GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רויטל לן כהן: ילדים שאני יכולה להגיד את זה בפוליטיקלי קורקט, שהמערכת לא יכלה להכיל אותם והמערכת לא ידעה לטפל בהם.
<רויטל לן כהן: בשורה התחתונה, למערכת לא התחשק להתמודד עם המורכבות שלהם והם מוצאים את עצמם או בקדימה מדע, שזה מיועד ילדים שנמצאים בבית, או כשההורים שלהם מבינים שהדרך היחידה להציל את נפשם, ואין לי דרך אחרת להגיד את זה, זה חינוך ביתי.
יעקב מרגי: קדימה מדע זה ספק, שם שם ספק.
יעקב מרגי: סליחה שאני משתמש בהפרטה, בספק שירות.
יעקב מרגי: ההגדרה שלהם, ילדים חולים שמקבלים חינוך במסגרות ביתיות.
<רויטל לן כהן: אבל אני לא מדברת על ילדים חולים שמקבלים שירות שלמענו הוקם הספק שירות, לאו דווקא הזה, אלא גם מי שהיה לפניו, שגם זה, אני חושבת, צריך לעבור בחזרה למשרד החינוך, אבל לא עליהם אני מדברת.
<רויטל לן כהן: אני מדברת על הילדים שבשנים האחרונות אנחנו מכירים אותם כי הכמות שלהם גדלה, ילדים שהמערכת התעמרה והתעללה בהם, מאחר והיא לא הנגישה את עצמה, לא התאימה את עצמה, התעלמה מהצרכים שלהם, הביאה אותם לנקודות קיצון שהדרך היחידה להציל אותם מהמקום הזה, היתה לקבל אישור של פסיכיאטר שהמערכת מזיקה לילד וכתוצאה מזה, הוא מקבל חינוך בבית.
<רויטל לן כהן: אז יש כאלה שהצליחו לקבל את האישור הזה מפסיכיאטר והם מקבלים בבית חינוך של קדימה מדע ויש ילדים שמאחר והם לא יכולים לקבל את זה, ההורים שלהם נאלצו לכתוב תוכנית בעצמם ולקבל עבורם אישור לחינוך ביתי.
<רויטל לן כהן: סליחה רגע, אנחנו לחלוטין לא מדברים על ילדים שבתפישת העולם של ההורים שלהם הם בחרו בחינוך ביתי כאילו היו בוחרים בחינוך ממלכתי דתי או בכל חינוך אחר, אלא בילדים שנדחפו החוצה מתוך מערכת החינוך ומערכת החינוך מודעת לילדים האלה, מערכת החינוך לעתים מעדיפה לתת להם קדימה מדע מאשר לטפל במורים, במנהלים ובאנשים אחרים בתוך הצוות ובתוך המסגרות, שדוחפים את הילדים האלה החוצה.
<רויטל לן כהן: אני מודיעה לך, שעל הילדים האלה אתה לא יודע.
<אבי קמינסקי: על איזה ילדים מיוחדים רק זה, הילדים שהועברו - - -
<רויטל לן כהן: אלו גם ילדים משולבים, גם ילדים בכיתות קטנות וגם ילדים בבתי-ספר לחינוך המיוחד.
<רויטל לן כהן: עוד היית אומר – נגיד הילדים המשולבים, לא יודעים לטפל בהם.
<רויטל לן כהן: אני אומרת לך שמדובר על כמות של ילדים בתוך מסגרות של בית ספר לחינוך מיוחד שאמור להיות סופר מותאם עבורם, והם נפלטים החוצה.
<שרח סבט: שמי שרח, אני אימא לארבעה ילדים, שניים נמצאים בסכנת נשירה.
<שרח סבט: אחד מהם, שעולה לכיתה י', עולה לתיכון, אמרו לו ביום קבלת התעודה שהוא לא ממשיך בבית הספר והילד השני, איך שהוא הגיע לחטיבת הביניים, כבר אמרו לו שהוא לא יישאר, כי בית הספר הזה הוא לא בשבילו.
<שרח סבט: בתל-אביב.
<שרח סבט: זה בית ספר גבוה גבוה, כמו שקרא חבר הכנסת גנאים, שאני רוצה שהילדים שלי יהיו בבית ספר גבוה גבוה, כי מגיע להם.
<שרח סבט: הטעות שלי, שהייתי בחסד ולא בזכות.
<שרח סבט: המעמד הזה כאן היום מאוד קשה לי כי אני פשוט נשאבתי למקום הזה, לא בכלל שאני כל-כך אוהבת להיות במרכז.
<שרח סבט: אני פה למען הילדים שלי ומה שחשוב לי להגיד זה שאם יש איזה שהן בעיות, אפשר לשנות כשאתה במצב שאתה לא רוצה להפסיד, לא כשכבר מדיחים אותך ובעצם הפסדת.
יעקב מרגי: סליחה, אני אשאל שאלה.
יעקב מרגי: בתל-אביב, בית הספר אמר לך מה שאמר לך.
יעקב מרגי: מה עשית עם זה?
<שרח סבט: זה קרה עכשיו.
<שרח סבט: הלכתי לעירייה, בקשר לילד הגדול שעולה ל- י' - - -
יעקב מרגי: הלכת למחלקת החינוך.
יעקב מרגי: לא שם, מה התפקיד.
<שרח סבט: פניתי לסגנית של מנהלת העל-יסודי.
<שרח סבט: לגבי הגדול, ייתכן ואני אקבל עזרה וישלבו אותו, לגבי הקטן, שאמרו שהוא יהיה בחינוך מיוחד, הגשתי ערר ושילמתי ממה שאין לי, שילמתי כסף לעורך-דין, שלא ממש הצליח ולא יודעת, הכל היה לא ברור ואין לי, אני לא יודעת מה לעשות עם זה.
<שרח סבט: אני יודעת שהילד הזה - - -
יעקב מרגי: תערערי עוד פעם.
<שרח סבט: אי אפשר.
יעקב מרגי: בואי אני אספר לך, בכוונה התגריתי בך.
יעקב מרגי: אנחנו כאזרחים, לפעמים מקבלים תשובות של הממסד, הם אורים ותומים ואנחנו משלימים עם זה.
יעקב מרגי: אם את מאמינה בבן שלך ואת אובייקטיבית, לעתים הורים עושים עוול לילדים שלהם, על המזבח של הרצונות האישיים שלהם, על המיתוג האישי, על הדחקה.
יעקב מרגי: אם את אובייקטיבית ובאמת יודעת מה הכי טוב עבור הבן שלך, תיאבק על זה, עד הסוף.
יעקב מרגי: בעיריית תל-אביב, תגיעי עד ראש העיר.
יעקב מרגי: לא הצלחת עד ראש העיר?
יעקב מרגי: יש משרד החינוך.
יעקב מרגי: לא הצלחת במשרד החינוך?
יעקב מרגי: יש את הכנסת, נבחרי הציבור.
יעקב מרגי: לכן, אין שום סיבה.
יעקב מרגי: אסור לוותר.
<רויטל לן כהן: אני אסייע לך.
<רויטל לן כהן: למה לא פנית עד עכשיו?
יעקב מרגי: את רוצה שאני אוציא אותך ותזכרי את זה שאני הוצאתי אותך?
יעקב מרגי: את הפרעת לי, את לא דיברת אתה.
יעקב מרגי: את רוצה שאני אוציא אותך?
יעקב מרגי: אין בעיה, אני אוציא אותך.
יעקב מרגי: אנחנו באים פה להקריב זמן אישי של כולנו פה, לנהל דיון.
יעקב מרגי: אני חושב שבשלב הזה, הבנת.
יעקב מרגי: אני חושב שקיבלת את המענה וזה מענה לכולם וגם לאזרחים בבית.
<שרח סבט: חשוב לי.
<שרח סבט: חשוב לי לא למען הילדים שלי, למען כל הילדים.
יעקב מרגי: ועדת ערר זה לא בית-המשפט העליון שאין אחריו, וגם אחרי בית-המשפט העליון אפשר לעשות דיון נוסף.
<שרח סבט: תודה.
יעקב מרגי: בבקשה, ליאורה רמון, ממשרד הכלכלה.
<ליאורה רמון: שלום.
<ליאורה רמון: אני נציגת משרד הכלכלה, האגף להכשרה מקצועית.
<ליאורה רמון: אני רוצה לברך אתכם על כך שמספר בתי ספר עברו אליכם ולא כולם, לשמחתם.
<ליאורה רמון: אני רוצה להגיד שני דברים.
יעקב מרגי: שמחתם של אלה שעברו או של אלה שלא עברו.
<ליאורה רמון: לשמחתם של אלה של עברו, אני חושבת, אבל אנחנו נראה.
יעקב מרגי: תרשי לנו להתייחס לעמדה שלך כעמדה לא אובייקטיבית.
<ליאורה רמון: אתה צודק.
יעקב מרגי: יכול להיות שאת צודקת.
יעקב מרגי: אבל הנה, אני נטול דעה.
יעקב מרגי: אני מאלה שמנעתי את המעבר, נלחמתי מאחורי הקלעים, לא בגלל שאני חושב שאתם יותר טובים מהם או שהם פחות טובים, אלא כי אני לא בטוח שנעשתה עבודת עומק.
יעקב מרגי: נאמר לי שכן נעשתה, אבל לא טרחו להודיע לנו.
יעקב מרגי: אנחנו נקיים פה דיון ונבחן את הסוגיה.
יעקב מרגי: אם נבחן שהילד יקבל, הנער או הנערה, או התלמיד או תלמידה יקבלו טיפול יותר טוב והכי טוב במקום מסוים, לא יעמוד לנגד עינינו – לא המשרד הזה ולא המשרד הזה, אלא טובתו של הילד בלבד וגם אם השר הנוגע בדבר יהיה ממפלגתי, זו העמדה שאביע, נקודה.
<ליאורה רמון: אני מודה לך, כי זה מה שאני כתבתי, להעדיף את טובת הילד.
<ליאורה רמון: וזה הדבר העיקרי ומה ששמעתי פה, אז אני רוצה להתייחס לשני דברים.
<ליאורה רמון: הדבר הראשון זה עניין של נשירה, שאנחנו בדקנו אותו יחד במחקר עם ה- OECD, ב- 11 מדינות באירופה וישראל היתה אחת מהן.
<ליאורה רמון: זה נבדק במערכת שלנו ונמצא קשר מאוד ברור שאי-אפשר לוותר עליו, שגם קשור לכל ענייני הרווחה שעלו כאן, בין מצוקה, חרדות, מצבים רגשיים מאוד קשים לדיכאון ולכן לנשירה.
<ליאורה רמון: זאת אומרת, יש את כל השרשרת הזאת.
<ליאורה רמון: לטובת השרשרת הזאת, לפחות במערכת שלנו, שהיא קטנה ונותנת מענים טיפוליים מאוד גדולים שרק אותם אני מייצגת כאן במקרה הזה, יצרנו את מה שנקרא פרויקט ה"נ, שזה הגברת נוכחות, ויש בו מענה טיפולי מאוד מאוד רחב לילדים ולמורים, כדי שיוכלו לעמוד במצוקות.
יעקב מרגי: יש לכם מערכות מדידה למערכות שלכם?
<ליאורה רמון: כן, יש לנו.
יעקב מרגי: יש לכם נתונים?
<ליאורה רמון: בוודאי, ואפשר להציג אותם, אין שום בעיה זה נמדד בכל שנה עם אחוזים מאוד גבוהים, עם כל העניין שאנחנו שואלים ישירות על סכנת אובדנות ואנחנו בודקים את זה כל שנה, במשך חמש השנים האחרונות.
<ליאורה רמון: יש לנו נתונים ואם נתבקש, נציג אותם בשמחה.
<ליאורה רמון: זה בעניין הזה שנקרא נשירה ומצוקה שגורמת לנשירה וזה מענים חברתיים.
יעקב מרגי: סליחה שאני מאיץ בכם, אנחנו לקראת סיום.
<ליאורה רמון: הדבר הנוסף זה שאני לא כל-כך מבינה למה מערכת ממשלתית שנותנת מענים טובים למי שזה טובתם, וטובת הילדים ללמוד מקצוע, לעבוד וללמוד, נחשבת לנשירה.
<ליאורה רמון: אני חושבת שזה דבר שצריך לתת לו מענה.
יעקב מרגי: ניתנה לך ההזדמנות לשאול, לא הבטחתי לך לקבל תשובות.
יעקב מרגי: אף אחד לא הגדיר זאת כנשירה, אלא הסבירו שמשם הפוטנציאל לנשור גדול יותר.
יעקב מרגי: אמר את זה פרופ' שביט.
יעקב מרגי: חשבתי שתתייחסי לדברים שלו, אבל לא נורא.
יעקב מרגי: אוקיי, נציג המשטרה.
יעקב מרגי: אם יש בידך נתונים – מה טוב, אם לא, האם אתה יכול להצביע על הזיקה בין הנשירה הגלויה והסמויה ונוער מנותק, לבין פשיעת בני נוער.
יעקב מרגי: תציג את עצמך ואת תפקידך, בבקשה, בקצרה.
יעקב מרגי: אם תוכל בדקה, דקה וחצי, אודה לך מאוד.
<אילן מלכה: אני פקד אילן מלכה, אני קצין מניעה והסברה בתחום הנוער במחוז ש"י, נציג מחלקת הנוער הארצי.
<אילן מלכה: תרשו לי כמה משפטים, זו הזדמנות שתכירו – יש תפקיד מערך מניעה והסברה של משטרת ישראל שהוקם לפני כשנתיים, על-מנת להעצים את כל נושא מניעת - - -
יעקב מרגי: המערך יודע לעבוד עם משרד החינוך ומשרד הרווחה?
<אילן מלכה: חד משמעית, אנחנו מעבירים הרצאות בכל חטיבות הביניים והתיכונים בישראל בשיתוף משרד החינוך, בנושא אלכוהול, סמים, אלימות, גלישה בטוחה ברשת ואנחנו מנסים, מן הסתם, לצמצם את עבריינות הנוער.
יעקב מרגי: פיתחתם יחידה שתתאים את עצמה גם להיכנס למגזרים כמו החרדי והערבי?
<אילן מלכה: חד משמעית.
<אילן מלכה: גם במגזר החרדי, גם מסורתי, גם מגזר ערבי בצפון ובדרום, אנחנו עושים עבודה מאוד יפה, פרויקטים שהובלנו, שהקמנו, שיזמנו.
<אילן מלכה: זה דבר שבאמת עובד יפה מאוד.
<אילן מלכה: חשוב שתכירו את התפקיד הזה, שתכירו שיש מערך כזה, הוא חדש והוא מאוד מתחבר להשקפת עולמו של המפכ"ל, כל הנושא של מניעה מצבית.
<אילן מלכה: זה מאוד מתחבר לזה.
<אילן מלכה: אנחנו שם בשביל למנוע.
יעקב מרגי: שם אתם עושים סטאז', יש לכם שם מה שנקרא נוער מנותק, נוער הגבעות, לא רוצה לתייג אף אחד.
<אילן מלכה: יפה.
<אילן מלכה: אני רוצה להתייחס לנושא הזה של הנשרה, אם תרשה לי.
<אילן מלכה: באופן כללי, מבלי להיכנס לנתונים, בני הנוער שנושרים הם לא בהכרח מגיעים לידי פשיעה ואני לא מדבר על פשיעה שהיא קלה.
<אילן מלכה: אני מדבר על פשיעה חמורה, רצידיביסטים, נוער שעובר על החוק בעבירות חוזרות ונשנות, אלא שבפשיעה חוזרת אנחנו מדברים מן הסתם שלא כל נער שהוא נושר, הוא עבריין.
<אילן מלכה: אנחנו כן עדים לכך שבדרך-כלל, רוב המקרים - - -
יעקב מרגי: לא כל העבריינים הם דווקא נושרים, בסדר, אנחנו מכירים את זה.
<אילן מלכה: מכירים את זה.
<אילן מלכה: הפוך הוא שאם אנחנו מסתכלים על הנוער שהוא כן מנותק ומבצע את הפשיעה החמורה, אז כן רואים קורלציה מול ההנשרה.
<אילן מלכה: מניסיוני האישי רב השנים, אני יכול לומר שנער חסר מעש שאין לו מסגרת והוא לא שייך למסגרת ולא עובד ולא עושה שום דבר, מן הסתם הפוטנציאל שלו להיות נער עובר חוק - - -
יעקב מרגי: אתה לא צריך להישען על מכוני מחקר ופרופסורים.
<אילן מלכה: לא חייב, חד משמעית.
יעקב מרגי: היית מגיע לאותה מסקנה גם בלי מכוני המחקר.
<אילן מלכה: נכון.
<אילן מלכה: חד-משמעית, נער שלא מעסיקים אותו, הוא מעסיק אחרים.
<אילן מלכה: זה ידוע, זה לא משהו שאני המצאתי.
יעקב מרגי: אהבתי את ההגדרה הזו.
יעקב מרגי: אני אעצור אותך ונשמח לשמוע אותך בדיונים נוספים ובהזדמנויות נוספות.
יעקב מרגי: אתי אלוני, תוכנית הל"ה ולאחר מכן ניתן רשות דיבור לרעות.
יעקב מרגי: גם לך דקה או דקה וחצי.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לשמוע שוב את סער.
<אסתר אלוני: שלום, בוקר טוב.
<אסתר אלוני: תוכנית הל"ה מופעלת על-ידי רשת עתיד, היא תוכנית של משרד החינוך, היא תוכנית ממשלתית שמוכרת כבר עשרות שנים ואני רוצה לומר מספר דברים.
יעקב מרגי: תנאי העבודה של המורים הסתדרו שם, הסכם העבודה, הכל?
<אסתר אלוני: כן כן כן.
<אסתר אלוני: אני רוצה לומר ששנים הנושא של הנשירה היה החצר האחורית של החברה שלנו.
יעקב מרגי: אני גדלתי בתקופה שזה היה החצר המרכזית.
יעקב מרגי: אלה שהלכו לאקדמיה, היו חצר קטנה.
<אסתר אלוני: אני רוצה לומר דווקא בראייה הממשלתית וכן לפרגן למשרד החינוך ולאגף שהתוכנית מופעלת על-ידו עם התקציבים והמשאבים שהוא מעמיד.
<אסתר אלוני: בעצם העובדה שהתוכנית עברה להיות תחת המינהל הפדגוגי, זו אמירה חשובה שזה נמצא בפרונט-ליין, וזה לא נמצא באיזה משהו שעושים בו בבלתי פורמלי, כי שם זה היה.
<אסתר אלוני: הדבר השני שאני מבקשת לציין זה את המשמעות של הישארות הנער בתחומים שלנו.
<אסתר אלוני: למה הנער נושר?
<אסתר אלוני: אם אנחנו מציעים לו עוד פעם מסלולים אלטרנטיביים ללמידה, אנחנו לא טיפלנו בבעיה.
<אסתר אלוני: אני חושבת שההצלחה של התוכנית שאנחנו חווים אותה במשאבים שמקצה האגף, היא ביכולת הליווי והתמיכה של הנער.
<אסתר אלוני: אני מטפלת היום, אני – המשרד – באמצעות תוכנית הל"ה אנחנו נוגעים ב- 8,000 בני נוער שעובדים ב- 197 יישובים במדינת ישראל.
<אסתר אלוני: עם למעלה מ- 1,000 עובדי קידום נוער.
יעקב מרגי: מה שמעניין אותי, אמרתי, אני מכיר את התוכניות.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת נתון אחד, כי אין לנו הרבה זמן.
<אסתר אלוני: אוקיי.
יעקב מרגי: אם יש לך ואת יכולה לומר לי – מה טוב, אם לא, אז נחזור, לא באתי להצגת תכלית.
יעקב מרגי: שמתם לב שאנחנו חיים את הנתונים.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת – את, כמובילה של פרויקט הל"ה, יודעת לומר לי כמה הצלת, כמה נערים הגיעו אלייך ואם לא היית עושה כך וכך, מה היה קורה, ואילו היו נותנים לך משאבים נוספים, מה היית יכולה לעשות עוד?
יעקב מרגי: זה הדיון שלנו, זה פרקטי, זה להגיע לציין.
<אסתר אלוני: אני יכולה לתת נתון מדהים, לפחות בתשע"ה כי תשע"ו רק עכשיו הסתיימה, אני יודעת להגיד שבתחומים של הל"ה – למעלה מ- 60% מהמספר שנקבתי בו, למדו מסלולי 12 ובגרות.
<אסתר אלוני: זה נתון מדהים.
יעקב מרגי: אם לא הייתם קיימים, מה היה קורה עם אותם נערים?
<אסתר אלוני: אני לא יודעת איפה הם היו.
<אסתר אלוני: הם מסתובבים כנראה.
יעקב מרגי: תפרשי בשיא, מה שנקרא.
<אסתר אלוני: אני רוצה לומר שני דברים נוספים.
<אסתר אלוני: אנחנו חידשנו, באמצעות האגף במשאבים שקיבלנו, הכנסנו כיתות מצוינות.
<אסתר אלוני: אתה העלית על דעתך, אדוני היושב ראש, שיש לנו שתי כיתות מצוינות של נוער בסיכון, שהסתובב בבאסטות, ולומד תכנות?
יעקב מרגי: יש מושג תלמודי בארמית שאומר – על דא קא בכינא, על זה אני בוכה.
יעקב מרגי: על זה אני בוכה.
<אסתר אלוני: אני אומרת לך שבאמצעים הנכונים אנחנו בכיוון הנכון.
<אסתר אלוני: למעלה מ- 700 נערים בהל"ה החל מ- 2012, לומדים במסלולים טכנולוגיים, זה דברים שלא היו.
<אסתר אלוני: זה בעידוד ובעבודה משותפת שלנו.
<אסתר אלוני: חבר'ה שהולכים היום למסלולים בצבא עם התחום הזה, זה גם לא היה.
<אסתר אלוני: עכשיו סיימנו כל מיני תוכניות שקשורות גם לנושא של יזמות עסקית.
<אסתר אלוני: לפני יומיים סיימנו תוכנית מאוד יפה עם הכשרה של מיקרוסופט העולמית.
<קריאה: זה לילדים מנותקים, צריך להגיד.
<אסתר אלוני: כולם מנותקים.
<אסתר אלוני: אני רוצה להגיד שהעוגן המרכזי או המעטפת המרכזית היא החיבוק והליווי.
<אסתר אלוני: אתה תשאל את הנערים האלה, יגידו לך שזה מה שעזר להם.
יעקב מרגי: זה מה שאמרתי, יש את זה במערכת וצריך להגביר את האיתור כדי שעוד ועוד ילדים.
<אסתר אלוני: צריך להרחיב את זה במערכת החינוך.
יעקב מרגי: גברתי, אני מצטער שאני נאלץ לעצור אותך.
יעקב מרגי: רעות, בבקשה.
יעקב מרגי: לא יודע כמה תכננת לדבר, אבל מקציב לך דקה, שתיים.
<רעות דיסנברג: שלום.
<רעות דיסנברג: סיימתי ללמוד בעמותת מניפה השנה, סיימתי 13 שנות לימוד.
<רעות דיסנברג: הייתי בכל מיני מסגרות.
יעקב מרגי: מה זה 13 שנות לימוד?
יעקב מרגי: עלולים לחשוב שנשארת פעמיים כיתה ח'.
<רעות דיסנברג: כן.
יעקב מרגי: זה מה שהתכוונת?
יעקב מרגי: אני אמרתי את זה בהומור.
<רעות דיסנברג: סיימתי עם בגרות מלאה, מה שלא היה כל-כך מובן מאליו.
<רעות דיסנברג: הייתי בכמה וכמה מסגרות של בתי ספר ובסוף החלטתי שטוב לי בבית .
יעקב מרגי: באיזה שלב התחלת להאמין בעצמך שוב?
<רעות דיסנברג: ממש קצת זמן אחרי שהגעתי לעמותת מניפה.
יעקב מרגי: באיזה כיתה?
<רעות דיסנברג: לפני כשלוש שנים בערך.
יעקב מרגי: ואם לא היית מגיעה לעמותת מניפה, מה היה קורה?
<רעות דיסנברג: אני לא חושבת שהייתי לומדת עכשיו.
<רעות דיסנברג: לא חושבת שהיה לי בגרות.
<רעות דיסנברג: עמותת מניפה זה לא קידום נוער, אני רשימה על צביעה אמנותית, שזה בית ספר - - -
יעקב מרגי: עמותת מניפה זה לאוורר קצת.
<קריאה: סליחה, עמותת מניפה זה מלשון להניף.
יעקב מרגי: לאורר, מניפה, ואחר-כך, יש לזה עוד הרבה.
<רעות דיסנברג: התחלתי ללמוד בצ'רנה, שזה גם של עמותת מניפה, ואחרי זה עברתי לעמותת מניפה.
<רעות דיסנברג: מה שטוב בעמותת מניפה זה שלא לגמרי הוציאו אותי מהחברה.
<רעות דיסנברג: אני עדיין לומדת בבית ספר רגיל וזה שעברתי דברים לא אומר שאני פחות טובה מכל אחד אחר.
<רעות דיסנברג: אני עושה בגרויות בבית הספר, יש לי כיתה, יש לי מורות שעוזרות לי בכל.
יעקב מרגי: אני רוצה להגיד לך עוד משהו, אנחנו לפעמים באמת, כמו שאמר סער, חובטים במערכת, כי כך צריך, כי היא המערכת.
יעקב מרגי: חובטים בנו, כי אנחנו הריבון, אנחנו נבחרי הציבור.
יעקב מרגי: אבל אם לא היית רוצה, לא היית מאמינה והיית מסרבת, לא היית מגיעה לזה, נכון?
<רעות דיסנברג: נכון.
<רעות דיסנברג: אבל אני חושבת שחלק נכבד מזה שאני מאמינה בעצמי זה בגלל שהאמינו בי.
יעקב מרגי: היה שלב שלא רצית?
יעקב מרגי: היה שלב שלא רצית.
יעקב מרגי: והם שכנעו אותך או שזה בא ממך?
<רעות דיסנברג: הם לא שכנעו אותי, הם הראו לי שאני יכולה.
<רעות דיסנברג: הם הראו לי שאין סיבה שאני לא אצליח.
נורית קורן: אני רוצה להגיד לך שאת מאוד מרגשת אותי.
נורית קורן: מאוד.
נורית קורן: אני מאוד מעריכה את מה שעשית.
יעקב מרגי: אין ספק שיש לך ושאת מתכוננת עוד להמשיך.
יעקב מרגי: אבי קמינסקי, המועצה לשלום הילד ומועצת התלמידים, לאחר מכן סער ואני כבר גולש בזמן.
יעקב מרגי: בבקשה, אבי קמינסקי.
יעקב מרגי: בבקשה לא לחזור על מה שנאמר ועל כל מה שאתה יודע, כי אנחנו יודעים שאתה יודע הרבה.
יעקב מרגי: תאמר מה שלא נאמר עדיין.
<אבי קמינסקי: טוב.
<אבי קמינסקי: יש לי שתי נקודות מוצא.
<אבי קמינסקי: -
יעקב מרגי: תציג את עצמך, לא כולם מכירים.
<אבי קמינסקי: אבי קמינסקי, יושב ראש איגוד מנהלי אגפי החינוך ברשויות המקומיות.
<אבי קמינסקי: אני אומר – נדרש כפר שלם לטפל בילד אחד, זה ברור, זה הדבר המרכזי והדבר הנוסף, שהמוסד החינוכי הוא האינטגרטור המרכזי לטובת התלמידים וכמובן לגבי מניעת נשירה.
<אבי קמינסקי: כבוד היושב ראש, נעשית עבודה נהדרת ושמענו את ההתלהבות של אתי וגם של סער ואנחנו חברים טובים.
<אבי קמינסקי: אבל אני רוצה לדבר דווקא על מה שאין ולא על מה שיש.
<אבי קמינסקי: למשל, לומר שקידום נוער עדיין אין לו סמל מוסד, זו עדיין התארגנות כזו או אחרת, במקום כזה או אחר, ואין לנו סמל מוסד.
<אבי קמינסקי: אז אם מתהדרים בקידום נוער – בואו נעשה לזה סמל מוסד.
<אבי קמינסקי: חסרים מאות, מאות תקנים של כיתות מעבר.
<אבי קמינסקי: חסרות כיתות מב"ר ואתג"ר, שזה המסד המרכזי.
<אבי קמינסקי: מועדוניות משפחתיות, שזה לילדים שאנחנו נותנים להם בגיל היסודי, לא מחזקים אותם שם ויש ברשויות המקומיות תור לילדים למועדוניות משפחתיות ואין תקנים.
<אבי קמינסקי: חשוב לדעת את זה.
<אבי קמינסקי: הנושא של הקב"סים, על אחת כמה וכמה, אנחנו יודעים את הקשיים של זה.
<אבי קמינסקי: השילוב של הרווחה בתוך בתי הספר, השיח המשותף שחייב להיות בין הרווחה לחינוך, שקהילה שלמה צריכה לתת את הדעת, לא עומד במבחן.
יעקב מרגי: רחלי, המועצה לשלום הילד, בבקשה.
<רחלי הכהן: שלום.
<רחלי הכהן: אני רוצה בעיקר להתייחס לדברים שאמר חבר הכנסת מסעוד גנאיים, לגבי הפערים בין אחוזי הנשירה.
<רחלי הכהן: יש לי פה נתונים של הלמ"ס.
<רחלי הכהן: אמנם לא ממעבר לשנת הלימודים האחרונה אלא מהשנה לפניה, מסוף שנת תשע"ה.
<רחלי הכהן: אם בכיתה ט', אחוז התלמידים הנושרים הוא 1.9% מכלל התלמידים במגזר הכללי, אז במגזר הערבי הוא בעצם 7.4, זאת אומרת מ- 1.9 ל- 7.4 ובכיתה י' הפער מצטמצם, אבל הוא עדיין פי שניים, כלומר במגזר הכללי הוא 2.1.
יעקב מרגי: זה נתון חד שנתי?
<רחלי הכהן: כן, זה נתון של השנה.
יעקב מרגי: זה לא מצטבר.
יעקב מרגי: זה מעיד על ההצטברות, פחות או יותר?
יעקב מרגי: טוב, סער, אתה תתייחס בסוף.
<סער הראל: יש פערים בין הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לבין המשרד.
יעקב מרגי: בעיה עם נתונים, אוקיי, בסדר.
<רחלי הכהן: אני רק רוצה לציין גם שבין כל היישובים, כמובן יש פערים מאוד משמעותיים וכמו שכבר נאמר פה, זה לא רק משפיע על הדור הנוכחי ועל כל העתיד של אותו ילד, גם לאורך שנים ארוכות, אלא גם באמת על הדורות שיבואו אחריו ולכן צריך לפעול כמה שיותר מהר ובכל הכלים.
<דניאל זליקוביץ': שלום, אני דניאל ממועצת התלמידים והנוער הארצית.
יעקב מרגי: בזמן החופשה, מופיעים יום יום בדיונים, הלוואי וארגון המורים והסתדרות המורים שאני יודע שצריך לחבוט בהם, היו מופיעים כך לדיונים.
<דניאל זליקוביץ': בנושא הנשירה הגלויה, אני דווקא די רגוע, אנחנו דווקא די רגועים, למשרד יש הרבה תוכניות והל"ה ועמותת מניפה ועכשיו בתמונה החינוכית החדשה גם של משרד החינוך הבנתי שמכניסים את אחוז הנשירה כקריטריון בעצם לאיך נראה בית הספר, לעומת הזכאות לבגרות, כי הרבה בתי ספר בעצם מנשירים את התלמידים כדי להעלות את אחוז הזכאות לבגרות.
יעקב מרגי: הם לא צריכים להנשיר, הם פשוט לא מכניסים אותם לסטטיסטיקה.
<דניאל זליקוביץ': אני רואה בנשירה הסמויה בעיה אמתית.
<דניאל זליקוביץ': תלמידים שמסתובבים במסדרונות, מסתובבים ברחובות, ואני אומר לכם שלא דיברתם אפילו לא קצת, על הפיתרון המשמעותי לזה.
יעקב מרגי: מהו הפיתרון לזה, לדעתך?
<דניאל זליקוביץ': להכניס תנועות נוער לתוך השכונות החלשות.
<דניאל זליקוביץ': אני אומר לכם את זה בתור אחד שהיה מדריך בתנועת הנוער הלאומי, בשכונה חלשה בחיפה.
<דניאל זליקוביץ': זה משנה את התמונה בצורה משמעותית.
<דניאל זליקוביץ': ברגע שנכנסת תנועת נוער לשכונה חלשה, מצטרפים אליה ילדים שבהמשך גם נשארים במערכת החינוך.
<דניאל זליקוביץ': ואת זה, סער, אתה יכול להעביר לחברים שלך במטה, במשרד החינוך צריכים להשקיע הרבה יותר בתנועות הנוער והלכניס הרבה יותר סניפים ושבטים לשכונות החלשות .
יעקב מרגי: חברי הכנסת, תסתכלו אחורה, נציגי מועצת התלמידים נושפת בעורפיכם.
יעקב מרגי: סער, תקשיב, יש לנו שלוש וחצי דקות נטו.
יעקב מרגי: מה שאתה יכול לעבור ביעף, אני מציע לומר דברים מסכימים.
יעקב מרגי: מה שנעשה – כבר סקרת.
יעקב מרגי: תאמר את האני מאמין ואיך אתם הולכים לעשות, במיוחד כפי ששמעת, כולם מודים על מה שנעשה ונעשה הרבה.
יעקב מרגי: אנחנו כולנו רוצים יותר, רוצים בנקודות של איתור, מניעה וטיפול, בקטע הזה, לצמצם, כדי להמשיך את אותה מגמת ירידה מבורכת אך עדיין לא מספקת.
<סער הראל: אני אגיד ממש במילים קצרות.
<סער הראל: הצגנו כאן אמנם באמת נתונים ושינויים, ברור שיש לנו עוד הרבה מאוד עבודה.
<סער הראל: אני לא חושב שמישהו מאיתנו חושב שנגמרה העבודה ושאנחנו באנו לכאן לישיבה מסכמת של התהליך.
<סער הראל: זאת אולי ישיבת המשך, מבחינות מסוימות – גם ישיבת פתיחה.
<סער הראל: אנחנו עמוק בתוך הדברים, אני מזמין את כל מי ששאל פה לגבי תוכניות ייחודיות שאנחנו מפעילים, אני מוכן לחשוף, זה שקוף לגמרי, לשבת ולהראות את התוכניות הייחודיות שאנחנו מפעילים בכל אחד מהמגזרים, זה חלק מהאסטרטגיה, בכל אחד מהמקומות.
יעקב מרגי: עם יעדים.
<סער הראל: זה כולל יעדים בכל אחד מהם.
<סער הראל: יעדים לא רק חמש שנתיים.
<סער הראל: היום אנחנו מדברים גם על ידעים חצי שנתיים ושנתיים.
יעקב מרגי: תגיש לוועדה מסמך?
<סער הראל: מה שצריך.
<סער הראל: נגיש מה שצריך בתוכניות שיש לנו בכל אחד מהמגזרים, בכל הפורמטים שקיימים.
<סער הראל: ברור שתמיד יש צורך בעוד משאבים.
<סער הראל: חלק מהעניין הגדול הוא מצוקת משאבים.
<סער הראל: אני חושב שעל המשאבים הקיימים אנחנו מנסים לייעל ולמקצע את התהליכים שאנחנו עושים במקסימום שאנחנו יודעים לתת, במקסימום.
<סער הראל: ועוד פעם אני אומר, יש תחומים רבים שמדירים שינה מעינינו, אנחנו עושים הכל כדי לנסות ולהגיע ולתת מענים במקומות היותר חלשים, היותר פגועים במובן הזה, הפחות נראים, שיש לנו בהם איזורי עיוורון ניכרים.
<סער הראל: יש ויכול להיות שיש לנו גם אוכלוסיות שאנחנו לא מכירים, למרות שהאוכלוסייה שציינת קודם, רויטל, אנחנו כן מכירים.
<סער הראל: אני לא חושב שאנחנו נותנים שם רק פתרונות מיטביים, יש לנו עוד הרבה עבודה עם האגף לחינוך מיוחד ועוד ואנחנו בממשק עבודה עמוק עם האגף לחינוך מיוחד, על-מנת לתת מענה לצרכים כאלו ואחרים ומגוונים, ברמה כמעט אישית.
<סער הראל: למרות שזאת מדינה, עם רזולוציה של מדינה, אנחנו מנסים להגיע לרמה של נתינת פתרונות אישיים.
<סער הראל: לגבי מה שעלה כאן אפילו מתל-אביב, עם האימא שהופיעה כאן ודיברה על ילדיה, זו בדיוק דוגמה טובה.
<סער הראל: אל"ף, לא להרפות מאיתנו, לא להרפות.
<סער הראל: יש קב"סים, יש מפקחי ביקור סדיר, יש מפקחי שח"ר במחוזות, יש אותנו במטה, יש במחוז, לא להרפות.
<סער הראל: זה מסר לכולם.
יעקב מרגי: סער, יש לנו בעיה שחוזרת ונשנית בסוגיה הזו, של קבלת נתונים.
<סער הראל: אני יכול לתת איזה נתונים שרוצים.
יעקב מרגי: יש תמיד ויכוחים עם הלמ"ס, וגם מרכז המחקר והמידע של הכנסת מתקשה לקבל נתונים מהמשרד בצורה מסודרת, לכן בדו"ח שאנחנו נבקש ממך להגיש, תן לנו את המימדים בחלוקה של מגדרים, מגזרים ותת מגזרים.
יעקב מרגי: רבותיי, אני מודה לכולם.
יעקב מרגי: אני מודה, הוועדה מודה לחברי הכנסת שהשתתפו בדיון, לנציגי מועצת התלמידים וכן לד"ר סער הראל על עבודתו המסורה ועל הצגה שנתן לנו כאן של הנתונים.
יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על נתוני הנשירה בחברה הישראלית על כל היבטיה ומאפייניה.
יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על התוכניות הרבות שמשרד החינוך מפעיל שמביא לאותה ירידה באחוז הנשירה שנמצא בשנים האחרונות.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה שיש עדיין מה לעשות עם סוגיות האיתור, הזיהוי והמניעה וכן בטיפול בנוער נושר ומנותק.
יעקב מרגי: הוועדה דורשת ממשרד החינוך וכן מד"ר סער הראל להציג לה דו"ח ממצה על מימדי התופעה בחלוקה כפי שאמרתי למגזרים ומגדרים ותתי אוכלוסיות, כל מה שמאפיין את התופעה, על הטיפול שנעשה ועל היעדים שהוצבו להתמודדות עם התופעה.
יעקב מרגי: תודה רבה לכולם, מתנצל בפני מי שלא הספיק לדבר, אבל אני חושב שסך-הכל הקפנו את הנושא.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – פתיחת שנת הלימודים תשע"ז במגזר הערבי.
יעקב מרגי: קיבלנו החלטה בוועדה לקיים בפגרה כמה ישיבות לקראת פתיחת שנת הלימודים.
יעקב מרגי: התחלנו במגזר הערבי.
יעקב מרגי: אנחנו הולכים מהקשה אל הקל.
יעקב מרגי: איפה שבמהלך השנה האחרונה ראינו שיש קשיים אובייקטיביים ולא אובייקטיביים במגזר הערבי, לכן בחרנו לעשות ישיבה מיוחדת שתעסוק בכך.
יעקב מרגי: נשמע על ההיערכות של משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני מקווה שגם נשמע התייחסויות לנושאים שעלו בדיונים הקודמים בוועדת החינוך.
יעקב מרגי: אנחנו נתחיל – המצגת מוכנה?
יעקב מרגי: משרד החינוך, מי נמצא?
יעקב מרגי: משרד החינוך, תנו סקירה, עד שהמצגת עולה.
<עבדאללה חטיב: אני מנהל החינוך הערבי.
<עבדאללה חטיב: הגעתי לכאן יחד עם צוות מהמשרד – גנאדי שהוא מנהל אגף בכיר, הבאתי גם צוות ממנהל כלכלה ותקציבים – תמי ויצמן, ועוד נציגים מהמשרד שאם יתאפשר תהיינה להם התייחסויות לגבי המצגת.
<עבדאללה חטיב: אנחנו הולכים להציג את היערכות משרד החינוך לפתיחת הלימודים במגזר הערבי.
<עבדאללה חטיב: אנחנו ניתן דגש על התוכניות הייחודיות למגזר הערבי, כולל שתי סוגיות שהן מרכזיות.
<עבדאללה חטיב: האחת היא החלטת ממשלה 922 שאנחנו הולכים להציג את העקרונות שלה ואת היישום שלה החל משנת הלימודים תשע"ז, והסוגיה שאנחנו גם נתייחס אליה היא סוגיית בינוי כיתות לימוד, בהתייחס להחלטת ממשלה שהיתה לאחרונה על בנייה של 17 אלף כיתות לימוד תוך חמש שנים, כיצד אנחנו נערכים במגזר הערבי ליישום התוכנית.
<עבדאללה חטיב: אני רוצה לפתוח בכך שמשרד החינוך מייחס חשיבות רבה לקידום מערכת החינוך, במיוחד במגזר הערבי, לאור העובדה שאנחנו מאמיניים שחינוך הוא המפתח למוביליות חברתית והוא גם הערבון להשתלבות האוכלוסייה הערבית, הן בכלכלת המדינה והן בחברה הישראלית.
<עבדאללה חטיב: אנחנו, במסגרת התוכניות של המשרד הגדרנו גם חזון שהוא חזון עבור תלמידי המגזר הערבי.