GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעמה מדמון: כל דבר שיגרום לנו התלמידים להרגיש יותר בנוח בבית הספר, ללכת אליו בבוקר בביטחון ובשמחה.
יעקב מרגי: אני חושב שזה מתבקש.
יעקב מרגי: זעקתכם נשמעה.
<כרמית כהן: אני מאוד מתחברת לדברים שאמרה חברת הכנסת בן ארי.
<כרמית כהן: אנחנו שומעים כאן תחושות מאוד מאוד קשות של ההורים ואנחנו מבינים, גם אם נקבל מענה מסוים ממשרד החינוך, ויכול להיות שניתן מענה, זאת התחושה הסובייקטיבית שלהם.
<כרמית כהן: במובן הזה, כמו שאמרה חברת הכנסת בן ארי, אני חושבת שיש כאן איזשהו מקום לשיח אולי מתקדם יותר או משותף יותר שבאמת יכול להוביל לתחושות אחרות.
<כרמית כהן: אנחנו יודעים שנפגעי תקיפה מינית וקרוביהם, זה כמו פיגוע רב נפגעים.
<כרמית כהן: זה לא רק הילד נפגע אלא הקרובים לו.
<כרמית כהן: אתה מרגיש שאיבדת את האמון בכל המערכות.
<כרמית כהן: במובן הזה אני מקווה שייווצר איזשהו שיח שיקדם באופן מיטבי ויספק איזושהי מעטפת הגנה.
<כרמית כהן: מנכ"לית המועצה לשלום הילד פנתה למשרד החינוך וכמובן גם למשרד המשפטים במטרה להקים איזשהו מנגנון.
<כרמית כהן: כל הרעיון הוא למנוע את הנושא ומקרים שלצערנו קיימים.
<כרמית כהן: יש לנו גם תכנית ליווי לילדים נפגעי עבירה ולצערנו קיימים עוד מקרים במערכת.
<כרמית כהן: אנחנו פוגשים אותם לא אחת ולא פעמיים.
<כרמית כהן: השאלה איך אנחנו מונעים את המקרה הבא.
מירב בן ארי: כאשר קורה אירוע כזה בבית ספר, אתם נכנסתם לבית הספר?
מירב בן ארי: יש לכם אפשרות להיכנס אליו?
<כרמית פולק כהן: אנחנו מלווים את הילדים שנפגעו בעבירות.
מירב בן ארי: הייתם?
מירב בן ארי: דיברתם עם ההורים?
<כרמית פולק כהן: כאן ספציפית ההורים פנו אלינו והצענו להם את הליווי אבל הם לא רצו.
<כרמית פולק כהן: זה לשיקולם.
<כרמית פולק כהן: אנחנו מלווים אותם.
מירב בן ארי: יש לנו כאן את המועצה לשלום הילד, ארגון חשוב, ואני רוצה להבין.
מירב בן ארי: שאלתי אם זה בכלל קורה, והיא אמרה לי כן.
מירב בן ארי: אז שאלתי למה לא היה חיבור עם המועצה לשלום הילד.
<כרמית פולק כהן: אחת האימהות פנתה אלינו ורצתה לשתף את התחושות האלה כפי שהם משתפים כאן.
<כרמית פולק כהן: אנחנו הצענו לה במסגרת מה שאנחנו נותנים גם את תכנית הליווי שלנו והיא בחרה שלא לקבל אותה.
<כרמית פולק כהן: זה עניין של בחירה.
<כרמית פולק כהן: אנחנו לא מכריחים אף אחד.
איילת נחמיאס ורבין: זה לא אומר שהם לא לקחו תכנית אחרת.
יעקב מרגי: היא שאלה משהו ספציפי.
מירב בן ארי: אני שאלתי על המועצה.
יעקב מרגי: שיר דגן.
<שיר דגן: אני מרכזת את הנהגת ההורים של בתי הספר היסודיים בתל אביב.
<שיר דגן: אני מלווה את יושב ראש הנהגת ההורים של בית הספר ואת אחד הנציגים מהכיתה כבר מאותה תקופה.
<יפעת: את מי את מלווה?
<שיר דגן: יאיר גולן, הייתי אתו בקשר ועם דרורה באופן שוטף.
יעקב מרגי: את הוויכוח הזה אני לא רוצה כאן.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לטפל בילדים.
<שיר דגן: אני חושבת ששני דברים צריכים לקרות כאן ואני פונה למשרד החינוך.
<שיר דגן: אני רוצה לדעת מי הבן אדם או המחלקה שאישרו לבן אדם כזה להמשיך לעבוד במערכת.
<שיר דגן: אני ראיתי את הדיון שהיה כאן עת המשטרה אמרה שהעבירו את המידע על הרשעה בפדופיליה למשרד החינוך והבן אדם עדיין המשיך לעבוד במערכת החינוך.
<שיר דגן: אנחנו רוצים לדעת מי האנשים האלה והאם הם עדיין עובדי משרד החינוך כי זה מאוד מאוד חמור.
יעקב מרגי: זה חלק מהשאלות שלי.
<שיר דגן: אני באתי במיוחד מתל אביב.
<שיר דגן: שאלה שנייה.
<שיר דגן: אני כן רוצה לדעת בדיוק מה הולך להיעשות קדימה ואיך הולכים לבדוק כל מי שנכנס לשטח בית הספר, כל מי שמטפל בילדים ולא רק בשעות הבוקר אלא גם בשעות הצהרונים כאשר עכשיו אתם אחראים גם על כל מי שעובד בצהרונים.
<שיר דגן: כדי להיכנס היום לעבוד בצהרון, אתה לא צריך אפילו לא דופק אלא אתה צריך להיות בן אדם.
מירב בן ארי: את יושבת ראש הנהגת ההורים, של מה?
<שיר דגן: אני מרכזת הנהגת ההורים של בתי הספר היסודיים בתל אביב.
<שיר דגן: שבעים בתי ספר.
מירב בן ארי: את פגשת את ועד ההורים של בית הספר?
<שיר דגן: את יושב ראש ועד ההורים.
<עומרי: יושב ראש ועד ההורים לא קשור אלינו.
מירב בן ארי: הוא לא קשור אליהם.
יעקב מרגי: מירב, את מהווה דוגמה לא טובה לאורחים שלנו.
מירב בן ארי: אני שואלת.
מירב בן ארי: אני חברת כנסת ויש לי זכות אחת בישיבה והיא לשאול שאלות.
מירב בן ארי: שאלתי את המועצה לשלום הילד ואני רוצה להבין גם כאן.
מירב בן ארי: אני רק רוצה לדעת האם היא ישבה עם ההורים שיושבים כאן, עם נפגעי העבירה לצורך העניין.
יעקב מרגי: שאלה ברורה.
<ענת הוכנר: אני יושבת ראש ועד ההורים המרכזי.
<ענת הוכנר: זה חלק מהמערכת שלא פעלה לגמרי ריק.
<ענת הוכנר: אנחנו בדרך כלל עובדים מול ועדים ובנושא הזה היה שבר גדול בבית הספר, גם בין הוועד לבין קבוצת ההורים.
<ענת הוכנר: אני צודקת?
<עומרי: במידה מסוימת.
<ענת הוכנר: גם אנחנו בעניין הזה צריכים לעשות מהלך יותר לעומק וסיכמנו אתם שנעשה זאת.
<ענת הוכנר: הפנייה למשרד החינוך בעינה עומדת והיא לא קשורה למה שאנחנו עושים.
יעקב מרגי: אחרונת הדוברות, זהבה שפר.
<זהבה שפר: אני חברת הנהלת ארגון המורים.
<זהבה שפר: אני מוכרחה לומר שאני יושבת כאן וכולי רועדת.
<זהבה שפר: אני שומעת את הדברים שנאמרים ורועדת.
יעקב מרגי: אני יכול לומר לך שזה חידוש מרענן במושב החורף, לפתוח ביום הראשון עם נציגת ארגון המורים.
יעקב מרגי: הם היו נפקדים בשנתיים האחרונות.
יעקב מרגי: אנחנו לא נוזפים באלה שבאו אלא אנחנו מברכים.
יעקב מרגי: באתי לברך על השינוי המרענן שאני מקווה שיימשך לאורך כל המושב.
<זהבה שפר: אני שומעת כאן את הדברים שנאמרים על ידי ההורים ולבי אתם.
<זהבה שפר: אנחנו מחכים לתשובות ממשרד החינוך שאומר שהכול בסדר ומטופל, ניסיונות להשתיק ולטייח, רוצים להמשיך כאילו לא קרה כלום ואני כאן מזהה איזשהו דפוס התנהגות.
<זהבה שפר: אני באה עכשיו לא כנציגת ארגון המורים אלא כסבתא לנכדים בחיפה ואני שומעת שם את אותם דברים.
<זהבה שפר: לשמחתי זה לא פגע בנכדיי אבל אני מוכרחה לומר שאני לא ישנה טוב בלילה יחד עם ההורים בדיוק בגלל אותם דברים.
<זהבה שפר: המנהלת משדרת שהכול בסדר והיא עשתה הכול ולא קרה כלום, אבל היא לא עשתה שום דבר.
<זהבה שפר: משרד החינוך לא מזמן את ההורים לא קורא להם לשיחה ולא שומע מה יש להם לומר.
<זהבה שפר: ניסיונות להשתיק ולטייח וכולי וכולי.
<זהבה שפר: כארגון מורים אני יכולה לבקש זה קודם כל לדרוש בדיקה מעמיקה.
<זהבה שפר: אני לא יודעת מה נעשה בעניין הזה.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע מה נעשה.
<זהבה שפר: צריך לדרוש מהם לדעת מה קרה.
<זהבה שפר: מה המנהלת ידעה, מה היא עשתה כשנודע לה מה שקרה, וכל מי שלא טיפל כראוי במקרה הזה, אנחנו שולחים את הילדים והנכדים שלנו למקום שאנחנו בטוחים שזה המקום הכי בטוח.
<זהבה שפר: כל אחד כזה שלא עשה את עבודתו כמו שצריך, לא צריך להישאר במערכת וצר לי לומר את זה כנציגת ארגון.
<זהבה שפר: קשה לי לומר את זה.
<זהבה שפר: בתפקידי הקודם הגנתי על מורים, על זכויותיהם וכולי אבל במקום הזה אם מישהו כשל, שילך הביתה.
יעקב מרגי: אני לא יודע אם את הכתובת, אבל בהמשך לדברים שנאמרו בדיון הקודם, שמשרד החינוך ידע, שהמשטרה הפנתה את תשומת לבו של משרד החינוך, האם בענפי החקירה של המורה הפדופיל נחקרו או אמורים לחקור או יחקרו איך קרה.
יעקב מרגי: אולי יש כאן יוזמה של מאן דהוא במערכת שהיה לו עניין להכניס את אותו מורה למערכת?
יעקב מרגי: אני חושב שזה דבר שהוא טעון חקירה.
יעקב מרגי: אולי מישהו במשרד, אולי מישהו בבית הספר, אולי מישהו בדרך בין המשרד לבית הספר ברמת המחוז?
יעקב מרגי: אנחנו שואלים וחוקרים.
יעקב מרגי: השאלה האם זה חלק מהחקירה?
יעקב מרגי: אנחנו לא מבקשים שתאמרי לנו תכנים מהחקירה.
יעקב מרגי: אם אין לך תשובה בנושא הזה, אני מבקש שתעבירי את זה הלאה.
יעקב מרגי: אני אדרוש את זה בסיכום הדיון.
<ליאורה סולטן: אני גם אחראית מתוקף התפקיד על החוק למניעת העסקת עברייני מין.
<ליאורה סולטן: בהמשך לישיבה שהתקיימה כאן, בדיון שהתקיים לאחר האירוע הטרגי והדרמטי גם מבחינתנו, אנחנו ביצענו כמה בדיקות.
<ליאורה סולטן: רק לחדד, אתה צריך להבין איך המערכת עובדת.
<ליאורה סולטן: אנחנו מעבירים מידע לכל גוף זכאי במדינה שהוא גוף ציבורי.
יעקב מרגי: זה היה הדיון הקודם.
<ליאורה סולטן: כי אמרת את זה לא בדיוק מדויק.
<ליאורה סולטן: זה לא שאנחנו נוקשים בדלת של משרד החינוך ואומרים לו, ראה, תיזהר, יש איזשהו דבר.
יעקב מרגי: אתם לא אקטיביים.
<ליאורה סולטן: הם מקבלים את המידע, הם זכאים לבדוק מעת לעת והם זכאים לבדוק כל רגע.
<ליאורה סולטן: זה בידיים שלהם והיכולות שלהם.
<ליאורה סולטן: זה נעשה ודיברנו על זה ומשם גם יצאו הנחיות שיישמנו אותן ומיד נכנסנו לפעולה וקיימנו את כל מה שביקשה מאתנו הוועדה.
<ליאורה סולטן: בנוגע לשאלה שלך.
<ליאורה סולטן: יש המלצות שנכתבו על ידי והן הועברו למי שצריך.
<ליאורה סולטן: מי שאמור לענות על השאלה שלך והוא באמת האוטוריטה בעניין, זה כל מה שקשור למדור חקירות שהוא בתוך החטיבה שאני נמצאת בה אבל זה מדור אחר.
יעקב מרגי: את מוכנה להעביר את הדברים אליהם?
יעקב מרגי: אנחנו נכתוב את זה בסיכום הדיון.
<ליאורה סולטן: זה יועבר.
מירב בן ארי: זה בחקירת המשטרה.
יעקב מרגי: השאלה אם הסוגיה הזאת נחקרה.
<ליאורה סולטן: היושב ראש שואל אם בכלל נפתחה חקירה.
מירב בן ארי: את לא יודעת אם נפתחה חקירה?
יעקב מרגי: כלפי מי שהכניס אותו.
יעקב מרגי: כלפי מי שאישר.
איילת נחמיאס ורבין: כלפי התנהלות בית הספר.
מירב בן ארי: מה הבעיה לשלוח שאלה בווטסאפ?
<ליאורה סולטן: זה לא עובד כך, עם כל הכבוד.
מירב בן ארי: האם נפתחה חקירה?
יעקב מרגי: אנחנו נעלה את זה בסיכום.
<ליאורה סולטן: לא.
מירב בן ארי: תבררי אם התחילו חקירה או לא התחילו חקירה.
<עומרי: משהו חשוב.
<עומרי: לפני שמשרד החינוך מתייחס, משהו חשוב.
יעקב מרגי: הדיון לא הסתיים.
יעקב מרגי: אני רוצה למקד את ההתייחסות שלכם.
יעקב מרגי: נאמרו הרבה דברים.
יעקב מרגי: יש כאן דיון ספציפי על צורת הטיפול אחרי שהמקרה התפוצץ, ובזה אנחנו עוסקים.
יעקב מרגי: מעבר לזה, אני מבקש את ההתייחסות גם לגבי מה ששאלתי את נציגת משטרת ישראל וגם לשאלות ששאלו נציגי ההורים.
יעקב מרגי: מאחר שמדובר במחדל, האם משרד החינוך בדק איך קרה ולמה קרה ומי הגורם, והאם ננקטו צעדים כלשהם.
יעקב מרגי: אני רוצה לתת את כובד המשקל.
יעקב מרגי: יש כאן פצע פתוח מדמם שלא טופל.
יעקב מרגי: לתחושת ההורים, לא רק שלא טופל אלא יש גם ניסיון הסתרה.
איילת נחמיאס ורבין: אחרי הרשלנות, יש הסתרה.
יעקב מרגי: עזבו את התחושות.
יעקב מרגי: הילדים עד היום לא טופלו.
יעקב מרגי: ההורים עד היום לא טופלו.
יעקב מרגי: בית הספר לא טופל עד היום.
יעקב מרגי: התייחסות בבקשה.
<בלה רדונסקי: אני מהלשכה המשפטית של משרד החינוך.
יעקב מרגי: עומרי, עם כל הסימפטיה, אני אוציא אותך.
יעקב מרגי: אין התפרצויות כלפי עובדי המשרד.
יעקב מרגי: היא עוד לא דיברה.
<עומרי: מתנצל.
יעקב מרגי: התקבלה התנצלותך.
<בלה רדונסקי: אני רוצה להעיר בתחילת דבריי שעל מנת לתת מענה לחלק מהשאלות שנשאלו כאן ועל מנת לתת את התמונה באופן מלא, אנחנו כמה אנשי מקצוע שרוצים להשלים את התמונה.
יעקב מרגי: אני אאפשר לכולכם.
יעקב מרגי: כל אחד בהיבט שלו.
<בלה רדונסקי: כל אחד בהיבט המקצועי שלו.
<בלה רדונסקי: בסופו של יום אני חושבת שהתמונה תהיה הרבה יותר ברורה.
יעקב מרגי: קיבלת את רשות העברת רשות הדיבור, אחרי שתסיימי, למי שתרצי.
<בלה רדונסקי: תודה.
<בלה רדונסקי: ראשית, אני לא פגשתי את ההורים.
<בלה רדונסקי: אמנם דיברתי בוועדות אחרות בנושא הזה.
<בלה רדונסקי: אני בהחלט רוצה ממש ברמה הכי ברורה להישיר מבט ולומר שבאמת מדובר באיזשהו אירוע קשה, חריג, יוצא דופן שאנחנו מתייחסים אליו בכובד ראש בכל מערכת החינוך, הן ברמה המחוזית, הן ברמה הבית ספרית והן ברמת המטה.
<בלה רדונסקי: אנחנו יודעים שזה אירוע שמשפיע בקשת מאוד רחבה, לא רק כמו שאמרתם על התלמידים שנפגעו אלא על כלל תלמידי בית הספר, מורי בית הספר, עובדי בית הספר וגם על משרד החינוך, גם על האנשים שעובדים במטה.
<בלה רדונסקי: אני מלווה את היחידה לפגיעות מיניות שבע שנים באופן צמוד ואני פוגשת הרבה מאוד הורים שהילדים שלהם נפגעו בפגיעות מיניות גם בין תלמידים וגם על ידי אחרים.
יעקב מרגי: איך קרה שלא פגשת עם ההורים?
<בלה רדונסקי: רגע.
<בלה רדונסקי: אני אתייחס.
<בלה רדונסקי: אני יותר בחלק של בתי המשפט ובחלקים אחרים.
יעקב מרגי: אמרת שאת פוגשת.
<בלה רדונסקי: אני פוגשת אותם, בהחלט.
<בלה רדונסקי: אני פוגשת רבים.
<בלה רדונסקי: אנחנו יודעים שהפגיעה היא מערכתית ורחבה.
<בלה רדונסקי: אנחנו מתייחסים לזה בהתאם.
<בלה רדונסקי: אני רוצה לציין שמרגע שנודע לנו על האירוע בו אנחנו דנים כרגע, משרד החינוך, וגם בית הספר וגם המחוז, נקטו בפעולות רבות שחלקן יפורטו כאן.
<בלה רדונסקי: רבים היו מעורבים גם בטיפול, להבדיל ממה שנאמר כאן, ורבים דנו בנושא הזה לרבות מנכ"ל משרד החינוך ומנהלת המחוז חיה שיטאי, שהיו מעורבים ברמה האישית לאורך כל הדרך.
יעקב מרגי: למה שפ"י לא הגיע לדיון היום?
יעקב מרגי: למה שפ"י שמקפיד להגיע לדיונים כאן, לא הגיע היום?
<בלה רדונסקי: השירות הפסיכולוגי הייעוצי?
יעקב מרגי: למה הוא לא הגיע לדיון כאן?
<בלה רדונסקי: אנחנו לא דנים ספציפית כאן בילד ילד.
<בלה רדונסקי: יושבת כאן פנינה שתכף אני אתן לה לדבר, שהיא היועצת הבכירה של מחוז תל אביב, שהיא חלק משפ"י ואכן היא תתייחס.
<בלה רדונסקי: חשבנו שלא צריך לדבר ברמת המטה אלא ספציפית במחוז.
יעקב מרגי: זה פיגוע רב נפגעים.
יעקב מרגי: זה ברמה ארצית.
<בלה רדונסקי: אנחנו נתייחס לזה.
<בלה רדונסקי: תן לי לתת קצת נקודות ואחר כך האנשים יתייחסו.
איילת נחמיאס ורבין: רק להבין.
איילת נחמיאס ורבין: כשאת אומרת שהדברים טופלו כשזה קרה, על ידי מי טופלו?
יעקב מרגי: היא תפרט.
<בלה רדונסקי: אני תכף אפרט.
<בלה רדונסקי: בואו נתחיל לפרט.
<בלה רדונסקי: מעבר לעובדה שאנחנו בחנו, בוחנים, למדים ומפיקים לאורך חמשת החודשים האחרונים, ארבעה וחצי חודשים אחרונים, את האירוע עצמו, אני רוצה להתייחס פרטנית מה שכן נעשה הן ברמת המטה והן ברמת המחוז.
<בלה רדונסקי: מערכת החינוך היא מאוד גדולה ומעסיקה הרבה מאוד מורים בצורות העסקה שונות.
<בלה רדונסקי: כל נושא ממלאי המקום, ההנחיות והנהלים של משרד החינוך, עד פרוץ האירוע, לא חייבו במקרה של ממלא מקום אישור מראש של אגף כוח אדם והוראה.
מירב בן ארי: הוא היה מורה.
מירב בן ארי: לא ממלא מקום.
<קריאה: הוא היה מחנך.
<בלה רדונסקי: הוא היה ממלא מקום.
איילת נחמיאס ורבין: הוא היה ממלא מקום שקיבל רשות לחנך.
איילת נחמיאס ורבין: שנה וחצי הוא חינך כיתה למרות שהוא היה ממלא מקום.
יעקב מרגי: היא אמרה עד קרות האירוע.
יעקב מרגי: עכשיו נשמע.
איילת נחמיאס ורבין: את נגעת בנקודה מאוד כאובה.
איילת נחמיאס ורבין: הוא היה ממלא מקום שנה וחצי שקיבל רשות להיות מחנך.
יעקב מרגי: עומרי, תירגע.
יעקב מרגי: אתה לא תעשה תנועת ביטול.
יעקב מרגי: אני מכבד אותך ואתה גם מצפה שיכבדו אותך.
מירב בן ארי: לממלא מקום אין זמן מוגדר?
יעקב מרגי: חברות הכנסת לא מסייעות בידי להגיע ליעד.
מירב בן ארי: אדוני היושב ראש, האם לממלא מקום אין זמן מוגבל שהוא ממלא מקום?
מירב בן ארי: הוא ממלא מקום במשך שנה?
<בלה רדונסקי: אני אסביר.
<בלה רדונסקי: יש הנחיות מאוד מדויקות גם בתקשי"ר לגבי העסקת ממלאי מקום ובאיזה אופן הם נכנסים לבתי ספר.
איילת נחמיאס ורבין: למה אתם לא עונים למרכז המחקר והמידע של הכנסת?
איילת נחמיאס ורבין: ביקשתי כבר בחודש יולי האחרון.
איילת נחמיאס ורבין: למה אתם לא עונים לעבודת מרכז המחקר והמידע?
איילת נחמיאס ורבין: אני קיבלתי מהם לפני כמה ימים תשובה האומרת שהם לא מצליחים לקבל כל נתונים על ממלאי מקום.
יעקב מרגי: איילת, הדיון יסתיים, לא נקבל תשובות וההורים יצאו מאוכזבים.
איילת נחמיאס ורבין: אתה צודק.
יעקב מרגי: תנו לי למקד.
מירב בן ארי: שאלתי כמה זמן הוא ממלא מקום.
מירב בן ארי: כל החיים הוא ממלא מקום?
יעקב מרגי: אני מבקש מכן.
יעקב מרגי: לא נתקן את כל מערכת החינוך ומשרד החינוך בדיון הזה.
יעקב מרגי: תנו לי להתמקד בסוגיה לשמה התכנסנו.
יעקב מרגי: עזבו את השאלות האחרות.
<בלה רדונסקי: אני אומרת עובדתית.
<בלה רדונסקי: ממלאי מקום, עד קרות האירוע, לא חייבו אישור מראש של אגף כוח אדם בהוראה וגם לא חייבו מראש השכלה פדגוגית כמו שנדרש מעובדי הוראה.
<בלה רדונסקי: מיד אחרי קרות האירוע, אנחנו שינינו.
<בלה רדונסקי: אגף כוח אדם בהוראה שינה את הנהלים באופן כזה שאני רק אציין כאן ארבע נקודות מתוך הנהלים.
<בלה רדונסקי: הראשונה, על מנהל בית הספר היום לבדוק מראש האם הוא מאושר בכלל לעבודה.
<בלה רדונסקי: השנייה, שהליך האישור כולל הגשת מסמכים כאשר ממלאי מקום כבר לא יכולים – להבדיל מעובדי הוראה – להגיע ללא הגשת מסמכים כולל אישור משטרת ישראל על אי מניעתה עסקת עברייני מין.
<בלה רדונסקי: השלישית היא שמנהלי המוסדות מתבקשים להגיש את כל המועמדים למילוי מקום מבעוד מועד כי בפועל, במציאות, אתם יודעים, מורה חולה, קורה משהו, מחפשים מילוי מקום.
<בלה רדונסקי: המערכת שינתה בכלל את ההסתכלות על ממלאי המקום.
יעקב מרגי: יש העדפה לממלא מקום מתוך מערכת החינוך.
<בלה רדונסקי: העדיפות היא לממלא מקום בתוך המערכת אבל כאשר לא נמצא, וקורה שלא נמצא כי כל המורים צריכים להיכנס לכיתות, אז אנחנו דורשים היום מכל המנהלים להיערך מראש לגבי מילויי המקום.
יעקב מרגי: אין ספק שהיה כאן כשל.
יעקב מרגי: בבית ספר "נעמי שמר", המורה, נשוא הדיון הזה, אני לא רוצה לכנות אותו בכינויים נוספים, שנה וחצי מחנך.
יעקב מרגי: גם אם בהגדרה, בטייטל, הוא ממלא מקום, היה כאן כשל שמעלה שאלות.
יעקב מרגי: התחושה שלי, ואני לא סובל מפרנויה, שלמאן דהוא במערכת היה עניין שהמורה הזה יועסק.
<בלה רדונסקי: אני לא מכירה את העניין הזה.
יעקב מרגי: זה חייב להיבדק ולהיחקר.
איילת נחמיאס ורבין: איך הוא עקף את החסימה?
איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב ראש, היא אומרת מה המסקנות שהוסקו.
יעקב מרגי: התשובה שלה לא הסתיימה.
מירב בן ארי: לוועדה יש זמן מוגבל.
מירב בן ארי: מה עשיתם עת קרה המקרה?
<בלה רדונסקי: התחלתי לפרט.
<בלה רדונסקי: אני תכף אסיים ואת תשמעי את הדברים.
איילת נחמיאס ורבין: כשבאה יועצת משפטית לענות על משבר כזה, זה נורא קשה.
יעקב מרגי: היא מסיימת את החלק המשפטי ונעבור לאנשי המקצוע.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה תשובות משפטיות.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה תשובות ענייניות, חינוכיות.
<בלה רדונסקי: אני אתן הכול.
יעקב מרגי: לא, את לא תתני הכול.
יעקב מרגי: אני אומר לך מה תתני.
<בלה רדונסקי: עוד שתי נקודות ונעבור לצוות.
<בלה רדונסקי: אני רוצה להעלות עוד שתי נקודות קצרות ונעבור לצוות שידבר על מה נעשה בפועל בשטח.
<בלה רדונסקי: מעבר למה שאני קראתי שאלה הנחיות שינוי במטה, אנחנו גם בקשר עכשיו עם משרד המשפטים ובדיונים.
<בלה רדונסקי: אחרי הדיון הזה אנחנו הולכים לדיון המשך במשרד המשפטים לגבי הנושא של התראה בזמן אמת על ידי המשטרה.
<בלה רדונסקי: כמו שאמרנו, זה לא היה יזום.
<בלה רדונסקי: זאת הייתה בקשה שלך בישיבה האחרונה ואנחנו הרמנו את הכפפה יחד עם משרד המשפטים ויחד עם המשטרה ואכן אנחנו עובדים על זה בצורה מאוד רצינית.
יעקב מרגי: גם אתם הייתם בפגרה?
יעקב מרגי: גם משרד המשפטים היה בפגרה?
<בלה רדונסקי: המשכנו.
<בלה רדונסקי: זה לא מפגש אחד.
יעקב מרגי: אני מבקש להאיץ את זה.
<גבריאלה פיסמן: זה בטיפול המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.
יעקב מרגי: זה גובל בפיקוח נפש.
<גבריאלה פיסמן: ללא ספק.
יעקב מרגי: אלה תקנות לשעת חירום.
יעקב מרגי: עוד לא דיברנו על המורים במוכר שאינו רשמי, שלא בממלכתי.
יעקב מרגי: אני מבקש, ביום יום, בשעה שעה, בכל רגע.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להיות דרמטי ולומר שילדי ישראל בסכנה, אבל הם בסכנה.
<גבריאלה פיסמן: מבחינתנו הנושא הזה מאוד מאוד גבוה.
<בלה רדונסקי: נקודה אחרונה לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לצוות.
<בלה רדונסקי: אני רוצה לומר שכמערכת מאוד מאוד גדולה המטרה העיקרית שלנו הייתה, זה לא עניין של טיוח למרות שזה נתפס כך, כדי שמקרה כזה לא יישנה, שזה לא עניין של רמה פרסונלית אלא ברמת המערכת, ההנחיות והנהלים.
יעקב מרגי: את מבינה שאנחנו מתאפקים.
יעקב מרגי: את אומרת דברים ואנחנו מתאפקים.
יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור למנהלת מחוז תל אביב.
יעקב מרגי: אנחנו נשאל שאלות נוקבות ומתבקשות, אבל אני לא אתן לאף אחד להרים את הקול, גם אם היא תאמר דברים שלא מסתדרים לכם עם העובדות ועם האמת.
יעקב מרגי: חכו, תקבלו זמן להגיב.
יעקב מרגי: גברת חיה שיטאי, אמרתי קודם.
יעקב מרגי: יש כאן תחושות קשות ועובדות קשות.
יעקב מרגי: לא רק תחושות אלא עובדות קשות.
יעקב מרגי: אני חוטא למטרה כשאני אומר תחושות של ההורים.
יעקב מרגי: עובדתית בית הספר לא טופל.
יעקב מרגי: אני מאתגר אתך להתמודד עם זה.
יעקב מרגי: עובדתית הילדים לא טופלו על ידי המערכת.
יעקב מרגי: עובדתית המורים לא טופלו על ידי המערכת.
יעקב מרגי: עובדתית חייתם – סליחה, תכחישי את זה – די בשלום עם מה שקורה בבית הספר "נעמי שמר" אחרי האירוע.
יעקב מרגי: כמה חודשים מאז האירוע קרה?
איילת נחמיאס ורבין: זה היה בתחילת יוני.
<עומרי: חמישה חודשים.
יעקב מרגי: עכשיו תתמודדי עם השאלות.
<חיה שיטאי: קודם כל, אני כן אומר שעם היוודע האירוע, נערכנו בחשיבת חירום איך לשלוח צוותים מוגברים לבית הספר.
<חיה שיטאי: זה אירוע כואב וקשה ואני יכולה קודם כל לומר באופן אישי, ומי שמכיר את דרך ההתנהלות שלי יודע, שמאז קרות האירוע ועד היום אני מעורבת בו כמעט ברמה יום יומית.
<חיה שיטאי: דווקא כדי שנקצר ונגיע לעיקר הדברים שאני אוכל גם לענות על שאלות, אני רוצה לאפשר למפקחת על הייעוץ לתת סקירה קצרה ומסודרת של הפעולות שעשינו.
יעקב מרגי: גברתי המפקחת, אין לנו הרבה זמן להתחיל לדבר באופן כללי.
יעקב מרגי: את אמרת שנקטתם בחירום.
יעקב מרגי: חירום, אני יודע מה זה חירום.
יעקב מרגי: בעברי גם הייתי אחראי על תחום חירום ברשות מקומית גדולה מאוד.
יעקב מרגי: אני יודע מה זה חירום.
יעקב מרגי: אני יודע מה זאת התנהלות בחירום ומה זאת התנהלות בשגרה.
יעקב מרגי: כשאת אומרת לי חירום, בשבילי כל הנורות האדומות דולקות, מהבהבות ועובדות.
יעקב מרגי: את יכולה לומר לי איזה צוות מקצועי פסיכולוגי קיבלו הילדים?
יעקב מרגי: קיבלו ההורים?
יעקב מרגי: קיבל בית הספר?
יעקב מרגי: קיבלו המורים?
<חיה שיטאי: אני מאוד מבקשת שהיועצת שהייתה מהיום הראשון, אני שלחתי אותה להיות נוכחת, תתייחס.
<חיה שיטאי: משפט אחד שאני חייבת לומר כי היה קשה לי לשמוע אותו.
<חיה שיטאי: מאז שקרה האירוע אני פתחתי את דלתי ולא היה אחד, הורה – ויש לי על זה תיעוד – שרצה לפגוש אותי ולא פגש אותי, גם ברמה הפרטנית וגם ברמה קבוצתית.
<חיה שיטאי: לא היה מצב שלא נעניתי לכך.
<חיה שיטאי: אני מוכרחה להגיד את זה.
<חיה שיטאי: נפגשתי במהלך הקיץ באופן פרטני, נפגשתי אחר כך עם ההורים שפנו בכל שבר וגם אחרי כן נפגשתי עם נציגויות של הורים.
<חיה שיטאי: קשה לי להבין את הפער ואמרתי את זה גם להורים בפגישה.
<חיה שיטאי: אמרתי להם שעם רגשות אני לא יכולה להתווכח ואני קשובה לרגשות שלהם אבל יש כאן איזשהו פער, ואני חוזרת על הדברים שלי, איך רואים את הדברים.
<חיה שיטאי: ברגע שיש פער כזה, אני מחויבת להתייחס אליו.
יעקב מרגי: בסדר, בואי נשמע אם הפער מציאותי או לא.
יעקב מרגי: יכול להיות שהם הוזים הזיות.
<פנינה אמסטרדמר: אני המפקחת בעיר תל אביב-יפו.
<פנינה אמסטרדמר: אני רוצה להקדים ולומר שזה אחד המצבים היותר קשים.
<פנינה אמסטרדמר: אני חושבת שזה סיוט של כל הורה.
יעקב מרגי: לבית הספר הזה יש יועצת חינוכית?
<פנינה אמסטרדמר: יש יועצת.
יעקב מרגי: כמה שעות תקן יש ליועצת?
<פנינה אמסטרדמר: משרה מלאה.
<פנינה אמסטרדמר: מאה אחוזי משרה.
יעקב מרגי: מאז המקרה או בכלל, תמיד היה?
<פנינה אמסטרדמר: תמיד.
מירב בן ארי: תמיד יש יועצת בבית הספר.
יעקב מרגי: אל תגידי בכלל.
יעקב מרגי: יש בתי ספר שאין בהם יועצות.
<פנינה אמסטרדמר: בבית הספר יש יועצת במשרה מלאה.
<פנינה אמסטרדמר: תמיד הייתה.
<פנינה אמסטרדמר: בעקבות האירוע, מנהלת המחוז הקצתה שעות נוספות וגייסנו וקלטנו יועצת נוספת לטובת בית הספר יועצת נוספת בשם רינת בורוביץ שהיא נקלטה.
<עומרי: נשמח להכיר אותה.
<קריאה: עם מי היא נפגשה?
איילת נחמיאס ורבין: היועצת לא פגשה את ההורים?
<פנינה אמסטרדמר: היועצת הנוספת נכנסה כדי לתת מענה לכיתות על מנת שיועצת בית הספר אביטל תוכל להתפנות לנושא.
איילת נחמיאס ורבין: מה הבנת?
יעקב מרגי: היא אמרה שכדי לפנות את היועצת הקבועה רק לנושא הזה, נכנסה יועצת נוספת.
<פנינה אמסטרדמר: אני רוצה לסקור את הפעולות שעישנו מאז האירוע.
<פנינה אמסטרדמר: באירועים חריגים, כשיש מצב משברי, אחת המטרות שלנו היא להחזיר את בית הספר לשגרה.
יעקב מרגי: מתי אתם רוצים להחזיר את בית הספר לשגרה?
<עומרי: ברגע שההורים יפסיקו להפגין בשטח בית הספר.
<פנינה אמסטרדמר: אני אומר מה עשינו באופן כללי.
<פנינה אמסטרדמר: מיד עם היוודע האירוע, התגייס צוות של פיקוח כולל ופיקוח על העיר, נציגי השירות הפסיכולוגי, כדי לסייע לבית הספר להתמודד.
<פנינה אמסטרדמר: הפעולות המיידיות שננקטו היו קודם כל לגייס את המחנכת של הכיתה שהייתה בחופשת לידה, להביא אותה, להכין אותה, לעזור לה וללוות אותה בשיח עם הכיתה.
<פנינה אמסטרדמר: פעולה נוספת הייתה לכנס את חדר המורים, גם להיות שם עבורם כי זה היה הלם וטלטלה לכל בית הספר.
יעקב מרגי: אני שמח על החרדה לצוות המורים וצוות בית הספר.
<פנינה אמסטרדמר: כולם עברו את זה.
יעקב מרגי: כולם עברו את החוויה.
<פנינה אמסטרדמר: זאת הייתה הפתעה מאוד גדולה.
<פנינה אמסטרדמר: אני אומר שכולם שאלו את השאלה איך זה קורה.
<פנינה אמסטרדמר: היה צריך לדבר גם עם המורים ולעבוד אתם.
<פנינה אמסטרדמר: המורים הונחו איך לאתר ילדים בסיכון ואיך לאתר ילדים במצוקה.
<פנינה אמסטרדמר: בדרך כלל בשגרה יש פסיכולוגית אחת לכל בית ספר אבל לאור המצב הנוכחי, מיד אחרי שזה נודע, שתי פסיכולוגיות – מנהל התחנה לשירות הפסיכולוגי - - -
<יפעת: עם מי הם נפגשו?
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אני אוציא אותך.
איילת נחמיאס ורבין: תרשה לי לשאול את פנינה שאלה קטנה.
איילת נחמיאס ורבין: מישהו הנחה את המנהלת להתקשר להורים של הילדות והילדים שנפגעו?
<עומרי: לא צריך להנחות.
איילת נחמיאס ורבין: כן צריך.
איילת נחמיאס ורבין: תנו לנו לעשות את העבודה שלנו.
<פנינה אמסטרדמר: אני רוצה לדייק ולהגיד לך שלא ברור היה בשלב זה, למעט ילדה אחת שהאם הגיעה לבית הספר ודיברה עם המנהלת וסיפרה לה, לא היה ידוע, ועד היום ספציפית.
<פנינה אמסטרדמר: אנחנו יודעים היום על שלושה ילדים שנפגעו.
יעקב מרגי: פנינה, תעצרי.
יעקב מרגי: אני לא צריך תשובות.
יעקב מרגי: לי כבר יש את המסקנה של הדיון.
יעקב מרגי: ברגע שאמרת שהיה ידוע לכם על אחת, שתיים, שלוש, ארבע, זה מעיד כאלף עדים.
יעקב מרגי: הפתיח שלכם היה גרוע.
יעקב מרגי: החרדה לצוות, אמרתי.
יעקב מרגי: תמיד אמרתי טיפול במורים, טיפול בהורים, טיפול בילדים.
יעקב מרגי: יכול להיות שזה הפער.
יעקב מרגי: טיפלתם בצוות.
יעקב מרגי: אם את אומרת לי שהיה ידוע לכם על אחד-שניים, מזל שעצרתי אותך ולא נתתי לך להמשיך.
יעקב מרגי: אני חושב שהייתי מאופק והתאפקתי וגם קצת סובלני וסבלני לשמוע את הדברים למרות שהדברים זועקים.
יעקב מרגי: לא לחינם רמזתי על ועדת הבדיקה בכפר סבא, בכרמיאל ועוד כמה בדיקות שהמשרד מסמס עד שאנסנו אותו לקיים את הדיונים.
יעקב מרגי: את המסקנות לא קיבלנו.
יעקב מרגי: לא יודע מה החרדה הזו, להגן ולהגן.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, זה שאתם מדריכים את המורים, לא בהכרח המורים מסוגלים לתת את המענה הנדרש כאן.
יעקב מרגי: אתם יודעים איך היה צריך לטפל בזה?
יעקב מרגי: אני אומר לכם איך היה צריך לטפל.
יעקב מרגי: מרגע שקרה מה שקרה בבית הספר, הפיגוע הזה קרה בבית הספר, לא עוד יועצת, לא עוד פסיכולוגית אלא צוותים שלמים שלוקחים ילד-ילד והורים.
יעקב מרגי: זה הפער כי אצלכם כנראה לא נפל האסימון.
יעקב מרגי: תבואו ותגידו ביושר.
יעקב מרגי: אני מזהיר אותך.
יעקב מרגי: תקשיבו טוב.
יעקב מרגי: זה הפער.
יעקב מרגי: אולי עשיתם מה שאתם רגילים לעשות בשגרה.
יעקב מרגי: יש התנהלות של חירום ויש התנהלות בשגרה.
יעקב מרגי: עובדתית בית הספר "נעמי שמר", הטרגדיה השנייה שלו היא שהמחלוקת בין ההורים נתנה לכם מפלט.
יעקב מרגי: אני אומר את זה כי אני לא מאמין שאנשי מקצוע יכולים לקבל בשוויון נפש את קצב הטיפול שלכם מול גודל הבעיה.
יעקב מרגי: אתם רוצים שאני אתן לכם כאן הרצאה על מה קורה לילד שניפגע?
יעקב מרגי: מה הוא יכול לפתח?
יעקב מרגי: איך משפחה, סליחה על הביטוי, מתחרפנת?
יעקב מרגי: אתם יושבים ומדברים אתי על נכנסנו לפעולות חירום, אנחנו דנים, שמנו עוד יועצת, שמנו עוד פסיכולוגית, אבל על מה אתם מדברים?
יעקב מרגי: חדר מיון קדמי צריך להיות בבית הספר הזה.