GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אני אתן לכן עוד שתי יועצות, חברות ארגון מהשטח ונעבור הלאה.
יעקב מרגי: רצית עוד משפט.
יעקב מרגי: במשפט לא תעמדי בזה, קחי שניים.
<הניה פישמן: שניים.
<הניה פישמן: שתי דוגמאות למצב העגום בו נמצאות היועצות נמצאות.
<הניה פישמן: נכון, דוגמא אחת נכונה לתחילת שנת הלימודים.
<הניה פישמן: יועצת באזור מצוקה קשה ביותר, כשלכל ילד בבית ספר יסודי יש סיפור קשה מאד, הורים, מאסר, סמים - - -
<קריאה: לא אומרים באיזה אזור זה.
יעקב מרגי: בואי אני אגיד לך למה ההערה שלך מיותרת.
יעקב מרגי: בואי תקשיבי, גברתי.
יעקב מרגי: את יודעת למה צומצמו מספר האבחונים בהקלות משרד החינוך.
יעקב מרגי: אם נלך לפי רעננה, שיש שם 80% באים עם אבחונים, מה נעשה איתם?
<הניה פישמן: נכון.
יעקב מרגי: אז עזבי אזור ועזבי זה.
<הניה פישמן: היועצת הזו, בבית הספר היסודי באזור מצוקה, היה לה בשנה שעברה, כמה שנים, 16 שעות ייעוץ והשאר היא השלימה בהוראה.
<הניה פישמן: בשנה הזו לבית הספר הייתה איזו בעיה בתחום של מתמטיקה.
<הניה פישמן: יועצת לומדת גם ייעוץ וגם חייבת עוד מקצוע כדי לקבלת תעודת הוראה.
<הניה פישמן: יועצת היא גם מורה למתמטיקה.
<הניה פישמן: חזרה היועצת בתחילת השנה, אומרת לה המנהלת – מצמצמת את המשרה ל-9 או ל-8 שעות והשאר תלמדי מתמטיקה.
יעקב מרגי: כי בודקים אותה לפי הרמה וכמה יחידות.
<הניה פישמן: נכון, ולא בודקים כמה ילדים נמצאים במצוקה.
<הניה פישמן: דוגמא אחת.
<הניה פישמן: דוגמא שנייה, עוד משפט, לפני כמה שנים הייתי אז מפקחת על יועצות בשטח, יועצת חזרה משבתון, הייתה בשבתון.
<הניה פישמן: אומרת לה המנהלת, אני לא רוצה השנה ייעוץ.
<הניה פישמן: את מלמדת ספרות, עברית.
<הניה פישמן: אני צריכה עכשיו אוריינות ואת תלמיד אוריינות.
<הניה פישמן: היה מאד קשה לשכנע אותה.
חנין זועבי: אז זה נזק כפול.
חנין זועבי: גם אין יועצת גם אין מורה טובה.
<הניה פישמן: אז אלה שתי דוגמאות שממחישות את האבסורד שאין כדוגמתו לשום בעל תפקיד אחר במערכת.
<הניה פישמן: תודה.
יעקב מרגי: היטבת לבטא, אפילו שזה לא במשפט אחד.
<הניה פישמן: תודה רבה.
<אביגיל כהן: שלום, שמי אביגיל כהן ואני עובדת כיועצת חינוכית בחטיבת ביניים בראשון.
<אביגיל כהן: אני בסך הכל במערכת 27 שנים.
יעקב מרגי: לא הרבה.
<אביגיל כהן: לא הרבה, אפשר לומר.
מנחם אליעזר מוזס: לאורך ימים.
<אביגיל כהן: יש פז"מ ומתוכן 14 שנה אני עובדת כיועצת.
יעקב מרגי: היא לא הבינה את המחמאה.
<אביגיל כהן: אני רוצה להגיד שבאמת חברותי פה וכולנו בעצם, כל היועצות, אני מרשה לעצמי לדבר בשם כל היועצות, כשבחרנו במקצוע הייעוץ בחרנו בו מתוך שליחות, בחרנו בו כי ראינו בו תפקיד עם המון נשמה, המון משמעות, המון סיפוק.
<אביגיל כהן: אבל לצערי הרב לאורך השנים אנחנו מרגישות שחיקה מאד מאד גדולה בתפקיד שלנו, בעבודה שלנו.
<אביגיל כהן: פשוט לא מאפשרים לנו לבצע את התפקיד באופן מיטבי.
<אביגיל כהן: המצוקה שלנו היא באמת מאד מאד גדולה ואנחנו כל כך שמחות להיות ואני גם חייבת להגיד שאני מאד מתרגשת.
<אביגיל כהן: כולנו מתרגשות, כי המאבק התחיל לפני מספר שנים ורק עכשיו יש לנו הזדמנות להביא את המצוקה בפני מקבלי ההחלטות.
<אביגיל כהן: אתם מקבלי ההחלטות - - -
יעקב מרגי: תגידי, אם היית באה לראיון עבודה והיית יודעת שהמראיין שלך מעניין אותו בראש סדר העדיפויות נושא מסוים ובדרגה שנייה נושא אחר, במה היית פותחת?
<אביגיל כהן: אז אני רוצה להביא לכם - - -
יעקב מרגי: במה היית פותחת?
<אביגיל כהן: במה שמעניין את המראיין, נכון.
יעקב מרגי: את המראיין.
יעקב מרגי: אז אל תיפגעו, הנושא השני הוא תנאי ההעסקה שלכן.
יעקב מרגי: רמזתי לכן ואמרה לכן את זה חברת הכנסת.
יעקב מרגי: אני רוצה שבדיון יופיע פה – סליחה, תנו לי לכוון אתכם.
יעקב מרגי: אני רוצה לסייע לכם, להיות היועץ של היועצת, בסדר?
יעקב מרגי: תקשיבו, אני אתן לכן להמשיך, אבל תקשיבו היטב.
יעקב מרגי: אם לא היה לכן ערך מוסף, לא הייתה בכן תועלת, לא הייתי מקיים דיון.
יעקב מרגי: אל תיפגעו.
יעקב מרגי: אל תיקחו את זה באופן אישי.
<אביגיל כהן: בסדר גמור.
יעקב מרגי: יש לנו עוד 20,000 נושאים חשובים במערכת החינוך ואתם תראו את מערכת החינוך עם הצרכים שלה ועם החולאים שלה יותר טוב ממני.
יעקב מרגי: אני אומר לכן מידע ומפרקטיקה ואמרתי זאת בתחילה ואמרתי את זה בפגישה האישית ואני חוזר ואני מצפה שבדיון הזה זה יעלה.
יעקב מרגי: זה עדיין לא נוגע, עדיין אנחנו תקועים עם התואר השני - - -
<אביגיל כהן: לא, אבל אני רוצה - - -
יעקב מרגי: אני מכוון.
יעקב מרגי: תני לי לכוון, מותר לי.
יעקב מרגי: לו הייתי רוצה להכשיל אותך הייתי נותן לך לגמור את הדיון, רבותי טוב, הדיון נגמר והלכנו הביתה.
יעקב מרגי: ואני אומר לך, תקשיבי, אמרתי בתחילת דברי, בפתיחה, תלמידים שחוו את הטיפול הטוב של היועצת יודעים מה ערכה של היועצת.
יעקב מרגי: ההורים שלהם יודעים מה ערכה של היועצת.
יעקב מרגי: מנהל בית הספר יודע ימה ערכה של היועצת.
יעקב מרגי: יש הרבה תלמידים שגם היו צריכים את הליווי, את התמיכה, את האבחון.
<אביגיל כהן: זאת הנקודה.
יעקב מרגי: של היועצת ולא זוכים לקבל את זה.
<אביגיל כהן: נכון, אז זה - - -
יעקב מרגי: ואם אני לוקח את שני התלמידים האלה ורואה לאן הצלחנו להביא מאותה נקודה את התלמיד הזה שקיבל טיפול, לעומת התלמיד שלא זכה לקבל, בגלל שלקחו אותה למתמטיקה, בגלל שלא נתנו תקן, בגלל שאמרו לה שאת גם יודעת, את מבינה טוב בריתמיקה ויש לנו איזה מופע למנכ"ל או למנהלת המחוז שמגיעה, תעשי לנו גם את זה.
יעקב מרגי: ובגלל עוד 20,000 דברים.
<אביגיל כהן: אז זאת הנקודה.
יעקב מרגי: עכשיו אני ברשות דיבור.
יעקב מרגי: ואני אומר לכן, במפגש אישי עם יועצת, אילו המערכת הייתה משכילה לתת את שעות התקן לפי באמת הצורך האמיתי להכרה בערך היועצת – אם אין הכרה בערך היועצת, שיבטלו את הפרופסיה הזו.
יעקב מרגי: לא צריך גם את ה-1.7.
יעקב מרגי: לא צריך כלום.
יעקב מרגי: אבל מאחר שמכירים בערך היועצת, ואני אומר לכם, תלמיד שעובר "תחת השבט" של היועצת, הוא לא צריך ללכת אפילו לאבחון.
יעקב מרגי: הוא לא יצטרך ללכת לאבחון.
יעקב מרגי: מפגש אחד, שניים, שלושה, לשמוע מהמורה, מהמנהל בכמה מקצועות איך הוא פה ואיך הוא במקצוע הזה ואיך הוא במקצוע השני, שהוא בשילוב, לחשוב על רמת החשיבה הקוגניטיבית ופה הוא מצליח ופה הוא לא מצליח, היא יכולה לעשות לו שיקוף ולתת ולהגיש אותו אם זה למנהל, אם זה להורים, אם זה למחנכת, אם זה לייצג אותה בוועדת ההשמה ולתת לו את הליווי האופטימאלי.
יעקב מרגי: פה המערכת - - -
<אביגיל כהן: אבל אני רוצה שנייה - - -
יעקב מרגי: תאמיני לי אני עכשיו מדבר כמו ארבע יועצות ותורם לדיון.
יעקב מרגי: תקשיבו לי.
יעקב מרגי: האוצר לא יבוא.
יעקב מרגי: משרד החינוך והאוצר לא ייכנסו למרכז הדיון פה על זה שאין לכם ביטחון תעסוקתי.
יעקב מרגי: על זה שהגמול שלכם לא ראוי, על זה שהמנהל משחק עם התפקיד שלכם, על זה הוא לא יבוא.
יעקב מרגי: אנחנו נביא אותו, דעת הקהל תביא אותו.
יעקב מרגי: הדיון הציבורי יביא אותם רק כשנצליח להציב מראה מול המערכת ולומר להם כמה אנחנו מפסידים, כמה אנחנו פוגעים במערכת.
יעקב מרגי: כמה אנחנו מקפחים.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על מתן שוויון הזדמנויות שווה לכל תלמיד, על נקודת זינוק שווה, על צמצום פערים, על העצמת התלמידים ולא להשאיר מאחור אף אחד וכל מנהלת כשאת באה לסיור אצלה או מנהל, אומרים לך אצלנו בבית הספר המוטו שלנו זה לא להשאיר אף אחד מאחור.
יעקב מרגי: בסדר, נשמע טוב.
יעקב מרגי: איך עושים את זה?
<אביגיל כהן: אפשר עכשיו?
יעקב מרגי: אני נותן לך עכשיו להשלים בשני משפטים, אם תעמדי באתגר.
<אביגיל כהן: אוקיי, אז שנייה, אני רוצה רגע להגיד שזה עיקר הקושי שלנו וזאת המצוקה, כי ליבנו יוצא לאותם תלמידים שאנחנו לא מגיעים אליהם.
<אביגיל כהן: אנחנו פועלות במתכונת של חירום, כמו חדר מיון.
יעקב מרגי: טלאי, טלאי, טלאים.
<אביגיל כהן: זאת המטפורה שחוזרת על עצמה.
<אביגיל כהן: כשאתה תשאל כל יועצת בשטח תספרי לי על יום שגרתי בעבודה, היא תגיד לך מתכונת חירום וכיבוי שריפות.
<אביגיל כהן: לסבר את האוזן, תחשבו ששעה וחצי לכיתה עם 38 תלמידים, מה אני יכולה להספיק כיועצת?
<אביגיל כהן: בשעה וחצי אני מגיעה רק למקרי החירום, למקרים הדחופים.
<אביגיל כהן: תלמידים שקופים, שקטים, שזקוקים לי לא פחות, מחכים לי ליד החדר, רוצים לדבר איתי, אין זמן כי אני צריכה ללמד בשיעור, כי אני גם מורה.
<אביגיל כהן: כי אני לוקחת חלק באיזו שהיא ועדה.
<אביגיל כהן: כי אני צריכה להיוועץ עם שותפי התפקיד, עם המחנכים, עם המנהלת, עם הקולגות.
<אביגיל כהן: ישיבות בלי סוף.
<אביגיל כהן: אני לא מגיעה לתלמידים השקופים, השקטים, שלא סתם ומה הבעיה עכשיו?
<אביגיל כהן: תראו מחקרים מהשנים האחרונות שמצביעים על כך שיש יותר מקרי אלימות, יש יותר מקרי בריונות, סמים ואלכוהול, פגיעות מיניות.
<אביגיל כהן: כל הדברים האלה שלא היו בעבר, כשהיועצת התחילה אך ורק עם תכנית ההכוון.
<אביגיל כהן: עם השנים, בגלל שינויים ביטחוניים, חברתיים, כלכליים, קרו המון דברים.
יעקב מרגי: טכנולוגים.
<אביגיל כהן: קבוצות הווטסאפ.
<אביגיל כהן: אתם יודעים בכמה קבוצות ווטסאפ אנחנו מטפלות?
<אביגיל כהן: בריונות ברשת, פגיעות מיניות, הפצת תמונות.
<אביגיל כהן: אין לנו זמן.
<קריאה: כמה חרמות.
<אביגיל כהן: אנחנו עובדות המון בהתנדבות.
<אביגיל כהן: אנחנו עושות את זה מתוך אהבה, אבל יש גבול.
<אביגיל כהן: אנחנו באות למשמרת שנייה בבית שלנו.
<אביגיל כהן: אין לנו את האפשרות לטפל בילדים.
<חנית יעיש: אני רוצה להוסיף רק כמה משפטים.
<חנית יעיש: שמי חנית יעיש, אני גם יועצת וגם חברה בהנהלת אגודת היועצים.
<חנית יעיש: דבר ראשון אני רוצה להגיד שמה שאנחנו אומרות כאן זה מייצג את כל היועצות בשטח.
<חנית יעיש: יש לי עצומה עם 3,000 יועצות מהשטח.
<חנית יעיש: אנחנו אומרות דבר מאד מאד פשוט.
<חנית יעיש: במשך 50 שנה תפקיד הייעוץ הורחב, גדל, התרחב.
<חנית יעיש: אני חושבת שאנחנו נוגעות בכל נושא.
<חנית יעיש: אם זה הורים, אם זה מורים, אם זה מנהלת, אם זו עבודה שהיא מערכתית גם, זה לא רק עבודה פרטנית, כשזה לתרום לאקלים החינוכי של בית הספר, שיהיה אקלים טוב, אבל השעות לא השתנו.
<חנית יעיש: כלומר אותן שעות משנות ה-50 עד היום, אבל העבודה רבה רבה והצרכים רבים.
<חנית יעיש: אני גם רוצה לחדד ולהגיד משהו, שגם מחקרים מראים שככל שיש יותר שעות ייעוץ, האקלים המיטבי טוב, הבעיות פוחתות וכרגע אנחנו במצב של קריסה.
<חנית יעיש: השטח קורס.
<חנית יעיש: אנחנו קורסות, כי אם אנחנו לא נעבוד גם בבית סביב השעון, בחגים, בחופשות ואנחנו מטפלות במקרי חירום גם בשעות שתים עשרה בלילה, גם בחופשים שלנו, גם בחגים.
<חנית יעיש: כל הזמן.
<חנית יעיש: אם אנחנו לא נעבוד, התלמידים הם כבר נפגעים, אבל הם ייפגעו מאד כי היועצות כבר קורסות.
<חנית יעיש: אנחנו כבר באמת - - -
<אביגיל כהן: רק עוד משפט אחד.
יעקב מרגי: עדנה דוד, בבקשה.
<עדנה דוד: עדנה דוד, יושבת ראש הסתדרות המורים בסניף חיפה, סגנית המזכ"לית ומנהלת בית ספר לשעבר.
<עדנה דוד: אני רוצה לדבר בכל הכובעים שלי.
<עדנה דוד: אני חושבת שהשטח כרגע בוער.
<עדנה דוד: במשולש של צוות-מורים ותלמידים, אין אחד מתוך כל החברים שמחברים את המשולש הזה, שלא נזקק לטיפול היועצת.
<עדנה דוד: תפקיד היועצת לא מתחיל בשמונה בבוקר ונגמר בשתיים עשרה או אחת או שתיים בצהריים.
<עדנה דוד: אני מתחברת לכל מה שאמרו כאן היועצות מתוך השטח והבאתי איתי גם יועצת לשעבר, שהייתה הסגנית שלי.
<עדנה דוד: השעות הן שעות הערב, אם צריך להוציא ילד במצוקה מתוך הבית, אם צריך לעזור בבעיות בקשר בין הורים לבין בית הספר.
<עדנה דוד: העבודה היא לא רק בתוך בית הספר בשעות בית הספר ועל זה הן לא מתוגמלות וגם דיברנו על - - -
יעקב מרגי: היית מנהלת יסודי או תיכון?
<עדנה דוד: יסודי.
<עדנה דוד: אחד הגדולים בחיפה.
<עדנה דוד: הן לא מתוגמלות על השעות שמחוץ.
<עדנה דוד: אני לא מבינה בכלל מדוע היועצת צריכה להיות גם מורה.
<עדנה דוד: זו פרופסיה ייחודית שצריך להגדיר אותה ולהכיר בה.
יעקב מרגי: משכך, עדנה, עכשיו נשתמש בכובע הנוכחי שלך בהסתדרות המורים.
יעקב מרגי: למה הסתדרות המורים, עם כל העוצמה שלה, לא תביא – וקחי את המסר הזה.
יעקב מרגי: בואי אני אומר לכם מניסיון שלי.
יעקב מרגי: בכל הארגונים שניהלתי, גם בכהונתי כשר, כשניסיתי לשנות סקטור מסוים בקרב העובדים, זו משימה כמעט בלתי אפשרית במדינת ישראל, אלא אם כן ניסן קורן מאיים בהשבתת המשק או ארגון או הסתדרות המורים מאיימים בהשבתה.
יעקב מרגי: צריך לומר את הדברים בכנות, כי יבוא לך הממונה על השכר ולו יצויר שאני עובד עכשיו אצל הממונה בתפקיד מסוים באגף הממונה על השכר באוצר.
יעקב מרגי: הייתי אומר תשמעו, אתן צודקות, אבל אם אני מוסיף לכן זה בהסכמי הרחבה, פותח לי השלכות רוחב.
יעקב מרגי: לא יודע כמה אמת יש בזה, כי אף אחד לא חוקר את זה ולא בודק את זה.
יעקב מרגי: השלכות רוחב וזו עלות תקציבית אדירה ואני לא הולך לעשות זאת בהסכם הקיבוצי הבא.
יעקב מרגי: עיניהם רואות וכלות, שהנה הגיע הסכם קיבוצי ראשון והם לא על השולחן.
יעקב מרגי: הגיע ההסכם הקיבוצי השני ושוב הם לא על השולחן.
יעקב מרגי: ואני פונה, לא מבקר.
יעקב מרגי: אני אומר לך תדעי לך, אני יכול לזעוק, אנחנו נביא את זה לסדר היום.
יעקב מרגי: נוציא סיכום שמדבר בעד עצמו, אחרי שנשמע את משרד החינוך הלוואי ויתייתר הסיכום.
יעקב מרגי: נשמע בשורות טובות.
יעקב מרגי: אבל זה לא יתקדם.
יעקב מרגי: זה לא יפתח אם לא יהיה פה מנוף, מנוף עם עוצמה ויש את העוצמה להסתדרות המורים.
יעקב מרגי: לצערי הרב לא תמיד - - -
<קריאה: גם לארגון, להסתדרות של המורים.
יעקב מרגי: גם בתוך תקיעת שופר יש מקום שאפשר לקחת נשימה ויש מקום שאסור לקחת נשימה.
יעקב מרגי: אז חכו.
יעקב מרגי: את בהסתדרות המורים.
יעקב מרגי: פונה אליה, שיבוא – יש פה נציג מארגון המורים?
יעקב מרגי: אתמול חשבנו קצת משב רוח רענן, הגיע איזה נציג, אחרי ששנים לא ראינו.
יעקב מרגי: חשבנו שזה יהיה משהו קבוע.
<קריאה: עוד שש שנים.
יעקב מרגי: לא, לא, אני לא אתן לזה.
יעקב מרגי: אני אומר לך, תקשיבי, זה נכון גם לגבי ארגון המורים, אבל אני אומר לכם, שלא ישמעו, תתלו תקוות בהסתדרות המורים ולא בארגון המורים.
יעקב מרגי: זה גוף גדול.
יעקב מרגי: לא משנה מי שירים את זה, איך אומרים, כמו אותה בת עני שנפל לה הדלי לבאר – מי שירים את זה, ירים את זה.
יעקב מרגי: הסוגיה הזאת חייבת לצוף מעל לפני השטח.
יעקב מרגי: נכון שיש שוני, אבל אני קורא לך להביא את זה בפני מזכ"לית הסתדרות המורים.
יעקב מרגי: זה לא יכול להימשך ככה.
<עדנה דוד: מזכ"לית הסתדרות המורים יצאה בעצמה בהצהרה בנושא של - - -
יעקב מרגי: בסדר, הצהרות זה לא מספיק.
<עדנה דוד: נכון.
<הניה פישמן: הם השיגו לנו תוספת של 2%.
<הניה פישמן: הם טוענים שהם השיגו לנו לשנת 2019, בפעימה השנייה.
יעקב מרגי: בואי נשמע את זה.
יעקב מרגי: עדנה, סיימת?
<עדנה דוד: כן.
<עדנה דוד: אני רק רוצה לומר שישנה תכנית סדורה בהסתדרות המורים, למאבק - ואני מתחברת למה שאמרת - למאבק עבור זכויות היועצות.
<שלי אלקיים: תודה.
<שלי אלקיים: אני יושבת ראש האגודה הישראלית לטיפול קבוצתי אנליטי ובמשך הרבה שנים אני הייתי יושבת בישיבות ועדת חינוך מטעם נציבות הדורות הבאים, מדור חינוך ואיגודי היועצים החינוכיים ש - - -.
<שלי אלקיים: אני רוצה להתחבר בנוסף לנושא גמול ייעוץ, שזה ודאי עניין שצריך להסדיר אותו ויפה שעה אחת קודם.
<שלי אלקיים: אני פונה פה לנציג האוצר לשמוע.
<שלי אלקיים: אני רוצה להתחבר לדברים שאמרה היועצת החינוכית, הגברת יעיש, משום שהיא שמה את היד על הלב של הדבר.
<שלי אלקיים: מעמד של פרופסיה, מצב ותקן משמעם במערכת החינוך אחד בלבד, וזה כמו שאת אמרת, שעות שבועיות.
<שלי אלקיים: אין משמעות אחרת לתקציב של משרד החינוך במערכת בית ספרית חוץ משעות שבועיות, מה שנקרא ש"ש.
<שלי אלקיים: האוצר מתבקש פה באמת לתקן דבר שנעשה עוול לדעתי.
<שלי אלקיים: ב-2002 אני ישבתי בדיונים כמומחית מטעם אגודת היועצים החינוכיים ונציבות הדורות הבאים ויוסי שריד היה אז יושב ראש ועדת החינוך ואני המלצתי על שתי שעות שבועיות לכל כיתה בכישורי חיים, אבל האוצר התנגד ורצה שעה שבועית.
<שלי אלקיים: משמעות הדבר לשבור את העבודה של היועצת, כי העבודה של בית ספר עובדת לפי שבוע.
<שלי אלקיים: יום ראשון ככה ויום שני ככה ויום שלישי ככה.
<שלי אלקיים: ויועצת שנותנים לה שעה, כאשר שעת ייעוץ, יחידת ייעוץ היא שעתיים, כי אתה נכנס לעבוד, עד שאתה מתחיל לעבוד עם כיתה או עם תלמיד זה לוקח לפחות שעה וחצי שמשמעו שתי שעות שבועיות.
<שלי אלקיים: בזה האוצר, שעמד על רגליו האחוריות, שכישורי חיים יהיו רק שעה שבועית לכיתה, הרס את האפשרות של יועצים שאין להם תקן ביסודי, לעבוד ביסודי.
<שלי אלקיים: זה דבר אחד.
<שלי אלקיים: ולכן לדעתי צריך להחזיר או לשים לב לעניין שבחוק הליבה, כישורי חיים יינתנו לכל כיתה שתי שעות שבועיות.
<שלי אלקיים: כן, זה הנושא של שעות שבועיות.
<שלי אלקיים: ברשותכם, הנושא השני - - -
<שלי אלקיים: אני מסכמת.
<שלי אלקיים: אני רוצה כדי שנדע מבחינה מתודולוגית, מדעית, על מה אנחנו מדברים.
<שלי אלקיים: מה תחום הדעת של ייעוץ חינוכי בישראל.
<שלי אלקיים: אני לא מדברת על ארצות הברית.
<שלי אלקיים: בישראל תחום הדעת של ייעוץ חינוכי הוא מומחיות של פדגוגיה, שבשונה מפתולוגיה.
<שלי אלקיים: אנחנו לא עוסקים בתופעות פתולוגיות.
<שלי אלקיים: אנחנו בייעוץ החינוכי עוסקים בפדגוגיה ובהתפתחות האפשרית של האדם.
<שלי אלקיים: איך אדם נורמטיבי, סליחה, אני למדתי 30 שנה באופן אקדמי את הייעוץ.
<שלי אלקיים: מה אדם נורמטיבי שנקלע למשבר או לסיטואציה סוציו אקונומית משברית, כמו הורים שהתפטרו וכו'.
<שלי אלקיים: איך אדם נורמטיבי, לא מקרה פתולוגי, לא פגוע מוח אלא מקרה נורמטיבי שנקלע למשבר, איך אנחנו משבירים מהמשבר צמיחה.
<שלי אלקיים: איך אנחנו משבירים, מאתרים את מה שצריך, מקנים לו כישורי חיים להתמודדות.
יעקב מרגי: לכל זה צריך הרבה שעות כדי לתת.
<שלי אלקיים: כישורי חיים צריך שתי שעות בתכנית ליבה.
<שלי אלקיים: ואז, אדוני יושב ראש ועדת החינוך, הבעיה תיפתר גם בבית ספר יסודי, שבו אכן אין תקן.
<שלי אלקיים: אני רוצה לומר, מאחר שגם הערתם לגבי פרופסיה, כמו שאמרה הגברת לפני, לגבי הפרופסיה קודם כל היה מאבק גדול מאד לפני 50 שנה, להכניס את הייעוץ החינוכי להסתדרות המורים.
<שלי אלקיים: אז אני פה לא מומחית במאבקים - - -
יעקב מרגי: זה לא השולחן היום.
<שלי אלקיים: אבל זה היה מאבק גדול וזה נחשב היה הישג.
<שלי אלקיים: אני נותנת לאיגוד לטפל בצעד הזה.
<שלי אלקיים: אני הייתי בוועדת הפרופסיה של האיגוד, אז אני אומרת שאני יודעת שהיה מאבק גדול, אבל אני רוצה לדבר על משהו אחר.
<שלי אלקיים: על משהו שהוא ראייה לעתיד.
יעקב מרגי: אין לנו זמן, שלי.
<שלי אלקיים: ודווקא פה פנקס היועצים החינוכיים, שהובטח ליועצים החינוכיים במשך 20 שנה לפחות, יכול לדעתי לסייע לחיזוק המעמד של הפרופסיה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מוזס ישב בסבלנות והקשיב ויש לו מה לומר.
מנחם אליעזר מוזס: תודה אדוני יושב הראש.
מנחם אליעזר מוזס: הדיון הזה בעצם, כשאני עוד הייתי משנה למנכ"ל במשרד החינוך, בשנת 1989, כבר אז התנהלו דיונים על הנושא הזה.
מנחם אליעזר מוזס: עוד בימי זבולון המר המנוח התקיימו דיונים לאין ספור.
מנחם אליעזר מוזס: ואחר כך, כשהייתי סגן שר החינוך בימי גדעון סער, אז היה דיון מאד מעמיק על כך שיועצת חינוכית לא צריכה להיות גם מורה למתמטיקה.
מנחם אליעזר מוזס: מה זה העניין הזה להדביק עוד משהו?
מנחם אליעזר מוזס: אבל אני מתפלא גם כן ואני רוצה לשאול, מאז דו"ח מבקר המדינה כבר יש 3.5 שנים, מה נעשה?
מנחם אליעזר מוזס: מה קרה מאז?
<קריאה: לא נעשה כלום.
יעקב מרגי: לא, הוא לא ביקש תשובה.
יעקב מרגי: זו שאלה רטורית.
מנחם אליעזר מוזס: לא, אני באמת שואל מה קרה בשלוש וחצי השנים האחרונות האלה.
מנחם אליעזר מוזס: סליחה, אתה המנהל.
יעקב מרגי: אתה שואל, תסיים ואחר כך.
מנחם אליעזר מוזס: אני באמת רוצה לשמוע מה.
יעקב מרגי: סיימת הרב?
מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שצריכים בצורה מעשית קודם להפריד בין ההוראה לבין היועצת.
מנחם אליעזר מוזס: אחר כך זה ממש מיותר רק לכל מה שמבקר המדינה אומר, מה שקורה היום עם ה-1.7 לכיתה, הרי זה אבסורד.
מנחם אליעזר מוזס: אני יודע גם מבחינה אישית, הבת שלי יועצת חינוכית במערכת החרדית והיא עכשיו צריכה להשלים כבר את התואר השני, כי אחרת היא לא יכולה.
מנחם אליעזר מוזס: אבל זו השקעה אדירה.
מנחם אליעזר מוזס: היא אומרת מה זה, אני רואה איך שהיא ערה בטלפון, בלילה ומזמינה הביתה בנות, יושבת איתן.
מנחם אליעזר מוזס: זה עבודה מתישה.
מנחם אליעזר מוזס: היא מותשת לגמרי.
מנחם אליעזר מוזס: ואני לא יודע איך אפשר ב-1.7, שזאת תהיה - - -
<קריאה: וזה רק בתיכון.
מנחם אליעזר מוזס: רק בתיכון.
מנחם אליעזר מוזס: תודה יושב הראש.
יעקב מרגי: אענשי משרדי החינוך יושבים בסבלנות, שומעים.
יעקב מרגי: הם רוצים לפרוק, לתת תשובות, אבל במצוקת הזמן יש לנו עוד שתי דוברות.
יעקב מרגי: רקפת ברנד, יש משהו שלא נאמר שאת רוצה להוסיף?
<רקפת ברנד: כן.
<רקפת ברנד: רציתי לחדד לגבי - - -
<קריאה: מי את?
<רקפת ברנד: אני יועצת בבית ספר מקצועי בפיקוח משרד העבודה, שאלינו מגיעים - - -
יעקב מרגי: ותודה שהגעת.
<רקפת ברנד: הם הגיעו צוות גדול, צריך לכבד אותם.
<קריאה: שלוש המפקחות כאן.
<רקפת ברנד: אז אנחנו עובדים באמת עם החברה שלא הצליחו להישאר בבתי הספר העיוניים וגם לספור את השעות לפי כיתות ולא לפי תלמידים, כבר דובר על זה.
<רקפת ברנד: רציתי לחדד את העובדה אנחנו מתחילות את השנה עם תכנית פרו אקטיבית.
<רקפת ברנד: זה נכון שאנחנו עובדות כמו חדר מיון, אבל יש לנו תכנית עבודה ותכנית העבודה - - -
יעקב מרגי: במשרד העבודה, מה שהיה תמ"ת ופעם כלכלה והיום משרד הרווחה והעבודה, התקינה של היועצות זה דומה?
<רקפת ברנד: לא.
<רקפת ברנד: אצלנו התקינה היא של שלוש שעות פר כיתה - - -
<קריאה: 3.5.
<קריאה: בעוז לתמורה.
יעקב מרגי: בואו, גבירותיי, לא, לא, אני לא צריך עזרה של אף אחד וגם היא לא.
<רקפת ברנד: בבתי הספר אנחנו מתכננות את העבודה כך שלוקחות בחשבון, ודיברו כאן הרבה על העבודה הפרטנית - - -
יעקב מרגי: ממוצע, סדר גודל.
<רקפת ברנד: אבל - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, אני איתך.
יעקב מרגי: אנחנו צריכים ללמוד, לא רק לנאום.
יעקב מרגי: לכן אני שואל, בממוצע גודל של בית ספר מקצועי כזה, ובכוונה אני שואל את השאלות כדי לתת את ההבדלים.
יעקב מרגי: בית הספר המקצועי, הטכנולוגי הכי גדול שאני מכיר, הוא לא יכיל יותר – הכי גדול מ-200 תלמידים.
<רקפת ברנד: אז אצלנו יש 300.
יעקב מרגי: ואיפה זה, אם אפשר לשאול?
<רקפת ברנד: עתיד פלמחים.
<רקפת ברנד: יש אצלנו 300 תלמידים.
יעקב מרגי: והוא נחשב גדול.
<רקפת ברנד: הוא נחשב גדול ולשמחתי המנהלות אצלנו - - -
יעקב מרגי: היום התיכון הממוצע, אם הוא אזורי אז הוא 700, אם הוא לא אזורי הוא גם 600 ו-500.
<רקפת ברנד: ואני עבדתי גם עם בית ספר של משרד החינוך, אז שם השכבה - - -
יעקב מרגי: אנחנו נתמקד.
יעקב מרגי: תתמקדי בטכנולוגי מקצועי.
<רקפת ברנד: אבל מה שרציתי להגיד, אנחנו אמורות להיות גם בישיבות ההנהלה, אנחנו חלק מההנהלה.
יעקב מרגי: חייבות.
<רקפת ברנד: אנחנו צריכות להיות עבור המורים גם בשכבתי וגם פרטני.
<רקפת ברנד: עבודה עם נוער בסיכון, גם המבוגרים שעובדים איתם הם מבוגרים בסיכון.
<רקפת ברנד: גם המורים המקצועיים צריכים את הליווי שלנו.
<רקפת ברנד: ההורים צריכים את הליווי שלנו.
<רקפת ברנד: יש כל כך הרבה אנשים שצריכים את היועצות.
<רקפת ברנד: למשל אם דובר פה על שעות כישורי חיים, הם נמצאים רק בכיתה ט'.
<רקפת ברנד: אין להם תקן מעבר לכיתה ט'.
<רקפת ברנד: ובכיתה ט' זה לא לגמרי - - -
<שלי אלקיים: לא, יש תכנית לימודים - - -
יעקב מרגי: שלי, אני מבקש, תנו לה.
יעקב מרגי: תתמקדי בטכנולוגי.
<רקפת ברנד: אני מוצאת את עצמי עם משרה של 19 שעות, עובדת הרבה יותר מ-50 שעות בשבוע וזה בלי לדבר על ליווי של סדנאות הורים בערב ועבודה בחופשת הקיץ ואני עוד לא מדברת על מקרי החירום.
<רקפת ברנד: אני מדברת רק על העבודה - - -
יעקב מרגי: בטכנולוגיים אתן נדרשות גם ללמד?
<רקפת ברנד: פחות מאשר במשרד החינוך.
יעקב מרגי: אולי כשיש מצוקה קיצונית.
<רקפת ברנד: כשרוצים להשלים את השעות מעבר למה שהתקן פר כיתה נותן.
יעקב מרגי: אבל לא בגלל חוסר בשעות, בתקינה או צרכים של בית הספר.
<רקפת ברנד: אנחנו לא מחויבות, יש יותר גמישות.
<קריאה: במשרד החינוך יועצת חינוכית - - -
יעקב מרגי: תודה רבה על הסיוע, אבל הוא לא נדרש.
<רקפת ברנד: יש יותר גמישות מבחינת החובה ללמד, אבל אם יועצת רוצה משרה מלאה היא חייבת להשלים את זה בשעות הוראה.
יעקב מרגי: נאוה, בבקשה.
<נאוה קורין: אני נאוה קורין, שלום רב.
יעקב מרגי: את רצית לדבר, באת עם המנהלת?
יעקב מרגי: אז אחריה.
יעקב מרגי: נאוה.
<נאוה קורין: אז ראשית אני רוצה לומר לכם שזו תחושה שאתם מדברים מגרוננו וזו תחושה מאד טובה שאתם מבינים אותנו.
<נאוה קורין: שמי נאוה קורין, אני יועצת בקריית חינוך יפו.
<נאוה קורין: אני דווקא באה מבית ספר שמנהל בית הספר מכיר ומעריך את תפקיד הייעוץ, אבל עדיין התקן הוא התקן ואני עובדת באזור - - -
יעקב מרגי: יסודי או על?
<נאוה קורין: חטיבת ביניים ותיכון.
<נאוה קורין: סוג האוכלוסייה זה משפחות רבות רב בעתיות – ערבים, יהודים.
<נאוה קורין: מה שאני רוצה לומר ולחדד, זה שבעצם אנחנו כמו בית חולים שעם כל הקשיים שמגיעים לבית החולים כשיש שם שני רופאים.
<נאוה קורין: זה שתי יועצות בבית ספר גדול שצריך המון המון צרכים.
<נאוה קורין: אין את מי שצריך בשביל לטפל.
<נאוה קורין: אין מספיק.
<נאוה קורין: כמו שאין רופאים, אין מספיק יועצות לטפל במקרים ובעומס ובהצפה שבעצם יש היום.
מנחם אליעזר מוזס: סליחה, כמה תלמידים?
<נאוה קורין: 600 תלמידים.
<נאוה קורין: אנחנו 3 יועצות עם 600 תלמידים, אבל זה אזור מאד מאד מורכב.
<קריאה: שאתן לא עובדות במשרה מלאה.
<נאוה קורין: כן.
יעקב מרגי: היא הטיבה לבטא את זה קודם.
<נאוה קורין: ומי שנפגע כמובן זה קודם כל התלמידים.
<נאוה קורין: אנחנו לא מצליחים לספק את רשת הביטחון שאנחנו רוצים לספק לתלמידים שלנו.
<נאוה קורין: יש תורים מאד מאד גדולים וזה החברה שלנו, העתידית.
<נאוה קורין: זה הילדים.
<נאוה קורין: אנחנו מדברים פה על דיני נפשות.
<נאוה קורין: אני לא צריכה להגיד, רק אתמול בערב בטלפון, איך אמרת על הבת שלך?
<נאוה קורין: אני טיפלתי בשני מקרים של אמירות אובדניות של תלמידים וזה בשעות הערב.
<נאוה קורין: שלא נדבר על נשירה, התנהגויות בסיכון, כל מה שכולנו מדברים עליו כל הזמן.
<נאוה קורין: תלמידים כמהים מחפשים גם בגיל ההתבגרות מבוגר משמעותי שידבר איתם.
יעקב מרגי: אוזן קשבת, אין ספק.
<נאוה קורין: הם זקוקים ורוצים וכמה שהם ישחקו כאילו, אתה יושב איתם, אתה מרגיש שזה עושה את העבודה, אבל לצערנו המערכת מתנהלת עם לו"ז מטורף.
<נאוה קורין: לא המחנכים ולא היועצות מצליחים להיענות לכל הדרישות ולכל מה שצריך.
יעקב מרגי: תודה נאוה.
<נאוה קורין: כלומר מה שאני רק אגיד בשורה התחתונה, צריך להגדיל את התקן כמובן.
<נאוה קורין: התקן היום לא רלבנטי לצרכים ולהגדיל את מספר היועצות בבתי הספר.
מנחם אליעזר מוזס: גם התפקיד של מורה.
מנחם אליעזר מוזס: את צריכה להיות גם מורה?
יעקב מרגי: כן, כן, בוודאי.
יעקב מרגי: בבקשה, אחרונת הדוברים לפני צוות משרד החינוך.
<אריאלה שרון: אני אקצר.
<אריאלה שרון: שמי אריאלה שרון, אני שנה 24 במערכת.
<אריאלה שרון: עד לפני שנתיים הייתי יועצת ועכשיו אני סגנית המנהלת.
<אריאלה שרון: אני יכולה להגיד לגבי, ככה אני אסכם את הדברים, שבשנה הראשונה שלי באתי לבית הספר היסודי והמנהלת אמרה לי יש לי 5 שעות לתת לך ומה תעשי בשעות האלה, כיועצת של בית ספר של 300 תלמידים, ושנים שנאלצתי לצאת לשנת שבתון, כי לא היה לי, הייתי מורה עודפת ויש שנים שנאלצתי לעבוד בשני בתי ספר כדי שתהיה לי משרה מלאה, עד שהגעתי באמת לנחלה של משרה מלאה, וזה בזכות המנהלים היום וגם הצוות.
<אריאלה שרון: יודעים שאין מנהל שמוכן לפתוח שנת לימודים בלי שתהיה יועצת בבית ספר, כי מי שמרוויח ואני לא אחזור על דברים, זה התלמידים ומי שמפסיד שאין מספיק שעות זה התלמידים.
<אריאלה שרון: כי אם בשעה אחת אני צריכה לדבר עם ילד שניגש אלי, לענות להורה שבטלפון שהוא במצוקה ופתאום יש מקרה חירום בבית ספר, אז למי אני הולכת ראשון?
<אריאלה שרון: מה אני עושה קודם?
<אריאלה שרון: ובאמת אנחנו עושות.
<אריאלה שרון: אני עדיין יועצת בנשמה.
<אריאלה שרון: גם את התפקיד הנוכחי שלי כסגנית אני עושה מתוך תחושה של יועצת.
<אריאלה שרון: מה לעשות קודם?
<אריאלה שרון: ואז אתה הולך הביתה וכואב לך, כי הילד הזה חיכה לך ולזה לא עזרת ואנחנו משתלמות גם אחרי שאנחנו לומדות תואר ראשון ושני.
<אריאלה שרון: אנחנו מומחיות בכל התחומים, אם זה באובדנות, אם זה פורנוגרפיה שהיום יש הרבה מקרים.