GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: החינוך בפוקוס וזה אתגר לא קטן, כי מדינת ישראל ואני אומר את זאת – מה שאני הולך לומר – לצד ההשקעה הרבה של מדינת ישראל בחינוך, מדינת ישראל משקיעה משאבים רבים בחינוך.
יעקב מרגי: זה המשרד המוביל בגודלו תקציבית אחרי משרד הביטחון.
יעקב מרגי: מי שעוקב אחרי תקציב משרד החינוך בשנים האחרונות, אני אומר אפילו בטרום הממשלה הזו והממשלה הזו, יודע שתקציבי החינוך בעלייה.
יעקב מרגי: יש שינוי.
יעקב מרגי: יש שינויים מבורכים.
יעקב מרגי: עדיין לא הכל, אבל מדינת ישראל מובילה בין מדינות ה-OECD בפערים בחינוך.
יעקב מרגי: מי שייקח את הטבלה של הפערים בחינוך רואה קבוצה קטנה שנמדדת למעלה, קבוצה קטנה שנמדדת למטה.
יעקב מרגי: יש קבוצה שאפילו לא נמדדת – הקבוצה החרדית, כמעט ולא נמדדת.
יעקב מרגי: ובתווך, כל זה גודל הפער.
יעקב מרגי: זה לא מכה משמיים.
יעקב מרגי: גרף כזה זה לא מכה משמיים.
יעקב מרגי: נכון, זה גם טעויות העבר ואתגרים של המדינה, סדרי עדיפויות, אבל היום אנחנו יכולים להרשות לעצמנו.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים איך לעשות את זה, יודעים מה הביא לזה.
יעקב מרגי: לא צריך מחקר, כי כשאנחנו עושים את זה בקבוצות מיקוד קטנות, אנחנו יודעים להרים תלמידים.
יעקב מרגי: יודעים להרים ומתגברים על כל מה שמניתי.
יעקב מרגי: כל הסיבות האובייקטיביות.
יעקב מרגי: לכן זה האתגר של מערכת החינוך.
יעקב מרגי: צמצום פערים.
יעקב מרגי: ואם יש פה הצהרה שנצרת עילית הולכת להיות מובילה במצוינות בחינוך, כבר קיימת לפי מה ששמעתם כאן עם הפרסים וזה, אבל היד עוד נטויה.
יעקב מרגי: ואפשר.
יעקב מרגי: רבותי, זה לא מדע בדיוני.
יעקב מרגי: כשלוקחים את מערכת החינוך בשתי ידיים, אפשר לעשות זאת.
יעקב מרגי: כשחושבים קצת מחוץ לקופסא – מצליחים.
יעקב מרגי: כשמתגברים על בירוקרטיות והבירוקרטיה היא לא תשובה.
יעקב מרגי: מי שיודע, אומרים לי, אתה מנהל ביד רמה, ביד רמה.
יעקב מרגי: כי אני לא מוכן לקבל תשובה זה הנוהל וככה עובד משרד החינוך וככה עובדות הרשויות המקומיות.
יעקב מרגי: צריך להתמודד.
יעקב מרגי: את הנוהל הזה כתב בן אנוש ואם זה לא צלח בעיר כזו צריך לראות מה הבעיה בעיר ולהתמודד איתה.
יעקב מרגי: זו דרכם של אנשים שעובדים בשטח ואין לי אלא רק לברך את תלמידי ישראל בכלל, תלמידי נצרת עילית בפרט בברכת הצלחה, שנת לימודים פורייה, מהנה, מאתגרת; ושכל תלמיד, כל תלמיד יצליח לממש את הפוטנציאל שטמון בו.
יעקב מרגי: ולמורים במערכת החינוך, אני תמיד אומר זאת, זו עבודה עם שליחות.
יעקב מרגי: נכון, זו פרנסה.
יעקב מרגי: נכון זה מקצוע, זו פרופסיה.
יעקב מרגי: אבל זה גם מקצוע שמדי פעם צריך להחזיק את המשפך וכל פעם שמרגישים שקצת נשחקים או קצת מתוסכלים מהמערכת, לשפוך עוד שליחות ועוד שליחות ועוד שליחות.
יעקב מרגי: כאילו כל תלמיד זה הבן שלנו והבת שלנו.
יעקב מרגי: בהצלחה לכולם.
יעקב מרגי: תודה רבה ושנה טובה.
<אורנה פישר: אני כל כך מרוצה.
<אורנה פישר: אנחנו עומדים בלוח הזמנים.
<אורנה פישר: אנחנו נמצאים עכשיו בסיור.
<אורנה פישר: דברי סיכום נעשה כמו שאמרנו בבית ספר כסולות.
<אורנה פישר: אני מזמינה את שולחן המכובדים ללכת אחרי אירה, וכמובן את מנהלת המחוז, את מפקחי משרד החינוך להסעה שמחכה לנו בכניסה למתנ"ס.
<אורנה פישר: אנחנו נצא לסיור – גן דולב, בית ספר חב"ד, בית ספר כסולות.
<אורנה פישר: תודה רבה לכל המשתתפים שכיבדתם אותנו בנוכחותכם.
<אורנה פישר: (סיור בגן דולב)
<אורנה שמחון: - - - ויום אחד שמנהלת המחוז מאשרת לנו.
<אורנה שמחון: אחד המקומות שהיינו זה בכנסת, ונפגשנו עם יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת.
<אורנה שמחון: הייתה לנו איתו פגישה מרתקת.
<אורנה שמחון: הגננות הביאו לפתחו את מה שהן חוות ובאמת יצאנו משם מאד מאד מרוגשות.
<אורנה שמחון: אני רואה ככה איזה שהוא, אפילו לא סגירת מעגל, איזה שהוא המשך של התהליך שאנחנו עושים לקראת ההעצמה של הגננות.
<אורנה שמחון: הגן הזה הוא מאד מיוחד.
<אורנה שמחון: מי שיודעת הכי טוב לשגרר את הגן הזה זו המנהלת של הגן.
<אורית אטלס: אתם תוכלו אחר כך לראות מסביב.
<אורית אטלס: אנחנו גן והתחלנו לחלק לכם.
<אורית אטלס: אני קצת מתרגשת.
<אורית אטלס: אני רוצה להגיד לכם, אורחים נכבדים, שגן דולב הוא גן משלב.
<אורית אטלס: יש כאן ילדים גם מחינוך רגיל וגם מהחינוך המיוחד והם ביחד לומדים פה במתכונת הזו כבר שנה שלישית.
<אורית אטלס: אנחנו מאד גאים במה שקורה לנו פה בגן.
<אורית אטלס: הגן שלנו הוא גן מתוגבר.
<אורית אטלס: הוא יחיד.
<אורית אטלס: דבר ראשון מסוגו בנצרת עילית ואנחנו מאד גאים שיש לנו את העבודה ועיקר העבודה פה זה למידה משמעותית.
<אורית אטלס: בעיני למידה משמעותית היא למידה שילד מעצמו מתחבר לזה ומרגיש שייך והוא מחליט לעצמו את כל מה שקורה פה.
<אורית אטלס: הזרימה פה כל היום, כל המרחבים פתוחים.
<אורית אטלס: ילדים בונים לעצמם סביב מסגרת מאד מאד קבועה, ברורה, מוסכמת לכולם.
<אורית אטלס: כל דבר קטן אנחנו עושים עם הילדים ביחד.
<אורית אטלס: היום במפגש לפני שבאתם בדקנו האם נשב במפגש בקו עקום או נבנה את המפגש בקו שבור, עם נקודות שבירה.
<אורית אטלס: ואז הרוב החליט.
<אורית אטלס: כל דבר קטן.
<אורית אטלס: יש לוח שנה.
<אורית אטלס: מגיעים לגן, איזה סימן נשים שם שהגענו ואיזה סימן נשים ביום שבת שלא מגיעים.
<אורית אטלס: ואז מצביעים ומחליטים.
<אורית אטלס: אנחנו עובדים בצורה דמוקרטית כזאת ויש פה אנשי מקצוע.
<אורית אטלס: יש כאן 23 ילדים ומתוך 23 ילדים 10 זכאים לשעות שילוב ויש פה סייעות קבועות ויש כאן גננת מתגברת מטעם מת"יא.
<אורית אטלס: יש לי מחליפה שלי, כי היום היום החופשי שלי, אז יש פה גננת שמחליפה אותי.
<אורית אטלס: יש סייעת.
<אורית אטלס: הקושי זה לאחד את כל הצוות, שכל הצוות יהיה באותו כיוון ובאותו קו, כדי שלא נתבלבל - - -
<אורנה שמחון: השפה משותפת.
<אורית אטלס: שפה משותפת, שלא נבלבל את הילדים.
<אורית אטלס: זה הקושי.
<אורית אטלס: אבל הכבוד לילד והרוגע, זה מה שאנחנו מאד מאד גאים.
<אורית אטלס: העבודה נעשית פה מתוך שליחות.
<אורית אטלס: מקבלים על זה כסף, אבל אני אומרת מתוך כבוד לילד ולדעת בדיוק לעומד מה הצרכים של הילד.
<אורית אטלס: לזה התכוונתי.
<אורית אטלס: ואם שכחתי משהו, תשאלו אותי המון שאלות.
<אורית אטלס: ואם עוד תשכחו לשאול, אז יש לכם את זה כתוב.
<אורית אטלס: עכשיו תשחררו אותי לילדים.
<אורנה פישר: אני רוצה להגיד לכם שיש פה שליחות, כי הן עובדות מעל ומעבר לשעות שהן צריכות לעבוד.
<אורנה פישר: אנחנו יכולים להחזיק את הגן הזה גם בזכות מנהלת המחוז, שמקצה לנו את השעות לזה, ומת"יא שחוברת לתוך זה.
<אורנה פישר: בגלל זה אנחנו מחזיקים פה גננת נוספת של שילוב.
<אורנה פישר: השנה אנחנו רוצים להביא את הגן הזה לגן ניסוי, להעלות אותו למו"פ ואת מה שאנחנו עושים פה, באמת להכניס - - -
<אורית אטלס: רגע, נזכרתי, אני רוצה להגיד עוד משהו.
<אורית אטלס: כל ילד פה יכול להזמין לשיחה את החבר שלו, את הגננת, את הסייעת.
<אורית אטלס: הגננת יכולה להזמין לשיחה ואז אנחנו מדברים מה קורה, מה נעים לי, מה לא נעים לי ולמה זה לא נעים לי; ואז השיחה מסתיימת בחיבוק וכולנו ממשיכים לשחק.
<אורית אטלס: ככה אנחנו פותרים במשך היום אלפי שיחות ומלמדים את הילדים בעצם לדבר.
<אורית אטלס: שנה שעברה היה לנו פה חוג שחמט.
<אורית אטלס: נשארו פה קצת ילדים שמתחברים לחוג הזה.
<אורית אטלס: הכנתי לכם מצגת.
<אורית אטלס: סברינה, תלחצי קצת על המצגת שיראו קצת תמונות.
<אורית אטלס: לא משנה, אבל החשוב שהם נכנסים לתוכנה, הם עובדים, מכניסים את תעודת הזהות שלהם.
<אורית אטלס: זה ילדים שזכאים לשעות שילוב.
<אורית אטלס: אנחנו מאד גאים בתוצאות שאנחנו מקבלים.
יעקב מרגי: כמה שנים הגן הזה קיים?
<אורית אטלס: שלוש שנים.
<אורית אטלס: זו השנה השלישית.
<אורית אטלס: פותחים את השלישית.
יעקב מרגי: אז את כבר יודעת להגיד לי לגבי הבוגרים של השנה הראשונה?
<אורית אטלס: הם מוכנים.
יעקב מרגי: הם נכנסים?
<אורית אטלס: הם נכנסים.
יעקב מרגי: הם נשארים בשילוב.
<אורית אטלס: כן, לגמרי.
<אורנה פישר: אנחנו חוסכים את שעות השילוב של כיתות א'-ב' בזה שהם היו פה.
<קריאה: אז את אומרת שהם עם פחות שעות שילוב בית הספר.
<אורנה פישר: נכון, נכון.
<אורנה פישר: נעשית פה תשתית שלמען א'-ב' זה פחות קיים, כי מה שהם מקבלים פה מכין אותם למערכת הלימודים.
<אורית אטלס: יש פה שני ילדים על ספקטרום טורט.
<אורית אטלס: יש פה - - - (סיור בבית ספר חב"ד)
<דני לוי: היות ונתנו לי רק שתי דקות ו-22 שניות, אז אני חייב לדבר טלגרפית, מה שנקרא.
<דני לוי: הכנתי מצגת, אבל המצגת הכי טובה זה שאני פה מדבר עכשיו, עם כל הצניעות.
<דני לוי: יש לנו ברוך השם כ-300 תלמידים בבית הספר.
<דני לוי: יש לנו כ-110 בנים וכ-190 בנות.
<דני לוי: הרף הולך – 299, 302, עד ל-10 שבאים התקנים זה יחתך.
<דני לוי: א'-ח' – בנות.
<דני לוי: א'-ז' – בנים.
<דני לוי: באים מכ-20 ישובים בסביבה, מבית שאן במזרח עד יקנעם במערב וראש העיר יכול להית גאה באים אליו כל כך הרבה ילדים מכל איזור ההזנה הזה; וגם חלק אחרי זה בא לעבור לגור פה – ראש העיר.
יעקב מרגי: אתם שייכים ל - - -?
<דני לוי: כן, אנחנו ממלכתי דתי.
<רונן פלוט: אני רוצה שתדעו, בגלל שיש לנו - - - ואנשים עוזבים, יש בעיה בתוך בתי הספר שהכיתות הצטמצמו.
<רונן פלוט: בית הספר היחידי שהוא רק קולט וקולט זה בית ספר חב"ד.
<רונן פלוט: - - - אנחנו גם בונים עכשיו בית ספר חדש לתפארת ורק שיהיה בו, כמה שיהיה.
<דני לוי: אני לא אוהב כל כך את המילים.
<דני לוי: אני מאמין בחזון ובמילים הנשגבות, אבל פעם אני למדתי מאיזה עיתון של חב"ד, של מנהל שפתח תלמוד תורה, הוא אמר באסיפת ההורים הראשונה, אני רוצה שלושה דברים בבית הספר.
<דני לוי: אני נחקק לי בראש ואני אמרתי שזה השלושה דברים שאני רוצה בבית הספר הזה, כבר הרבה שנים.
<דני לוי: אלף, שהילדים יגיעו בשמחה לבית הספר.
<דני לוי: אגב, בזמן ההוא הכנסתי גם את המורים וגם את אב הבית וגם השומר וגם המזכירה יגיעו בשמחה.
יעקב מרגי: גם אם אחד בדיכאון, איך שהוא נכנס פה - - -
<דני לוי: הוא מאזן.
יעקב מרגי: הוא שוכח את הצרות.
<דני לוי: נכון.
<דני לוי: אלף שיגיעו בשמחה.
<דני לוי: לכן כל בוקר אנחנו מקבלים אותם בבוקר טוב בשער בית הספר וכו'.
<דני לוי: דבר שני, לנטוע בהם יראת שמיים ומידות טובות, ודבר שלישי להגיע למיצוינות.
<דני לוי: בכוונה אני לא אומר מצוינות, אנחנו רוצים - - -
יעקב מרגי: מיצוי.
<דני לוי: מיצוי של כל אחד כלפי עצמו ולא כלפי הכיתה.
<דני לוי: שכל אחד ימצה את עצמו במקסימום שלו.
<דני לוי: אנחנו בית ספר שיש בו הרבה פרויקטים, כמו מל"א – מקום לימודים אחר, כמו פותחים עתיד, כמו קרן קרב, כמו תכנית קרן טורנטו ועוד תכניות שקצרה היריעה.
<דני לוי: למה יש פה הרבה יוזמות?
<דני לוי: היה פעם יועץ ארגוני במסגרת 30 היישובים, לפני אולי 20 שנה, והוא, קוראים לו קובי לנגלבן, נדמה לי שהוא גר בפרדסיה ואז בשלומי; והוא פעם נכנס לחדר שלי וכולם נכנסים – תראה את המצב בחדר, נכנסים, יוצאים ללא הרף.
<דני לוי: עכשיו זה לא קורה, כי מנהלת המחוז פה.
<דני לוי: נכנסים ויוצאים ללא הרף וכו'.
<דני לוי: אפילו כאן ממהרים רק - - -.
<דני לוי: מאז שיפרתי את עצמי קצת, הדלת גם סגורה.
<רונן פלוט: הזמן נגמר.
<דני לוי: אז משפט אחרון שהוא אמר עלי.
<רונן פלוט: אני אגיד לפני זה.
<רונן פלוט: תן לי אני אגיד את זה.
<רונן פלוט: תסתכלו על דני.
<רונן פלוט: יש לכם אולי הרגשה שהוא בא אתמול להיות מנהל, לפי איך שהוא נלהב.
<רונן פלוט: זה בן אדם, זה מנוע, זה ראש, זה לב.
<רונן פלוט: לא יודע כמה בן אדם יכול להחזיק מעמד בצורה כזאת.
<רונן פלוט: הוא לא עייף אף פעם.
<רונן פלוט: הוא כל הזמן רץ לייצר.
<רונן פלוט: וכאן הצטרפה אלינו גם מנהלת - - -
<דני לוי: יש מולנו תיכון ט' עד י"ב, התחיל בשבע בנות לפני 16 שנה.
<דני לוי: היום הוא מונה 120 בנות והגברת ד"ר אורנה שמחון יכולה להעיד על ההישגים העצומים במדעים, בחשבון.
<דני לוי: 5 יחידות בחשבון, 5 יחידות באנגלית והוא מעלה את הרף של הציונים בבית הספר.
<רונן פלוט: אני יכולה להבין את הרף שלהם, למה הוא בחר בה כאיש טוב.
<רונן פלוט: כי היא פשוט עושה פה דברים - - -
יעקב מרגי: אתה לא יודע, אבל היא בחרה אותו.
<רונן פלוט: כל אחד בחר בשני ושיהיו בריאים עד 120.
<רונן פלוט: הם השנה גם זכו בפרס במדעים.
<רונן פלוט: בית ספר שלנו.
<רונן פלוט: פשוט לא להאמין.
<רונן פלוט: פרס ארצי.
<רונן פלוט: זאת הצלחה.
<רונן פלוט: זה עוד פרס אחד שהוא מצטרף לכל הפרסים שיש פה.
<רונן פלוט: ודני זה מנוע טורבו.
<דני לוי: אתה לא ראית אותו ברגעים שהיה לי קצת קשה.
<יעקב: אני רוצה להוסיף שני דברים, אם אפשר.
<יעקב: קוראים לי יעקב.
<יעקב: אחד, זה ששני המנהלים כבר היו יכולים לפרוש, אבל הם, כפי שאמר ראש העיר, באמת עם כוחות ועם המון המון עוצמות וממשיכים בדרכם ואהובים פה.
<יעקב: והאבן השואבת ש - - -
יעקב מרגי: מה, אתה רוצה להגיד לי שהוא מעל גיל פרישה?
יעקב מרגי: מה אתם אוכלים פה?
<דני לוי: אני בגיל של ראש העיר.
<רונן פלוט: אני יותר גדול ממנו.
<דני לוי: בחודשיים.
מרדכי יוגב: אני יכול להעיד, רגע, אני אפסיק אותו.
מרדכי יוגב: אתה - - - בכל הצפון.
מרדכי יוגב: אז זה אומר שזה היה לפני 30 שנה ואנחנו פה.
<אורנה פישר: אם כבר דיברתם על הורים, אז אמא שלו, סילביה, הייתה המבשלת - - -
יעקב מרגי: אתם מכירים את הבדיחה על ההוא שהלך לעשות ביטוח חיים, הוא אומר רגע, אני אשאל את אבא שלי, אבא שלו לא מרשה - - -
<אורנה פישר: אז אמא שלו הייתה המבשלת של - - - אוכל ו - - - גם כשאני הייתי תלמידה אמא שלו הייתה - - -
<דני לוי: את הפתיתים שלה היא לא שוכחת עד היום.
<יעקב: והדבר השני שאני רוצה לומר, שחב"ד, עם התפיסה התורנית שלהם והלימודית שלהם, בעצם מקבלים את כל העזרה בתפיסה שלנו בחמ"ד.
<יעקב: מקבלים כל אחד והרעיון הוא לעשות את ה - - -
יעקב מרגי: יש לכם מענים לתלמידים חלשים?
<יעקב: מענה לתלמידים חלשים, מענה לתלמידים.
<יעקב: כל מי שבא, ברוך הבא, יודעים לעשות פה באמת דברים - - - כי הם מצליחים להגיע להישגים נפלאים.
יעקב מרגי: שיראו מכם וילמדו אלה, שאנחנו סונטים בהם כרגע.
<יעקב: זה עבודה מאד קשה, אבל הם באמת מצליחים להגיע להישגים מאד טובים וזה ייאמר לשבחם.
<מנהלת בית ספר: אני רציתי להגיד, בתיכון שלנו בית רבקה, יש 120 תלמידות.
<מנהלת בית ספר: יש לנו תלמידות חלשות וחזקות.
<מנהלת בית ספר: בנות דתיות וחרדיות.
<מנהלת בית ספר: בנות מהמגזר המזרחיסטי, בנות מבתים לא דתיים וכולן משתלבות כל כך יפה באהבה.
<מנהלת בית ספר: המורות אוהבות את הבנות, מקבלות אותן כמו אמא לתלמידה, כמו אמא לילדה.
<מנהלת בית ספר: ולכן יש להן הצלחה.
<מנהלת בית ספר: הבנות כל כך אוהבות את בית הספר, שיש הצלחה בבגרויות מעל לממוצע, הרבה מעל לממוצע.
<מנהלת בית ספר: ואמרנו כעת לכיתה ט' שכולם יבואו לבקר אותם.
<מנהלת בית ספר: הן מחכות, הן אפילו לא יצאו להפסקה.
<מנהלת בית ספר: הן מחכות שיבואו לבקר אותן.
יעקב מרגי: סליחה הרבנית, אני חייב להתייחס.
יעקב מרגי: אני עשיתי שבת אצל מי שאני הולך לספר עליה, גיסתי הגדולה.
יעקב מרגי: לא הכי גדולה.
יעקב מרגי: הן בוגרות בית רבקה, שתי האחיות הגדולות שלי.
<דני לוי: בכפר חב"ד?
יעקב מרגי: האחות הגדולה שפר גורלה ולמדה להוראה.
יעקב מרגי: האחות הבאה אחריה הלכה לחקלאות.
יעקב מרגי: אני מדבר על לפני 40 ומשהו שנים.
יעקב מרגי: הלכה לחקלאות ולא סיימה.
יעקב מרגי: תקשיבו, אחרי כיתה ח' הפסיקה ללמוד.
יעקב מרגי: עזרה להורים בפרנסה בחקלאות.
יעקב מרגי: והיא מספרת כך, שבכיתה י"א מגיעה אחותה למנהל בית הספר בבית רבקה ואומרת תשמע, אני חייבת להכניס את אחותי.
יעקב מרגי: מה, מו, מי.
יעקב מרגי: אבל היא לא למדה, חסרות לה שנים, איך?
יעקב מרגי: אני אתן לה את התגבור, אתה רק תאמין בה.
יעקב מרגי: לקחו ילדה שהייתה חקלאית, היפר אקטיבית כזו, היא סיימה הוראה בבית רבקה והיא הייתה מורה ופרשה.
<אורנה שמחון: מדהים.
יעקב מרגי: כשפורצים, כשיוצאים מהקופסה ופורצים מהמגבלות - - -
<אורנה שמחון: לגמרי.
<רונן פלוט: יש עוד דבר אחד שאני ראיתי, בעקבות מה שראיתי בבית ספר רבקה.
<רונן פלוט: איזו אהבה יש לתלמידות למנהלת בית הספר.
<רונן פלוט: את זה אי אפשר פשוט לתאר.
<רונן פלוט: היינו באיזה שהוא טקס, הזמינו אותי לברך.
<רונן פלוט: אחר כך עם המנהלת לברך.
<רונן פלוט: ראיתי כמה חום הן מקרינות וכמה אהבה הם נותנות.
<רונן פלוט: רצינו להודות לך על כל מה שאת עושה.
<דני לוי: תודה רבה לכם ויישר כוח.
<דני לוי: בשורות טובות.
<דני לוי: (סיור בבית ספר כסולות)
<אורית יאיר: בית הספר פועל על פי עקרונות הגישה הקונסטרוקטיביסטית, שבעצם אומרת שהידע של התלמיד נבנה בצורה אקטיבית, כשמתחילים מהמקום של הידע האישי של התלמיד.
<אורית יאיר: הקניית ידע אישי של כל ילד בבית הספר, הוא רואה מה הוא יודע בנושא הנלמד.
<אורית יאיר: הולך כמובן הביתה, מתחברים לעולמו של הילד.
<אורית יאיר: משפחה, סביבה קרובה, חוזר לבית הספר עם איזה שהוא משהו שהוא הידע שהוא מגיע איתו לכיתה.
<אורית יאיר: השלב השני זה עבודה, ה - - - הידע הקבוצתי.
<אורית יאיר: כל אחד בא עם הידע האישי שלו, מוסיף אותו כמובן לקבוצה ויוצרים איזה שהוא מעגל ידע חדש.
<אורית יאיר: אחר כך יש את קשר הוראת עמיתים.
<אורית יאיר: יש לנו נושאים מסוימים שנלמדים, שתלמידים מלמדים בכיתות אחרות, יש שילדים לומדים בתוך הכיתות שלהם.
<אורית יאיר: הנושא של הפצת הידע והתהליך הרפלקטיבי שנעשה, הוראה מעצבת, שנעשית לאורך כל התהליך.
<אורית יאיר: היום כמו שאתם יודעים המורה כבר לא מקור הידע שהוא צריך לעמוד ולהרצות, אלא באמת התהליך הוא תהליך דינמי והמורה מלווה בתוך התהליך כששואל את השאלות הנכונות, מכוון ובעצם עבודת החקר נעשית על ידי הילדים.
<אורית יאיר: זאת אומרת בעצם האחריות על הידע עוברת לתלמיד.
<אורית יאיר: אנחנו בכיתה ו'.
<אורית יאיר: השיעור שהם עושים הוא בעצם סיכום חוויתי של החופש הגדול וכמובן על פי - - -שלנו.
<אורית יאיר: אני כמובן מזמינה אתכם לשאול, להסתובב בין הילדים.
יעקב מרגי: ניתן - - -
<מנהלת בית ספר: הנה סיגל, בבקשה.
<סיגל: בעצם מה שאנחנו עושים - - -
יעקב מרגי: בואו נקשיב לה.
<סיגל: אז בעצם אנחנו אחרי החופש הגדול והילדים חוו הרבה מאד חוויות משפחתיות, עם חברים וזאת דרך חווייתית לסכם את החופשה ואנחנו בעצם פועלים בכמה תחנות.
<סיגל: כאן יש לנו את גלגל הרגשות, שהילדים משתפים ברגשות שלהם, איך הם הרגישו בקיץ.
<סיגל: האם היה איזה משהו שכעסתי עליו ואיך פתרתי אותו.
<סיגל: או איזה מעשה טוב עשיתי בחופש הגדול והם משחקים משחק ומשתפים את החברים בקבוצה.
<סיגל: מישהו רוצה לשתף במשהו?
<רונן פלוט: אנחנו משתפות.
<סיגל: כן, כבוד ראש העיר, אני אשמח מאד.
<סיגל: איה, את רוצה לשתף אותנו?
<סיגל: תשתפי אותנו.
<סיגל: במה שיתפת את החברים?
<איה - תלמידה: נגיד היום התגברתי על כעסים בזכות אמא.
<איה - תלמידה: במקום שאנחנו נגיד היום, אנחנו אומרים בחופש הגדול.
<איה - תלמידה: נגיד בחופש הגדול התגברתי על כעסי בזכות אמא, כי אני מאד כעסתי בגלל שהשיר הכי אהוב עלי - - - ביו-טיוב, אבל - - -
<סיגל: שואלים איזה שיר זה היה, איה.
<איה - תלמידה: לא, אני לא זוכרת איזה שיר.
<סיגל: אז איך התגברת על זה?
<איה - תלמידה: התגברתי על זה כך שאמא הזכירה לי שלא הכל קשור ליו-טיוב והקליפ של זה לא באמת היה - - -, אבל זה בסדר.
<איה - תלמידה: ואני לא הסתכלתי על הקליפ או משהו, אני רק שמעתי את השיר.
<רונן פלוט: ואת יודעת לשיר?
<רונן פלוט: ומה איתך?
<סיגל: אתה רוצה לשתף?
<סיגל: בוא נשתף את החברים.
<סיגל: מעשה טוב שעשית בחופש.
<סיגל: עשית משהו טוב?
<סיגל: תספר.
<סיגל: קדימה חמוד.
<תלמיד: עזרתי לאמא שלי בכל הבית.
<רונן פלוט: מה, לנקות?
<תלמיד: לנקות וגם שטפתי כלים.
<רונן פלוט: מה אתה אומר?
<קריאה: אז הבת שלי עכשיו עלתה לכיתה ד'.
<קריאה: בכיתה ו' היא תשטוף כלים גם כן.
<סיגל: יש תקווה.
יעקב מרגי: אז מה, העולם לא השתנה.
יעקב מרגי: גם אני בגיל שלכם למדתי לשטוף כלים.
<תלמיד: אני גם כן עזרתי לאמא שלי.
<רונן פלוט: ולאבא לא עזרת?
<רונן פלוט: או שהוא לא מנקה.
<סיגל: יש לנו תחנות נוספות של דרך שירים, הילדים מקשיבים לשיר שיש בו איזה שהוא מסר של תקווה והתחלה.
<סיגל: הם יושבים כאן בכיתה והם כותבים חוויה מהחופש, כתיבת חוויה.
<סיגל: פה יש משהו חדש שאנחנו מכניסים.
<סיגל: משקפי מציאות מדומה.
<סיגל: הם חווים.
<סיגל: הם היו לדוגמא בלונה פארק, אז הם יכולים לראות במשקפיים חוויה של לונה פארק ואז הם עושים השוואה.
<סיגל: יש יתרונות וחסרונות של המציאות למציאות מדומה.
יעקב מרגי: בבית הספר שנמצא - - -
<מנהלת בית ספר: בתקשוב.
יעקב מרגי: איך הם רוכשים את זה.
<מנהלת בית ספר: רוב הציוד הוא ציוד של בית ספר ואנחנו נכנסנו בשנה שעברה למחשב לכל ילד לכיתות ד', שהם כבר ה' השנה וגם השנה כיתות ד' יכנסו, אז זה כבר מחשב אישי.
יעקב מרגי: אני לא מכיר ילדים - - -
<רונן פלוט: כל ילד שלא יכול לקנות.
<מנהלת בית ספר: אנחנו גם בתכנית הלאומית של משרד החינוך שנים.
<מנהלת בית ספר: אנחנו בית ספר מוביל תקשוב כבר מספר שנים.
<מנהלת בית ספר: קיבלנו תקציבים במהלך השנים.
<מנהלת בית ספר: יש לנו כמות אדירה של טאבטלים ואייפדים, לפטופים, ערכות הצבעה.
<מנהלת בית ספר: כיתות עם לוחות אינטר אקטיביים.
<מנהלת בית ספר: אנחנו שנים כבר בתכנית הלאומית והאמת מסודרים.
<מנהלת בית ספר: בואו, אתם מוזמנים.
<מנהלת בית ספר: (סיור בבית ספר כסולות)
<רונן פלוט: נעשה את הישיבה כאן, בבקשה.
<רונן פלוט: טוב חברים, אנחנו פה אחרי סיורים.
<רונן פלוט: היינו גם בתוך הגן, גן יפה מאד וגם היינו בבית ספר חב"ד.
<רונן פלוט: אנחנו עכשיו בבית ספר כסולות, שלפי דעתי זה אחד מבתי הספר היפים והטובים שיש לנו בנצרת עילית, בזכות המנהלת שיושבת כאן, המנהלת השנייה, הסגנית.
<רונן פלוט: היינו גם במעבדה, שיש כאלה שמונה בארץ וזו אחת מהן.
<רונן פלוט: ועדת החינוך שהגיעה לנצרת עילית בעצם באה לפתוח את שנת הלימודים.
<רונן פלוט: מגיעות לך מחיאות כפיים, אדוני יושב הראש, שתהיה לי בריא.
<רונן פלוט: נשיקות וחיבוקים מכל החברים.
<רונן פלוט: אנחנו - - - טוב, חברים, אפשר לפזר את הישיבה?
<רונן פלוט: טוב, חברים, חוזרים למציאות.
<רונן פלוט: בסך הכל אפשר לומר שאנשים הגיעו לנצרת עילית כל אחד מהמקום שלו, כדי לראות באמת מה עושים פה, כדי להיות קרוב.
<רונן פלוט: אם אפשר קצת מוזיקה לכמה דקות, זה יהיה טוב.
<רונן פלוט: זה הצלצול שלכם?
<רונן פלוט: יפה.
יעקב מרגי: אנחנו מחכים שבכנסת יפסיקו את הצלצול הטורדני באמצע הוועדות, שאף אחד לא מבין למה הוא.
<רונן פלוט: אני יודע, אבל לא חשוב.
<רונן פלוט: זה צלצול, הרי הוא לא אמר שעושים ניסוי.
<רונן פלוט: הרי כשאתה יושב בישיבת הוועדה, כולם הרי מתחילים בעצבים.
<רונן פלוט: אז זה על מנת שפעם אחת - - - כולם אחר כך ל - - - של הכנסת.
<רונן פלוט: אדוני יושב ראש ועדת החינוך, כבוד הוא לנו שהגעתם לכאן.
<רונן פלוט: חבר הכנסת אמיר אוחנה ביקש, יש לו סידורים אחרים, אבל טוב שנשארתם, טוב שאתם תשמעו.
<רונן פלוט: אני הכנתי פה מספר דברים שאני יודע שחשוב לי מאד להעביר לכם אותם.
<רונן פלוט: אז זה נכון שהשר מגיע לפה וזה נכון שיש לנו גם פגישה עם המנכ"ל וזה עוד יותר נכון שמנהלת המחוז פה במלוא המרץ כדי לפתור בעיה, אבל יש כנראה דברים שלא קשורים בשלטון המקומי ואלה דברים אחרים שצריכים לפתור אותם ואני רוצה להתחיל בכך שאני ראש העיר הראשון שהכרזתי על שכונה כלשהי בנצרת עילית כשכונה חרדית לא - - - .
<רונן פלוט: הצורך היה על מנת שלא יבואו אנשים אחרים לשכונה ולא יתחיל הבלגן, כי אם לא נוסעים בשבת, כי אם לא מסתכלים בטלוויזיה ופתאום מישהו נכנס ומתחיל, ובטח ששמעתם שלא מזמן נכנסה משפחה מזרם החב"ד והתחיל הבלגן.
<רונן פלוט: אנחנו רוצים למנוע.
<רונן פלוט: אנחנו אומרים ככה, אתם תהיו שם, אל תפריעו.
<רונן פלוט: אנחנו נהיה כאן, לא נפריע לכם, אבל אף אחד לא יכפה שום דבר אחד על השני.
<רונן פלוט: כל עוד אני ראש העיר, אני לא אתן יד לשום דבר שיכול להפריע למישהו לחיות את החיים שלו שקטים וטובים בנצרת עילית.
<רונן פלוט: אז בנו שכונה.
<רונן פלוט: איך בנו שכונה?
<רונן פלוט: בנו כמה בלוקים.
<רונן פלוט: הביאו אנשים.
<רונן פלוט: זרקו אותם לשם ואמרו עשינו אכלוס על הכיפאק.
<רונן פלוט: אכלוס על הכיפאק בלי גנים, בלי בתי ספר שצריך - - - בלי מקוואות, בלי מעונות.
<רונן פלוט: בלי שום דבר, כלום.
<רונן פלוט: בלי אוטובוסים.
<רונן פלוט: בנו מין כלא, שזרקו אותם שם וזהו.
<רונן פלוט: אני הצהרתי להם גם, אמרתי לו אני בתקופה הזאת ראש העיר, אף אחד מכם לא בא לפה.
<רונן פלוט: כי אתם לא סוג ב'.
<רונן פלוט: אין חיה כזאת שהיום בונים בתים וקודם כבר בונים תשתיות.
<רונן פלוט: קודם כל בונים תשתיות, סופר מרקט, קופת חולים, בית כנסת, מקווה, מעון, גן, קו אוטובוס ואחר כך מביאים אנשים.
<רונן פלוט: אני יכול לומר, מבחינתי הם גיבורים.
<רונן פלוט: הם גיבורים כי הם סבלו שם מספר שנים בצורה כזאת ואני לא יודע, אם הם לא היו חרדים, אוכלוסייה אחרת, אם מישהו היה נשאר.
<רונן פלוט: אני רוצה לראות פה מישהו שיושב פה סביב השולחן הזה, אם היה זרוק סתם בבית בלי שום כלום.
<רונן פלוט: אם הוא היה נשאר שם ליום אחד ובצדק.
<רונן פלוט: אז ברוך השם אנחנו הבאנו הרבה מאד כסף לאזור הזה, לשכונה הזאת החל ממעונות יום – 12 מעונות יום, בתי ספר, מקוואות, מקווה גברים, מקווה נשים.
<רונן פלוט: גני ילדים.
<רונן פלוט: כל זה קורה עכשיו.
<רונן פלוט: עכשיו מתחילה בעיה כמו שאתה מכיר אותה.
<רונן פלוט: אז יש לי ככה, יש לי ליטאים בתוך זה מישהו החליט שיש גם חסידים, בתוך זה יש גם שתי קבוצות.
<רונן פלוט: שמח.
<רונן פלוט: סוף השנה מגיע - - -
יעקב מרגי: אחרי שתפתור את הבעיות איתם, אני אמליץ למועצה להשכלה גבוהה לתת לך דוקטור.
<רונן פלוט: יש לי הרגשה שאני לא אגיע.
יעקב מרגי: אם אנחנו לא הגענו לזה, אתה בטח - - -
<רונן פלוט: אני לפני זה אהיה הרב הראשי לישראל.
<רונן פלוט: הסיפור הזה הוא קשה.
<רונן פלוט: בטח שהוא קשה לי כאחד שלא מכיר בכלל מה קורה ואני שומע שבסוף השנה מגיעות גם 200 משפחות של בעלז וכבר הבנייה התחילה לצורך של ברסלב.
<רונן פלוט: ומה אומרים?
<רונן פלוט: אני לא לומד עם זה, אני לא נוסע עם זה, אני לא מבין עברית, אני לומד ביידיש.
<רונן פלוט: אני בבית כנסת לא מתפלל עם זה, הוא לא מתפלל עם זה.
<רונן פלוט: אלוהים.
<רונן פלוט: אלוהים, לאן נכנסתי.
<רונן פלוט: אבל מכיוון שאני יודע את המצב הדמוגרפי בנצרת עילית ומכיוון שאני יודע שטוב לי לקבל יהודים, כי אני רוצה נצרת עילית מאובטחת עם רוב יהודי, אני ארצה לקבל את האנשים האלה.
<רונן פלוט: אני אומר לכם ואני הצעתי בכל מקום, יש הרבה ראשי ערים שאומרים לחרדים אל תבואו, לא רוצים אתכם פה.
<רונן פלוט: ואני בכל פורום אומר: כל מי שמעוניין לבוא לנצרת עילית ולא משנה מאיזה חצר הוא בא – חצר זה או חצר ההוא, כולם תבואו.
<רונן פלוט: רוצה את כל החרדים בעיר.
<רונן פלוט: ואם אתה יכול לשלוח לי חברה מש"ס, תוספת, תשלח, כי יש לי אותם והם מאד טובים.
<רונן פלוט: חברה מאד מאד טובים ואני אומר את זה – שיבואו.
<רונן פלוט: שיבואו כל מי שרק ניתן, כי אני רוצה באיזה שהוא מקום לומר שכל הבעיה של אלה שבאים ואלה שיוצאים מעיקה על נצרת עילית.
<רונן פלוט: אנחנו צריכים לעצור את זה.
<רונן פלוט: יש לי הרגשה שאנחנו כמעט נמצאים שם.
<רונן פלוט: עכשיו אני מתחיל לפי הנושאים שאני רשמתי.
<רונן פלוט: כמו שאתה מבין, אני ראש העיר ואני לא הייתי אומר שיש לי בתוך העירייה מישהו שמתמצה בזה, שיודע.
<רונן פלוט: מאיפה לי לדעת, אולי מישהו מכם יודע ואני בטוח שמישהו מכם יודע, ששנת הלימודים של החרדים מתחילה שבועיים מראש.
<רונן פלוט: לא ב-1 בספטמבר, שבועיים לפני.
<רונן פלוט: אבל אני לא יודע מזה.
עודד פורר: אנחנו נסדר שגם שנת הלימודים הרגילה תתחיל ב-א' באלול.
יעקב מרגי: אחת ההמלצות של ועדת המשנה שהוקמה בוועדה שלי בראשותו של עודד פורר, המליצה על לאחד את התהליך, כי המסקנה שהם הגיעו והוא יגיד את זה אחר כך יותר טוב ממני, להתחיל שנת לימודים ואחרי שבוע – עשרה ימים לצאת לחופשה ארוכה, אתה יודע.
עודד פורר: החגים מתחילים.
יעקב מרגי: מפספס את העניין, את מומנט הזינוק.
<רונן פלוט: זה מה שקרה ובינתיים אנחנו מצאנו את עצמנו שאף אחד לא אמר ואף אחד לא יודע ושם הרי - - -.
<רונן פלוט: זאת אומרת מה שאני רוצה לבקש מכם, אני צריך בן אדם, לקבל תקציב לבן אדם כיועץ ראש העיר, כיועץ עירייה לעניינים החרדים, לפחות להתחיל מאחד.
<רונן פלוט: אין לי שום ספק שאני בהמשך אצטרך מכל חצר אחד, אבל בואו נתחיל מאחד.
<רונן פלוט: גם את זה אין לי.
<רונן פלוט: אני חייב אחד שייתן לי ייעוץ מה אני עושה מחר, איזה חג יש.
<רונן פלוט: למשל הולך אלכס גדלקין, ממלא מקום ראש העיר, אומר חברה, לגבי הקרוואנים שאנחנו הבאנו, יש איזה שהוא איחור של שבועיים, בואו אני אפתח לכם מתנ"ס שנמצא בשכונה, תבואו לשם.
<רונן פלוט: בואו נראה.