GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אמרת בתחילת דבריך שהחוזה הוא עד 2022, חוזה והסכמים בעיקרון צריכים לקיים אותם, אלא, לאור המצוקה הזו והשיחות והמשאים ומתנים, יש לך מסמך כלשהו, או סיכום דברים שאומר לך שהם עושים כל מאמץ לקראת שנה זו וזו להתפנות או לפנות אותם?
<ישראל גל: בוא אני אספר לך, כל שנה הם מסבירים לי, הייתה לי שיחה עם המנכ"לית הקודמת, דיברנו על ינואר ואחר כך דיברנו על מאי, לא קיבלתי מכתב חתום על מועד פינוי.
<ישראל גל: זה מה שאמרתי מתחילה.
<ישראל גל: סיכומי פגישות, מכתבים שלי, מכתבים של מנהלת המערכות, מכתבי תשובה של המנכ"לית, מדינת ישראל - - -
יעקב מרגי: טוב, ישראל.
<ישראל גל: לא, סליחה, זה מרגיז אותי - - -
יעקב מרגי: אין לי בעיה לתת לך לדבר עד סוף הדיון - - -
<ישראל גל: לא, יעקב, סליחה - - -
יעקב מרגי: רגע, אני רוצה להשחיל מילה.
<ישראל גל: סליחה, אדוני היושב ראש - - -
יעקב מרגי: אתה מבקש סליחה ואתה לא - - -
<ישראל גל: לא, כי זה מרגיז אותי, כי - - -
יעקב מרגי: ישראל, או שאני אזמין אותך לפה, שתדע איך דיונים מתקיימים.
יעקב מרגי: באים לעזור לך, אתה רוצה לנאום פה עד עשר?
יעקב מרגי: קח, תנאם, אני אשב בשקט.
יעקב מרגי: אם זו התוצאה, אין לי בעיה.
יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך ואתה לא מקשיב לי?
<ישראל גל: טוב, זה מהלב.
יעקב מרגי: המצוקה ידועה, שמענו.
יעקב מרגי: אני מציע, בוא נפתח את הדיון, בוא נשמע מספר גורמים, נשמע את חברי הכנסת, נשמע את המשרדים השונים הנוגעים בדבר, לאחר מכן אם תרצה להוסיף תוסיף.
יעקב מרגי: רק תהיה קשוב.
<ישראל גל: רק אני רציתי להגיד מילה אחת.
יעקב מרגי: אתה לא תעמוד במילה, קח ארבעה משפטים.
<ישראל גל: לא, תראה את ההורים שיושבים פה, תראה את האנשים, אנשים לא יודעים איפה הילדים שלהם הולכים ללמוד.
יעקב מרגי: נראה לי שאני צריך להזמין אתכם לסיור בכנסת, זה מעניין אתכם, אתם נהנים מזה.
<ישראל גל: אדוני היושב ראש, אם אני כראש עיר לא נותן תשובה לתושב במשך שבועיים הורגים אותי.
<ישראל גל: אני מצפה שמשרדים, היה השר אצלנו לפני ארבעה חודשים, אמרתי לו 'אדוני השר, תגיד גם לא, זה בסדר', הוא היה אצלנו בקרית אונו, אמרתי לו 'אדוני השר, תגיד גם לא, זה בסדר, תן תשובה עוד עשר שנים, תן תשובה ב-2022 אתה מפנה', הוא אמר 'צודק, לא קיבלת מכתב תשובה?
<ישראל גל: חייבים להוציא לך מכתב תשובה'.
<ישראל גל: והנה חלפו להם עוד ארבעה-חמישה חודשים, אותה פגישה שהשר ישב אצלנו וטרם קיבלנו מכתב תשובה.
<ישראל גל: כן, לא, שחור, לבן, אנחנו - - -
יעקב מרגי: ישראל גל, תודה רבה.
יעקב מרגי: חיים, אתה רוצה לשמוע את נציגות ההורים או רוצה להתבטא?
חיים ילין: כן, אני חייב - - -
יעקב מרגי: הוא חייב לחוץ וביטחון, בבקשה, אדוני.
חיים ילין: כבוד היושב ראש, ישראל והורים נחמדים שנמצאים פה, אני מטפל בכוכב יאיר ובסלעית, אני אומר את זה כי אלה יישובים שאין להם בתי ספר והם במצוקה.
חיים ילין: מי שיודע, או לא יודע, כשמסתכלים על הטבלה של 'ידיעות אחרונות' שאחוזי הבגרות והציונים הכי גבוהים זה של כוכב יאיר, רק שתבינו שהילדים לומדים בבית ספר בכפר סבא.
יעקב מרגי: כי הם לא רוצים לבנות בית ספר בכוכב יאיר.
יעקב מרגי: הם רוצים להישאר אצל בן חמו.
חיים ילין: לא, היום כבר הבינו שהם צריכים.
חיים ילין: אני נותן את זה כדוגמה כי בסופו של דבר אנחנו עוד נמצא את עצמנו שהילדים של קרית אונו לומדים במקומות אחרים.
יעקב מרגי: חשבתי שאולי מסקנה שלא כדאי לבנות בית ספר, כי הציונים הם גבוהים גם ככה.
חיים ילין: לא, כאחד שקלט, רמת נגב לא רצו לבנות אז הם למדו אצלי.
חיים ילין: הבעיה של משרד החינוך זה שהם לא יודעים שבסופו של דבר ילדים נולדים.
חיים ילין: זו הבעיה.
חיים ילין: כי אם לא היו נולדים ילדים ותמיד היינו באותו מקום אז הכיתות היו מספיקות, לא הייתה בעיה בכלל.
חיים ילין: השלטון המקומי לא יודע לנבא כמה ילדים ייוולדו וכמה מעונות יום צריכים, אחרי זה יודעים.
חיים ילין: דרך אגב, זו פריבילגיה של משרד החינוך, כי זה מעונות יום, זה נמצא במשרד אחר, אז אנחנו כבר יודעים לתכנן מה יהיה בגנים ומה הולך להיות.
חיים ילין: מה אנחנו לא יודעים לתכנן ולמה השלטון המקומי פה כל הזמן על הרגליים האחוריות על שיטת השכונות, פינוי בינוי וכל מה שאתה רוצה?
חיים ילין: כי הם אומרים 'אתם בונים, אתם לא נותנים לנו תשתית, לא של מעונות יום, לא של גנים ולא של בתי ספר ואנחנו צריכים לקלוט', בסוף הם לא באים אליכם, הם הולכים לראש העיר.
חיים ילין: עכשיו, מה קורה לראש העיר?
חיים ילין: ראש העיר נושא בכל האחריות, אין לו טיפה סמכות.
חיים ילין: יש לו רק סמכות אחת, להשבית.
<ישראל גל: זה יושב ראש הקואליציה.
חיים ילין: לא, זה ביטן.
חיים ילין: זה לא ארץ נהדרת, זה ביטן.
יעקב מרגי: הערך המוסף של הדיון הזה, עזבו את מצב הרוח שלכם, אבל זה שהבאתם לנו חברי כנסת, בדרך כלל הם עסוקים בנושאים שהם ברומו של עולם - - -
<ישראל גל: זה ברומו של עולם.
יעקב מרגי: זכיתי היום לקבל - - -
<קריאה: מה יותר חשוב מחינוך?
<קריאה: זה ברומו של עולם.
<קריאה: אבל באנו בגלל זה שזה ברומו של עולם.
יעקב מרגי: תקשיבו טוב טוב, אם חשבתם שבאתם לכאן כקהל מעודדות או מעודדים, אתם טועים טעות חמורה, אני באתי לקיים דיון.
יעקב מרגי: תאמין לי, ישראל גל, אם אתה לוקח את הדיון הזה לשם אני נועל אותו, הבנת?
יעקב מרגי: כי אני הקדשתי בסוף שנת לימודים, נושאים חשובים, אתה יודע מה?
יעקב מרגי: לא רוצה להגיד לכם, יש אנשים במצב יותר גרוע משלכם ופיניתי זמן בסוף מושב, סוף כנס, סוף שנת לימודים, לנושא הזה.
יעקב מרגי: אם אתה חושב שאני אהפוך לנהל את הדיון לפי הגחמות שלך, אתה טועה טעות חמורה.
יעקב מרגי: אחד שיקרא קריאת ביניים, בלי הערה, בלי אזהרה, אני אוציא אותו החוצה.
יעקב מרגי: יש לך ביקורת, תשמיע אותה אחר כך, תכתוב לי מייל.
יעקב מרגי: אז אמרתי לך, ישראל, זכינו היום שיושב איתנו כאן יושב ראש הקואליציה וחברי כנסת שבדרך כלל נמצאים בדיונים אחרים.
דוד ביטן: תגיד, זה לא ועדת חוץ וביטחון?
חיים ילין: הבעיה המרכזית היא, אני לא נכנס למדיניות של משרד החינוך, אבל שנים זה כך, שנורא לקבל הרשאה על צפי של גידול.
חיים ילין: זאת סוגיה שאנחנו מעלים אותה פה, לא רק בוועדת הפנים, כמעט בכל מקום, כשאביגדור יצחקי סוגר עסקה שהולכים לבנות 3,000, 4,000 ו-5,000 יחידות דיור ורוב הדירות האלה הולכות לזוגות צעירים, חבר'ה, תעשו לבד את החשבון, 1,000 יחידות דיור זה ממוצע 2,000 ילדים קליטה במערכת החינוך.
חיים ילין: אני לוקח שני ילדים למשפחה.
חיים ילין: בדרך כלל אני לא טועה, אמנם בנגב אנחנו בדרך כלל עושים יותר ילדים, כי משעמם, אבל שניים במרכז זה בסדר.
חיים ילין: תחלקו את זה אפילו ל-40 ותראו כמה כיתות אתם צריכים.
חיים ילין: עכשיו, מי בונה אותם?
חיים ילין: אתם לא אשמים, זה מדיניות.
חיים ילין: אם משרד החינוך לא ייתן צפי של גידול אוכלוסייה ותבנו, הרי אני אומר לכם, לבנות - - -
יעקב מרגי: חיים, אתה מדבר על בעיה כללית ואנחנו מדברים כרגע על בעיה ספציפית.
חיים ילין: רגע, תן לי.
חיים ילין: לבנות זה אומר תב"ע, אם צריך שינוי ייעוד ואם צריך תכניות, זה מינימום בין ארבע לחמש שנים אם רצים.
חיים ילין: היבילים הם טובים לשנה, שנתיים, שלוש, עד שגומרים את הבינוי במקביל.
חיים ילין: צריך להבין, הורים צריכים לדעת את זה, שלפעמים יש סוגיות, שלפעמים אין ברירה, משרד החינוך נותן יבילים ככיתות.
חיים ילין: אני אומר לכם, תסתכלו על זה בחיוב, כי בעוטף עזה אי אפשר לשים יביל, אצלכם כן.
חיים ילין: אצלנו אם לא בונים אי אפשר לעשות שום דבר כי צריך להיות ממוגן.
חיים ילין: אז אני אומר ככה, קודם כל יש לכם את הזכות להשבית.
חיים ילין: שתיים, יש לכם את הזכות ללכת לבית המשפט.
חיים ילין: שלוש, אם לא קיבלת שום פתק מהרופא אז אין לך מה ללכת לבית המשפט כי אם הם הבטיחו לך ואין לך הוכחות, מאוד קשה לך.
חיים ילין: אנחנו עכשיו ביוני, במאי בדרך כלל מתחילים את ההכנות לפתיחת שנת הלימודים, הם כבר בפיגור של חודש, הם לא יודעים איפה זה הולך להיות.
חיים ילין: לסיכום, אין לכם ברירה, אני אומר לכם את זה עכשיו, אם הפקידות איתכם, איפה תמיר?
חיים ילין: למה הוא לא פה?
<אורית נגר שמיר: אני הנציגה שלו.
חיים ילין: את הנציגה של תמיר?
<אורית נגר שמיר: כן.
חיים ילין: אני לא מאמין, אני מכיר את תמיר הרבה מאוד שנים, אני לא מאמין שתמיר לא פתר להם את הבעיה.
יעקב מרגי: תודה, זה לא בתחום של תמיר.
חיים ילין: יכול להיות שכולנו יכולים לשבת פה ובן אדם אחד יפתור את הבעיה.
יעקב מרגי: זה לא בתחום של תמיר.
חיים ילין: זה בדיוק בתחום של תמיר.
יעקב מרגי: דניאל רז, יו"ר ועד ההורים.
<דניאל רז: שלום רב, אני יו"ר משותף להנהגת ההורים העירונית בקרית אונו יחד עם חברתי פה, כוכבית, וחבר פורום ההורים הארצי, שגם הוא מיוצג באמצעותי היום.
<דניאל רז: קודם כל הגיעו לפה המון הורים, לא בגלל שהם רוצים לבלות יום כיף בכנסת ישראל, אלא בגלל שהמצוקה שנמצאים היום הילדים שלנו היא מצוקה פשוט בלתי נסבלת.
<דניאל רז: כאחד שהיה מאוד מאוד מעורב בפורום הארצי, ואני אפילו נפגשתי עם אדוני בנושא הזה, אני מבין שהמומחים שמפתח משרד החינוך זה עניין של צפיפות, זו המומחיות, כי אני לא יכול לבוא ולהסביר איך באופן כללי פעם אחר פעם אנחנו מתמודדים עם אותן סוגיות, בין אם זה צפיפות בכיתות, שהיה לנו בזמנו, ובין אם זה צפיפות עכשיו, של ילדים שצריכים למצוא את עצמם עכשיו בתוך קרוונים והתופעה ממשיכה ומגבירה כל שנה יותר ויותר.
<דניאל רז: בתור הורה לילדה שצריכה לעלות לחטיבה אני מאוד מאוד חרד.
<דניאל רז: אני חרד לעובדה שיש צפיפות מטורפת בתוך החטיבות, הילדים לא נהנים מאותה רווחה לימודית שהם צריכים לקבל, מאותם תנאים מינימליים הנדרשים שמשרד החינוך צריך לדאוג להם ואין לנו את זה.
<דניאל רז: הורים נמצאים כרגע במצוקה, אבל לא ההורים במצוקה, הילדים במצוקה.
<דניאל רז: ההורים באמצעותם במצוקה.
<דניאל רז: משרד החינוך הכיר בצורך שבקרית אונו תהיה חטיבה.
<דניאל רז: זאת אומרת, אם אני מבין את זה נכון, ואני משפטן בהכשרתי, שיש התחייבות של משרד החינוך לדאוג שתהיה חטיבת ביניים מסודרת, חדשה, בעיר.
<דניאל רז: ואם לא, אני סבור שגם אם יש, ואדוני שאל לגבי הבטחות או לא הבטחות, הרי זה לא כל כך משנה - - -
יעקב מרגי: לא הבטחות, סיכומים כתובים.
<דניאל רז: אני אומר את זה, מהרגע - - -
יעקב מרגי: אני אעזור לך, מאחר שאתה משפטן ואתה קובע דברים כדי שהם יהיו, המושג של הכרה בצורך במשרד החינוך זה עדיין לא התחייבות שלטונית.
<דניאל רז: בסדר, אבל מה שכן - - -
יעקב מרגי: לכן מיד שאלתי את ראש העיר.
יעקב מרגי: אם היה מכתב של מנכ"לית משרד החינוך שבא ואומר, 'בעקבות סיכום ישיבה זו וזו אנחנו מתחייבים שבשנת לימודים איקס המבנה הזה יתפנה לטובת בית הספר', תאמין לי, היה לי קייס.
יעקב מרגי: אני נותן לך טיפ.
<דניאל רז: תודה, אבל אני רוצה לומר פה שברגע שיש סיכומי מפגש, שיש דיונים, שיש התכתבויות בין הצדדים על זה שיש צורך בחטיבה, גם אם הסיכום היה בעל פה אבל יש תיעוד על זה בכתב, על אותו סיכום בעל פה, מבחינה משפטית כן ניתן לפנות, זה יכול להיחשב כהתחייבות - - -
יעקב מרגי: הצורך הזה נתמך בכך - - -
<דניאל רז: כן, נתמך - - -
יעקב מרגי: רגע, אתה לא יודע מה אני שואל.
יעקב מרגי: שמע, יש לי קושי איתכם - - -
<קריאה: תסתכל על מה שהניחו לך שם, יש לך בניירות.
יעקב מרגי: אתה מוכן לא לעזור לי עם האצבע ככה?
<קריאה: מה עשיתי?
<קריאה: סך הכול הפניתי את תשומת לבך.
יעקב מרגי: לא, תקשיב, אין פה קריאות ביניים.
יעקב מרגי: אנחנו מנהלים דיון.
<קריאה: אנחנו מדברים על נתונים ש - - -
יעקב מרגי: אדוני, אתה לא מפריע לי, אני לא מתווכח איתך בכלל.
יעקב מרגי: כשתרצה לדבר תרים יד, תקבל רשות דיבור.
יעקב מרגי: אני מסביר, לכל הנוכחים, שתבינו, האם הכרה בצורך הייתה מותנית בפינוי הבניין הזה, או הכרת בצורך לבניית חטיבת ביניים?
יעקב מרגי: אבל אתם יושבים על קפיץ שאפילו לא מוכנים לשמוע את השאלה.
<דניאל רז: אז אם אדוני ייתן לי רק להשלים את הדברים, אז אדוני - - -
<ישראל גל: דניאל, סליחה, אני גונב מילה.
<ישראל גל: יש לך ביד גוש חלקה.
יעקב מרגי: לא רוצה לעיין בזה.
יעקב מרגי: תמשיך, בבקשה.
<דניאל רז: זה בפן המשפטי.
<דניאל רז: בפן המוסרי ערכי, שזה הדבר הכי חשוב פה, אנחנו סומכים את ידנו שמשרד החינוך ידאג לחינוך ילדינו במדינת ישראל בתנאים הולמים וראויים.
<דניאל רז: קשה לי לומר, קשה מאוד לומר, שקרוונים וצפיפות מטורפת בתוך שתי חטיבות הביניים שלנו בעיר נחשבים כתנאים הולמים.
<דניאל רז: אם זה הסטנדרט שמשרד החינוך חושב שהילדים שלנו צריכים ללמוד אז שיגיד את זה, אני מניח שאת זה הם לא יגידו.
יעקב מרגי: אורית ברומר.
יעקב מרגי: תציגי את עצמך, בנחת, לא ברוגז.
<אורית ברומר: בשמחה.
<אורית ברומר: אני אורית ברומר, אני ילידת קרית אונו, נולדתי, גדלתי, חונכתי בעיר, בבתי הספר היסודיים, בחטיבות הביניים ובתיכון שבעיר.
<אורית ברומר: אני היום, כאם חד הורית מגדלת ילדה שלמעשה סובלת מאותן מצוקות שאני סבלתי.
<אורית ברומר: בשביל לא להסגיר את הגיל שלי, שהוא יחסית מבוגר, אני רק אומר שבזמני לא ערכו אבחונים, לא בדקו אותה, היום כן מקפידים במערכת החינוך לאבחן ילדים.
<אורית ברומר: אם אני לוקחת את הבת שלי ומאבחנת אותה, ומאבחנת המון ילדים באוכלוסיית ישראל, יש המון ילדים היום שסובלים מלקויות למידה כאלה ואחרות שנובעות מסיבות כאלה ואחרות, וזה לא משנה מה הבת שלי.
<אורית ברומר: מה שאני אומרת זה שמבנה של 40 ילד לילדה כמו שלי, שסובלת מלקות למידה מסוימת, היא בעצם הולכת לאיבוד.
<אורית ברומר: אף אחד לא ירצה אותה, אף אחד לא יספור אותה.
<אורית ברומר: לי הייתה מורה שכל מטרתה הייתה להעיף אותי מחטיבת הביניים ללמוד בחוץ.
<אורית ברומר: אני לא רואה אף הורה שיושב פה, שלוקח את הילד שלו ואומר לו 'סע באוטובוסים', כי אנחנו צריכים גם לעבוד, אתה יודע, בבקרים אנחנו גם קמים לעבוד, 'סע באוטובוסים, סע לבית הספר החיצוני כי לא מתאים לך ללמוד בקרית אונו, כי הרמה שלך לא שוות ערך'.
<אורית ברומר: אני שמה עליה חותמת מראש שאני לא רוצה לשים עליה.
<אורית ברומר: לכן אני רוצה שהכיתות שלנו יהיו כיתות קטנות, כיתות שיכולות לתת מענה לכלל צרכי הילדים.
<אורית ברומר: מדינה וממשלה שחורתת על דגלה את דגל החינוך ורוצה להניף אותו בגאון צריכה קודם כל לדאוג לחינוך הילדים, שהם לא ילמדו 40 ילד בכיתה.
<אורית ברומר: זה לא הגיוני, לא הצפיפות, לא הרעש, ובטח ובטח לא היכולת ליצור ריכוז לאורך זמן אצל ילד שמתקשה.
<אורית ברומר: אתה לא רואה מורה שהולך ועובר אחד אחד ושואל אותו 'האם אתה מבין מה אני אומר?', ואם הוא לא מבין, אז הוא יגיד 'תקשיב, תעבוד על זה בבית'.
<אורית ברומר: ואין לי טענות גם למורים בקטע הזה, זו עובדה קיימת.
<אורית ברומר: ועוד דבר קטן, אתה דיברת על 70 יום שיש לנו לפני החופש הגדול.
<אורית ברומר: אני חושבת ש-70 יום הם זמן ככה, מעל ומעבר, עדיין לאפשר לנו לפתוח את בית הספר הזה, להיערך לבית הספר.
<אורית ברומר: חודש ספטמבר הוא חודש חגים, אז בוא נגיד שאת ספטמבר נעבור, זה נותן לנו עוד 30 יום, אבל כן ה-70 יום שהדגשת בתחילת דבריך הם המקום לקום ולהיערך לפתוח את בית הספר.
יעקב מרגי: זו הסיבה שגם מקיימים דיון.
יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן שמולי.
איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב ראש, בוקר טוב לכולם, כבוד ראש העיר, סגן ראש העיר, מחלקת החינוך.
איציק שמולי: אני חושב שהבעיה פה היא בעיה ברורה והיא מובנת לכולם.
איציק שמולי: אני ממש לא מתכוון להפוך את הפקידות של משרד החינוך, אחרי שראש העיר בעצמו כלא הבעיה, לבשר התותחים של הדיון הזה, אבל האמת צריכה להיאמר, ההורים פה נמצאים תלויים בין שמים וארץ.
איציק שמולי: למרות שחיים ילין יצא, אני לא חושב שההורים וראש העיר צריכים אותנו כדי שנסביר להם מה לעשות בבית המשפט ומה הזכויות שלהם.
איציק שמולי: אתם באתם לכאן כדי לקבל את העזרה שלנו כרשות שהיא לא רק מחוקקת, היא גם מפקחת על עבודת הממשלה.
איציק שמולי: וכאשר עבודת הממשלה, במקרה הזה משרד החינוך, לא נעשית כהלכה, זה התפקיד של הכנסת ושל ועדת החינוך של הכנסת, סליחה על הביטוי, לתת בראש.
איציק שמולי: יש פה בעיה קשה מאוד.
איציק שמולי: לפי התיאור שתיאר פה ראש העיר, שאנחנו נמצאים בחודש אוטוטו יולי וההורים עדיין לא קיבלו שיבוצים לילדים שלהם לבתי הספר.
איציק שמולי: זה מצב הזוי, וכל זה למה?
איציק שמולי: אני מגיע ממפלגה שערך העובדים והעבודה המאורגנת מקודש לה, אבל אי אפשר להתבלבל, כאן היוצרות התהפכו.
איציק שמולי: לוקחים איזה שהוא אינטרס מקומי, שהוא חשוב, אבל כששמים את זה על המשקל מול 2,000 ילדים שלומדים בתנאים לא תנאים או שלא יודעים איפה הם הולכים ללמוד, חברים יקרים, מישהו פה התבלבל.
איציק שמולי: אנחנו צריכים לעשות את הכול, ואני אומר לכם, אני לא יודע, הדיון התחיל קצת ברגל שמאל, קיבלתם את הידיד הכי גדול של הציבור במקרים האלה, שזה יושב ראש ועדת החינוך, מרגי, והעובדה שהדיון הזה מתקיים, אולי לחלק מהנוכחים פה זה נראה טריוויאלי, זה ממש לא טריוויאלי, ואני חושב שאנחנו כוועדת חינוך חייבים לבוא בדברים עם הגורמים הרלוונטיים, לא רק הגורמים המקצועיים, יש שר חינוך, יש סגן שר חינוך, ואנחנו צריכים לבוא בדין ודברים לא רק עם הגורמים המקצועיים שיושבים פה.
איציק שמולי: אני בטוח שאם נסגור אתכם בחדר סגור אתם תגידו שההורים צודקים, שמחזיק תיק החינוך צודק, שראש העיר צודק, אנחנו צריכים לבוא בדין ודברים גם עם הגורמים הפוליטיים.
איציק שמולי: לא יכול להיות שבגלל איזה שהיא קבוצה, חזקה ככל שתהיה וחשובה ככל שתהיה, יופקרו הילדים של קרית אונו.
איציק שמולי: ועוד דבר, אדוני היושב ראש, לסיכום.
איציק שמולי: תראו את מאמצי הממשלה, הולכים לראשי ערים כמו ישראל גל וכמו דב צור וכמו אחרים, אומרים להם שיש מצוקת דיור 'אנחנו צריכים את העזרה של ראשי הערים, אנחנו רוצים לעשות הסכם גג, כל הצרכים של קליטת התושבים הנוספים תהיה עלינו', תהיה על הממשלה, וכאשר מגיע הזמן לביצוע ראשי הערים בחלק מהמקרים מוצאים את עצמם לבד, וזה דבר שהוא לא ייתכן.
איציק שמולי: הבטחה שלטונית, אני הקשבתי לתיאור שלך, אני נורא מצטער על זה שאתה נכנס איתנו פה, אני לא מאשים, לכל מיני התפלפלויות, אתה אזרח ומגיעות לך הזכויות שלך מתוקף החוק, אתה לא צריך להתחיל להוכיח לנו מסמך כזה וסעיף כזה וסעיף כזה, לא, סליחה רגע, זו זכותו של ילד במדינת ישראל ללמוד בתנאים נורמליים, לא בקרוון, עם כל הכבוד נגמרו ימי המעברות.
יעקב מרגי: אין כפיים בכנסת.
יעקב מרגי: דוד ביטן, יו"ר הקואליציה, בבקשה.
דוד ביטן: אני שומע בינתיים.
יואל חסון: אני קודם כל כמובן שמח על הדיון הזה והבנתי שהוא גם נעשה בהתראה מהירה יחסית מכיוון שזה באמת לא הגיוני ולא נורמלי.
יואל חסון: אני חייב לומר, כשראש העיר ישראל גל סיפר לי ופנה אלינו בעניין הזה אני לא האמנתי עד שלא ראיתי תמונות של הקרוונים.
יואל חסון: לא הבנתי שבאמת ב-2017 תלמידים לומדים בקרוונים במדינת ישראל.
יואל חסון: אני באמת בשוק מהדבר הזה.
יואל חסון: אני בשוק שמי שנושא באחריות ישן בלילה כשדבר כזה קורה תחת המשמרת שלו.
יואל חסון: מבחינתי לא ייתכן שמדינת ישראל מסירה אחריות בנושא כל כך עמוק ומשאירה את ראש העיר ואת אנשי העירייה ואת ההורים להתמודד עם הדבר הזה לבד ולהתמודד עם הלחצים האלה ולהתמודד עם הסיטואציות האלה.
יואל חסון: אני גם לא רוצה לתאר מה קורה באותו קרוון עם 41 תלמידים ומורֶה ומורָה.
יואל חסון: לא רוצה לחשוב איזה אווירה יש שם, איזה לחץ.
יואל חסון: זה פשוט דבר שאי אפשר לקבל אותו.
יואל חסון: זו בדיוק הדוגמה, וכאן אני מתחבר גם למה שחבר הכנסת שמולי אמר, הלכו פה על תכניות גג מכל הכיוונים, מה שאנחנו רואים עכשיו בסיפור הזה, בואו נזכור את זה היטב, את הדיון הזה, אדוני היושב ראש, כי זה יבוא עלינו בעוד שנתיים-שלוש בכל תכניות הגג האלה, כשייבנו בתים על בתים על בתים בלי שום תשתית.
יואל חסון: כבר היום יודעים שהתשתית התחבורתית לא נערכת במקביל, זה כבר יודעים, אז גם התשתית הזאת של מבני הציבור גם לא.
יואל חסון: אתם יודעים, אגב, שבחלק מתכניות הגג האלה הרבה שטחים חומים, שאמורים ללכת לטובת מבני ציבור, בכלל הולכים לבנייה.
יואל חסון: מצמצמים שטחים חומים גם.
יואל חסון: אז מה שאנחנו רואים היום זה סימפטום למה שעלול להיות בהמשך ולכן אני קודם כל רוצה שיהיה ברור בעניין הזה, הוועדה צריכה לבוא ולשים את האצבע בדיוק על מי שאחראי לשנות את המציאות הזו ומי שאחראי לשנות את המציאות הזאת זה משרד החינוך שעומד בראשו שר החינוך שהוא נושא באחריות לחינוך הראוי לכל תלמידי ישראל.
יואל חסון: אי אפשר להשאיר את ראש העיר ואת האנשים שלו ואת ההורים ככה מול האחריות הזאת.
יואל חסון: אני יודע שבדברים כאלה, כמו שנאמר כאן, 70 יום, עוד 30 יום, אם לא נגדיר כאן לוח זמנים ברור, אם לא נגדיר כאן עכשיו שהוועדה לוקחת את המקרה הזה כמקרה בוחן שימנע מקרים בעתיד, ואנחנו לוקחים את זה כמקרה בוחן ולוקחים את בסדר היום, ממש, דיוני מעקב, כמו שאתה יודע, אדוני היושב ראש, לעשות, ולהגיד למשרד החינוך 'בנושא הזה אנחנו עוקבים אחריכם ואיך שזה ייפתר זה יראה לנו אם אתם ערוכים גם לשנים הבאות במקומות אחרים'.
יעקב מרגי: חבר הכנסת ביטן, בבקשה.
דוד ביטן: קודם כל אני רוצה להגיד, לגבי הסכמי הגג, בכל הסכמי הגג יש את פתרונות החינוך, כולל בתי הספר, כולל הכול, זה חלק מהסכמי הגג.
יעקב מרגי: זה השיפור שבמהלכים.
יואל חסון: זה אמור להיות.
דוד ביטן: לא, זה יהיה.
יעקב מרגי: זה הסכמי הגג, בשונה ממה שקרה בעבר.
דוד ביטן: זה חלק מהסכמי הגג ויש תקציבים שמיועדים לזה וברגע שמגדילים מספר תושבים אז גם משנים את כל נושא בתי הספר ולכן לא צריך להיכנס לדבר שהוא לא קשור לעניין.
דוד ביטן: לגבי בית הספר הספציפי הזה, מה שלי נראה, שעם כל הכבוד למשרד החינוך, שיעשה את מה שהוא צריך לעשות והעובדים צריכים לעבור למבנה החדש שהקצו להם בלוד.
דוד ביטן: אני חושב שהוועדה הזאת צריכה לקבל את ההחלטה, בדיוק כמו שהתושבים רוצים, כי הם צודקים בעניין הזה.
דוד ביטן: אם משרד החינוך לא רוצה אנחנו יכולים ללחוץ אותו ואנחנו יכולים גם לבצע דברים בכנסת שאנחנו כבר החלטנו על העניינים האלה.
דוד ביטן: הכנסת יותר לא רק תעשה מה שהממשלה אומרת ואם משרד החינוך לא יסכים להעביר, ללחוץ על העובדים לעבור, אז אנחנו בוועדת הכספים לא נאשר העברות תקציביות למשרד החינוך עד שתפתרו את הבעיה הזאת.
דוד ביטן: אין מצב שאתם תעשו מה שאתם רוצים במשרד החינוך.
דוד ביטן: איפה משרד החינוך?
יעקב מרגי: פה.
דוד ביטן: משרד החינוך לא יעשה מה שהוא רוצה.
דוד ביטן: יש שתי דרכים, או שתדאגו שהעובדים, זה התפקיד שלכם, יעברו כמו שמתחייב, או שאנחנו נעכב לכם תקציבים במסגרת ועדת הכספים, לא נאפשר לכם העברות תקציביות גדולות.
דוד ביטן: אתם רוצים ככה?
דוד ביטן: אתם רוצים ללכת לטובת הציבור פה?
דוד ביטן: גם בבקשה, אבל אין לזה שום קשר להסכמי הגג.
דוד ביטן: שום קשר.
דוד ביטן: זה מקרה ספציפי.
יואל חסון: אני מקווה, אני העליתי כחשד.
דוד ביטן: זה מקרה ספציפי שמשרד החינוך צריך לעשות את העבודה שלו.
דוד ביטן: אם זה היה משהו אחר יכולנו עוד להתווכח, אבל פה הדברים ברורים.
יעקב מרגי: בלי כפיים.
דוד ביטן: לא צריך כפיים, הדברים ברורים.
דוד ביטן: אתם צריכים לעשות את העבודה, זה הכול.
דוד ביטן: משום מה למה כל מפלגת העבודה פה?
יואל חסון: אנחנו דואגים לילדים.
דוד ביטן: אני נכנסתי הייתי בהלם, חשבתי שבאתי לכנס פריימריז.
יואל חסון: דואגים לילדים.
דוד ביטן: מה זה, כל ההורים שם זה מתפקדי מפלגת העבודה?
<קריאה: לא, ביטן.
<קריאה: יש הרבה ליכודניקים פה.
דוד ביטן: לא, כמעט שיניתי את דעתי.
יעקב מרגי: משרד החינוך ומשרד האוצר, אתם יכולים ללכת למשרדים שלכם, כנראה הם לא רוצים תשובות, אתם יכולים ללכת, האווירה פה טובה, משמחת.
יעקב מרגי: מה קורה לכם?
יעקב מרגי: יש לנו דיונים אחרים, אתם חושבים שבאנו לבזבז את הזמן, לא.
יעקב מרגי: מנהלת אגף החינוך, יש משהו להוסיף מעבר למה שאמר ראש העיר?
<נירה פרידמן: אני רק רוצה פרט קטן.
<נירה פרידמן: הייתה פה שאלה לגבי הכרה בצורך וההבנה של פינוי המבנים.
<נירה פרידמן: אני רוצה להגיד שאחרי שמשרד החינוך הכיר בצורך של הקמת חטיבת ביניים נוספת בעיר הגיע תמיר בן משה עם אנשי משרדו לסיור בעיר ובסיומו הוא הבין שהאפשרות היחידה להקים חטיבת ביניים היא במבנה המרב"ד כיוון שאין שטח חום אחר פנוי בעיר.
יעקב מרגי: אני שואל, כי אחר כך צריך להתחשבן עם מישהו, הוא תמך בהבנה הזו בנייר כתוב?
<נירה פרידמן: לא.
יעקב מרגי: את יודעת כמה דברים הוא הבין מאז שהוא בתפקיד?
<נירה פרידמן: אוקיי, בגלל זה אנחנו פה.
יואל חסון: אבל, ראש העיר, השר אמר לך את זה במשרד.
יעקב מרגי: אדוני ראש העיר, תאמין לי אתה תיהנה אם תשב ותתאפק.
יואל חסון: השר אמר לו את זה בלשכה.
יעקב מרגי: יש מעבר לזה?
<נירה פרידמן: תודה רבה.
יעקב מרגי: צבי שמיר.
יואל חסון: מה, צריך להקליט שרים עכשיו?
<נפתלי כהן: כל דבר צריך?
<נפתלי כהן: וגם המחוקק צריך מכתב?
<נפתלי כהן: היעלה על הדעת דבר כזה?
יפעת שאשא ביטון: לצערנו היום כן.
יעקב מרגי: חברים, מר נפתלי כהן.
יעקב מרגי: כבודו רוצה לדבר?
יעקב מרגי: תירשם, אני אתן.
יעקב מרגי: האחרון שאמנע ממנו לדבר פה זה נפתלי כהן.
<צביקה שמיר: שמי צבי שמיר, תושב קרית אונו.
<צביקה שמיר: יש לי בת בבית ספר יסודי יעקב כהן שאמורה לעבור לחטיבה בעוד שנתיים.
<צביקה שמיר: אני חושב שהאבסורד פה הוא ש-15 עובדים של משרד החינוך, עם כל הכבוד להם, מייסרים 2,000 תלמידים.
<צביקה שמיר: יושבים 15 עובדים במבנה בית ספר, לא צריך להשקיע, לא צריך כסף, המבנה קיים, ו-15 איש מטעמי נוחות ויחסי עבודה והסדרי עבודה תופסים אותנו, 2,000 ילדים, ואונסים אותנו בכוח לסבול.
<צביקה שמיר: זה מצעד האיוולת.
<צביקה שמיר: זה מצעד האיוולת שפה נותנים, משרד החינוך ושר החינוך והנהלת המשרד נותנת יד לאבסורד.
יעקב מרגי: אתה יודע מה אני חושש בסוף?
יעקב מרגי: שהכתובת היא מישהו אחר ואתה תצטרך לבקש סליחה ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: אני מעריך, אולי, אבל חכו.
<צביקה שמיר: יכול להיות שזו ההסתדרות, יו ניים איט, אבל לא משנה.
יעקב מרגי: תגידו לכאורה.
יעקב מרגי: תגידו, 'הערכתנו', קצת צניעות.
<צביקה שמיר: לכאורה, בגלל יחסי עבודה 15 איש תופסים אותנו בביצים, סליחה על הביטוי.
יעקב מרגי: תודה רבה לך, אדוני.
יעקב מרגי: יולית שהינו.
<יולית זנזורי שהינו: שלום לכולם, אני יולית שהינו, אמא של נועם, מבית ספר שרת, שאמור לעלות לחטיבה, אנחנו עדיין לא יודעים לאן.
<יולית זנזורי שהינו: דברים עלו כאן ונאמרו וגם יש כאלה שהזדהו איתנו ונתנו קצת פתרונות, אז קודם כל תודה לכל המזדהים.
<יולית זנזורי שהינו: באמת מה שהכי חשוב בסיפור הזה זה לחשוב על טובת הילדים, שהם בראש ובראשונה כאן אצלנו, הם הכי חשובים בכל הסיפור הזה.
<יולית זנזורי שהינו: במדינת ישראל יש חוק שנקרא חוק חינוך חינם, קשה לי להבין איך בכיתה עם 40 ילדים - - -
יעקב מרגי: את מרגישה שהוא בחינם?
<יולית זנזורי שהינו: לא, לצערי.
יעקב מרגי: אל תענו לי, אני מדבר באוויר, לפרוטוקול אני מדבר.
<יולית זנזורי שהינו: קשה לי להאמין איך בכיתה של 40 ילדים, הורמונליים, בגיל הכי קשה שלהם, שמגיעים מבתי ספר שונים ומתמזגים ומנסים לעשות רושם מה שנקרא אחד על השני מורה תוכל ללמד 40 ילדים בכיתה.
<יולית זנזורי שהינו: בקרוונים, כמו שאמרו, בכיתות צפופות.
<יולית זנזורי שהינו: אף מורה, ויסלחו לי כאן המורות בינינו שהגיעו, לא יכולה להשתלט על 40 ילדים במצב הזה.
<יולית זנזורי שהינו: חוק חינוך חינם לא יהיה, אולי זה מה שנקרא בשם - - -
יפעת שאשא ביטון: כבר מזמן, אבל לא משנה.
<יולית זנזורי שהינו: לא יהיה, כי אנחנו ההורים נצטרך להוציא המון המון כסף על שיעורים פרטיים.
<יולית זנזורי שהינו: תודה.
יעקב מרגי: נפתלי כהן.
<נפתלי כהן: בוקר טוב.
<נפתלי כהן: שמי נפתלי כהן, סגן ראש העיר.
<נפתלי כהן: ראש העיר, כשהוא התחיל לדבר, כל דבר שאלת אותו, אדוני היושב ראש, האם יש מכתב, האם יש מכתב.
<נפתלי כהן: כשהשר היה אצלנו בביקור לפני כאר
<נפתלי כהן: בעה חודשים בערך אז אני שמעתי את ההבטחות.
יעקב מרגי: איך עשיתם לו קבלת פנים?
יעקב מרגי: עם דגלים?
<נפתלי כהן: גשם, מים.
<ישראל גל: חשבנו שהוא יפתור את הבעיה.
<נפתלי כהן: אני שמעתי הבטחה, ראש העיר שמע את ההבטחה - - -
יעקב מרגי: כשהוא היה אצלכם, אז הצגתם לו מצב הכי אידיאלי, הוא הלך ואמר 'קרית אונו מסודרים'.
<נפתלי כהן: לא, ממש לא.
<נפתלי כהן: אני מבין לליבם של ההורים, תשמע, אם יש לי ילד שעולה לחטיבה ואני לא יודע לאן הילד שלי הולך אז החופש שלי משתבש, הילד לא יודע איפה הוא נמצא.
<נפתלי כהן: אם אני שומע שר שמבטיח לי, אדוני היושב ראש, אני אגיד לו 'קח פתק, תן לי בכתב'?
<נפתלי כהן: כל דבר פה שאלת 'יש לך מכתב?
<נפתלי כהן: יש לך מכתב?
<נפתלי כהן: ' יש התכתבויות, אדוני.
<נפתלי כהן: לא יעלה על הדעת שאני אשב עם שר ואני אגיד לך 'תעלה את זה בכתב', זה גם לא מכובד.
<נפתלי כהן: אני חושב שאת זה צריך לקחת, ההתכתבויות.