר את זה.
יוליה מלינובסקי: זה לא מהיום, וזה לא מאתמול, זה שנים רבות אחורה.
יוליה מלינובסקי: הילדים הם עם אכזרי, אז אם קורה משהו עם ילד, האם ילדים אחרים יכולים להתמודד עם זה ולא להיות רעים ולהצביע על השוני הזה, ואיך המערכת נותנת מענה; ואם קורה לילד שהוא לא לומד, האם המערכת יודעת לעשות שעות תגבור – אז אלה השאלות שאנחנו נשאל פה היום.
יוליה מלינובסקי: ובוודאי שממ"מ יתייחסו לזה, אבל נתון המאוד מדאיג שראיתי במחקר, שמ-2001 לא עודכן חוזר מנכ"ל על נושא אפילפסיה.
יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, יותר מחמש-עשרה שנה.
יוליה מלינובסקי: מה, אם לא מדברים על זה, זה לא קיים?
יוליה מלינובסקי: אז ברור שכן.