GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל חסון: יצא המרצע מן השק, מסתכלים מהחור של הגרוש.
יואל חסון: זה דבר חמור.
יעקב מרגי: לא, אורית - - -
יואל חסון: אני רוצה להגיד משהו.
יעקב מרגי: לא, עזוב, היא חזרה בה.
יואל חסון: לא, היא לא חזרה בה.
יואל חסון: זה לא מעניין אותי שהיא חזרה בה, כי יצא המרצע מן השק.
יואל חסון: הרי כל הדיון הזה נמתח ונמתח בקשקושיידה ובסוף את מסתכלת מהחור של הגרוש.
יואל חסון: על זה את מסתכלת כשילדים יושבים בקרוונים, לומדים בקרוונים?
יואל חסון: ואת מסתכלת איתי על מיליונים, פתאום זה מיליונים, נכון?
יואל חסון: אז תגידי את האמת, הכול זה כסף.
<אביב בן שימול: לא, דבריי יצאו מהקשרם.
יואל חסון: אל תגידי לי את זה, תעשי לי טובה.
יואל חסון: אני לא יום אחד פה.
<אביב בן שימול: למען המינהל התקין, אנחנו חייבים לעשות את זה בכל הוועדות וזו הייתה הכוונה, שמחר יבואו וישאלו אותנו איך עשיתם את התהליך הזה בעשרות מיליוני שקלים, אנחנו צריכים להראות שעברנו את כל התהליכים במינהל תקין על פי חוק.
יואל חסון: מינהל תקין זה אומר שלוש שנים?
יואל חסון: מינהל תקין זה שלוש שנים?
<אביב בן שימול: לא, זה אומר שרק באפריל האחרון קיבלנו את האישור ממשרד רוה"מ.
יואל חסון: בטח לאחר ש - - -
יעקב מרגי: יואל, אני חייב לסכם, יש לי דיון אחר.
<אורית נגר שמיר: הערה קצת באופן כללי על משרד החינוך, אני מרגישה קצת שנעשה פה עליהום.
יעקב מרגי: אין שום עליהום, את לא יודעת מה זה עליהום בוועדה.
יעקב מרגי: את רוצה לדעת מה זה עליהום?
יואל חסון: מה זה עליהום?
יואל חסון: מבחן התוצאה.
יואל חסון: סליחה, אדוני, יש כאן עליהום, מבחן התוצאה זה שהם צריכים שילדים ילמדו בתנאים נאותים, זו אחריות שלהם.
יעקב מרגי: יואל, תודה, תתאפק, אל תגיב.
יעקב מרגי: אם את רוצה לדעת מה זה עליהום, תפני לאחראי על ההיסעים, תשאלי את תמיר בן משה והעובדה שיש אחראי על מערך ההיסעים במשרד החינוך, תגידי לו מה זה קצת עליהום בוועדה החינוך.
<אורית נגר שמיר: אוקיי.
<אורית נגר שמיר: בוועדה שלנו, של מיפוי ותכנון - - -
יעקב מרגי: תאמיני לי, טיפלנו בך בכפפות משי, בגלל שזו תחילת שנת הלימודים.
<אורית נגר שמיר: אנחנו עובדים בתכנון אסטרטגי, אנחנו מזהים מצוקות, אנחנו יוצאים לשטח, אנחנו באמת עובדים מאוד מאוד קשה - - -
יעקב מרגי: זה לא מה שקרה בקרית אונו.
<אורית נגר שמיר: רגע, זה באמת מקרה פרטי, אבל יש פה פרטים שהם לא תלויים בנו.
<אורית נגר שמיר: משרד החינוך, אין לו מגרשים חומים לתת, זה בסמכות משרד הפנים.
<אורית נגר שמיר: חשוב להגיד את זה פה לרשויות.
יעקב מרגי: אמרו לי בצבא, 'תגיד את זה בנימוקים לעונש'.
יעקב מרגי: עזבי את זה.
יעקב מרגי: את הריבון.
יעקב מרגי: את שר החינוך - - -
<אורית נגר שמיר: אבל יש פה עוד - - -
יעקב מרגי: את שר החינוך, אותי לא מעניין המצוקות שלך, את צריכה לתת מענה לאזרח.
יעקב מרגי: דוחות מבקר המדינה מלאים בסיבות שנתנו השרים לאורך כל השנים.
יואל חסון: אולי היא רוצה להגיע לוועדה לביקורת המדינה, אולי זה המצב.
<ישראל גל: טוב, קודם כל תודה רבה לך, אדוני היושב ראש, באמת, תודה רבה גם על הבקיאות בחומר, זה לא דבר שהוא מובן מאליו.
<ישראל גל: אני רוצה להגיד רק מילה אחת לפני שאני אגע בהצעות שלי לפתרון.
<ישראל גל: כואב לי הלב לשמוע, וזה מה שמפריע לי הכי הרבה, בשם המינהל התקין שהתלמידים שלנו יישנו בחוץ.
יעקב מרגי: היא לא אמרה.
<אביב בן שימול: זה לא מה שאמרתי.
<ישראל גל: במילה אחת אני אגיד, היא הייתה אצלי לפני שנה במשרד, לפני חצי שנה הייתי אצל החשכ"ל הכללי, כשהגעתי עם ילדה בת 12, הבת שלי, למשרד החשכ"ל הכללי והחשכ"ל הכלכלי, נחמיה קינד, כן, כן, תבדקי עם יוסי שטראוס, שהוא גם היה בישיבה, וסגן החשב הכללי הבין מיד את מה שלא הבינו החשבות והבירוקרטים במשרד החינוך וזה מה שכואב לי.
<ישראל גל: חצי שעה לקח לו להבין בדיוק את המצוקה והוא אמר 'איזה הצעה שאתם רוצים'.
<ישראל גל: סגן החשב נחמיה קינד, בפורום גדול, אחרי שאני הייתי שם, הבין ואמר 'מה שתחליטו מקובל עליי, תתקדמו'.
<ישראל גל: זה היה באוצר וכולם יודעים את התהליכים האלה, אבל כל פעם אנחנו מחפשים עוד משהו ועוד משהו.
<ישראל גל: לעצם העניין, אדוני, קודם כל ההצעה שהצעת, לשבת תוך שבוע, שבעה ימי עבודה, בוא נעשה את זה שבועיים, כי דיבר איתי הבוס של אורית ואמר שהוא נוסע לחוץ לארץ לכמה ימים, אז הוא מבקש שבועיים.
יעקב מרגי: אחרי הישיבה היום ספק אם הוא ייסע.
<ישראל גל: אנחנו מוכנים לשבועיים האלה.
<ישראל גל: דבר אחד ברור, תשאיר לנו את הזכות לבוא אליך שוב, אם אנחנו לא נענים, כי המועדים לא מתאימים לנו.
<ישראל גל: שנה זה אומר עוד שנתיים כניסה, זה לא עובד ככה.
<ישראל גל: זה הכול.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל המשתתפים בדיון, גם להורים שכעסנו עליהם על זה שלא הבינו את כללי המשחק פה בוועדה, מודה לראש העיר ולסגניו ונבחרי הציבור ובעלי התפקידים, מודה לנציגי המשרדים, משרד החינוך, משרד האוצר, אבל כן הוועדה רואה בחומרה את העובדה שמשרדי הממשלה הנוגעים בדבר לא נערכו לפתיחת שנת הלימודים תשע"ח בקרית אונו.
יעקב מרגי: ברגע שזה נשוא הדיון, אני לא רוצה שמחר תנפנפו בזה שרק בקרית אונו לא נערכתם.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להיכנס למשא ומתן ודיונים אינטנסיביים יחד עם הרשות המקומית, יחד עם נציגי החשבות, או של המשרד או החשבות במשרד האוצר, לעשות ולעקוף כל פרוצדורה, כל בירוקרטיה, כדי לתת מענה למציאת פתרון לתחילת שנת הלימודים הנוכחית, הקרובה.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל דיווח, גם מראש העיר, גם מנציגי משרד החינוך תוך, כפי שאמרנו, שבועיים קלנדריים, תספרו את ימי העבודה שבתוכם ותביאו.
יעקב מרגי: ולא, אנחנו נתכנס שוב.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 24 באוקטובר 2017, ד' בחשוון תשע"ח.
יעקב מרגי: רק אתמול פתחנו את מושב החורף, זו ישיבה רביעית של הוועדה ונקווה שראשיתו מעיד על המשכו וסופו.
יעקב מרגי: נקווה שכל המושב יהיה כך פורה.
יעקב מרגי: כמובן צוות הוועדה, לא ברכנו אתכם פעם אחת.
יעקב מרגי: אנחנו הדתיים יוצאים ידי חובה.
יעקב מרגי: עושים תנאי לכל השנה, אז אנחנו מודים לכל צוות הוועדה וזה נכון לכל הדיונים שיהיו ובאמת אלמלא שיתוף הפעולה, העזרה והליווי, היה קשה לעמוד בכל היעדים שאנחנו מציבים לעצמנו, חברי הכנסת.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – מצבן של היועצות החינוכיות במערכת החינוך.
יעקב מרגי: אני אומר מספר מילות פתיחה.
יעקב מרגי: ידענו פחות או יותר שסוגית היועצות החינוכית, כשאני אומר ידענו - אני מדבר על הדעה הרווחת בעם - שזה אכן מקצוע שקיים ולא קיים במערכת החינוך.
יעקב מרגי: חלק מההורים כן הרגישו את היועצת וכשהם הרגישו את היועצת הם הרגישו אותה טוב מאד.
יעקב מרגי: הם הרגישו מה זה ליווי מקצועי, מה זה ידע מקצועי.
יעקב מרגי: כמה היועצת יודעת לעשות שיקוף לבן שלהם או לבת שלהם, אבל לא כולם מגיעים ליועצת.
יעקב מרגי: בחודשים האחרונים, עם הפגישות שלי ועם מספר פניות ציבור גם עם היועצות ופניות ציבור מיועצות, הבנתי מה שלא ידעתי קודם.
יעקב מרגי: מודה.
יעקב מרגי: שהתקן של היועצת מגיע – תקנו אותי - - -
מיקי רוזנטל: אין תקן.
יעקב מרגי: התקן של היועצת מגיע כשעות הוראה למנהל אחרי שהמנהל פורש את המפה ובסוף בסוף השיירים, מה שנשאר קובע את תקן היועצת.
יעקב מרגי: יש מי שעושה את טוב יותר כי הוא מעריך את עבודת היועצת ויש כאלה שיש להם צוק עיתים כזה ואחר.
יעקב מרגי: אני חושב שמלכתחילה זה דבר לא נכון.
יעקב מרגי: דבר לא בריא.
יעקב מרגי: דבר לא בריא, כי אי אפשר ואני גם לא בא לזרוק הכל על המנהל, גם אני לא שופט את המנהל.
יעקב מרגי: גם הוא מתמודד עם לחצים כאלה ואחרים מכל הכיוונים.
יעקב מרגי: רגשיים ולא מקצועיים, מהותיים.
יעקב מרגי: תיקחו את כל מה שאתן יודעות – אני מחפש, יש כאן גם יודעים?
יעקב מרגי: יש פה יועצים?
יעקב מרגי: אני רואה שיש יועצות.
יעקב מרגי: יש פה גם יועצים?
מיקי רוזנטל: יש פה אחד שנשוי ליועצת.
יעקב מרגי: זה אותו דבר?
יעקב מרגי: אז אני חושב שסוגיה זו צריכה להשתנות במהות, בשורש, בחשיבה.
יעקב מרגי: התקן צריך להיות ייעודי, באמת רק לתת את כל הקרדיט לפרופסיה.
יעקב מרגי: אי אפשר מצד אחד למקצע, למקצע, למקצע, בסוף תגידו אם יישאר משהו אני אתן לכם אתם.
יעקב מרגי: אני חושב שזה דבר נחוץ.
יעקב מרגי: אתמול היה דיון קשה מאד בוועדה.
יעקב מרגי: קשה מאד בוועדה על בית הספר נעמי שמר.
יעקב מרגי: מי שלא יודע מה הוא בית הספר הוא מי הוא בית הספר נעמי שמר, זה בית הספר שהועסק בו במשך שנה וחצי מחנך בהגדרה כממלא מקום, מורה פדופיל שהיה חסום במערכת.
יעקב מרגי: והתחושה שלי שהיה מאן דה הוא בשרשרת המזון הזו, שהיה לו עניין להעסיק אותו.
יעקב מרגי: ומהתפוצצות הפרשה - כחמישה חודשים - יש פער בין מה שמשרד החינוך טוען שנעשה בבית הספר לבין מה שהילדים והילדות שנפגעו, ההורים לאותם ילדים.
יעקב מרגי: במצב חירום כזה להסתפק בפסיכולוגית, תגבורת של פסיכולוגית נוספת או תגבורת של יועצת נוספת – וטיפול פרטני לא ניתן לילדים האלה.
יעקב מרגי: הייתה תופעה קשה גם כן שחלק מהילדים לקחו את זה כבדיחה והתחילו להעצים את המורה הפדופיל.
יעקב מרגי: היו רואים את הבנים או הבנות הנפגעות וקוראים להם שאול המלך.
יעקב מרגי: קוראים לו שאול המלך.
יעקב מרגי: זה מעיד כאלף עדים כמה התפקידים המקצועיים, מעבר לכוח ההוראה, הם חשובים בבית הספר.
יעקב מרגי: אני אתן ברשות חברי הכנסת, לארגון היועצות, נציגה שלהם שתציג את הבעיה, או שאתם רוצים קודם לדבר?
מיקי רוזנטל: אני אשמח מאד.
מיקי רוזנטל: אני צריך לצאת לדיון אחר.
מיקי רוזנטל: אני נורא מבקש.
מיקי רוזנטל: באמת שלוש דקות מזמנכם.
מיקי רוזנטל: ראשית כי אני בגילוי נאות קודם כל אומר שרעייתי היא יועצת כבר 35 שנים בבית ספר ואני מכיר את הבעיה מקרוב ואין לי שום אינטרס אישי מלבד הרצון לעזור ליועצות, שהוא חשוב ביותר.
מיקי רוזנטל: המצב הוא כדלקמן.
מיקי רוזנטל: היועצות הן בנות חורגות של המערכת.
מיקי רוזנטל: המקצוע הזה נולד כמקצוע שהייתה לו משימה אחת או שתיים, לעשות הכוון מקצועי.
מיקי רוזנטל: במשך השנים נוספו לו עשרות מטלות, מאבחונים, דרך ייעוץ פסיכולוגי ועזרה ובעיות דיגיטאליות ואני לא רוצה לפרט, הם יפרטו וכו'.
מיקי רוזנטל: אלא שהמטלות גברו והתקן והמקצוע לא הוגדר מחדש.
מיקי רוזנטל: מדינת ישראל היא כמעט המדינה היחידה שבה היועצות הן גם מורות.
מיקי רוזנטל: הן נאלצות להיות גם מורות, הן נאלצות לעשות שעות הוראה.
מיקי רוזנטל: אין דבר כזה כמעט בעולם.
מיקי רוזנטל: יש מעט מאד מקומות שזה קיים גם.
מיקי רוזנטל: אחד.
מיקי רוזנטל: ראשית.
מיקי רוזנטל: הדבר השני והחשוב הוא שאין תקנון שעות.
מיקי רוזנטל: התקנון של השעות הוא בלתי אפשרי.
מיקי רוזנטל: הרי אתם תשמעו פה מהיועצות.
מיקי רוזנטל: בממוצע זה מגיע לשעה וחצי לכיתה והכיתה יכולה להגיע ל-30 ו-35 ילדים.
מיקי רוזנטל: אתם יודעים מה המשמעות של הדבר הזה, שרוב התלמידים, שגם אם הם רוצים לראות את היועצת, הם לא מצליחים לראות אותה בכלל.
מיקי רוזנטל: אני רק אספר לכם מניסיוני האישי.
מיקי רוזנטל: אשתי עובדת בהיקף של שלושת רבעי משרה, 12 שעות שבועיות היא הייתה אמורה לתת.
מיקי רוזנטל: היא נותנת 25 שעות.
מיקי רוזנטל: חצי מהמשרה היא נותנת בנוסף רק בגלל שאיכפת לה, וגם אז היא לא מספיקה.
מיקי רוזנטל: הכרחי לעשות שלושה דברים.
מיקי רוזנטל: אני אציין עוד דבר אחד, דו"ח חמור מאד של מבקר המדינה בשנת 2014, שמדבר על הייעוץ החינוכי בבתי הספר ובגני הילדים.
מיקי רוזנטל: תראו, העולם שלנו הוא עולם שהשתנה.
מיקי רוזנטל: פעם ילדים היו מודעים פחות, מקטרים פחות, היו להם פחות קשיים, היו להם פחות אבחונים.
מיקי רוזנטל: היום היועצת – אני לא רוצה להכביר מילים על חשיבות תפקידה במערכת, אבל היא זאת שמחזיקה הרבה פעמים את הילדים האלה על כפיים.
מיקי רוזנטל: ממש כך.
מיקי רוזנטל: והיא זאת שהיא המחסום האחרון מפני נשירתם, יציאתם מהמערכת, הידרדרותם וכו'.
מיקי רוזנטל: דבר הזה מחייב אותנו אחד להגדיר את תפקידה.
מיקי רוזנטל: שנית, להתאים את הדרישות לתקן.
מיקי רוזנטל: שלישית לייצר תקן ורביעית להכיר במקצוע היועצת כאגף מקצועי.
מיקי רוזנטל: אני חושב שארגוני המורים – ויש לי גם ביקורת על הארגון ועל הסתדרות המורים.
מיקי רוזנטל: מתנכרים.
מיקי רוזנטל: אני אומר לך, מתנכרים למקצוע היועצת מהטעם הפשוט שאין מספיק יועצות.
מיקי רוזנטל: יש אולי 5,000-6,000 יועצות במדינת ישראל.
מיקי רוזנטל: זה לא מספיק.
מיקי רוזנטל: הן לא עושות בלגן, הן מנומסות, הן משקיעות בתלמידים במקום במאבק המקצועי שלהן.
מיקי רוזנטל: אנחנו צריכים להירתם ולעזור להן להגיע ליעדים שציינתי.
מיקי רוזנטל: אני חושב שקיצרתי מאד.
יעקב מרגי: היה נחוץ ודרוש ותודה רבה.
יעקב מרגי: חברי הכנסת רוצים להסכים?
מסעוד גנאים: מאחר שאני טיפלתי בעניין ועקבתי אחריו, לפני כ-3-4 שנים הייתה לי ישיבה עם יועצות בחברה הערבית, אצלי בסכנין.
מסעוד גנאים: אני מורה לשעבר, אני מכיר מה זה העבודה והאחריות הגדולה של היועצת החינוכית ומה התפקיד שהיא עושה בבית הספר, שהוא תפקיד חשוב מאד בכל עניין האווירה והאקלים בבית הספר ובכל העניין של לעקוב אחרי התלמידים והתלמידות שצריכים טיפול.
מסעוד גנאים: לפי דעתי, אדוני יושב הראש, המצב של היועצות הינו מצב של הרבה מגזרים בישראל, שככל שהנטל והאחריות עליהן עולה, המצב שלהן יותר גרוע.
מסעוד גנאים: אז אי אפשר שיועצות שעושות תפקיד כל כך חשוב, שיש להן תפקיד כל כך חשוב בבית הספר, במיוחד בצל כל התנאים וכל מה שאנחנו חווים, האלימות של בני הנוער, אלכוהול, כמעט התפרקות מוסד המשפחה וכל הדברים האלה.
מסעוד גנאים: אני חושב שזו בושה שעד היום אין קביעות, אין תקן.
מסעוד גנאים: כל שנה הן לא יודעות כמה שעות מוקצבות להן.
מסעוד גנאים: וגם הצחוק הגדול זה כמות השעות המאד מאד זעירה שמוקצות לייעוץ, כ-1.7.
מסעוד גנאים: ככה קראתי, בחטיבות העליונות.
<קריאה: ביסודי בכלל - - -
מסעוד גנאים: בחטיבה העליונה.
מסעוד גנאים: לא יודע, בזמני - - -
יעקב מרגי: יועצות, אני מבין שבמערכת אין לכן פתחון פה, אז אתן רוצות להוציא את זה פה, אבל פה יש סדר.
מסעוד גנאים: לפני 9 שנים על היועצות הטילו בתיכונים את כל העניין של לקלוט את התלמידים החדשים, אם יש תכנית כישורי חיים אז זה יועצת, אם יש טיפול אז זה יועצת, אם יש העלאת המודעות, אנא עארף – המינית וכל זה – היועצת.
מסעוד גנאים: הכל על היועצת.
מסעוד גנאים: אני חושב שכולנו צריכים להירתם אם אפשר לשפר את מצבן, לפחות, כדי שהתקן - - -
יעקב מרגי: מעבר לזה, אי הוודאות כל שנה - - -
מסעוד גנאים: כל שנה.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על הביטחון התעסוקתי.
יעקב מרגי: כי אם נחשוב על זה שיועצת בתוך המערכת אין לה ביטחון תעסוקתי, זה - - -
מיקי רוזנטל: העניין הוא כזה שבגלל הגדרת התפקיד, אז יש להן קביעות לחלקן, לרובן בתור מורות, אבל אין להן בתור יועצות וזה בדיחה.
מיקי רוזנטל: כי בסופו של דבר - - -
חיים ילין: זו שיטה במדינה שלנו.
חיים ילין: אין טיפול מונע.
חיים ילין: הרי מה זה ייעוץ?
חיים ילין: ייעוץ זה לנסות לאתר דברים ולמנוע אותם.
חיים ילין: ובמדינת ישראל קודם כל צריכים את השריפה בשביל להביא את הסופר-טנקר.
חיים ילין: כאילו אם לא תהיה שריפה לא יהיה סופר טנקר.
חיים ילין: מי שימנע את המלחמה בעצם לא יקבל צל"ש?
חיים ילין: כאילו, זה סגנון שכבר הרבה מאד שנים קיים.
חיים ילין: אני אגיד את הפן האישי, בסדר?
חיים ילין: הפן האישי הוא שאנחנו בלי היועצות בעוטף עזה, מערכות החינוך כולן מגן, יסודי ותיכון, היו קורסות.
חיים ילין: בסוף גם היינו צריכים לטפל ביועצות, דרך אגב, גם מי מטפל במטפל?
חיים ילין: אף אחד לא שם לב לזה בכלל וזה - - -
יעקב מרגי: הקמנו להן מרכזי חוסן שיטפלו בהן.
חיים ילין: זה לא בשבילן, תאמין לי.
חיים ילין: הלוואי שזה היה בשבילן.
יעקב מרגי: אל תתפלאו.
יעקב מרגי: בדיון שהייתי בו מילאתי את מקום יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ודיברנו על מקצוע רפואי שהוא כמעט בהכחדה – הפסיכיאטריה והפסיכיאטר הראשי אומר רבותי, ברוב השנים לא אבוש, גם אני צריך טיפול פסיכיאטרי.
חיים ילין: ידידי היקר, בשביל להיות פסיכיאטר אתה צריך ללמוד 15 שנה.
יעקב מרגי: חשבתי אתה צריך להיות פסיכי.
חיים ילין: אתה יודע כמה אנשים מוכנים ללמוד 15 שנה בשביל להיות פסיכיאטר בסוף, שיגידו לך שאתה משוגע?
חיים ילין: אז עזוב, בחייך.
חיים ילין: זה מזוכיזם, אתה מבין?
<קריאה: לא, אבל זה נושא חשוב, כי בארצות הברית היועצים החינוכיים הם פסיכיאטריים בעצם.
יעקב מרגי: תודה, עוד לא הגענו לשם.
חיים ילין: אנחנו לא - - -
חיים ילין: בסוף מה שקורה זה שבמקומות, בעיריות, במועצות שיש ראש עיר או ראש מועצה שהוא רואה ביועצות אבן דרך, אז הוא שם יד בכיס ועל חשבון המועצה או העירייה, בעצם מעסיקים חלק מהיועצות כי אין דרך אחרת, כי אין תקן לזה וזה בעצם בלתי נסבל.
חיים ילין: אם כבר יש תקן ונותנים תקן לגיל הרך, שבדרך כלל זה בא דרך הגיל הרך, אז ברגע שהיועצת מסיימת את תפקידה צריך להילחם על עד שתבוא יועצת אחרת, כי נלחמת על התקן הקודם, עכשיו תתחיל את המלחמה מחדש.
חיים ילין: בסוף השלטון המקומי קורס.
חיים ילין: הוא קורס בגלל שבעצם מפילים עליו עוד משימות.
חיים ילין: משרד החינוך צריך לבוא ולקבל החלטה וזה דרך אגב לא דיון של בסוף כסף.
חיים ילין: הרי בסוף מה אנחנו דורשים?
חיים ילין: שיהיה פה ביטחון גם ליועצות, בשביל שהן תוכלנה לעבוד ולסיים לעשות את המשימה כמו שצריך.
חיים ילין: מצד שני הרי בלאו הכי משלמים את המשכורת.
חיים ילין: או שתהפוך את זה לתקן ואז לא תהיה בעיה ותוכל לחלק - - -
מיקי רוזנטל: שתהיה התאמה בין המשימות לבין - - -
חיים ילין: בדיוק, תוכל גם לחלק את התקן.
חיים ילין: היא תוכל להמשיך להיות מורה ולהיות גם יועצת.
חיים ילין: בסופו של דבר אני חושב שהדבר הזה, אם לא נבוא עם משהו מוסדר מול משרד החינוך, זה לא יקרה.
חיים ילין: תשע שנים אתה מטפל בזה?
חיים ילין: נהיה פה עוד 20 שנה ושום דבר לא יקרה.
חיים ילין: צריך להזיז - - -
מיקי רוזנטל: לא, לא, חיים.
יעקב מרגי: אתה רוצה לשמוע או להתבטא?
חיים ילין: לא, אני אומר אם לא נזיז את הדברים זה לא יקרה.
יעקב מרגי: מוזס רוצה אחר כך, אחרי שהוא ישמע אתכם.
חנין זועבי: תודה רבה אדוני.
חנין זועבי: אני לא מסתכלת רק על הנושא של ביטחון תעסוקתי.
חנין זועבי: אני חושב שזה הרבה הרבה יותר חשוב - - -
יעקב מרגי: לילד.
חנין זועבי: זה ביטחון לחברה, זה ביטחון חברתי, זה ביטחון ערכי.
חנין זועבי: קודם כל אני רוצה להעיר שתי הערות שלא עלו כאן.
חנין זועבי: לא רק תנאי התעסוקה, אלא גם הכמות - - -
יעקב מרגי: התקן.
חנין זועבי: התקנים.
יעקב מרגי: עוד לא התחלנו את הדיון, אני רק נתתי סקירה לחברי הכנסת.
חנין זועבי: כן, התקנים.
חנין זועבי: אנחנו מדברים על רמת ואחוז אלימות בבתי ספר ערבים, שהם מהגבוהים בארץ.
חנין זועבי: אתה מדבר על 70% ממקרי הרצח שקורים ב-20% של האוכלוסייה.
חנין זועבי: 70% ו-20%.
חנין זועבי: זה פי שבעה מקרי רצח בחברה הערבית.
חנין זועבי: פי 7.4.
חנין זועבי: אני אביא לך עכשיו דו"ח שנעשה וזה הנושא.
חנין זועבי: גם למשטרה יש צד עיקרי, אבל אנחנו בוועדת החינוך, אז בתי הספר.
חנין זועבי: נשירה זה עניין שמתקשר עם אלימות, זה מתקשר עם נשירה.
חנין זועבי: אחוז הנשירה בבתי הספר הערביים, הרשמיים, אנחנו אפילו לא מקבלים אותם כי יש נשירה סמויה, אבל זה פי שלושה בבתי ספר ערבים, לפי הסטטיסטיקה הרשמית.
חנין זועבי: אתה מדבר על קטסטרופה שאין לה רתיעה, אין לה מניעה ואין לה טיפול.
חנין זועבי: זה גם החלק המניעתי וגם החלק הטיפולי שהיועצות והיועצים גם נכנסים פה.
חנין זועבי: אז אתה מדבר על להרוס חברה.
חנין זועבי: בית הספר זה מה שאתה מטפח לעתיד.
חנין זועבי: בית הספר זה היסוד הערכי של החברה והיסוד המרכזי של החברה.
חנין זועבי: אז זה לא רק ובטח ובטח אני מסכימה עם כל מילה לגבי תנאים תעסוקתיים.
חנין זועבי: לכולנו יש בנים ובנות.
חנין זועבי: מי שחושב על הבת והבן שלו צריך לחשוב על בית הספר, על התנאים של המורים, על רמת ההכשרה של המורים ועל רמת החוסן – זו המילה שאני מחפשת – החוסן האתי, המוסרי של החברה כולה, של הבנים שלנו, שזה היועצות.
חנין זועבי: אני חושבת שזה נושא מאד מאד חשוב, אבל צריכים – אור אדום, וזה משפט אחרון.
חנין זועבי: נורה אדומה נדלקת כאשר אנחנו לא מדברים על הנושא רק במשמעות של ביטחון תעסוקתי, אלא ביטחון חברתי, ביטחון ערכי.
יעקב מרגי: אני חושב שהדברים חשובים.
יעקב מרגי: עמליה הדרי, בבקשה.
<עמליה הדרי: שמי עמליה אדרי, אני יושבת ראש אגודת היועצים החינוכיים בישראל, של כל היועצים בכל המגזרים.
<עמליה הדרי: אני רוצה לומר, חברי הכנסת בעצם עשו לנו את העבודה.
<עמליה הדרי: הם תיארו את המצב המאד מאד נחוץ בייעוץ במערכת החינוך, אני לא אפרט על זה.
<עמליה הדרי: אני רק רוצה לומר ולהזכיר שכיום הייעוץ נתפס לא כשירות ספח, כי במשרד החינוך ובאוצר מתייחסים לייעוץ כשירות ספח.
<עמליה הדרי: זה מרכיב מאד בלתי נפרד מהתכנית החינוכית של בתי הספר ואם זה ככה, צריך לתת להם סל שירותים שהם יוכלו לעבוד.
<עמליה הדרי: זה בלתי אפשרי.
<עמליה הדרי: המצב הזה נמשך 50 שנה ומקצוע הייעוץ כמקצוע אקדמי קיים במערכת החינוך 50 שנה.
<עמליה הדרי: הרבה זה לא השתפר מאז.
<עמליה הדרי: נשאר באותו מצב.
<עמליה הדרי: היועצות הן בסטאטוס של עובדות הוראה ואין להן קביעות, אין להן תקן.
<עמליה הדרי: אפשר במקצוע שלהן, שההכשרה שלהן היא ארוכה.
<עמליה הדרי: תנאי הסף לקבלת יועצת חינוכית במערכת החינוך הם שיהיה לה תואר שני.
<עמליה הדרי: היא צריכה תואר שני אקדמי.
<עמליה הדרי: היא צריכה לעבור שלוש שנים הדרכה ואחר כך צריכה לעבור הערכה מקצועית ואז היא תקבל רישיון ייעוץ קבוע.
<עמליה הדרי: רק אז.
<עמליה הדרי: וגם שכרה קבוע, אבל עכשיו אני לא מדברת על שכר.
<עמליה הדרי: אי לכך ושהמצב נמשך כבר 50 שנה ולמרות ועדות שהוקמו בוועדת החינוך, אני יכולה אחר כך לסקור אותן, ולמרות התביעות שחוזרות ונשנות על תקן ליועצים, לא השתנה כלום.
<עמליה הדרי: השתנו דברים בהוראות מנהליות, לעזור ליועצת, אבל זה לא עוזר בתקנים ליועצת.
<עמליה הדרי: עודכנו פה תוספות ליישובים בשעת חירום ופה קצת תוספות פה וזה תוספות מנהליות, זה לא - - -
מיקי רוזנטל: לא מהותיות.
יעקב מרגי: זה לא המהות.
<עמליה הדרי: זה לא המהות, בדיוק.
<עמליה הדרי: צריך להכריע אחת ולתמיד מה לעשות.
<עמליה הדרי: אי לכך מאז שיצא דו"ח מבקר המדינה, אנחנו פועלים לשינוי המצב והגשנו מסמך תביעות, שעדיין לא קיבלנו תגובות עליו.
יעקב מרגי: מתי פורסם דו"ח מבקר המדינה?
<עמליה הדרי: מאי 2014.
<עמליה הדרי: הרבה זמן.
<עמליה הדרי: אני מעבירה את זכות הדיבור להניה, שהיא תתאר את התביעות שלנו.
יעקב מרגי: היא תעביר את רשות הדיבור, בסוף יקצצו לי אני בשעות.
יעקב מרגי: אבל בבקשה.
<עמליה הדרי: בקיצור.
<הניה פישמן: אוקיי, שמי הניה פישמן ואני הסגנית של יושב ראש אגודת היועצים החינוכיים.
<הניה פישמן: עמליה תיארה ואני דבר ראשון מודה על הזכות לבוא לכאן ולפרוש בפניכם את המצוקה שלנו, של היועצות.
<הניה פישמן: תודה למר מרגי שכבר פגש אותנו לפני כן, בפגרה, הסכים לפגוש אותנו ולשמוע את המצוקות שלנו.
יעקב מרגי: אל תקלקלי, כי הציבור חושבים שהיינו בחופשה 84 ימים.
<הניה פישמן: אתה עבדת בחופש, גם אנחנו עבדנו בחופש.
יעקב מרגי: אבל תנו להם את ההרגשה הטובה, אל תקלקלי, כי זה משודר.
<הניה פישמן: אז כולנו עבדנו והיועצות עדיין ממשיכות גם לעבודה בחופש, וזאת עוד נקודה שאנחנו נרצה לדבר עליה.
<הניה פישמן: אני רק רוצה לחזק משהו בדברים שעמליה אמרה.
<הניה פישמן: על ההכשרה של היועצות.
<הניה פישמן: אין אף בעל תפקיד בבית הספר שיש לו תנאי סף לקבלה כמו שלנו, של היועצות.
<הניה פישמן: בלי תואר שני ורישיון הוראה אנחנו לא מתקבלות לעבודה בשום מגזר.
<הניה פישמן: גם היום היועצות במגזר החרדי, שאני עובדת גם איתן, גם הן נדרשות היום להשלים את הלימודים שלהן לקראת התואר הראשון והתואר השני.
<הניה פישמן: אנחנו נדרשות לשלוש שנים של הכשרה, מתווה חינוכי בבית הספר.
יעקב מרגי: מה עושים עם המשאב הזה?
יעקב מרגי: דברו איתי.
<הניה פישמן: ועד עכשיו מה - - -
יעקב מרגי: תעזו.
יעקב מרגי: בואו, אני אתן לכם עצה.
מיקי רוזנטל: אנחנו הולכים להילחם על בנק מזרחי.
יעקב מרגי: לכו, אני משחרר אתכם.
מיקי רוזנטל: אבל אדוני, אני מאד מבקש - - -
יעקב מרגי: הן בידיים טובות.
מיקי רוזנטל: שההחלטה לסיכום תהיה לא רק שהן צודקות - - -
מיקי רוזנטל: הן צודקות.
יעקב מרגי: אתה תקרא את הסיכומים שלי.
מיקי רוזנטל: ואיך אנחנו עוזרים להן.
מיקי רוזנטל: אני נתרם לעזור לך בעניין הזה לגמרי.
יעקב מרגי: אנחנו לא נעזוב.
יעקב מרגי: בואו תקשיבו רגע.
יעקב מרגי: תאמרי מה שרצית לומר.
יעקב מרגי: הדוברת הבאה מטעמכן או מי שדומה לכן, תתעסקו בכמה המערכת – כי ברגע שהדיון יהיה רק כמה אתן משקיעות בהכשרה, בתארים ובכם ובכם ובכם, נחמיץ את הדיון.
יעקב מרגי: תמשיכי, תציגי את מה שאמרת.
יעקב מרגי: זה חשוב מה שאמרת.
יעקב מרגי: אני לכן אמרתי - - -
<הניה פישמן: רגע, אני רוצה רגע - - -
יעקב מרגי: זה לא חדר מורים, חכו.
יעקב מרגי: אני אומר לאחר מכן.
יעקב מרגי: תאמרי, זה חשוב ולכן שאלתי והמשאב הזה הולך לאיבוד.
יעקב מרגי: השקעה כל כך גדולה, אבל אני רוצה גם בהיבטים האלה, מה יכולתן לעשות אם באמת היו שעות תקן ראויות.
יעקב מרגי: הייתה התייחסות ליועצת, רק יועצת, ולא – סליחה על הביטוי – כולבויניקית של בית הספר.
יעקב מרגי: אם לא תעשו את זה אני אעשה את זה, אבל אני לא רוצה להוכיח את הידע שלי כלפיכן.
יעקב מרגי: אני רוצה שאתן תציגו את זה.
<הניה פישמן: אוקיי.
<הניה פישמן: אני רוצה להשאיר את הנושא הזה לשתי החברות הנוספות, מר מרגי.
<הניה פישמן: אני רוצה לתת מספרים לתביעות שלנו, כדי שזה גם יהיה - - -
יעקב מרגי: אין בעיה, זה לגיטימי.
יעקב מרגי: שלא תבינו אותי, אבל שזה לא יהיה רק זה.
<הניה פישמן: בחטיבה העליונה יש תקן מחייב ליועצת – 1.7 לכיתה, כשאנחנו יודעים שגם היום לאור - - -
<יהודית גידלי: 1.7 מה?
יעקב מרגי: לכיתה.
<הניה פישמן: שעה לכיתה.
יעקב מרגי: זה לא יועצת נקודה שבע.
<יהודית גידלי: זה לא נאמר.
<קריאה: לכיתה שלמה?
<הניה פישמן: כן.
<הניה פישמן: וגם על זה יש מניפולציות.
יעקב מרגי: גבירותי, אני לא יכול לומר ורבותי, גבירותי, תנו אחת אחת.
<הניה פישמן: וגם אנחנו יודעים שלאור הצרכים המרובים שיש ליועצת, גם זה לא עונה ולא מתאים ולא הולם את תנאי השעה.
<הניה פישמן: בבתי הספר היסודיים ובחטיבות הביניים אין תקן מחייב ליועצות.
<הניה פישמן: זאת אומרת שאנחנו תלויות בסל השעות של המנהל – כמה שיש לו, כמה שהוא יכול לתת – בהתאם להשקפה החינוכית שלו, בהתאם להשקפת התפיסה הפדגוגית שלו.
יעקב מרגי: תעצרי פה, אל תמשיכי, בהתאם לעוד כמה דברים.
<הניה פישמן: ולכן אנחנו מבקשות מהוועדה שתעזור לנו.
יעקב מרגי: יש יותר מנהלים או מנהלות בתי ספר?
<הניה פישמן: מנהלות.
יעקב מרגי: אז למה אמרת המנהל?
<קריאה: לא, בתיכון יש מנהלים.
יעקב מרגי: בסדר, אני קולט.
יעקב מרגי: רק שאלתי.
יעקב מרגי: אוקיי, זו התשובה.
<הניה פישמן: התכוונתי מנהלים.
<הניה פישמן: ועל זה אנחנו מבקשות שהוועדה תעזור לנו מול משרד החינוך, מול משרד האוצר, לתקן ולתקף את שעות הייעוץ.
<הניה פישמן: דבר נוסף, אין לנו קביעות ואנחנו מבקשות שתהיה קביעות על תפקיד היועצת.
<הניה פישמן: יועצת יכולה היום להיות יועצת על 16 שעות, בשנה הבאה היא יכולה להיות יועצת על כלום, על 10 או על 5 שעות, כמה שהמנהלים יחליטו, אין לנו קביעות ב- - -
יעקב מרגי: בתפקיד, לא בעבודה.
<הניה פישמן: בתפקיד.
<הניה פישמן: ודבר נוסף והוא גם חשוב, הגמול של הייעוץ שלנו.
<הניה פישמן: הגמול של הייעוץ שלנו הוא בין הנמוכים ביותר במערכת החינוך.
<הניה פישמן: אנחנו עם תואר שני ולכן הדגשתי את ההכשרה שלנו.
<הניה פישמן: יש מקסימום 9% גמול ליועצת, שזה - - -
<הניה פישמן: וזה לא המשרה המלאה, אלא זה תלוי נוסחה הזויה שקבעו לנו.
יעקב מרגי: לעומת מה?
יעקב מרגי: סליחה, כשאת מציגה נתון הוא יתום, הוא ערטילאי.
יעקב מרגי: לעומת גמול אחר, כי אם מורה - - -
<קריאה: מחנכת - - -
<הניה פישמן: לעומת מחנכת שנה ראשונה בעלת תואר BA, היא מתחילה עם 10% ממשרה מלאה.
<הניה פישמן: אנחנו על פי יחסיות המשרה שלנו.
<הניה פישמן: מורה לחינוך מיוחד, תואר ראשון, 14% גמול תפקיד.
<הניה פישמן: לנו – 9% במקסימום ועוד חלקי משרה.
<הניה פישמן: אלה שלושת העיוותים - - -
<קריאה: בתנאי שיש לנו 16 שעות.
<קריאה: הם לא מגיעים לנוסחה הזאת.
<הניה פישמן: אלה לפחות שלוש התביעות העיקריות, הבסיסיות שלנו, שאנחנו מבקשות שהוועדה תעזור לנו לממש אותן.
<הניה פישמן: דו"ח המבקר מתייחס לזה.
יעקב מרגי: טוב, יש לנו בקשות דיבור מעוד 7 חברות ארגון.
יעקב מרגי: אני לא אוכל לתת לכולן, כי הזמן מאיץ ואני רוצה לשמוע את משרד החינוך ואני גם רוצה לסכם, לפתח דיון.
<קריאה: אבל אנחנו מייצגות את השטח.
יעקב מרגי: אז הנה, אני נותן לעוד שתיים מהשטח.