GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מירב ישראלי: שזה באמת לא נוגע לתקנות.
<מיכל מנקס: בדיוק, זה קיים, התפקיד הזה קיים ממילא בין אם לפני הצהרונים ובין אם אחרי.
<מיכל מנקס: אם מסדירים אז צריך להסדיר אדם שזה יהיה עיסוקו.
<מיכל מנקס: נכון יהיה גם להתייחס למפתח של אחריות.
<נועה בן ארי: אני חושבת שכרגע נחיה קצת בדומה למה שקורה עם ה"קול קורא".
<נועה בן ארי: אני חושבת ש"קול הקורא ניצנים" עשה את ההסדרה של זה מבחינת היקפי המסגרות הנדרשות, מספר הקבוצות הנדרשות לצורך העסקת רכז.
<נועה בן ארי: אני חושבת שכרגע ניצמד לאותם קריטריונים שנקבעו במסגרת ה"קול קורא", זה ממילא יחול על מרבית היישובים בארץ.
<מיכל חורין: השאלה אם יש מקום לקבוע את זה בכלל בחקיקה או שזה ממילא במסגרת התפקיד של הרשות המקומית.
<מירב ישראלי: לא, זה לא, את לא מחייבת, למה ממילא, מאיפה זה בא?
<נועה בן ארי: ה"ממילא" הזה נכון רק החל מהפצת ה"קול הקורא" לגבי "ניצנים".
<נועה בן ארי: זאת אומרת, אני לא יכולה לומר שזה משהו שהיה קיים.
<נועה בן ארי: בהגינות אני אומר, זה לא קיים בתקינה או בחקיקה שחלה על הרשויות המקומיות - - -
<מירב ישראלי: צריך לבטל את ה"קול קורא" ולעשות - - -
<נועה בן ארי: אם לא יהיה "קול קורא" ובעצם לא יהיה לו תוקף יותר, אז אין הגדרה, אין סטנדרטיזציה של העסקת רכז כזה ברשויות.
יעקב מרגי: השאלה אם להכניס את זה בחוק או לא?
<נועה בן ארי: בתקנות זה בהחלט אפשרי.
יעקב מרגי: טוען טל צפירה, שמהניסיון שלו הפיקוח שם - - -
<טל צפירה: בתל אביב יש רכזת אחת על כל הצהרונים.
יעקב מרגי: ואתה חושב שהפיקוח הוא לא מספיק, לא מצליח?
<טל צפירה: בלשון המעטה.
<מיכל מנקס: לא, תבדילו בין רכזת לפיקוח, זה שני דברים שונים.
<טל צפירה: הפיקוח לכאורה צריך לבוא - - -
יעקב מרגי: איך נכנס פה פיקוח ברשות המקומית?
יעקב מרגי: בהבחנה שלך אמרת: הפעלה – רשות מקומית.
יעקב מרגי: פיקוח – משרד החינוך.
יעקב מרגי: הצלחנו תוך כדי להתבלבל, מישהו השחיל לנו את זה, לפי מה שאמרנו שנכניס בתקנות, אנחנו מחויבים לגבי רכזים.
יעקב מרגי: רכזים זה אתם.
<נועה בן ארי: נכון.
יעקב מרגי: או המפעילים.
<הדס אגמון: לעניין הרכז – אנחנו כן חושבים שיותר נכון שזה יהיה בחוק ולא בתקנות כי התקנות מתייחסות יותר לתנאים מול המסגרות.
יעקב מרגי: משרד החינוך, תתכנסו לזה בהתאמות.
<חיים הלפרין: 1 ל-80, מי ממן את זה?
<חיים הלפרין: זה תקן כמו כל דבר.
<חיים הלפרין: במסגרת ה"קול קורא" זה ממומן כחלק מהמסגרת.
<חיים הלפרין: אם לא יהיה "קול קורא" - - -
<חיים הלפרין: חיים, זה מהרגע שהחוק עובר.
יעקב מרגי: "קול קורא" בלי החוק.
יעקב מרגי: יש "קול קורא" שפורסם בלי החוק.
<חיים הלפרין: אם אני שומע פה שיש חמש במקום 10, של מי הבעיה?
יפעת שאשא ביטון: היום הם לא מפוקחים, היום הם לא מחויבים לכלום.
<קריאה: בישיבה הקודמת, אם הבנתי נכון, אמרו שהפיקוח יהיה של הרשויות.
<נועה בן ארי: בקרה.
<נועה בן ארי: יש הבדל בין פיקוח לבין בקרה.
<נועה בן ארי: נתחיל מזה שהרשות המקומית קובעת את כל תנאי הסטנדרטיזציה במסגרת המכרזים למפעילים.
<נועה בן ארי: לאחר מכן היא לוקחת את הרכז הרשותי.
<נועה בן ארי: הרכז הרשותי בעצם מבקר את אותה עמידה של המפעיל באותם תנאים של סטנדרטיזציה.
<נועה בן ארי: הפיקוח הוא עניין אחר.
<נועה בן ארי: הפיקוח הוא פיקוח שיושב מלמעלה על נושא של עצם הפעלת המסגרת בהתאם להוראות החוק, הנושא של גביית מחיר מקסימאלי.
<נועה בן ארי: כל הדברים שהוכתבו מלמעלה על ידי משרד החינוך, שהוא הרגולטור, הוא המפקח.
<קריאה: התכנים יהיו מלמעלה או על ידי הרשות?
יפעת שאשא ביטון: לא יהיה ספרי לימוד, אני יודעת לאן אתם חותרים.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, זה רק ברמה שזה לא יהיה בייבי סיטר וברמה שמקיימים את לשון החוק, לא מעבר לזה.
<נועה בן ארי: שימו לב, שכמו ש"קול קורא בניצנים" והבהרות שיצאו לאחר מכן שעסקו בנושא של ועדות ההיגוי והנושא של התכנים, ביקשתם שיהיה איזה אינפוט בעניין של ההורים בנושאים האלה, הדברים האלה כן נפלו על אוזן קשבת במשרד החינוך ואכן הוכנסו בדיוק באותו פורמט בנושא של המפרט הפדגוגי שירכיב את המרכיב החינוכי בתוך הצהרון.
<נועה בן ארי: אלה דברים שקודם כל הרגולטור שלנו בשיתוף עם שלטון מקומי, ואני מניחה שגם פה יהיה אותו היגוי כמו שדיברת עליו ב"ניצנים", גם לגבי התוכן הפדגוגי, לא יהיה שוני.
יעקב מרגי: תודה נועה, הבנו.
<עדית בוקאי: נושא סוגית הרכז והמפתח של 1 ל-80, אני מבינה שזה שמיכה קצרה והיה צריך לנסות לקפל רגליים ולהתכנס למסגרת התקציב.
<עדית בוקאי: אני רוצה להגיד, שהרכז הוא פיבוט מאוד משמעותי לאיכות של המסגרת.
<עדית בוקאי: המשמעות של הרכז שעובד עם 80 מסגרות זה בעצם אומר, שרכז עומד במינימום, מול 160 אנשי צוות בגיוס שלהם, בהכשרה שלהם, בהפעלה שלהם - - -
יעקב מרגי: 100 ילדים, לא 100 מסגרות.
<עדית בוקאי: לא, הוא בעצם עומד מול אנשי הצוות.
<עדית בוקאי: 160 אנשי צוות.
יעקב מרגי: איך הגעת ל-160?
<עדית בוקאי: כי 80 מסגרות, שני מדריכים, הוא צריך לגייס אותם, הוא צריך להכשיר אותם.
<עדית בוקאי: כשמתקשרים בבוקר להגיד שלא מגיעים בצהריים למסגרת - בעוד ארבע שעות - הוא צריך למצוא מחליפים ל-160.
<עדית בוקאי: הנושא הזה מייצר באם אין מפתח מיטבי, הוא מביא לרמת תחלופה מאוד גבוהה, למעגל בלתי נגמר.
<נועה בן ארי: אלה בדיוק מסוג המשפטים שצריכים להחזיר אותנו למושכלות היסוד, שאנחנו נמצאים פה בשביל לייצר משהו שלא היה קודם לכן.
<נועה בן ארי: עד היום אנחנו נתנו את הדברים האלה במסגרת התנדבותית, שרשויות מקומיות נתנו צהרונים למרות שהדין לא חייב אותם לעשות שום דבר בעניין הזה.
יעקב מרגי: למה את כועסת?
יפעת שאשא ביטון: בואו נתקדם בחקיקה, אנחנו מדברים ומדברים ותכל'ס לא מתקדמים.
יעקב מרגי: אנחנו מתקדמים לסעיף הבא.
<מירב ישראלי: סעיף 12 – שירותי צהרונים.
<מירב ישראלי: גם הנושא הזה אמור להיכנס לתקנות למיטב הבנתי.
יעקב מרגי: ולפי מיטב הבנתי לא צריכות להיות הערות על הסעיף הזה.
<ענבל אביב דגן: ענבל אביב מויצ"ו, לעניין שעות הפעילות, כמו שנאמר פה, המטרה העיקרית של צהרון היא לאפשר להורים לעבוד.
<ענבל אביב דגן: אין הבדל בתנאי העבודה או בשעות העבודה של הורים עם המעבר של הילדים מגני הילדים לבתי הספר, לכן אין סיבה להבחנה בסיום שעות הפעילות של הצהרון.
יעקב מרגי: גמרנו, נתייחס בהמשך.
<ענבל אביב דגן: כדי לאפשר בעיקר לאימהות להמשיך להישאר באותו היקף משרה.
<גל גור: אני חוברת למטרה המקורית של החוק שאני מאוד מאוד מעריכה, של הפיקוח וההסדרה, זה משהו שאני כהורה חיכיתי, פיללתי, שיוועתי לו הרבה מאוד שנים.
<גל גור: אני כהורה מעורבת בתהליכים.
<גל גור: בגלל שכך, אני חושבת שיש פה שני דברים שצריך להתייחס אליהם, אחד מהם לא מופיע בכלל, זה הנושא של הדיווח להורה, בין אם זה דיווח לשגרת היום – זה נעשה בכל מדינה מתוקנת בעולם – ובין אם זה דיווח - - -
קארין אלהרר: אבל למה זה בשירותים של הצהרון?
<גל גור: אני אסביר, כי זה נושא שחייב להיות מטופל גם בשעות הבוקר אבל כרגע עושה הסדרה נכונה לגבי הצהרון שמדבר על הסטנדרט, ואם מדברים על הסטנדרט אי אפשר להתעלם מזה שהיום כשילד נפצע בתוך המסגרת החינוכית, גם אם זו חבלה מאוד חמורה - - -
יעקב מרגי: נתייחס, גמרנו.
יעקב מרגי: הערה שנייה.
<גל גור: נושא שני, הנושא של התכנים, דיברו פה נושא של הדתה, אני פחות מתייחסת לנושא הזה, אני חושבת שצריך להתייחס באופן רחב יותר לנושא של התכנים, לשלב את ההורים, לתת להם להישמע.
יעקב מרגי: אמרה את זה נועה בעדינות, קחי וידוי אישי של מחוקק.
יעקב מרגי: את מוציאה את הנשמה, משרדי הממשלה מוציאים לך את הנשמה, בסוף את מפעילה את כל היכולות, כמעט יכולות עד כדי להביא הסכמת ועדת שרים לחקיקה, בסוף בסוף עובר את האגו של כל השרים ובעלי התפקידים והפקיד הכי קטן שמייעץ לשר, כי לא היה כלום, באים לעשות משהו ואומרים, תראה, עכשיו וכו', לא היה כלום, אנחנו מייצרים משהו חדש.
יעקב מרגי: הגעת אתי על סעיף מסכן קיקיוני ברוחב של כמה מיקרונים בודדים, הדתה, דיווח, תכנים.
<גל גור: לא אמרתי הדתה, אמרתי - - -
יעקב מרגי: תקשיבי לי, לאט לאט.
יעקב מרגי: עוד לא טיפלנו בבעיות האלה במסגרת של מערכת החינוך.
יעקב מרגי: אתם מבינים מה התסכול שלנו לפעמים להשאיר את זה ככה?
יעקב מרגי: נו, בחייכם.
<גל גור: כבוד היושב ראש, אני רק רוצה לומר, לנסח תל"ן יש צורך באישור של כל ההורים בגן כדי להכניס חוג.
<גל גור: אני בכלל מדברת על מבחינת איכות החוג והרלוונטיות שלו לצהרון.
קארין אלהרר: אני חושבת, שאם אנחנו מדברים על צהרונים ויש רצון לעשות סטנדרטיזציה, ההורים הם אותם הורים, זה שיש להם ילדים בגילאים שונים זה לא אומר שצריך לעשות סטנדרטיזציה בין הצהרונים.
קארין אלהרר: זה לעניין ארבע וחצי חמש.
קארין אלהרר: ועכשיו הערה כללית וגם בהתייחס לדברים שלך.
קארין אלהרר: לגבי מה יהיו התכנים הספציפיים, זה לא נושא לחקיקה, זה נושא לנוהל של משרד החינוך ואולי אמירה דקה בתקנות, זה לא לחקיקה ראשית, לא מהמקום שזה לא חשוב, מהמקום שחקיקה ראשית מייצרת עיקרון, היא לא מייצרת את הספציפי.
יעקב מרגי: עצמאות פדגוגית.
קארין אלהרר: בדיוק, וזה הדבר הבא.
קארין אלהרר: אני לא חושבת, חברתי חברת הכנסת שאשא ביטון, גם אם נבוא ונאמר שהתכנים בצהרון צריכים להיות תכנים פדגוגיים משמעותיים, לתפיסת העולם שלי פדגוגי לא יכול לבוא בחקיקה.
קארין אלהרר: צריך להשאיר שיקול דעת לפדגוגיה, לעניין הזה.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את העמדה שלכם על ארבע וחצי חמש.
<נועה היימן: הרציונל שיהיה בתקנות הוא בהתאם למה שנמצא היום ב"קול קורא", שזה אומר יצירת מדרג אפשרויות.
יעקב מרגי: אני רוצה להבין את הרציונל, למה נקבע המדרג הזה?
יעקב מרגי: הרי מישהו כתב אותו.
יפעת שאשא ביטון: כי זה בין 650 ל-935.
<נועה היימן: אני לא מתייחסת להבדל בין הגנים לבתי הספר, "קול קורא" אין הפרדה.
<נועה היימן: ולעניין שעת הסיום, אנחנו נעשה אותה כפי שהיא מופיעה היום ב"קול קורא" וזה יצירת מדרג אפשרויות.
יעקב מרגי: אם זה במדרג האפשרויות, משאירים אפשרות.
יפעת שאשא ביטון: ה"קול קורא" הוא עד שעה 4 לכולם ומי שרוצה מוסיף ל-5.
יוליה מלינובסקי: אני רוצה לשאול, מי עובד עד שעה ארבע?
יעקב מרגי: יוליה, ברגע שנתנו אפשרות לבחור, זה פשוט.
יעקב מרגי: הלאה, לסעיף הבא.
<יוסי לאור מכלוף: אז ארבע וחצי יורד?
יפעת שאשא ביטון: כן, זה לא רלוונטי פה.
יעקב מרגי: נועה דיברה ברור.
<יוסי מכלוף: משרד החינוך הוציא - - -
יעקב מרגי: תקשיב אדוני, אתה לא מקשיב, אתה מפריע, אם היית מקשיב מתחילת הדרך – רוצים להיות עם הציבור בצורה הכי נכונה ושלחו איזה מסמך ראשוני כדי לתת תחושה לראות לאן הולכים.
יעקב מרגי: אמרה נציגת המשרד בצורה הכי ברורה – תפסיקו לדבר ביניכם, תקשיבו למה שנאמר פה, לא תתישו אותנו.
יעקב מרגי: בבקשה, הסעיף הבא.
<מירב ישראלי: סעיף 13, סייגים להעסקת עובד צהרון.
<מירב ישראלי: גם זה כאמור בסטנדרטים.
<זאב גולדבלט: למה שהוועדה לא תכיל כאן את מה שהיא רצתה להכיל בדיון על נושא של מורות ואתם העליתם את זה כאן.
קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, בתקופה האחרונה אנחנו עדים לכל מיני סייגים, נשאלת השאלה, האם אי אפשר במסגרת החקיקתית הזאת לתת ביטוי להוראה מחמירה יותר שמביעה דאגה - - -
מירב בן ארי: בקיצור, למה אתה מציין רק הרשעות, למה לא הגשת כתב אישום?
<מירב ישראלי: יש הגדרה בסעיף 4 - - -
יעקב מרגי: הרי יש חוק שלי, נראה לך שאני אפעל בניגוד לחקיקה שלי?
קארין אלהרר: אי אפשר את העניין של תעודות יושר פה?
יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך, אני עומד לומר עכשיו מה שאמרתי גם בדיון הקודם לטובת אלה שלא היו.
יעקב מרגי: בדיון שהתקיים כאן בוועדת החינוך, סביב הפרשייה שהיתה בתל אביב, גם המשטרה וגם משרד החינוך התחייבו להקים מנגנון טכני, יחד עם משטרת ישראל, הם צריכים לתת לנו תשובות בעקבות הדיון.
יעקב מרגי: יש הסכמה, מרגע שהוגש כתב אישום בסוגיות האלה זה יפעיל אוטומטית נורת אזהרה במשרד החינוך.
קארין אלהרר: מה קורה כשלא?
יעקב מרגי: אם הם לא עובדי משרד החינוך, נצטרך למצוא - - -
קארין אלהרר: אבל מה קורה כשעוד לא הוגש כתב אישום?
<מירב ישראלי: זו שאלה.
<מירב ישראלי: כשיש חקירה, כרגע זה נכלל בחוק, בהצעת החוק זה נכלל אבל בזמנו המשטרה אמרה לנו, שלא תמיד הם יכולים להבחין בין חקירה לכתב אישום - - -
יעקב מרגי: אבל היום הם מבינים, שמרגע שנפתחה חקירה אז זה יהווה אור אדום.
<מירב ישראלי: אז הם צריכים לתת לנו תשובה איך זה יתבצע.
קארין אלהרר: מתי הם אמורים לתת לנו תשובה?
מירב בן ארי: עכשיו היא אמרה שהם הולכים לתקן את החוק.
יעקב מרגי: הדיון היה סביב הרציונל של ה-1 בספטמבר, קודם כל מיפוי של כל עובדי מערכת החינוך.
יעקב מרגי: ולגבי הפתרון הטכנולוגי, אנחנו אמורים לקבל תשובה בימים הקרובים, אין לנו עדיין פתרון.
<מירב ישראלי: בעניין הזה, לפחות בנוסח הקודם שמשרד החינוך העביר לנו, נוספו להצעת החוק שני פרקים.
<מירב ישראלי: פרק של פיקוח, כמקובל בחקיקה, יש לנו נוסח מקובל להסמכת פקחים והסמכויות שלהם.
<מירב ישראלי: והדבר השני זה עיצומים כספיים על מי שלא פועל – ביקשתי גם חידוד בפעם הקודמת של מה ההפרות שעליהן ניתן להטיל עיצומים כספיים.
<מירב ישראלי: בעניין הזה עוד לא קיבלנו נוסח סופי של הצעת החוק, אבדוק את זה כשזה יגיע.
<מיכל חורין: מה עם ההפרות?
<מיכל חורין: לגבי הפיקוח, אנחנו כן מבקשים שהנוסח לגבי הסמכת מפקחים ייכנס - - -
<מירב ישראלי: בוודאי, זה הנוסח הסטנדרטי, אני רק אומר, מכיוון שעוד לא קיבלתי מכם הצעת חוק שמתואמת, עוד אין לי נוסח סופי.
<מירב ישראלי: ברגע שיהיה לי נוסח סופי אני אבדוק את זה לפי המודלים החקיקתיים הרגילים בנושא של סמכויות מפקחים.
<נועה בן ארי: ואז גם בהתאם סעיף 14א ישתנה כי הוא לא עוסק ברישיון יותר.
<מירב ישראלי: בוודאי, זה יחליף את סעיף 14.
יעקב מרגי: אני נתתי הנחיה לשר לא לשחרר אף אחד מכם לחופשה שנתית עד שזה לא גמור, אז זה בימים הקרובים.
<מיכל גולדברג: לגבי הסמכת מפקחים – הנוסח שהוקרא כעת על ידי היועצת המשפטית של הוועדה מדבר על הסמכת שר החינוך להסמיך מפקחים מבין כלל עובדי המדינה.
<מיכל גולדברג: אני מבינה שהנוסח הזה נמחק וכעת סמכות שר החינוך תהיה להסמיך מפקחים אך ורק מקרב עובדי משרדו בלבד ולא מקרב עובדי משרדים אחרים.
<מיכל גולדברג: חשוב שייאמר, שאם יש אפשרות להסמיך מפקחים מקרב משרדים אחרים, זה כמובן ייעשה בהסכמה.
<מיכל גולדברג: ובכלל, אנחנו צריכים לשבת עם משרד החינוך ומשרד האוצר - - -
יעקב מרגי: אז תשבו.
יעקב מרגי: את יודעת מה הכתובת שלהם?
<מיכל גולדברג: אני יודעת, דבורה הנביאה.
<מירב ישראלי: בעניין הזה יהיה נוסח שיתואם בין השלטון המקומי ומשרדי הממשלה.
<מירב ישראלי: אני מבינה שהרעיון הבסיסי נשאר.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, שיש מקסימום ויש סבסוד - - -
יעקב מרגי: ומי שלא בקי בנתונים ייכנס ויראה מה פורסם ב"קול קורא".
<מיכל חורין: יש באמת מחיר מקסימאלי והשר יהיה רשאי - - -
יעקב מרגי: אני מוכן שיחזרו פה על הדברים אבל זה לא לדיון.
יעקב מרגי: מישהו מהמשרד רוצה להתנדב ולומר מה פורסם ב"קול קורא" לגבי הסכום?
<חיים הלפרין: יש סכום בסיסי של 350 שקלים לחודש ואפשר לעלות ממנו עד 935, בהתאם לרכיבים שהרשות יחד עם ההורים יכולים לבחור.
יעקב מרגי: יחד עם ההורים, תודה.
<ליאור דגן: אני מבקש להתייחס לסעיף 16 לגבי נושא התשלום.
<ליאור דגן: אני רוצה לומר כמה דברים, אני מדבר כרגע על תל אביב, אני לא יודע מה קורה בערים האחרות.
<ליאור דגן: הנושא של המחיר המקסימאלי לדעתי הולך לעשות נזק גדול מאוד למצב הקיים היום בתל אביב.
<ליאור דגן: היום בתל אביב המצב הוא שיש כמה עשרות של מפעילים פרטיים, הם מפעילים את הצהרוניות - - -
יעקב מרגי: היית בדיון מתחילתו?
<ליאור דגן: הגעתי באיחור של עשר דקות.
יעקב מרגי: יוגדר בדיון הבא, תשמע מה זה מסגרת פרטית.
<ליאור דגן: אני לא מדבר על מסגרת פרטית.
<ליאור דגן: בתל אביב יש כמה עשרות מפעילים פרטיים, השוק הוא שוק משוכלל, מתנהל משא ומתן על המוצר בסופו של דבר שהוא מוצר הרבה יותר איכותי ממה שכתוב בסעיף 12 לגבי שירותי הצהרון, יש יותר חוגים, האיכות היא יותר גדולה.
<ליאור דגן: החוק הזה אם הוא חל על תל אביב ובטח על בית הספר של הבנות שלי, המצב יהיה יותר גרוע מהמצב הקיים.
יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי לך את זה בדיון הקודם, מי שרוצה מסגרת פרטית שילך למסגרת פרטית.
<ליאור דגן: אני לא רוצה לשלם יותר, אני רוצה שלבנות שלי יהיה צהרון איכותי.
<ליאור דגן: מה לעשות, אם רוצים צהרון איכותי צריך לשלם יותר.
<ליאור דגן: מישהו ישב על אקסל וקבע ש-935 שקלים עולה - - -
<נועה בן ארי: חד משמעית כן, התשובה היא כן.
<ליאור דגן: אני מבקש להשלים שתי דקות.
יעקב מרגי: לא, אני לא יכול לתת לך שתי דקות, אין לי את המשאב הזה, אמרת, התייחסת, הבנו מתוך דבריך, אני לא צריך לציין את כל הנאום הפומפוזי שלך.
יעקב מרגי: משפט אחרון בבקשה.
<ליאור דגן: בסופו של דבר מישהו ישב וערך אקסל והגיע ש-935 שקל כולל מע"מ זה ייתן מוצר איכותי.
<ליאור דגן: הדבר הזה הוא לא נכון לגבי תל אביב.
<ליאור דגן: אם בודקים גם את המחירים וגם את מה שנותנים לילדים בצהרונים, המחירים הם גבוהים יותר.
<ליאור דגן: אני חושב, שאי אפשר לקחת את כל המדינה, שהיא מאוד הטרוגנית גם בתוך תל אביב, להכניס את כולם לתוך אותו סל.
<ליאור דגן: אפשר להשיג את אותה מטרה עם דיפרנציאציה.
יעקב מרגי: תודה, שמענו, לא חידשת כלום.
<אלומה סולטן וינברג: אני מנהלת מערך הגנים של "בית דניאל" בתל אביב וגם אימא לילדים בגנים.
<אלומה סולטן וינברג: אני מצטרפת לדברים שלו אבל אני בעיקר רוצה לשאול מאחר ואמרתם קודם שאתם לא מתכוונים לחייב את הרשויות המקומיות להפעיל את הצהרונים בגנים העירוניים, מי בעצם אמור אם לא הרשויות המקומיות ולא המפעילים הפרטיים לנהל את הצהרונים בגנים?
יפעת שאשא ביטון: מי שמפעיל היום.
יעקב מרגי: רגע, יש מי שאמור לענות תשובות.
<נועה בן ארי: אף אחד לא חייב היום.
<נועה בן ארי: את מודעת לזה שאף אחד לא חייב היום?
יעקב מרגי: נועה את מפריעה לי.
<אלומה סולטן וינברג: אז יכול להיות שלא יהיו צהרונים מפוקחים - - -
יעקב מרגי: גברתי, שאלת שאלה, את רוצה תשובה?
<ליאור דגן: אני רוצה להתייחס לנושא הזה של אפשרות לבחור, בגנים בתל אביב אין היום אפשרות לבחור, זה משהו שנקבע על ידי העירייה.
<ליאור דגן: בבתי הספר כן אולי יש איזשהו סוג של משא ומתן, אני רק אתייחס למה שנאמר.
<ליאור דגן: לגבי התשלום אני שואל, מה קורה בשנה הבאה או בעוד שנתיים כאשר השר מתחלף, האם המחיר ישתנה, ייקבע וכו'.
יוליה מלינובסקי: ועדת החינוך התרבות והספורט קובעת את המחיר, תסתכל על הסעיף.
יעקב מרגי: נציגי המשרדים רושמים את השאלות ותקבלו תשובות, לא צריך לפתח דיון על כל שאלה.
<איילת גבאי: איילת גבאי, נציגת הורים ועד הורי הגנים וגם אימא.
<איילת גבאי: אני מתייחסת למה שליאור אמר ואני לא חושבת שהסטנדרטיזציה תהיה לא טובה.
<איילת גבאי: אני חוששת שלא תהיה חתירה לשיפור.
<איילת גבאי: זאת אומרת, ברגע שיש שוק תחרותי, מפעילים פרטיים, יש איזה אינטרס למפעילים לשפר איכות ולתת דברים יותר טובים ובהיעדר התחרות הזאת יכול להיות - - -
יעקב מרגי: נאמר, תודה, נתייחס בהמשך.
<שיר דגן: אני רוצה להתייחס לשני דברים, האחד, שיעור ההשתתפות, לפי דעתי זה לא צריך להיות רשותי אלא פר משפחה בגלל שלא הגיוני שאם יש אנשים קשיי יום בתל אביב הם לא יקבלו סבסוד לעומת אחרים שיש להם כסף בערים האחרות והערים הללו אמורות לקבל המון סבסוד.
<שיר דגן: החלוקה הזאת היא לא הגיונית.
<שיר דגן: שנית, אני רוצה לציין, שההורים פה אין להם כמעט שום חלק בחוק, לא בבקרה, לא בפיקוח, לא בבחירה וזה משהו שבסך הכול הזמן הפרטי שלנו מהכסף הפרטי שלנו.
יעקב מרגי: אני חולק עלייך אבל תשובות בהמשך.
<זאב גולדבלט: אנחנו באמת חושבים, נקרא לזה הסבסוד הדיפרנציאלי צריך להיות סבסוד דיפרנציאלי לתא המשפחתי ולא ליישוב.
<זאב גולדבלט: זה יותר הגיוני, יותר צודק ויותר סוציאלי.
<זאב גולדבלט: נקודה שנייה, אני כן חושב שצריכים לתת את הדעת – כאן הדעות חלוקות – מה קורה כאשר מכרז מתבצע ביישוב כזה או אחר ונכשל בגלל היעדר מציעים?
<זאב גולדבלט: האם כתוצאה מזה אותו יישוב או ההורים והילדים באותו יישוב לא ייהנו מאותו צהרון כי המכרז נכשל?
<זאב גולדבלט: נקודה אחרונה שאני רוצה להעלות בסעיף הזה, מכיוון שיש כאן דיפרנציאציה אמתית בין יישובים שונים, אני מדבר מבחינת עלות הפעלת כוח האדם, שעת עבודה במקום איקס שונה משכר עבודה במקום וואי.
<זאב גולדבלט: לכן אני חושב שצריך להיות איזשהו פיצוי או איזשהו מרווח בסדר גודל של 20% שיאפשר ביישובים מסוימים משחק מסוים.
<עדי מן: יו"ר גנים במודיעין ובפורום ועדי ההורים היישובים.
<עדי מן: מאחר והתייחסו כבר לסבסוד אני רק אחזק את הדברים.
<עדי מן: יש נושא חשוב שצריך לעשות בעצם הפרדה בין גני הילדים לבתי הספר, זה עלה בכמה יישובים בארץ, מאחר ושיטת ההפעלה בגני הילדים, יש מקומות שבהם שיטת ההפעלה יותר מורכבת ממה שקורה בבתי הספר ולכן יש פה איזשהו צורך לעשות את ההפרדה.
<עדי מן: בהתייחסות צריך לחשוב איך עושים את זה.
<עדי מן: לדוגמה, האם להכיל את החוק על גני הילדים ובתי הספר במשותף?
<עדי מן: כלומר, האם רשות מקומית מחויבת כדי לקבל את הסבסוד להפעיל את השיטה גם בגני הילדים וגם בבתי הספר או האם רשות מקומית שמפעילה את השיטה רק בבתי הספר תיהנה מהסבסוד לילדי א' עד ג', אני מדגישה, או בעצם תאבד את הסבסוד מאחר והיא מחליטה בגני הילדים לא להפעיל את התכנית?
יוליה מלינובסקי: אין מצב כזה.
<עדי מן: יש מצב כזה.
<עדי מן: חד משמעית יש מצב כזה, אני מוכנה גם לתת דוגמה אם אתה רוצה שאני אבהיר.
<נועה בן ארי: אנחנו לא יכולים כל הזמן לערבב בין התכנית לבין החוק.
<נועה בן ארי: מה שקורה מבחינת התכנית, מבחינת ה"קול קורא" כרגע אכן מייצר הבחנה בין רשויות בסוציו מסוים לבין רשויות בסוציו אחר בעניין של תחולה לגבי גני הילדים.
<נועה בן ארי: נשאלתי, מה קורה כאשר עיר שאיננה נמצאת במדרג הסוציו אקונומי של ה"קול קורא" בתוך גני הילדים, האם היא יכולה להתעלם למעשה ולרוץ קדימה?
<נועה בן ארי: רבותי, הכול שאלה של מועד התחילה של החוק הזה.
<נועה בן ארי: רשות מקומית שתבחר כרגע לא לפעול לסטנדרטיזציה דומה בצהרונים בגני הילדים מכיוון שהיא איננה מחויבת לכך לפי ה"קול קורא", אם היא תעלה על ה"קול קורא", בעצם מסתכנת במצב שבו היא נמנעה, החוק נכנס לתוקפו בתאריך תחילה מידי ואז היא לא יצרה את הסטנדרטיזציה המחייבת.
<נועה בן ארי: ככל שהחוק הזה, תאריך התחילה שלו ישונה, אז ההתאמה צריכה להיות בהלימה למועד של תחילת החוק ולא "קול קורא ניצנים".
<נועה בן ארי: לעניין ההערה של זאב בנושא של מדד שטראוס מול נושא של סוציו אקונומי.
<נועה בן ארי: אנחנו יכולים כולנו להסכים שהדבר הטוב ביותר שאנחנו נעשה - - -
<זאב גולדבלט: סבסוד לתא משפחתי לעומת סבסוד לעיר.
<נועה בן ארי: לפי כל משפחה ומשפחה ונראה מה הצרכים שלה.
<זאב גולדבלט: זה קרה הרי בכל מקרה כי יש שירותי רווחה בכל יישוב.
<נועה בן ארי: שם הדברים מוגדרים אחרת לחלוטין ולא כמו במערכת החינוך.
<נועה בן ארי: ההגדרות הן שונות לחלוטין.
<נועה בן ארי: נושא ההורדות של משרד הרווחה מטופל אחרת, ההוראות הן אחרות, שיעורי ההשתתפות אחידים, אתה לא יכול לעשות את זה.
<נועה בן ארי: בנושא הזה אנחנו מבינים את הצורך ועדיין אנחנו חושבים שאנחנו נתיישר לנושא של מדרג סוציו אקונומי.
<נועה בן ארי: אגב, הערה, בנושא של "בית ספר של החופש הגדול" פגשנו לא מעט רשויות, שאחרי שקיבלו את הסיווג הסוציו אקונומי מבחינת שיעורי ההשתתפות של ההורים הן יצרו מדרג מקומי שבו הן יצרו מנגנוני סבסוד על פי מדדי שטראוס מקומיים.
<נועה בן ארי: ראינו את זה ברשויות מסוימות.
<נועה בן ארי: זה יכול אולי לקרות גם ברשויות גם במקרה הזה, אני לא יכולה להתחייב על זה, ודאי ודאי לא בחקיקה אבל זה בהחלט דבר שכבר קרה, פגשנו אותו בבית ספר של החופש הגדול.
יעקב מרגי: תל אביב עושה את זה, אם אני לא טועה.
יוליה מלינובסקי: יש ועדה מקומית.
<יוסי מכלוף: שני דברים.
<יוסי מכלוף: קודם כל לגבי הסבסוד, אני חושב שהוא כן צריך להישאר כמו שהוא.
<יוסי מכלוף: אני חושב שלעשות דריל דאון לכל משפחה ומשפחה, כשנתנו השנה הנחות לקייטנות נתנו את זה רוחבי וראינו שאנשים מעדיפים לא להתמסכן עם התלושים ועם המשכורות ועם חשבונות הבנק, נמאס לאנשים להגיש כל היום להגיש ניירת בשביל לקבל הנחה.
<יוסי מכלוף: בתוך הדבר הזה יש לנו ועדת הנחות פנימית, שמי שבכל זאת קשה לו, אנחנו נותנים את ההנחה בדריל דאון.
<יוסי מכלוף: דבר שני שחשוב לי לומר, ה-935 שקלים זה מחיר בסדר.
יעקב מרגי: זה לא טבלת אקסל.
יוליה מלינובסקי: ואם זה לא היה בסדר מבחינתך זה ישנה משהו?
<יוסי מכלוף: לא, אבל אני אומר את דעתי.
<יוסי מכלוף: אני רק מציין דבר אחד, ב"בית הספר של החופש הגדול" קיזז לנו בשנה שעברה משרד החינוך 80,000 שקלים על ביצוע בפועל.
<יוסי מכלוף: גם פה אומר משרד החינוך, הגיע ילד – נשלם, לא הגיע לא נשלם.
<יוסי מכלוף: אני בשמונה בבוקר מזמין לו ארוחה, העובדת מגיעה, כולם מגיעים ואז בסוף החודש מתוך ה-935 יכול להיות שאקבל 820, יכול להיות שאקבל 870 ואז באמת פשיטת רגל.
<יוסי מכלוף: זאת אומרת, גם ככה אני נמצא בסכום זעום ועל זה עוברים לביצוע בפועל.
<יוסי מכלוף: זה הופך את זה לצהרון יומי, האימא יוצאת מוקדם מהעבודה ולוקחת את הילד.
<מאיר יופה: מאיר יופה, אני מנהל מחלקת חינוך במועצה אזורית זבולון, אני רוצה להתייחס לסוגיה של שיעור ההשתתפות היחסי של המדינה באשכול של 1-3.
<מאיר יופה: כאמור, כמו שאתה ציינת, פני התכנית הזאת היא קודם כל לילדים ולמשפחותיהם.
<מאיר יופה: בהקשר הזה נוצרה לקונה שאנחנו מנסים לטפל בה כבר מזמן ויכול להיות שזאת ההזדמנות סוף כל סוף לטפל בה.
<מאיר יופה: במועצות האזוריות המדד היישובי נקבע לפי ממוצע של יישובי הרשות.
<מאיר יופה: יש לנו בין רשויות מקומיות מעל ארבע, בערך רבע מהיישובים הם בתחום של 1-3 ואני רוצה להתמקד במקום שבעיני הוא הכי כאוב.
<מאיר יופה: האוכלוסייה הערבית בשש או שבע מועצות אזוריות במדינת ישראל, היישובים האלה נמצאים במדד של הלמ"ס 1-2, הם לומדים במערכות סגורות ולא נמהלים כמו יישובים יהודיים בבתי ספר אזוריים.
<מאיר יופה: בתי הספר היסודיים והגנים האלה הם במקומות הכי קשים במדינת ישראל ופה המדינה מצפה שההורים האלה שלא מסוגלים גם לשלם את התשלומים לבית הספר, ישלמו 300 שקל לחודש.
<מאיר יופה: לנקודה הזאת חייבים לתת מענה סוף כל סוף לעניין הזה.
יעקב מרגי: העלית נקודה חשובה, יתייחסו אליה.
<נועה היימן: משרדי הממשלה פועלים לטוב ולרע לפי שיטות תקצוב מסוימות שיש להן הרבה מאוד יתרונות והרבה מאוד חסרונות.
יעקב מרגי: לעיתים יתרונות ולעיתים חסרונות.
<נועה היימן: לעיתים יתרונות, רוב הפעמים חסרונות, לא משנה אבל זו השיטה שבה המשרד עובד בהרבה מאוד תכניות.
<נועה היימן: ככה המשרד עובד בתכנית בתי הספר של החופש הגדול וככה המשרד עובד באינספור תכניות נוספות.
<נועה היימן: בסוף קשה מאוד לנהל במטה ללא אופרציה בירוקרטית מטורפת שיש לה גם עלות תקציבית מאוד גבוהה וגם די מיותרת תמונת מצב על כל ילד וכל משפחה וההכנסה של כל אחד מהם, ואין ברירה אלא לפעמים להשתמש בממוצעים, למרות שברור שממוצע הרבה פעמים מפספס את השונות.
<נועה היימן: כל ניסיון לעבוד בשיטה יותר פרטנית מייצרת - - -
יעקב מרגי: אתם לא יודעים לעבוד מול המועצות האזוריות פר יישוב?
<נועה היימן: אני לא חושבת שאנחנו יודעים לעבוד מול המועצות פר יישוב.
יוליה מלינובסקי: אני לא ארחיב פה בכל נושא הצהרונים, אני רק רוצה להרגיע טיפה את ההורים פה.
יוליה מלינובסקי: עד היום זו בכלל לא היתה חובה ולא היתה מעורבות, אז אנא מכם, היום אנחנו בצעד ענק אז אל תגזימו בבקשה, תראו את הטוב שבדבר.
יוליה מלינובסקי: עכשיו לגבי הדיפרנציאציה.
יוליה מלינובסקי: ראשית, בגלל שהצהרון הוא עסק מתמשך במשך עשרה חודשים וזה לא כמו "בית הספר של החופש הגדול" שזה משך של שלושה שבועות, אני חושבת שההתייחסות צריכה להיות אחרת מבחינת הדיווח.
יוליה מלינובסקי: אם ילד נרשם הוא צריך להיות חודשי.
יוליה מלינובסקי: כאימא לילד בצהרון אני יכולה לבטל את הצהרון עד חודש מסוים ללא תשלום, אחר כך אני מחויבת בתשלום בכל זאת כי המערכת עשתה את החישוב.
יוליה מלינובסקי: לכן אני חושבת שהדיווח לא צריך להיות על בסיס יומי כי זה לא נכון, פתאום ילד חולה וכו' ולכן זה צריך להיעשות חודשי.
יוליה מלינובסקי: דבר אחרון, נושא של הנחות פרסונליות.
יוליה מלינובסקי: אני גרה בחולון, בחולון יש שכונות חזקות, שכונות חלשות, הרמה הסוציו אקונומית היא במדרג 6 אבל זה לא נכון, זה לא משקף את המצב.
יוליה מלינובסקי: מה שאני ממליצה, להקים מנגנון – ובזה המשרד צריך להשתתף בהוצאות – שמשפחה יכולה לפנות לרווחה, כשאתה זקוק לכסף אתה תעשה את זה, שהמשפחה תוכל לפנות ואחר כך תשלימו את הסבסוד הזה לפי המשפחות.
יוליה מלינובסקי: זה יהיה מיעוט כי גם הרשויות יודעות את מוקד הבעיות.
יוליה מלינובסקי: אני ממליצה לחשוב על זה ולהכניס את זה בתקנות כי רשויות צריכות לתת הנחות ולדעת שהן יקבלו את ההחזר.