GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אריאלה שרון: אם זה ווטסאפ וכו' וכו'.
<אריאלה שרון: משתלמות, הולכות ללמוד.
<אריאלה שרון: בשעות כישורי חיים מעבירות את כל הנושאים שאנחנו רוצות להעביר ואנחנו לא רוצות רק לכבות שריפות.
<אריאלה שרון: אנחנו רוצות ליזום דברים ושהילדים יהיו בריאים, כמו שהם באו לבית הספר, שככה יחזרו הביתה.
יעקב מרגי: דב, לפני משרד החינוך?
דב חנין: כן, אני אשמח.
דב חנין: תודה לך אדוני יושב הראש, תודה על הדיון החשוב הזה.
דב חנין: אני מתנצל שהגעתי באיחור, הייתי בדיון בוועדה המקבילה על העלאת שכר המינימום.
דב חנין: אני רוצה קודם כל - - -
<קריאה: אתה יכול להציג את עצמך?
דב חנין: חבר הכנסת דב חנין, שלום, בוקר טוב.
דב חנין: אני רוצה ראשית לומר לכן, היועצות שנמצאות איתנו כאן, להגיד לכן תודה קודם כל.
דב חנין: אתן עובדות במקרים רבים בתנאים בלתי אפשריים, עושות עבודה חשובה ממעלה ראשונה והאמת היא שמגיע לכם לא רק תודה מאיתנו, אלא גם בקשת סליחה.
דב חנין: שאנחנו מציבים אתכן במקום הזה ובמצב הזה ובתנאים הבלתי אפשריים שאתם צריכים לעבוד בהם.
דב חנין: אני חושב שהתקן הקיים היום, של 1.7 יועצת לכיתה - - -
יעקב מרגי: 1.7 שעה לכיתה.
<קריאה: ביסודי - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, תנו.
יעקב מרגי: חדר מורים.
דב חנין: התקן הזה הוא פשוט מנותק מהמציאות.
דב חנין: הוא לגמרי מנותק מהמציאות.
דב חנין: העובדה שדורשים מיועצות כדי להשלים משרה, במקביל להיכנס לתפקיד הוראה, זה גם אי הבנה של הפונקציה החברתית השונה ושל המקום החברתי השונה בתוך המערכת של היועצת.
דב חנין: כל הייחודיות של התפקיד הזה של היועצת זה היכולת להביא מבט אחר, שאיננו המבט מתוך העבודה השוטפת בתוך הכיתה, אלא זה מבט אחר שמסייע לתלמידים.
דב חנין: לפעמים הוא מסייע למורים, לפעמים הוא מסייע למנהל בית הספר.
דב חנין: המבט האחר הזה מאד מאד חיוני ואי אפשר לשחוק אותו.
דב חנין: בוודאי אי אפשר לחסל אותו.
דב חנין: אדוני יושב הראש, אני הייתי מציע בסיכום הדיון הזה לכתוב לשר החינוך ולמנכ"ל משרדו, שאנחנו שמענו בדאגה את התמונה שמצטיירת לגבי מצבן של היועצות ואנחנו מבקשים מהם לפעול לשינוי מיידי בשלושה דברים.
דב חנין: א', לקבוע תקן אחר לגמרי של מספר שעות שנדרשות לעבודת יועצת בבתי הספר.
דב חנין: שנית, לקבוע כעיקרון שיועצת זו משרה בפני עצמה והיא לא צריכה השלמות בתפקידים אחרים.
דב חנין: ושלוש, להסתכל באופן ממוקד איפה המקומות שצריכים כבר עכשיו, באופן מיידי, תגבור במערך הייעוץ.
דב חנין: אנחנו שומעים פה על בתי ספר מורכבים.
דב חנין: זה באמת באמת סוגיה שהיא מצילת חיים.
דב חנין: גם חיים במובן המיידי, ממש חיים, אבל גם חיים במובן של העתיד של אותם תלמידים שלומדים בבתי הספר.
דב חנין: אם שר החינוך ומנכ"לו לא משתכנעים שהדבר הזה מחייב שינוי, אז אולי נזמין אותם כאן לוועדה וננסה לשכנע אותם פעם נוספת שזה מה שצריך לעשות.
יעקב מרגי: לא דומה, אבל קרוב לזה, גם אבסורד שקיים למערכת.
יעקב מרגי: זה נושק לכם קצת.
יעקב מרגי: כדי להיות קב"ס ברשות מקומית, צריך תואר בהוראה, רישיון הוראה, איך שזה נקרא.
יעקב מרגי: אבל מרגע שמורה עם ניסיון הוראה, זאת אומרת שהיא לא רק למדה, מרגע שמורה החליטה להיות קב"סית, תנאי השכר שלה יורדים, אם אני לא טועה ב-30%, 30 ומשהו אחוז.
יעקב מרגי: יש מחסור אדיר בקב"סים.
יעקב מרגי: חוסר מוטיבציה.
יעקב מרגי: יש עיוותים שהם לא מתקבלים על הדעת.
יעקב מרגי: זה חלק מכל העניין.
יעקב מרגי: משרד החינוך, שמעתם בקשב רב.
יעקב מרגי: לא הייתם צריכים אותנו ולא את הדיון הזה.
יעקב מרגי: אתן מכירות את המציאות ואם לא מכירות, לו יצויר שלא הייתן מכירות, שמעתן בימים האחרונים, בשבועות האחרונים על מצוקתן של היועצות.
יעקב מרגי: א' תאמרו את העמדה של המשרד, תעדכנו אותנו אם יש דברים שאנחנו לא יודעים.
יעקב מרגי: אולי תציירו לנו, כמו שניסו אתמול לצייר לנו תמונת מצב אחרת, עם פער אדיר בין מה שקורה בבית ספר נעמי שמר לבין מה שהמשרד אומר שהוא עשה.
יעקב מרגי: בואו נראה מה הפערים ואולי לקראת מה אנחנו הולכים.
<אלה אלגריסי: אז בוקר טוב, אני אלה אלגריסי, מנהלת אגף ייעוץ, יועצת חינוכית בעצמי הרבה מאד שנים ועשיתי את כל הדרך אל המטה.
<אלה אלגריסי: לא רק יועצת, מחנכת, מורה.
<אלה אלגריסי: עשיתי את כל מה שאנחנו שומעים.
יעקב מרגי: היית שם, איפה שהם דיברו?
<אלה אלגריסי: לגמרי, לגמרי, כל השנים.
<אלה אלגריסי: אני מודה על הדיון.
<אלה אלגריסי: אני מקווה שגם ייצאו ממנו דברים טובים.
<אלה אלגריסי: כל החברות שיושבות כאן הן חברות מקצועיות שלנו ואנחנו שותפים ואני מוכרחה להגיד שכמעט כמעט כל העובדות שנאמרו כאן בחדר על ידי כולם, הן נכונות.
יעקב מרגי: נראה לי שגם את מבקשת את הסעד שלנו.
<אלה אלגריסי: נכון.
<אלה אלגריסי: הכל נכון, אבל אני כן רוצה להוסיף עוד כמה היבטים שלא נאמרו ולהגיד מה אנחנו יודעים.
יעקב מרגי: כמה שנים את בתפקיד?
<אלה אלגריסי: אני בתפקיד של מנהלת אגף ייעוץ שמונה שנים.
<אלה אלגריסי: במערכת החינוך 25 שנים.
יעקב מרגי: לא, מנהלת אגף ייעוץ.
<אלה אלגריסי: כמנהלת אגף ייעוץ שמונה שנים.
יעקב מרגי: יש מסמך מקצועי שאת הוצאת כמנהלת אגף למנכ"ל שלך, לשר שלך, שהמצב הוא לא סביר?
<אלה אלגריסי: ממש.
<אלה אלגריסי: כן.
יעקב מרגי: רגע, שיש לך נייר עמדה מקצועי, שאומר המצב האידיאלי, שעות תקן כאלה וכאלה בתיכון, ביסודי - סתם אני מאתגר אותך - לבטל אולי לא צריך.
יעקב מרגי: לא יודע, לא שאני מאמין בזה.
יעקב מרגי: יש מסמך מקצועי כלשהו?
יעקב מרגי: מתי יצא ומה נעשה?
<אלה אלגריסי: רגע, אני אגיד.
<אלה אלגריסי: קודם כל כבר השנה יצא למנכ"ל בתחילת השנה שוב, שוב מסמך.
יעקב מרגי: שוב.
<אלה אלגריסי: שיוצא, לפני כל שר וכל מנכ"ל חדש מקבל מאיתנו את המסמכים האלה.
<אלה אלגריסי: דו"ח מבקר המדינה היה בעינינו הזדמנות.
<אלה אלגריסי: הרי הדו"ח נכתב על סמך ראיונות של מפקחים ויועצים ואני הייתי שותפה.
<אלה אלגריסי: אני מבוקרת בדו"ח הזה כאגף ובאמת כל העובדות - - -
יעקב מרגי: אני שמח שאת כמבוקרת אומרת הייתה הזדמנות, כי זו תפיסה נכונה.
<אלה אלגריסי: חשבנו שזאת הזדמנות.
יעקב מרגי: זו תפיסה נכונה של גוף מבוקר.
<אלה אלגריסי: בהחלט חשבנו שזאת הזדמנות.
מנחם אליעזר מוזס: אבל מה היה בשלוש וחצי השנים האחרונות?
יעקב מרגי: עכשיו זו התשובה שאתה הולך לקבל.
מנחם אליעזר מוזס: בואו נשמע.
<אלה אלגריסי: אני אגיד ככה, התפקיד של הייעוץ מוערך מאד.
<אלה אלגריסי: אני לא אכביר במילים, אבל אין היום מנהל בית ספר שלא רוצה יועצת שתהיה בתוך בית הספר וכל הדברים שנאמרו הם נכונים.
<אלה אלגריסי: אני רק רוצה להוסיף רגע לתפקיד הייעוץ, שהיועץ אינו - - -
יעקב מרגי: אמרה זאת גברתי, אריאלה ואת חוזרת על זה.
יעקב מרגי: אין מנהל בית ספר שלא ירצה.
יעקב מרגי: את יודעת מתי מנהל בית ספר יצליח?
יעקב מרגי: אני לא מחזיק מהתפיסה הזאת.
יעקב מרגי: ברגע שישנו מצב שהוא קודם כל מחלק את שעות התקן ואת היתרה ליועצת, אז הוא לא רוצה.
יעקב מרגי: יכול להיות שהוא לא יכול.
יעקב מרגי: את יודעת איך הוא היה משיג?
יעקב מרגי: מניסיון שלי כמנהל בכל שרשת המזון של התפקידים עד היותי שר, אילו הוא היה קודם כל שם את הצורך האמיתי שלו ביועצת והוא חוזר למפקחת שלו ולמנהלת המחוז שלו ואומר לה תקשיבי, או אומרת לה תקשיבי טוב טוב, אני אין לי השנה מורה למתמטיקה, יש לי שלוש כיתות בלי מורה למתמטיקה.
יעקב מרגי: אין לי מחנך לכיתה ח'.
יעקב מרגי: היא תגיד לו כבר – איפה השעות שקיבלת?
יעקב מרגי: אני מאמין בייעוץ.
יעקב מרגי: זה בית ספר עם 30% ילדים שיש להם בעיות כאלה וכאלה ועם 40% כאלה וכאלה ואני צריך יועצת.
יעקב מרגי: אם הוא היה שם את זה בתחילה היינו, לא כולם, לכן כשאת אומרת לי אין מנהל בית ספר שלא, תסלחי לי.
יעקב מרגי: נכון שהאווירה היא נעימה וחגיגית ואני לא רוצה לקלקל, אבל תקשיבי אין גזירה משמיים שמישהו ינהל תפקיד מסוים.
יעקב מרגי: אדם מאמין במשהו, צריך לשים את זה על השולחן.
יעקב מרגי: לבוא לממונים שלו, להגיד להם – במציאות הזו, ככה אני יודע לילדי בית הספר.
יעקב מרגי: אתה רוצה, יש, אתה לא רוצה – תפדל, תעביר למישהו אחר.
יעקב מרגי: מצד אחד אנחנו באמת רוצים לתת למנהל את כל הכלים, מצד שני אנחנו מאמינים, לא בגלל שאתן יושבות כאן, אנחנו מאמינים בצורך, בחיוניות של התפקיד הזה וכפי שאנחנו לא רוצים להפיל תמיד על הש"ג, גם לא רוצים להפיל תמיד על זה, זו עבודה.
יעקב מרגי: היו לי הרבה מפגשים עם מנהלי בתי ספר הן כהורה, הן כבעל תפקיד, הן כיושב ראש ועדה.
יעקב מרגי: כשמנהל בית ספר רוצה עוד שעות למטרה כזו וכזו וכזו, הוא מתחיל לקדוח לכל מי שזה והוא מפעיל את כל מה שזה והוא משיג.
יעקב מרגי: לכן זה שותפות של כולם.
יעקב מרגי: אם מנהלי בתי הספר לא ירימו קול זעקה והסתדרות המורים קול זעקה וארגון המורים קול זעקה וההורים קול זעקה, ואני לא רואה פה את ארגוני ההורים.
יעקב מרגי: יש פה מישהו מהפורום?
יעקב מרגי: לראשונה בשנתיים וחצי האחרונות שיש דיון בלי נציגות הורים.
יעקב מרגי: זה כולם ביחד.
יעקב מרגי: לכן הערתי לך על האמירה שאין מנהל בית ספר - אני אראה לך כמה שלא רוצים.
<אלה אלגריסי: אוקיי, אבל אני כן רוצה קצת נתונים, כדי להרחיב את התמונה.
<אלה אלגריסי: אנחנו מדברים היום על נוכחות של 5,800 יועצים ב-7,000 משרות ייעוץ, שזה הרבה הרבה יותר ממה שהיה לפני חמש שנים או לפני 10 שנים וזאת אמירה.
<אלה אלגריסי: אני אגיד שכשהגענו בסימולציות לאוצר - - -
יעקב מרגי: בואי תקשיבי, אני מתנצל שדווקא בך עולים בי התסכולים שלי ואת לא אשמה.
<אלה אלגריסי: אבל אולי רגע תיתן לי לדבר - - -
יעקב מרגי: אני אתן לך לומר הכל.
<אלה אלגריסי: אבל אני יועצת, אני - - -
יעקב מרגי: אני שותק.
יעקב מרגי: מבטיח לך שאחרי האמירה הבאה אני מתאפק.
<אלה אלגריסי: אני מקשיבה לך.
יעקב מרגי: הנה, למרות זה שרשות הדיבור היא שלי, אני מבטיח.
יעקב מרגי: תקשיבו, מגיעים לפה בעלי תפקידים ואומרים מה אתה רוצה, זה במגמת עלייה.
יעקב מרגי: בסדר, גם החברה הישראלית גדלה.
יעקב מרגי: גם הצרכים בחברה הישראלית גדלו ויש את הריבוי הטבעי ואם הייתי מוח אנליטי הייתי עושה ריבוי טבעי ומחלק משרות לשעות ולתקנים ולבעלי תפקידים, הייתי - - -.
יעקב מרגי: אבל תפדלי, אני לא נוגע לך יותר.
<אלה אלגריסי: אז ככה, בסימולציות שעשינו כדי לבוא אל האוצר עם העניין התקציבי, אנחנו מדברים במקרה הכי הכי בסיסי של שעה ייעוץ לכיתה בבית ספר יסודי, שברור שזה לא מספיק, אנחנו מדברים על 750 מיליון שקלים בשנה, תקציב, תוספת שצריכה להיות כדי שנוכל לאייש את התקנים האלה ולצערי הרב שם אנחנו נתקעים.
<אלה אלגריסי: מה כן המשרד עשה או עושה בשנים האחרונות?
<אלה אלגריסי: מנסה לשים פלסטרים ולתת פתרונות מקומיים ונקודתיים כדי בכל זאת להגדיל את משרות הייעוץ.
<אלה אלגריסי: ואני כן רוצה להגיד שבעוטף עזה, בארבע השנים האחרונות, המשרד נותן 2,000 שעות ייעוץ וחלוקה לייעוץ בעקבות צוק איתן.
<אלה אלגריסי: כן הצלחנו להגיע למבנה שבו כל מפקחת גיל הרך, שבעבר לא היה ייעוץ בגיל הרך, יש לה יועצת בשליש משרה.
<אלה אלגריסי: זה כלום, זה מעט, אבל עדיין יש לכל מפקחת בגיל הרך יועצת בשליש משרה, שזה משהו שנעשה בשנים האחרונות וזה לא תקנים, אוקיי?
<אלה אלגריסי: הדבר הנוסף הוא שכשהתקצוב הדיפרנציאלי נכנס לאוכלוסיות הנחשלות, התבקשו מנהלי בתי הספר לתת 20% מהשעות הדיפרנציאליות לשעות ייעוץ.
<אלה אלגריסי: זה עדיין לא לגמרי מיושם, אבל יש פה איזו שהיא תקווה להגדלת שעות הייעוץ, לא בתקן.
<אלה אלגריסי: עכשיו אני רוצה להגיד עוד מילה על הקשר - - -
יעקב מרגי: אבל איך זה לא בתקן?
יעקב מרגי: לא לעזור לי ולא לה.
<אלה אלגריסי: תקנון אומר שבכל מקרה מנהל בית ספר חייב לתת כך וכך, נקודה.
<אלה אלגריסי: שעות דיפרנציאליות אומרות אם תקבל 40 שעות, תן מתוך זה 20% ליועצת, תגדיל לה את המשרה.
<אלה אלגריסי: ואז - - -
יעקב מרגי: סליחה, אתן רוצות לנהל את הדיון לטובתכן?
יעקב מרגי: לא הצלחתן עד היום.
יעקב מרגי: אתם תולים בי תקוות, אולי.
יעקב מרגי: אני מסופק ביכולות שלי, אבל אתן מפריעות לי.
יעקב מרגי: אנחנו עוד פעם חוזרים לרעה החולה, שזה תלוי.
יעקב מרגי: את יודעת מה, אני אגיד לך משהו יותר קר, בלי רגש.
יעקב מרגי: בלי אמפטיה.
יעקב מרגי: בלי סימפטיה, כלום.
יעקב מרגי: אני אומר לך, לא צריך טובות.
יעקב מרגי: יכול להיות שלא מגיע.
<אלה אלגריסי: מגיע להן.
יעקב מרגי: אני רוצה מסמך מקצועי, שיבואו אנשי מקצוע, ישימו על השולחן, שזה יהיה פר האוכלוסייה של בית הספר, פר מספר התלמידים, פר הנתונים הכלליים של מדינת ישראל לגבי אוכלוסיות שזקוקות.
יעקב מרגי: שיהיה תלוי משהו.
יעקב מרגי: אנחנו לא לוקחים משהו שהיה ב-70 שנה, לפני 70 שנה ועושים עליו כל מיני אפקט הבצל עד שיוצא לנו איזה משהו שהוא לא ברור.
יעקב מרגי: אם אנחנו כבר דנים ורוצים ואני מציע לך כראש אגף, צריך להיות – את לא צריכה טובות של אף אחד.
יעקב מרגי: את צריכה לגבות את עצמך עם ועדת מומחים שתבוא, שתבחן, שתבדוק זאת.
יעקב מרגי: שתשים על השולחן את הצרכים, את ההיבטים, את הנזק מול תועלת, את החיסכון מול תועלת לטווח ארוך של המשק ושל החברה הישראלית.
יעקב מרגי: מסמך מקצועי.
יעקב מרגי: אני נתקל בזה לא רק בתחום הזה.
יעקב מרגי: אני עושה דיונים מול משרד החינוך, כאילו לא יודע מה זה.
יעקב מרגי: אם זה היה עסק כלכלי של כל אחד מאיתנו, היינו עושים לא כל שבוע – לפעמים בעלי עסקים קטנים עושים כל יומיים סיעור מוחות.
יעקב מרגי: אנחנו פה המשאב הכי גדול במדינת ישראל אחרי הביטחון.
יעקב מרגי: המשאב הכי גדול והכי חיוני.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, הכי חיוני.
יעקב מרגי: שיהיה עניין מקצועי.
יעקב מרגי: לא רוצה להישען על בינתי.
יעקב מרגי: אולי יש לי אמפטיה, אולי יש לי איזה בת דוד בגלגול הקודם שיש לה והיא מפעילה לי - - - האחורי.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת באופן קר מה התועלת, מה צריך, מה הדבר המיטבי שמערכת צריכה מבחינת שעות ייעוץ, תפקיד היועצת.
יעקב מרגי: לא רוצה להיות תלמיד תלוי במנהלים.
יעקב מרגי: אני רואה ביועצת כך וכך והשנייה רואה כך וכך והשלישית רואה ביועצת כך וכך.
יעקב מרגי: אני רוצה שזה יהיה מוגדר.
<אלה אלגריסי: המסמכים האלה קיימים, לא תחת הגדרת ועדת מומחים.
<אלה אלגריסי: אני שמחה - - -
יעקב מרגי: אני אבקש אותם ואני מציע לך, זה חייב להיות בוועדה.
יעקב מרגי: לא יודע, ועדת מומחים נשמע כמו איזה משהו שייקח עוד 4 שנים.
יעקב מרגי: לא, אבל את צריכה את זה כיועצת.
יעקב מרגי: תקשיבו, אני כיושב ראש ועדה חורג מגדר תפקידי, עושה גם שולחנות עגולים לא מחייבים בהרבה תחומים נוספים עשיתי.
יעקב מרגי: תשלומי הורים, סייעות מלוות.
יעקב מרגי: תעשי לך.
יעקב מרגי: יש זמן איכות, קחו אנשי מקצוע, קחו מהשטח, תעשו, תגישו איזה מסמך.
יעקב מרגי: תגישו למנכ"ל.
יעקב מרגי: תגישו לשר.
<אלה אלגריסי: אנחנו עושים בדרכנו.
<אלה אלגריסי: יכול להיות שאפשר לעשות יותר.
<אלה אלגריסי: אני בכל זאת רוצה להגיד שבלי ועדת מומחים אני כן רוצה לשים פה את המספרים.
<אלה אלגריסי: גם כשאנחנו מדברים על מינימום שכבר ברור לנו שהוא לא מספיק, כי בתיכון יש תקנון.
<אלה אלגריסי: יש 1.7 לכיתה, שזה כאילו המון.
<אלה אלגריסי: אם אנחנו נדבר על יסודי, 1.7 אנחנו מדברים על הגדלה מאד - - -
יעקב מרגי: עזבי את היסודי.
יעקב מרגי: קחי תיכון - - -
<אלה אלגריסי: חשוב לי, לא, לא - - -
<אלה אלגריסי: זה לא מספיק 1.7.
<אלה אלגריסי: אז אתה צריך להיות - - -
יעקב מרגי: אל תשווי מול היסודי, כי שם זה כלום.
יעקב מרגי: מול כלום לא משווים אף פעם.
יעקב מרגי: נכון שאני בעד היפוך הפירמידה ולהשקיע בגיל הצעיר, בגיל הרך כדי לצמצם את הצרכים בגיל הבוגר יותר, אבל קחי את הנערים המתבגרים.
יעקב מרגי: הילד המתבגר עם הצרכים הייחודים שלו.
יעקב מרגי: כולנו שומעים "בא לי למות", נכון.
יעקב מרגי: לא תמיד "בא לי למות" זה עם עומק חשיבתי.
יעקב מרגי: לפעמים זה עומק רגשי, בעייתי.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את ההסתבכויות של בני הנוער על כל מה שהצגתם פה.
יעקב מרגי: מכירים את הצורך הזה.
יעקב מרגי: צריך לקיים דיון.
יעקב מרגי: מערכת החינוך ערוכה, לא ערוכה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, לפעמים אני רואה מנהלים כאלה וכאלה, אחת שהיא גם הפסיכיאטרית, גם פסיכולוגי, גם יועצת חינוכית, גם עובדת סוציאלית, תסלחי לי, גם ספקית מזון ויש מנהלים אפאטיים.
יעקב מרגי: יש את כל הסוגים, כי אנחנו מתנהלים כמו שוק.
יעקב מרגי: זה טוב לצאת מחוץ לקופסה, אבל קודם שתהיה לי הקופסה.
יעקב מרגי: קודם כל אני כגוף מבקר רוצה שתהיה הקופסה מוגדרת.
יעקב מרגי: מי שיעשה פחות יקבל על הראש, מי שיעשה יותר אנחנו נצדיע לו, נוקיר אותו.
<אלה אלגריסי: אני עדיין חושבת שאם אנחנו רוצים - - - באופן רחב, אנחנו צריכים להבין את המשמעויות של זה.
<אלה אלגריסי: וכן אני רוצה להגיד שהמשמעות לוועדת מומחים שרק תדבר על המינימום, כן כדאי לדעת מה המשמעות של זה, של עלות למדינת ישראל לשנה.
<קריאה: - - - על ההתנהלות שלהם?
יעקב מרגי: סליחה, למה את מפריעות לי?
<אלה אלגריסי: כי זאת התשובה שאני מקבלת.
יעקב מרגי: סליחה, אני אהיה חסר סבלנות כי יש לי 4 דקות לסיים את הדיון ועוד לכתוב סיכום, אז אל תפריעו לי.
<אלה אלגריסי: ולסיכום אני רוצה להעלות עוד נושא אחד.
<אלה אלגריסי: כרכו פה כל הזמן את עניין המורה יועץ ויש פה בעצם ניסיון כן לשמור על היועצים ולכן שומרים עליהם כעובדי הוראה, מכיוון שזה כרוך בתקנון.
<אלה אלגריסי: מכיוון שאין תקנון, אם תתקבל החלטה לנתק את הייעוץ מעובדי ההוראה, בעצם מגדילים את הסיכון המקצועי שלהם מבחינת שעות.
<אלה אלגריסי: צריך להיזהר מזה.
יעקב מרגי: זה לא גזירת כתוב.
<אלה אלגריסי: אז אני אומרת, אם זה לא מתוקנן והמנהל לא חייב לתת לי את מספר השעות ויותר מזה, כשהוא ייתן לי 12 שעות - - -
יעקב מרגי: אני מבין את החשש שלך.
<אלה אלגריסי: אז זו פגיעה ביועצים ב- - -
יעקב מרגי: אני מבין את החשש, אבל אני לא יכול להסתתר אחריו.
<אלה אלגריסי: לא, רק לדעת אותו.
יעקב מרגי: גברתי הנכבדה, מודה לך.
יעקב מרגי: אני ער לכך, אבל כפי שאמרתי, בשרשרת המזון מסמך 2 שלי - - -
<אלה אלגריסי: הילדים.
יעקב מרגי: מספר 1 זה הילדים, זה החברה הישראלית.
יעקב מרגי: והן ערות לכך והן מקבלות את זה והולכות עם זה.
<אלה אלגריסי: אני יודעת.
יעקב מרגי: יש להן את הערך המוסף שלהן.
יעקב מרגי: אני לא מאמין, לא מאמין שמנהל בית ספר שיעריך את היועצת שלו, שבסוף תקבל תקנון ויהיה לה, אתם יודעים מה, בר מינן, חס ושלום מבחינת האוצר היא תגיע ל-80% משרה ודאי ו-20% תאמינו לי שמנהל בית הספר ימצא מה לעשות איתה.
יעקב מרגי: לפחות ולפחות במקרים בשביל לא להעסיק מורה פדופיל, או מורה חסום במערכת, או מורה ללא הכשרה.
יעקב מרגי: או עוד הרבה.
יעקב מרגי: תאמינו לי, אני מכיר את ההוויה הבית ספרית ואני לא מורה ולא איש חינוך.
יעקב מרגי: מה לעשות, רק ניהול אני יודע לעשות.
יעקב מרגי: לנהל גופים.
יעקב מרגי: ואני אומר לכם, תמיד אני ער לחשש הזה, לא מוטרד ממנו.
<אלה אלגריסי: אוקיי.
יעקב מרגי: וגם הן לא.
<אלה אלגריסי: בסדר.
יעקב מרגי: אלף אני מודה לך.
יעקב מרגי: זה סוג של בעל תפקיד ממשלתי שמגיע ופורש.
יעקב מרגי: יש כאלה שהיו באים לפה ומנסים להתפתל ולהתחבט וזה היה מקומם אותי והייתי מתנהל אחרת.
יעקב מרגי: זה קודם כל, אין ספק.
יעקב מרגי: משפט לסיכום לפני שאני נוגע בסיכום.
<אורלי הראל: אני אשמח להגיד משהו.
<אורלי הראל: שמי אורלי הראל, אני מפקחת על ייעוץ חינוכי במחוז תל אביב 8 שנים.
<אורלי הראל: אני רוצה קודם כל - - -
יעקב מרגי: לא הרגשת בנוח כשדיברנו על נעמי שמר.
<אורלי הראל: קצת, אבל לקחת את זה למקום שדווקא אני מרוצה ממנו ואני אגיד גם למה.
<אורלי הראל: אני רוצה לומר שקודם כל אני מברכת על הדיון הזה.
<אורלי הראל: הוא חשוב.
<אורלי הראל: אנחנו לא בשני צדדים, אנחנו באותו צד.
<אורלי הראל: אנחנו נציגות המשרד והן היועצות שלנו ואנחנו נמצאים כאן בעיני לא בדיון על הייעוץ, כמו בדיון על רווחת ילדי ישראל, על רווחתם של המורים, על רווחתם של המנהלים ועל היכולת של בית הספר באשר הוא לתפקד.
<אורלי הראל: בעיני זה הדיון כאן, יותר מאשר אפילו על הייעוץ כפרופסיה בפני עצמה.
<אורלי הראל: אני כן רוצה לומר שבמהלך השנים המקום של הייעוץ הפך להיות מקום מאד מאד משמעותי במערכת.
<אורלי הראל: זה לא סתם שמנהלים, זה לא דבר מובן מאליו.
<אורלי הראל: גם אני זוכרת את עצמי כיועצת.
<אורלי הראל: אני לא חושבת וזיכרוני איננו קצר, שמקום הייעוץ היה כל כך חזק וכל כך ברור וכל כך משמעותי כמו היום, כי היום יועצות לא רק מטפלות בילדים במצוקה.
<אורלי הראל: היום יועצות מובילות תהליכי שינוי, היום יועצות מחזיקות את החוסן של הארגון ושל האנשים שלו.
<אורלי הראל: היום הן יד ימין של המנהל.
<אורלי הראל: הן עוסקות בתהליכי מניעה ואני שמחה שדיברת על תכניות עבודה שהן מנסות בין חירום לחירום גם להוביל אותן.
<אורלי הראל: לכן היועצת היום היא עמוד תווך של מערכת החינוך בבתי הספר ובגני הילדים ולכן הדיון כאן הוא הרבה יותר משמעותי ממה שדובר על יועצות כיועצות.
<אורלי הראל: אני כן רוצה לומר שלמשל במחוז תל אביב יש איזה שהוא מפתח.
<אורלי הראל: אין תקנון, אבל יש מפתח שאומר שבאמת בבית ספר יסודי יועצת תהיה שעה לכיתה, תקבל שעה לכיתה ובחטיבת הביניים היא תקבל שעה וחצי לפחות ובתיכונים מן הסתם יש תקן.
<אורלי הראל: ואני אומרת שהמפתח הזה הוא מפתח שכן בא לידי ביטוי בפועל.
<אורלי הראל: ועדיין, בגלל סוגיות חברתיות, ערכיות, משמעותיות והמורכבות שהולכת ונהית גדולה יותר, האחריות ומה שנושאות יועצות ואנשי חינוך על כתפיהם, המורכבות הזאת דורשת משהו אחר ואני כן חושבת שהדיון הזה מבורך בגלל זה.
<אורלי הראל: לגבי נקודה של הקביעות של יועצות, שדובר עליה, זה נכון שיש רישיון קבוע ואין קביעות בייעוץ, אבל אני לפחות, באזור שאני נמצאת בו, לא מכירה שום יועצת שבאיזה שהוא שלב הפכה להיות מורה.
<אורלי הראל: אני כן - - -
יעקב מרגי: מאחר שאת במחוז תל אביב, רק להזכיר לך, לפעמים שוכחים – זה לא כל המדינה.
יעקב מרגי: אני נאלצתי לקבל כמה פניות בתחילת שנת הלימודים.
יעקב מרגי: בתחילת שנת הלימודים, לא בתחילת חופשת הקיץ, מיועצות שממשרה כמעט מלאה בשנה שעברה, אמרו לה שליש משרה תעשי בבית ספר במרחק נסיעה של 50 קילומטר ושליש, אולי - - -
<אורלי הראל: גם אלי מגיעות - - -
יעקב מרגי: גם השליש שהיה בבית הספר, הוא אולי, לא בטוח.
יעקב מרגי: וזה אי ודאות, זה בלתי נודע.
יעקב מרגי: אז תל אביב לא תחליט הכל, אבל - - -
<אורלי הראל: גם אצלי יש יועצת מחולון ומנתיבות.
יעקב מרגי: תני לי לסכם בבקשה.
<אורלי הראל: לגבי נעמי שמר, אני רוצה להגיד שאני חושבת שמה שדיברת עליו הוא כל כך נכון, כי לפעמים מהבחינה הזו שייעוץ עם משאבי ייעוץ בבית ספר, זו אפשרות להיות נוכחים גם רגשית וגם פיזית, יכולים הרבה פעמים באמת לתת מענים - - -
יעקב מרגי: לא היינו מגיעים למצב שהמשרד לא מכיר את המציאות - - -
<אורלי הראל: לא יודעת.
<אורלי הראל: יכול ל - - -
<אורלי הראל: אבל המשרד עושה המון בשביל לתת לייעוץ את המקום שלו ויש תהליכים משמעותיים.
<אורלי הראל: אנחנו כמפקחות נמצאות שם.
יעקב מרגי: גם הלימון עושה המון, לא תמיד הוא עוזר.
יעקב מרגי: זה מה שראינו אתמול, שעושים המון, המון, המון - - -
<אורלי הראל: אנחנו המומחיות מלימון ללימונדה, אגב.
יעקב מרגי: זה מה שקרה אתמול, אבל זה לא היה הצורך.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה סקירה מקיפה על מצוקתם של היועצות החינוכיות, תנאי עבודתן הבלתי אפשריים, שמביאים לכך שתלמידים רבים שזקוקים לטיפול וליווי של היועצת לא מקבלים אותו.
יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הנזקים החמורים שנגרמים לתלמידי ישראל בחוסר התקנים הראויים של יועצת חינוכית.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת להסתדרות וארגון המורים להיכנס למצב של משא ומתן עם משרד החינוך על מתן גמול ייעוץ ראוי, כפי שניתן למורים.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להגיש לו מסמך מקצועי שנערך על ידי אנשי מקצוע בתחום, על תקינה ראויה ליועצת חינוכית בכל החטיבות.
יעקב מרגי: הוועדה הגיעה למסקנה ש-1.7 שעות בחטיבה העליונה, אין בהן די הצורך כדי לתת את המענים הנצרכים לתלמידי ישראל, ואף ביסודי דורשת הוועדה לתקן תקינה קבועה ולא להשאיר זאת לשיקול דעת של ברירת מחדל.
יעקב מרגי: לכן דורשת הוועדה מהמשרד לקבוע תקינה ראויה וסבירה לפי חוות דעת מקצועית.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להניח את סוגית היועצות החינוכיות על סדר היום בדיוני התקציב הקרובים.
יעקב מרגי: הוועדה תמשיך לעקוב אחרי ההתפתחויות בנושא.
יעקב מרגי: כל מה שביקשתי להגיש לוועדה, אני מבקש את זה תוך 45 ימי עבודה לוועדת החינוך.
<קריאה: ופנקס היועצים החינוכיים.
יעקב מרגי: כשנגמור.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לחזור לתקופת מפא"י ההיסטורית, עם פנקס המהנדסים והאדריכלים ואגודות הצמחים ואגודות הציפורים ולאן אנחנו מגיעים.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, והתרבות של הכנסת, 27/6/2017, ג' בתמוז התשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא הוא: יישום הנחיות כללי המל"ג בנושא סטודנטים במערך המילואים – לציון יום הוקרה למערך המילואים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת עפר שלח, שמלווה את כל היום הזה, נמצא בוועדת חוץ וביטחון, ויצטרף אלינו בהמשך.
יעקב מרגי: הכנסת מציינת היום את יום ההוקרה למערך המילואים.
יעקב מרגי: ועדת החינוך דנה בעבר, וגם היום תדון, במצוקות של הסטודנטים שנדרשים ונקראים לשירות מילואים הן בשגרה והן בתקופת בחינות.
יעקב מרגי: יש החלטת ממשלה שחייבה את המועצה להשכלה גבוה והות"ת להכין הנחיות ברורות, ויש הנחיות ברורות של הות"ת/מל"ג בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: עם כל זה שיש הנחיות ומסמך כתוב, אנחנו נתקלים לא פעם ולא פעמיים – אתמול קראתי כמה פוסטים של סטודנטים אנשי מילואים שמשרתים בתקופת בחינות, ויש להם קושי רב לקבל את הזכויות המגיעות להם ולקבל הזדמנות נוספת בלי שייגרמו להם מחויבות או מחויבויות נוספות, מטלות נוספות ועלויות נוספות.
יעקב מרגי: ניתן לנציגי המל"ג והות"ת להתייחס בסוף לכל מה שיעלה מהדוברים.
יעקב מרגי: קודם כול, אתן רשות דיבור לעמיחי שיקלי.
עמיחי שיקלי: שלום לכולם ובוקר טוב.
עמיחי שיקלי: שמי עמיחי שיקלי, מפקד פלוגת צנחנים במילואים.
עמיחי שיקלי: כבר מזמן אני לא סטודנט, אבל אני מייצג פה את החיילים שלי וחיילים רבים אחרים שנמצאים במסגרת שירות המילואים כסטודנטים.
עמיחי שיקלי: אני רוצה לשקף את המצב כמו שהוא בשטח – החוויה שלי כמ"פ.
עמיחי שיקלי: חשוב לי לומר שלא באתי לפה לאיזו שהיא מחאה או התנגחות במל"ג.
עמיחי שיקלי: אף אחד פה לא נתפש כאויב.
עמיחי שיקלי: יש לנו אויב – מעבר לגבול.
עמיחי שיקלי: מטרתנו היא ניצחון במלחמה ותו לא.
יעקב מרגי: אתקן אותך:
יעקב מרגי: גם בתוך הגבול.
יעקב מרגי: יש לנו גם בתוך הגבול.
עמיחי שיקלי: בסדר.
עמיחי שיקלי: זה כבר משהו אחר.
עמיחי שיקלי: צריך להבין את האווירה ואת הקונטקסט.
עמיחי שיקלי: אני הגעתי לפה בזכות איזה שהוא פוסט בפייסבוק שתפס תאוצה חזקה מאוד, ואני חושב שזה שזה תפס תאוצה זה לא בגלל איזה שהן יכולות כתיבה מיוחדות אלא כיון שישנה בעיה, מצוקה, שכן אחרת זה לא היה תופס.
עמיחי שיקלי: מהי הבעיה?
עמיחי שיקלי: הבעיה המרכזית היא שאני, כמ"פ מילואים, ביולי-אוגוסט נמצא בסיטואציה כזו: כל סטודנט, שעכשיו נדרש לשבועיים מילואים, יש לו פחות או יותר 4-3 בחינות, והמילואים פשוט עולים על 4-3 המבחנים, ואני מתחיל לנהל מולו משאים ומתנים – "טוב, תבוא ביום שני, תחזור בשלישי, תבוא ברביעי, את זה תעשה במועד ב'" – ועכשיו זאת זה תכפיל ב-120 חיילים וב-1,000 פלוגות שמתנהלות בצורה הזאת.
עמיחי שיקלי: פשוט אי-אפשר לעבוד כך.
עמיחי שיקלי: אי-אפשר לעבוד כך, גם מבחינת הזמן שלי בתוך המשאים והמתנים שלי כמפקד פלוגה וגם מבחינת החייל.
עמיחי שיקלי: כלומר, מה, בעצם, אתה דורש מהחייל?
עמיחי שיקלי: לבוא לקבור סימסטר?
עמיחי שיקלי: ! זו דרישה לא ממש הגיונית.
עמיחי שיקלי: אני לא מומחה לתקנונים ולכול העניינים, אבל עשיתי כמה בדיקות כדי לנסות לראות מה, בעצם, עולה מסקר שעשיתי עם כמה מ"פים וכמה קצינים במילואים, שאמרתי להם: מהו, בעצם, הדבר המרכזי שאנחנו רוצים להביא אותו לדיון הזה פה?
עמיחי שיקלי: עלה הדבר הבא: הבעיה המרכזי היא נושא המועד הנוסף המיוחד.
עמיחי שיקלי: מה שקורה שהוא, שבעצם, נותנים מועד נוסף מיוחד, אבל על-פי מה שקראתי, למשל, בתקנון של אוניברסיטת תל-אביב, האוניברסיטה זכאית לתת את המועד הנוסף הזה בסימסטר העוקב או לאחר מכן, ובעצם המועדים האלה הם בתקופה רחוקה מהתקופה שבה הסטודנט למד את החומר הנלמד.
עמיחי שיקלי: הבקשה המרכזית היא מועד מיוחד באותו הסימסטר, כך שהלוחם יכול לבוא ולהשלים את הבחינה ולהיכנס לסימסטר הבא בלי שהוא תופס גירעונות מטורפים של חומר.
עמיחי שיקלי: מכל הכיוונים עלה שאותו מועד מיוחד כבקשה הכי חשובה של אנשי המילואים.
עמיחי שיקלי: הבקשה השנייה היא שונה, והיא מה שנקרא: רוח גבית.