GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים ילין: כבוד היושב ראש, בשח כשלקחת – הזזת.
יעקב מרגי: ארבעה בעד.
יעקב מרגי: מי נגד הרביזיה?
יעקב מרגי: נמנעים – אין הרביזיה של חיים ילין לא נתקבלה.
יעקב מרגי: שישה מתנגדים, אין נמנעים.
יעקב מרגי: הרביזיה לא עברה.
יעקב מרגי: תשלומי הורים אושרו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: הצעת חוק הרשויות המקומיות פיקוח על מחירי צהרונים של כל חברי הכנסת המציעים, אני אומר של כל כי נוספו עוד שתי מציעות.
יעקב מרגי: גברתי היועצת המשפטית, תני לנו סקירה איפה היינו בדיון הקודם.
<מירב ישראלי: בדיון הקודם התחלנו בעצם לקרוא את הנוסח של הצעת החוק שהוגשה על ידי היושב ראש וחברת הכנסת שאשא ביטון.
<מירב ישראלי: עלו כמה נושאים עקרוניים שבעצם בסוף הישיבה משרד החינוך והשלטון המקומי נשלחו להידבר ביניהם ולהחליט באופן בסיסי על המתווה.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, איזשהו מתווה כללי שלפיו הצהרונים יקבלו איזשהו אישור.
<מירב ישראלי: בהצעת החוק מדובר על רישיון ברמת משרד החינוך.
<מירב ישראלי: מה שדובר בישיבה הקודמת, שזה לא יהיה ברמת משרד החינוך אלא ברמת הרשויות המקומיות - - -
יעקב מרגי: וגם לא יהיה רישוי אלא מי שיעמוד בתנאי הסף.
<מירב ישראלי: אבל מישהו יצטרך לבדוק שאכן כל התנאים מולאו ואז השאלה איך עושים את זה, באיזה מתווה משפטי.
<מירב ישראלי: כמובן צריך לעמוד גם בכל דרישות חוק חופש העיסוק וכו', מבחינה משפטית.
<מירב ישראלי: זה בעצם היה שיעורי הבית שהם נשלחו לעשות.
<מירב ישראלי: דובר על זה שיהיה איזשהו מתווה, שהמפרט בעצם יהיה בתקנות.
<מירב ישראלי: עלו כל מיני שאלות ספציפיות כמו מספר הילדים, הגבלה על מספר הילדים, אני לא נכנסת עכשיו לכל הדבר הזה.
<מירב ישראלי: זה סיכום של מה שהיה בישיבה הקודמת.
יעקב מרגי: כל מי שנרשם לרשות דיבור, אנחנו לא ניתן רשות דיבור כי אנחנו בהליך חקיקה, לא בדיון.
יעקב מרגי: לגבי כל סעיף שנדון בו, לאחר שנקריא אותו ונתייחס אליו, יהיה סבב התייחסויות מימין לשמאל.
יעקב מרגי: אני לא חוזר רברס, ידית ההילוך שלי מקולקלת.
יעקב מרגי: לכן שימו לב, אני אתן רשות דיבור מימין לשמאל, תלוי גם בשעון, יכול להיות שאחזור, אבל תשתדלו לא לפספס.
יעקב מרגי: אנחנו לא חוזרים על נושאים ונקודות שנדונו בדיון הקודם.
יעקב מרגי: מרכז השלטון המקומי, משרד החינוך, משרד המשפטים, משרד הבריאות, כל מי שהיה צריך לעשות שיעורי בית עשה?
יעקב מרגי: אז בוא נראה מה התוצאות של שיעורי הבית.
<מירב ישראלי: אני אגיד מה נאמר לי אתמול, שבעצם מבחינת המשא ומתן בין משרד החינוך והשלטון המקומי חלה התקדמות מאוד משמעותית ונשארו עוד כמה נקודות שצריך ללבן אותן, לכן לא קיבלנו נוסח של הצעת החוק.
<מירב ישראלי: יש כאן כן נוסח של תקנות מוצעות כדי שחברי הכנסת ייראו את הכיוון שאליו הדברים הולכים.
<מירב ישראלי: מבחינת משרדי הממשלה האחרים הבנתי שעדיין לא הושלם הליך התיאום.
יעקב מרגי: אז הצעה לסדר הדיון.
יעקב מרגי: את ההקראה לא סיימנו.
<מירב ישראלי: למיטב זכרוני הגענו לסעיף 11.
יעקב מרגי: נמשיך את ההקראה מסעיף 11.
יעקב מרגי: כשנסיים את ההקראה נחזור לנקודות שהיו פתוחות, לא נדלג על שום דבר שהיה פתוח.
<מיכל חורין: דווקא בסעיף ההגדרות – שכבר עברנו אותו – יש כמה דברים - - -
יעקב מרגי: אין לי בעיה להתחיל גם מהנקודות הפתוחות.
<מיכל חורין: מה שתחליט.
<מיכל חורין: שוב, אז לגבי ההגדרה של צהרון – בדיון הקודם דיברנו על כמה אפשרויות מה נכלל במסגרת של צהרון.
<מיכל חורין: אנחנו מבקשים להוריד את סעיף קטן (2) שמדבר על מקרקעין שהם בבעלות ובשליטה ישירה של רשות מקומית.
<מיכל חורין: אנחנו רוצים היום, שהצהרונים המפוקחים יהיו אלה שפועלים כמסגרות המשך בעצם במקרקעין של מוסדות חינוך ולכן המקרקעין שהם בבעלות או בשליטה ישירה או עקיפה של רשות מקומית, זה לא יחול בהם.
יעקב מרגי: שאת מי זה מחריג?
יעקב מרגי: לוקח לי 20 דקות לצלול ואחר כך אני שולט.
<מיכל חורין: זה מחריג לדוגמה גופים כמו מתנ"סים, גופים פרטיים אחרים שפועלים בתוך מקרקעין של רשות מקומית - - -
יפעת שאשא ביטון: מתנ"ס זה לא גוף פרטי.
יעקב מרגי: רגע, היא התחילה לא טוב, אבל תני לה.
יפעת שאשא ביטון: אני מנהלת את השיח הזה כבר מאתמול בבוקר.
<מיכל חורין: נתחיל ממה כן.
<מיכל חורין: אנחנו מבקשים, שהצהרונים המפוקחים יהיו אלו שפועלים כמסגרות המשך של מוסדות חינוך.
<מיכל חורין: כל מבנה או מקרקעין שמשמש בבוקר את משרד החינוך, רשמי או מוכר שאינו רשמי, מסגרת ההמשך בו תהיה מפוקחת.
יעקב מרגי: עוד לא ירדתי לחדות, אבל לקחת את הדוגמה הכי בעייתית.
יעקב מרגי: מאחר והמתנ"סים הם זרוע ביצועית של הרשות המקומית, את לא בהחרגה הזאת להחריג נתח עיקרי.
יעקב מרגי: אני אומר לך, לא נסתר מנגד עיני ולא אוזני ומאחורי גבי, גם הלחץ שנכנס לדוגמה לפני כחצי שנה, אם לא יותר, היה כאן דיון בוועדה ביוזמתה של חברת הכנסת יעל גרמן על מסגרות ההמשך של גני הילדים בקיבוצים, על שעה ושלושת רבעי או שעתיים ורבע גובים תשלום שאפשר לממן אתו יום לימודים ארוך קומפלט.
<מיכל חורין: זאת בדיוק המטרה שלנו.
יעקב מרגי: אז המטרה היא לפקח גם שם.
<מיכל חורין: נכון, גם.
יעקב מרגי: השאלה, אם אני מתחיל עכשיו להחריג, לקחת מתנ"סים, אני אומר לך מראש שזה לא יהיה.
יעקב מרגי: לא ייקרה כי עיקרת חלק גדול מהחוק.
<מיכל חורין: לא, סליחה, כשאני אומרת מתנ"סים, הרבה מהמתנ"סים פועלים בתוך מבנים של מוסדות חינוך, לאלה כן יהיה פיקוח.
<מיכל חורין: אני מדברת על גופים אחרים שמרכזים - - -
קארין אלהרר: למה המקרקעין זה מה שחשוב?
מאיר כהן: אגב, מאיפה הנתון הזה?
יעקב מרגי: למה, מה הרציונל?
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך מה הרציונל, פתאום יש לנו קבוצות – סליחה שאני מתפרצת, אני פשוט מקבלת טלפונים באינטנסיביות מאתמול בצהריים ואחרי שבוע שלם של שיחות – היתה לי הפסקה לפחות בשבת - יש פה כמה היבטים.
יפעת שאשא ביטון: יש פה צהרונים פרטיים, שעכשיו כל אחד יכול להגדיר את עצמו כצהרון פרטי, אפילו שהוא מתנהל בתוך מבנה ציבור או מבנה של הרשות, כדי שנאפשר לאותם הורים לשלם יותר.
יפעת שאשא ביטון: אם הצעקה עד היום היתה: עושקים אותנו, אנחנו רוצים שהמדינה תסייע לנו ונשלם פחות, פתאום התקליט היום התהפך ויש קבוצת הורים שבאה ומתחילה להגיד, אנחנו לא רוצים להיות חלק מהסיפור הזה, אנחנו רוצים שתחריגו אותנו ואנחנו נשלם יותר.
יפעת שאשא ביטון: פתאום זה גם לא דמוקרטי לכפות עליהם.
יפעת שאשא ביטון: באו בחברת המתנ"סים ואמרו, אנחנו מממנים בכסף של הצהרונים פעילויות נוספות, לקשישים לאלה ולאלה.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת, חברים, הרי כל הסיפור היה, שאנחנו נגבה מההורים רק את מה שצריך וההורים ישלמו רק עבור הצהרונים ומי שרוצה לקיים פעילויות נוספות יקיים את זה במסגרת הרשות, במסגרת המתנ"ס או איך שהוא ירצה.
יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת לכם, כל צהרון, שמופעל על ידי הרשות/המתנ"סים – אני באה מהשלטון המקומי אז אני מכירה גם את זה – מבחינתנו צריך להיות מפוקח, זה גוף שסמוך לרשות המקומית.
יפעת שאשא ביטון: צהרון פרטי, שיהיה פרטי מההתחלה ועד הסוף.
יפעת שאשא ביטון: כל מי שמקבל תמיכה כלשהי מהמדינה, שייתן להורים את מה שמגיע להם וזה צהרון איכותי במחיר שפוי.
<דוד מזרחי: אני רוצה להתייחס מהזווית של משרד החינוך בשני היבטים.
<דוד מזרחי: ראשית, בנוגע לפיקוח, כאשר אנחנו מדברים על מסגרת חינוכית שהיא בבעלות משרד החינוך או והרשות המקומית גם יחד, מוסדות רשמיים, או מוסדות מוכרים שאינם רשמיים שאנחנו גם מתקצבים אותם וגם נותנים להם תהליכי רישוי, גם בחינוך הרשמי אנחנו עושים בדיקות של בטיחות ושל בריאות ואנחנו יודעים מי הצוותים המקצועיים שנמצאים כאן, גם במסגרת ה"קול קורא" אנחנו תומכים ברוב - - -
יעקב מרגי: דודי, אני מבין את הקושי.
<דוד מזרחי: אל"ף, יש לנו את התשתית לפקח, זה היבט אחד.
יעקב מרגי: הייתי נותן לך את המענה מיד אם הייתם באים ואומרים, הרציונל הוא כזה.
יעקב מרגי: אתה בא ואומר לי, אנחנו עכשיו באמצע יולי, הולכים לחוקק חוק שמדבר על תחולה של 1 בספטמבר.
יעקב מרגי: הולכים לשים פה איזה סמיטריילר עמוס על הממסד, על משרדי הממשלה, על הרשויות המקומיות.
יעקב מרגי: אתה בא ואומר לי, לפחות בתשתית הקיימת יש לי יכולות התארגנויות מהירות.
יעקב מרגי: תבוא ותגיד לי, לגבי הפרטיים אני רוצה הסתכנות אחרת לגבי תחולה.
יעקב מרגי: אתה לא יכול להחריג – הילד הוא אותו ילד.
יעקב מרגי: ההסתכלות שלי, אני לא באתי לסמן וי על עוד איזה חקיקה.
יעקב מרגי: תאמין לי שלא משעמם לי, קחו את הלו"ז של הוועדה היום, תבינו שלא משעמם לי.
יעקב מרגי: באנו ולקחנו יוזמה בעקבות צעקה של העם, קמה צעקה, היה דיון גם בוועדה לביקורת המדינה, חברתי חברת הכנסת קארין אלהרר רצתה לקיים דיון, מה אמרתי לך?
יעקב מרגי: כולם חיכו, עיני הכול היו נשואות אלינו.
יעקב מרגי: אתה באה ואומר לי, תשמע, לגבי המסגרות הפרטיות אנחנו צריכים קצב אחר – מקובל.
<דוד מזרחי: הפרטיות שהן לא - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל תגדירו מה זה פרטי.
<דוד מזרחי: רק להשלים את דבריי - - -
יעקב מרגי: אם הבנתי אותך נכון ואתה אומר לי, לגבי תשתיות קיימות, יותר קל לי, אני מבין אותך, לגיטימי.
יעקב מרגי: אבל אתה לא יכול לזרוק לי, אנחנו מדברים רק על מוסדות כאלה וכאלה ולהחריג נתח.
יעקב מרגי: הילד הוא אותו ילד.
<דוד מזרחי: שני דברים, אל"ף, בהיבט של התשתית.
<דוד מזרחי: אגב, זה הרוב המכריע של המסגרות.
<דוד מזרחי: מבחינת התשתית – אנחנו פרוסים וערוכים לכך.
<דוד מזרחי: אפשר לעשות הכול, זה דורש בין היתר משאבים נוספים, אין לנו את היכולת להגיע - - -
יעקב מרגי: אם הגברת הנחמדה היתה באה ואומרת לי - - -
<דוד מזרחי: רגע היושב ראש, אני חייב לציין היבט שני שאני חושב שהוא מהותי וזה אולי פחות מהזווית של משרד החינוך ואני חושב ששווה לשים את זה כאן על השולחן.
<דוד מזרחי: מאחר והכוונה לפקח גם על המחיר וגם על התוכן – וטוב שכך – גם במוסדות המוכרים שאינם רשמיים - - -
יעקב מרגי: אני שמח על המוזיקה החדשה הרעננה שמגיעה היום.
<דוד מזרחי: אנחנו רוצים לפקח בחלק מהמסגרות הפרטיות, המסגרות למטרות רווח פועלות שם ובזה אנחנו נטפל.
<דוד מזרחי: צריך להבין, שאם אני מסתכל על כל הספקטרום של הצהרונים, אנחנו אומרים הרבה, מי שלא טוב לו שילך לפרטי.
<דוד מזרחי: הבעיה היא, שחלק מהפרטיים פועלים היום במקרקעין של הרשות המקומית ולכן המשמעות היא – אני עכשיו שם את זה על שולחן הוועדה וצריך לקיים על זה דיון ציבורי מעבר לזווית של משרד החינוך שהצגתי קודם לכן – שיהיה קשה מאוד לקיים צהרונים פרטיים זולת צהרונים שיפעלו בבתים.
<דוד מזרחי: זו סוגיה שהוועדה צריכה לתת עליה את הדעת.
יפעת שאשא ביטון: 77% ממעונות היום הם פרטיים והם לא במסגרת של הרשות.
יעקב מרגי: השלטון המקומי, את מכירה את החשש הזה שמדבר עליו דודי?
<נועה בן ארי: אני מכירה את החשש, גם אנחנו מקבלים טלפונים ואנחנו מקבלים הרבה מאוד שאלות לגבי האפשרות של קיום צהרונים גם במסגרת פרטית לצורך החרגה מהחוק.
<נועה בן ארי: אנחנו סבורים שעבור כל תלמיד צריכה שתהיה נגישות לצהרון מפוקח ומבוקר.
<נועה בן ארי: זאת דעת השלטון המקומי.
<נועה בן ארי: אם החוק הזה מסוגל להבטיח מצב, שלכל תלמיד תהיה האפשרות לקבל צהרון במחיר מפוקח ובסטנדרט מבוקר, אנחנו נחיה עם כל תוצאה שתחליטו עליה.
<נועה היימן: נועה היימן, משרד האוצר.
<נועה היימן: אני חושבת שהרציונל המשותף הוא שילד הולך בבוקר למסגרת בשמונה, ההורים רוצים להשאירו באותה מסגרת.
<נועה היימן: רוב ההורים רוצים להשאיר את הילד באותו מבנה כי הם לא רוצים לבוא לאסוף אותו באמצע.
<נועה היימן: מה שהמדינה אומרת, באותו מבנה, באותו גן ילדים שהילד היה בבוקר, הצהרון שיפעל שם יהיה מפוקח.
יעקב מרגי: למה הוא נקרא פרטי?
יפעת שאשא ביטון: לא, הוא לא נקרא פרטי.
<נועה היימן: לא אמרתי את המילה פרטי.
<נועה היימן: הילד מגיע בשמונה בבוקר, זו המסגרת שבה הוא נשאר.
יעקב מרגי: על זה אין לי בעיה, אנחנו בהסכמה.
יפעת שאשא ביטון: מה זה פרטי, נועה?
<נועה היימן: אני לא אומרת את המילה פרטי, אני אומרת, הילד מגיע לגן בשמונה.
יעקב מרגי: הרציונל, שימשיך.
<נועה היימן: נניח שההורה רוצה בשעה שתיים לקחת את הילד ולהעביר אותו למסגרת שנמצאת במקום אחר, האם גם שם במסגרת שהיא מחוץ לשטח הגן, מחוץ לשטח בית הספר, המשרד צריך לפקח?
יפעת שאשא ביטון: מופעלת על ידי מי?
<נועה היימן: לא משנה.
יפעת שאשא ביטון: זה חשוב, בוודאי.
יפעת שאשא ביטון: כל מה שמופעל על ידי הרשות המקומית מפוקח, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: מסגרת פרטית זו מסגרת פרטית.
יפעת שאשא ביטון: תגדירו מסגרת פרטית.
רחל עזריה: כבוד היו"ר, יש פתרון לזה, יש פתרון שנעשה בירושלים.
<נועה היימן: זה יהיה קל מאוד ככה לסנן את רוב המסגרות, אז כולן יהפכו - - -
יעקב מרגי: סליחה נועה, הרי נאמר לנו, מה אתם צריכים את זה בחוק?
יעקב מרגי: זו הסיבה שאנחנו רוצים בחוק, כי ילד הוא ילד, הוא צריך לקבל תכנים ופיקוח, מזון בפיקוח, מסגרת בפיקוח.
יעקב מרגי: זה ייקח זמן שאנחנו נהפוך את הפירמידה אבל זה חלק מהתהליך.
יעקב מרגי: אני פה מחויב כחלק מההתחייבות שלי לעצמי, שבסוף בסוף נהפוך את הפירמידה וחינוך הוא מגיל לידה, מהיום הראשון והלאה.
יעקב מרגי: זה הבדלי תפיסה.
יעקב מרגי: את רואה מסגרת פרטית, אני רואה את הילד, הילד הוא לא פרטי.
יעקב מרגי: הילד פרטי כמובן של ההורים שלו אבל הוא צריך לקבל, המדינה צריכה לערוב לכך שהילד הזה יקבל את המקסימום ובצורה הכי טובה שיכולה להיות.
רחל עזריה: אני רוצה לומר שני דברים.
רחל עזריה: קודם כל, אני מברכת מאוד על החוק הזה, אני חושבת שהוא התקדמות מאוד משמעותית וחשוב לי לומר, שעשינו מהלך דומה בירושלים לפני מספר שנים ופתרנו את העניין הזה של הגנים הפרטיים.
רחל עזריה: בירושלים מה שעשינו, נתנו את כל ההנחה - יושב פה חיים הלפרין ומכיר את זה – ובעצם הם יכולים להמשיך לעשות את הפעילות שלהם כמו שהם עשו עד היום ולא התערבנו במובן הזה, הם קיבלו את ההנחה, הם עמדו תחת כל התנאים שלנו מבחינת המזון.
רחל עזריה: בחלק הזה אנחנו לא התערבנו לגבי גובה הסכום וזה רק בגנים שהם מראש גנים של רשתות, שיש להם סמלי מוסד ומופעלים על ידי רשתות.
רחל עזריה: אז זה פותר את הבעיה של החינוך הקיבוצי.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לפתור את זה.
יעקב מרגי: את רוצה לפתור אותם, אני לא רוצה לפתור.
רחל עזריה: בסדר, אני מספרת לך מה עשינו.
יפעת שאשא ביטון: צריך להגדיר מה זה צהרון פרטי.
יפעת שאשא ביטון: בואו רגע נגיד את האמת, כל הצהרונים היום הם פרטיים.
רחל עזריה: יפעת, תני לי לסיים.
רחל עזריה: זה מה שעשינו בירושלים, זה עובד טוב מאוד, זה פותר לכולם את הבעיה.
רחל עזריה: אם אתם לא מעוניינים לפתור את הבעיה בחינוך הקיבוצי זה עניין אחר אבל זה פתרון - - -
<נועה בן ארי: החינוך הקיבוצי נמצא ומעוניין שיהיה פיקוח.
רחל עזריה: בוודאי שפיקוח אבל לא בעניין של המחיר.
רחל עזריה: הרי בסוף זה הסיפור.
<נועה בן ארי: למה?
יעקב מרגי: תודה, מיצינו.
רחל עזריה: זה עניין אחד.
רחל עזריה: שנייה, עניין אחר, כבוד היו"ר, יש את החוק שלי על איכות המזון בצהרונים, אני ראיתי בהצעת החוק הזאת- - -
יעקב מרגי: זה לא עכשיו, נגיע לזה, נטפל.
רחל עזריה: לא, בסדר, יש התייחסות, אני מבקשת שפשוט תהיה הפניה, החוק עבר קריאה שנייה ושלישית.
יפעת שאשא ביטון: יש הפנייה.
יעקב מרגי: היועצת המשפטית תתייחס לזה בהמשך.
<מיכל חורין: רק לחדד, גם החוק הזה נקרא מסגרות המשך יום לימודים.
<מיכל חורין: זאת אומרת, ההגדרה שלנו, שבאמת מסגרות המשך של יום הלימודים תהיינה מפוקחות.
<מיכל חורין: ואגב, כשאנחנו אומרים מפוקח הכוונה היא לסטנדרט ולמחיר בכל מקרה.
<מיכל חורין: נושא נוסף שהיה פתוח זה מספר התלמידים בצהרון.
<מיכל חורין: בזמנו הדיון היה על 15-20 ילדים, אנחנו מבקשים להוריד את מספר הילדים בכלל.
מאיר כהן: כמה היה נכון?
יעקב מרגי: לא להכניס את זה.
מאיר כהן: אה, לא להתעסק עם זה?
יעקב מרגי: בבקשה תנמקי.
<מיכל חורין: על מנת שכל מסגרת תהיה מפוקחת, לא ליצור קבוצות קטנות שלא תהיינה מפוקחות.
קארין אלהרר: אבל זה חלק מאמות המידה - - -
<מיכל חורין: אתם קובעים.
<מיכל חורין: אנחנו קובעים מקסימום ילדים בקבוצה אבל לא קובעים מינימום.
קארין אלהרר: מה המקסימום?
<מיכל חורין: המקסימום מופיע בטבלה, 34 ילדים.
יעקב מרגי: אני לא יכול להתרכז עם הרעש שיש מסביב.
קארין אלהרר: בלי קשר לאיזה גיל?
<מיכל חורין: המשמעות של הורדת המספר המינימאלי של הילדים אומר שכל מסגרת תהיה מפוקחת.
<מיכל חורין: כשאנחנו קובעים פה מספר מינימאלי, המשמעות היא, שכל מסגרת שיש בה פחות ילדים לא תהיה מפוקחת בעצם.
<מיכל חורין: אז מספיק אם קבענו 15 או 19 ילדים, אז על 14 ילדים המסגרת לא תהיה מפוקחת.
קארין אלהרר: אני מקבלת את זה, אבל מקסימום 35.
מאיר כהן: במינימום אין צורך, במקסימום צריך 35.
קארין אלהרר: ודבר שני, אם כבר מדברים על מספרי מקסימום, צריך שזה יהיה בהתייחס לגילאים.
<מיכל חורין: יש הבחנה בין הצהרון של גן ילדים לצהרון של בית הספר.
יעקב מרגי: אוקי, הסכמנו לגבי המינימום.
יעקב מרגי: חברי הכנסת שנבחרו בדם ויזע, עכשיו בבקשה התייחסויות מימין לשמאל.
<עדי מן: עדי מן, יו"ר גנים במודיעין ובפורום ועדי ההורים היישוביים.
<עדי מן: לא הבנתי.
<מיכל חורין: אנחנו מורידים את מספר המינימום.
<מיכל חורין: המטרה היא שכל מסגרת - - -
יעקב מרגי: את יודעת שבבניין הזה צריך לומר, שלומר את האמת זו גם אפשרות.
<מיכל חורין: המשמעות היא, שכל מסגרת, כל מספר ילדים יהיה מפוקח.
<מיכל חורין: אני מניחה שיהיה לא כלכלי להפעיל מסגרות במספר מסוים של ילדים, פחות ממספר מסוים של ילדים, אבל כל מסגרת תהיה מפוקחת.
יעקב מרגי: הילד הוא ילד.
<ענת הוכנר: זה משפיע על מספר הילדים מול מדריך?
<ענת הוכנר: אז המינימום כשיש מדריך?
<ענת הוכנר: מה, עכשיו 35 ילדים עם מדריך?
יעקב מרגי: אנחנו לא הגענו לשם, אנחנו כרגע מדברים על מסגרת.
<ענת הוכנר: אבל אם זה - - -
יעקב מרגי: רגע, שאלת שאלה, נידרש אליה, נגיע בהסדרה.
<נועה בן ארי: אני רק אמשיך את הסבריה של מיכל.
<נועה בן ארי: היתה לנו שיחה מאוד נוקבת סביב הסיפור של המינימום האם לכתוב או לא לכתוב.
<נועה בן ארי: בסופו של דבר אנחנו נוטים לקבל את העמדה, שעדיף שלא נגדיר מספר מינימום כדי להבטיח פיקוח ובקרה, אבל זה יחייב התייחסות חריגה למצבי קצה.
<נועה בן ארי: כשאנחנו מדברים על מצבי קצה אנחנו מדברים גם על מספר מאוד מצומצם של תלמידים שלא מאפשר כלכלית קיומה של מסגרת צהרון בסטנדרטים שקבענו במסגרת התקנות.
<נועה בן ארי: זה אחד.
<נועה בן ארי: שניים, זה יחייב יצירת סטנדרטיזציה מיוחדת לאותה קבוצה קטנה מבחינת מספר אנשי כוח האדם בה.
<נועה בן ארי: ודבר שלישי שאנשי הפדגוגיה יצטרכו לתת עליו את הדעת, מהו אותו מספר מינימאלי שבו הקבוצה היא עדיין קבוצה שניתן לקיים בה איזשהו תוכן שהוא מעבר לבייביסיטר, גם לזה יש חשיבות.
<גל גור: עורכת דין גל גור משדולת ההורים בתל אביב יפו.
<גל גור: לגבי הדברים שאמרת, מאחר ונתקלנו בנושא הזה הרבה מאוד בתל אביב בגנים בסוגיות או שלא היו מספיק ילדים בשביל לקיים צהרון, שזה נראה לי דבר איום ונורא כי ההורה בוחר לגור במקום מסוים והוא לא אמור לדעת אם יהיו מספיק ילדים או לא יהיו מספיק, זאת אומרת, זה פתרון שהוא היום ממש הכרחי.
<גל גור: וגם היו סוגיות של פיצול ואיחוד גנים וכל מיני דברים כאלה אזוטריים שאני מבינה מאיפה זה נובע אבל אני חושבת שהקביעה צריכה להיות פה, שבמקרים כאלה הרשות תצטרך לממן את ההפרש ולספק את אותו שירות ואותה איכות ואותו סטנדרט - - -
<מיכל חורין: לא יקום ולא יהיה.
יעקב מרגי: רגע מיכל.
<גל גור: אם אנחנו קובעים סטנדרטיזציה גם במחיר וגם באיכות השירות אני חושבת שזה מה שצריך להיות.
<נועה בן ארי: בחקיקה?
<נועה בן ארי: אתה רוצה שנכתוב את זה בחקיקה?
יעקב מרגי: היא אמרה, היא הביעה את משאלת לבה והיא צודקת.
<גל גור: לא משאלת לבי.
יעקב מרגי: של ההורים, של כל ההורים.
יעקב מרגי: הייתי קשוב יותר – לא בגלל שזה תל אביב, חס ושלום, יש לי הערכה רבה על מה שנעשה בתל אביב ואני לא אומר את זה בצניעות, בעיקר בתחום החינוך ולגבי צמצום פערים, אני מכיר את זה מקרוב – אם זה יישובים קטנים, מסגרות, שם נידרש לתת מענה והתייחסות אחרת.
<גל גור: לנושא הזה כי בדיון הקודם לא הייתי ואני חושבת שתל אביב הוצגה בצורה שלחלוטין לא משקפת את כל תל אביב.
<גל גור: צריך להבין, שתל אביב היא לא אשכול אחיד, גם בצפון וגם בדרום תל אביב יש אימהות חד הוריות, יש אנשים שקשה להם לעמוד בנטל הזה.
יעקב מרגי: לכן הקדמתי ואמרתי, גם בתל אביב יש פריפריה.
יעקב מרגי: תודה, מקובל.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר, שהעירייה עושה בכמה תחומים שנחשפתי להם צעדים חשובים.
מאיר כהן: ההבדל הוא שבתל אביב – שאני מאוד מעריך אותה – יש יתרון של 300 מיליון שקלים בשנה.
יעקב מרגי: זה לא משנה, הדיון הוא לא תל אביב.
<שיר דגן: שיר דגן, אני גם מתל אביב.
<שיר דגן: יש לי שאלה עקרונית, נגיד משבצים הורים לגן שיש בו רק 16 ילדים מלכתחילה ובצהרון שבו נרשמו שם רק עשרה.
<שיר דגן: השאלה, הצהרון הזה הוא תחת החוק או לא תחת החוק כי הוא במבנה - - -
מאיר כהן: כן, הוא תחת החוק.
מאיר כהן: לכן הורידו את המינימום.
יעקב מרגי: לכן הורדנו את המספר.
<מיכל חורין: שאלת הגיל, עלתה שאלה לגבי כיתה גימ"ל או בי"ת, משרד החינוך היום יודע לפקח עד כיתה בי"ת ולכן מבחינתנו הצהרונים המפוקחים יהיו עד כיתה בי"ת.
<מיכל מנקס: ממש לא, מיכל, וזה גם לא תואם.
יעקב מרגי: אם מישהו חושב שאני הולך להיות צרוד בדיון הראשון, הוא טועה.
יעקב מרגי: גם ככה צפוף פה, אולי נאוורר קצת.
יעקב מרגי: רבותי אני מבקש, אמרתי בתחילת דברי לגבי הנושא הראשון, אני ער לקשיים לכן אנחנו נתייחס לגבי תהליך ההטמעה.
יעקב מרגי: תשתיות קיימות זה יהיה תחולה מידית.
יעקב מרגי: תשתיות חדשות, החוק הזה, המחוקקים יהיו קשובים, נלך לתהליך בהדרגה.
יעקב מרגי: אני יודע שאתם אמונים על מערכת שיודעת ללמד.
יעקב מרגי: כשאומרת לי משפטנית נכבדה של משרד החינוך, שאנחנו יודעים לפקח רק עד כיתה ב', אז אני אספר לך - - -
<מיכל חורין: בשלב הזה.
יעקב מרגי: אני אתיימר ללמד אותך לפקח עד כיתה גימ"ל, אני אתן לך את זה בהדרגה, אנחנו לא כופים, אנחנו נהיה קשובים לגבי כל דבר שהוא בנוסף למה שקיים היום.
מאיר כהן: אדוני, אני חושב הפוך מדעתך אדוני היושב ראש.
מאיר כהן: אני מכיר את משרד החינוך, אני מכיר טוב את משרד החינוך, הייתי גם ראש רשות הרבה שנים, אני לא הייתי מקל על משרד החינוך כי משרד החינוך יודע - כמו כל משרדי הממשלה ובמיוחד משרד החינוך - כשהוא מכריז על משהו כמצב חירום הוא יודע לתת תשובות כאן ועכשיו.
מאיר כהן: אני לא בטוח שבשאלה הזאת של כספי הורים, של יוקר המחיה, שיש כאן הצעות נהדרות, אני לא בטוח שצריך לתת לכם סולם הרבה יותר גבוה ממה שיש.
מאיר כהן: אני חושב שמשרד החינוך, עכשיו, מידית, צריך לקחת את בי"ת וגימ"ל ולא להתחיל לפרוס את זה לפרוסות.
מאיר כהן: כשמתחילים לפרוס לפרוסות אין גבול.
מאיר כהן: הרי אני רואה אתכם באים בשנה הבאה ומבקשים להאריך בעוד שנה.
מאיר כהן: לכן, אני אומר אדוני היושב ראש, אני מבין את ההתחשבות שלך במשרד החינוך, אני חושב שהאמירה צריכה להיות ברורה, לא צריך לפרוס את זה אלא לבוא ולהגיד עכשיו מידית, תכריזו על זה כעל מצב חירום.
מאיר כהן: ההורים האלה קורסים, משלמים המון כסף.
מאיר כהן: אז אני מבקש – ואני באופוזיציה אבל אני אומר את זה בהגינות – כשאני רואה גם צעדים מצוינים של שר האוצר ועוד משרדים בכדי להוריד 100 שקל ו-200 שקלים, המאמץ הגדול של משרד החינוך הוא לבוא ולהגיד, אנחנו יודעים לעשות את זה עכשיו מידית כי זה יחסוך להורים מאות מיליוני שקלים.
<דוד מזרחי: דודי מזרחי, מנהל אגף תקציבים במשרד החינוך.
<דוד מזרחי: אני רוצה לחדד לגבי הסעיף הזה, בניגוד לסעיף הראשון שהתייחס למוסדות חינוך שיש כאן גם היבט עקרוני וגם תקציבי, ההסתייגות שלנו לגבי כיתה ג' היא אך ורק מאחר ומדובר בסוגיה שדורשת תוספת משאבים ממשרד האוצר.
<דוד מזרחי: אין לנו התנגדות עקרונית לפקח עד כיתה ג'.
יעקב מרגי: דודי, כשאני אומר לך שאנחנו נהיה קשובים, ניתן לכם זמן לתהליך כדי שגם תוכלו לדרוש מה שצריך לדרוש.
יעקב מרגי: מקסימום, אם החוק הזה גדול עליכם, בחוק ההסדרים הבא תבקשו לבטל אותו ונריב פה, אבל עכשיו אנחנו מחוקקים אותו.
<חיים הלפרין: אדוני היושב ראש, לא מפתיע אותי שכבר מבקשים כסף מהאוצר כי לעולם האוצר לא יביא חוק כי הוא יודע שהוא צריך לשים כסף, אז זה תמיד יצדיק - - -
יעקב מרגי: לא, אבל צריך להיאמר, שהחוק הזה כולו האוצר הביא אותו.
יעקב מרגי: 900 מיליון ₪.
<חיים הלפרין: ברור, זה כמו שמשרד הביטחון לא יביא לעולם את המיגון בעוטף עזה, למה?
<חיים הלפרין: כי הוא יודע שהוא יצטרך לשים כסף.
<חיים הלפרין: לכן תמיד האוצר צריך לשים את הכסף.
<חיים הלפרין: כבוד היושב ראש, התייחסות לגבי א' עד ג' – עוד לא קיבלנו החלטה במרכז השלטון המקומי שאנחנו עושים בתי ספר א'-ג' ד'-ו', פעם היה דיון עקרוני כזה האם לפצל את היסודי.
יעקב מרגי: אני אף פעם לא תופס אם אתה ציני או רציני.
<חיים הלפרין: מה זה הצהרונים מבחינת המועצות האזוריות?
<חיים הלפרין: צריך להבין את זה, אנחנו מסיעים ילדים בבוקר, אנחנו מסיעים אותם, המקומות הקרובים ביותר זה רבע שעה, הרחוקים ביותר מגיעים גם שעה ורבע.
<חיים הלפרין: עכשיו אומרים, עד כיתה ג' הם יהיו בשעה ארבע חמש, לפי מה שמופיע בחקיקה, אבל ד' ו' נוסעים לפני זה.
<חיים הלפרין: לרוב, במקומות מאוד מרוחקים - - -
<חיים הלפרין: ידוע שביום לימודים ארוך יש תמיד בעיה.
<חיים הלפרין: פעם שי חרמש רצה שהגנים יהיו עד שבע בערב כי יש הייטקיסטים שעובדים, אבל מתי הם יהיו הורים?
<חיים הלפרין: מתי הילדים יהיו עם ההורים?
<חיים הלפרין: לכן אי אפשר להחיל את החקיקה הזאת על המועצות האזוריות אם לא משפים אותן בהסעות כי בעצם פה צריך להכפיל את ההסעות.
<חיים הלפרין: זה לא יעלה על הדעת דבר כזה, זה לא עיר, צריך להבין את זה.
<חיים הלפרין: זה לא עיר שהילדים יוצאים, הולכים הביתה או חוזרים, זה לא עובד כך, זו רמה אחרת לגמרי, הם נוסעים מהבוקר.
<חיים הלפרין: צר לי שבכלל לא היתה התייחסות לזה, יש 54 מועצות אזוריות.
יפעת שאשא ביטון: רגע, אבל הם לא מסיימים בשעות מאוחרות גם ככה במועצות האזוריות?
יפעת שאשא ביטון: הם לא מסיימים באחת.
יעקב מרגי: אנחנו ערים לכך, קיבלתם התייחסות, גם בקשה לרשות דיבור, נגיע לסוגיה הזאת ונתייחס אליה.
עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב אדוני היושב ראש וכל הנוכחים, הצעות החוק טובות מאוד ומבורכות, אנחנו שותפים להצעות האלה, אני בעד אבל שההצעות האלה לא יישארו רק בגדר משהו יבש, שכל הדיבורים הם על כסף ואם אנחנו נתקעים בעניין של הכסף אני חושב שאין משמעות לחוק.
עבדאללה אבו מערוף: החוק טוב מבחינה חינוכית, תרבותית וחברתית וזה יחסוך למדינה חופשות מחלה, חופשות יציאה מהעבודה להורים.
עבדאללה אבו מערוף: זו המטרה הכללית של החוק.
עבדאללה אבו מערוף: אז אם חוסכים כאן חמישה שקלים, שם חמישה שקלים, משרד האוצר, משרד החינוך, אני חושב שאנחנו נחטיא את המטרה העיקרית של החוק.
עבדאללה אבו מערוף: 900 מיליון אולי זה לא מספיק, אז צריך לדרוש עוד 200 מיליון או 300 מיליון.
עבדאללה אבו מערוף: לכן, אם נתרכז בעניין של כמה זה עולה, כמה שקלים ואם זה פרטי או לא פרטי, נחטיא את המטרה של החוק ולא צריך את כל החוק בכלל.
יעקב מרגי: אני אמרתי, לא הסתרתי את כוונתי, זה חלק מהתהליך של היפוך הפירמידה.
יעקב מרגי: בסוף בסוף בסוף יום לימודים יהיה מגיל לידה ועד – זוכרים את יוח"א?
יעקב מרגי: כל עוד זה תלוי בי, התהליך מכרסם עד שנגיע ליישום מלא של יום חינוך ארוך.
עבדאללה אבו מערוף: ואז חלקית מזה יישמו.
עבדאללה אבו מערוף: אני רוצה לדעת - אני כחבר הוועדה – האם לאוצר יש פחות או יותר כיוון כמה זה עולה?
עבדאללה אבו מערוף: עכשיו משלמים 1,700, 1,400, 2,000 שקלים, אני לא יודע כמה, לכמה ימים ולכמה שעות, אבל אנחנו מתווכחים על יבש.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו רוצים לדעת, רוצים שהכול יהיה שקוף.
יעקב מרגי: שנגיע לזה.
עבדאללה אבו מערוף: אולי תגידו 1,000 שקלים ואני לא אסכים, אולי 200 שקלים אני אסכים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת אבו מערוף, אני בחקיקה, אני עדיין בסעיף ההגדרות, זה לא דיון.
עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שהמחירים צריכים לבוא באופן מקביל לחקיקה.
יעקב מרגי: אם מישהו רוצה לעשות פיליבסטר, דעו לכם שזה יגרור אתכם לימי ראשון ושעות אחר הצהריים, שעות בלתי שגרתיות, ראו הוזהרתם.
יעקב מרגי: החוק הזה יעבור עוד בכנס הזה.
עבדאללה אבו מערוף: לסיכום, אני אתווכח בצורה יותר אובייקטיבית אם אני אדע את המחיר.
יפעת שאשא ביטון: אבל יש מסלולים, יש מסלול של 935 שקלים, יש מסלול של 650 שקלים כשאפשר להגיע עד 935 שקלים וזה לפני הסבסוד.
עבדאללה אבו מערוף: מה המינימום לפני הסבסוד?
יפעת שאשא ביטון: ברשויות חלשות - - -
עבדאללה אבו מערוף: אני רוצה שיהיה דיפרנציאלי.
יפעת שאשא ביטון: זה דיפרנציאלי ואני ממליצה לך ללמוד את ה"קול קורא".
יפעת שאשא ביטון: במקום לבוא ולנהל פה את השיח מחדש, אנחנו כבר אחרי זה.