GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<לורה אביסרה: זה פרויקט חדש, הפרויקט מחולק לשני חלקים, זה סטודנטים צרפתים בעיקר שמחולקים לשתי קבוצות, אחת קבוצה קטנה שהולכת לבתי הספר, של ריגלר ושל שפירא, שם הם מקבלים קבוצה קטנה של תלמידים ועוזרים להם בכל מיני מקצועות, והקבוצה שנייה זה גם סטודנטים שהולכים למשפחות צרפתיות ועוזרים להם בשיעורי בית וכל מיני תמיכות רגשיות.
מירב בן ארי: איפה המשפחה שלך?
<לורה אביסרה: בצרפת.
מירב בן ארי: את פה בלי המשפחה?
<לורה אביסרה: נכון.
יעקב מרגי: אל תדאגי זה עניין זמני, היא תמשוך אותם.
<לורה אביסרה: יבואו.
<קלוד ברייטמן: יש לנו עוד אורח.
<אדיס מקונן: שלום לכולם.
<אדיס מקונן: כמו ששמתם לב, אני לא צרפתי.
<אדיס מקונן: קוראים לי אדיס, אני סטודנט לתואר שני ביזמות נדל"ן, בוגר תואר ראשון במינהל עסקים פה במכללה.
<אדיס מקונן: קצת נגיעה מהסיפור האישי שלי.
<אדיס מקונן: עליתי לארץ בגיל 12 עם משפחתי.
יעקב מרגי: לאן?
<אדיס מקונן: בהתחלה גרנו בחיפה.
<אדיס מקונן: עד הצבא, עד שהשתחררתי מהצבא גרתי בחיפה.
<אדיס מקונן: ברגע שהשתחררתי מהצבא עברתי ללמוד פה במכללת נתניה.
<אדיס מקונן: אני לא אגזים, עבורי, יכול להיות שזה עניין סובייקטיבי, אבל עבור המקום הזה היווה כבית שני, ממש מכל הבחינות.
<אדיס מקונן: אתם יודעים שזו מכללה פרטית ולא מתוקצבת, אז אני אגיד לך איך זה עובד מבחינת המלגות עם יוצאי אתיופיה.
<אדיס מקונן: יש את משרד הקליטה שמשלם 10,000, אתה יכול לממן את זה, ויש לך הפרש שצריך להשלים אותו.
<אדיס מקונן: אז פה יש לנו בית פתוח שאמרו 'אנחנו עושים מלגות בשביל להשלים את הפערים האלה', ובתהליך הזה מישהי מיוחדת שהייתי רוצה לציין זה ניקול.
<אדיס מקונן: אני מכיר את ניקול שמהווה תמיכה רגשית עבור הסטודנטים.
<אדיס מקונן: במקביל מבחינת העשייה במהלך התואר שלי הקמתי חברת סטרט אפ, יש לי חברה בתחום - - -
<גיל רשף: סליחה רגע, זה אחד הדברים הכי מעניינים שיש, אני חושב שזה יותר מעניין - - -
יעקב מרגי: מאיפה שאני בא אותי מעניין, מה דחף אותך להגיע לאקדמיה אחרי הצבא?
<אדיס מקונן: וואו, שאלה כזו.
יעקב מרגי: זה בא מהבית?
<אדיס מקונן: מרצון להתפתח.
<אדיס מקונן: אני לא יודע עד כמה אתם מכירים את השכונות, אומרים שנותנים המון תמיכה ומעטפת ליוצאי אתיופיה, אבל בתוך השכונות קשה מאוד לפרוץ את המעגל הזה ובטח להגיע לאקדמיה.
<אדיס מקונן: מבחינת אחוזי נתונים, מטווח הגילאים האקדמאים הזכאים ללמוד רק 5% מנצלים את זה.
<אדיס מקונן: יש עוד נתון נוסף, זה מתחיל מהבסיס, מהשורש, אני חייב לציין בנקודה הזו - - -
יעקב מרגי: בתיכון, היית תלמיד ממוצע, מעל הממוצע?
<אדיס מקונן: למדתי בפנימייה, שזה יחסית תנאים קשים בבית הספר.
יעקב מרגי: היית בכפר נוער?
<אדיס מקונן: פנימייה, הייתי חוזר הביתה פעם בשבועיים, קצת התמדתי, היה לי קצת רצון להצליח, סיימתי בגרות מלאה, אבל הנושא הזה שמדברים, שילוב חברתי של יוצאי אתיופיה ובכלל, יש נתונים שהם צורמים, שהם מתחילים עוד מהבסיס.
<אדיס מקונן: דיברתי על זה עם פרופ' צבי ארד לפני כמה ימים, מבחינת בגרויות, מתמטיקה ואנגלית לשנים 2011 עד 2013 כלל ארצי ניגשו רק 25 ילדים אתיופים.
איציק שמולי: מה אתה אומר?
<אדיס מקונן: שלא לדבר על שילוב ביחידות מחשוב וכל זה.
<אדיס מקונן: כל המעטפת, אמנם זה נשמע טיפה טוב, לגייס את הגופים לטובת העלייה האתיופית, כי היא יותר מגיעה מרקע קשה, אבל בתכלס בשטח זה לא זה.
<אדיס מקונן: אז אחת הפניות שהגיעה מפרופ' צבי ארד לגבי חיזוק הילדים, הוא אמר לי שהוא מוכן לשמוע על הרעיון ולאתר ילדים פוטנציאלים ואולי לשלב אותם - - -
יעקב מרגי: צריך להתחיל מוקדם, בשלב היסודי-תיכון, אין ספק.
<קלוד ברייטמן: בשביל לשבור את מעגל העוני, כדי למחוק את הבושה, חייבים לתת מענה לאותם האנשים האלה שיש להם, מאיזה שהוא מקום, אי אפשר להגדיר מאיפה הוא בא, את הרצון לצאת משם.
<קלוד ברייטמן: חייבים.
יעקב מרגי: כולם רוצים לצאת משם.
<קלוד ברייטמן: לא, אני לא יודעת - - -
מירב בן ארי: לא כולם רוצים לצאת.
יעקב מרגי: לא כולם יכולים.
מירב בן ארי: זה גם לא עניין של יכולים, לא כולם גם רוצים, צריך לקחת את הדברים - - -
יעקב מרגי: אנחנו כמדינה צריכים לעודד ולאתר ולדחוף ואני חושב - - -
<עמוס ישראלי: מבחינתנו כולם רוצים לצאת.
<אדיס מקונן: אני גר כרגע בקרית נורדאו.
<אדיס מקונן: מתוך ההיכרות של הקהילה שממנה אני מגיע, מבחינת הרצון אי אפשר להגיד שאין רצון, יש הרבה שרוצים להתפתח, אבל המצב הנתון הוא לא - - - אני מדבר ספציפית לגבי השכונות, לא רק דווקא אתיופים.
<אדיס מקונן: אני לימדתי בבתי ספר יסודיים, אני רואה את המעגל שהם חיים בו, הילדים, עוד כשהם ילדים.
<אדיס מקונן: צורת החינוך שלהם, התפיסה, יש שם משהו שצריך לעשות שינוי, אבל מבחינת הרצון אני די בטוח שיש רצון לכולם.
<גיל רשף: אתה רוצה לספר על הסטרט אפ שלך?
<אדיס מקונן: רוצים לראות סרטון?
<קלוד ברייטמן: לגמרי, שווה.
<גיל רשף: אני רוצה להגיד לכם שזה מדהים, באמת מדהים.
<אדיס מקונן: בעיקרון הרעיון הגיע ממשחק אתיופי שהכרתי בילדות.
<אדיס מקונן: אחרי הצבא, בעקבות פטירתו של אבי, הלכתי לעשות טיול שורשים שם וראיתי ילדים משחקים איזה שהוא משחק וחשבתי להביא אותו בצורה מודרנית לעולם המערבי.
<אדיס מקונן: זה המשחק.
<אדיס מקונן: (הקרנת סרטון).
<אדיס מקונן: בעיקרון המטרה של המשחק זה למשוך את הילדים שתקועים בסמרטפון לשחק בצורה פעילה יחד עם הסמרטפון, מבלי להפריד אותם, כי להפריד אותם מזה זה נהיה מלחמה קיומית.
<אדיס מקונן: כרגע אנחנו פועלים להתקין את זה כמשחק בבתי ספר.
<אדיס מקונן: אפרופו בתי ספר, ועדת חינוך, אז תחשבו על זה.
<אדיס מקונן: זה הסטרט אפ שעשיתי, שמשלב מצד אחד חומרה, מצד שני תוכנה, מוצר הייטקיסטי לגמרי, שיש בו חדשנות.
<גיל רשף: יפה מאוד.
<צבי ארד: תודה רבה.
<גיל רשף: שלומי, אתה רצית להציג את פעילות הסטודנטים למעורבות בקהילה.
<שלומי דהן: אני אגיד כמה מילים לגבי הפעילות של הסטודנטים אצלנו בקמפוס.
<שלומי דהן: אני שלומי, יו"ר אגודת הסטודנטים במכללה.
<שלומי דהן: אני אתחיל מהסוף, אני יכול להגיד שאני באמת גאה בסטודנטים שלנו שאפשר לראות אותם בהמון צמתים, גם בנתניה וגם ברחבי הארץ.
<שלומי דהן: הם באים ומתנדבים.
<שלומי דהן: אצלנו במכללה אפשר להתנדב בהמון פרויקטים שהאגודה באה ורתמה למען הקהילה, אם זה ניצולי שואה, שסטודנטים שלנו, עשרות רבות של סטודנטים, הולכים לניצולי שואה הביתה, לוקחים אותם, מטיילים איתם, יושבים איתם, אוכלים איתם ארוחת ערב.
<שלומי דהן: באמת נוצרו שם חברויות שנהיו ממש כמו משפחה, בתמורה לנקודות זכות.
<שלומי דהן: כאשר סטודנט מתנדב, אם זה עם ניצולי שואה, יש עם בעלי חיים, עם קשישים עריריים, יש לנו מגוון פרויקטים רחב.
<שלומי דהן: מה שראיתי לאורך השנים והמוטו שמניע אותי זה שסטודנט מתנדב זה אדם טוב יותר ביום שלאחרי האקדמיה ובאמת זה מה שמניע אותי כבר מספר שנים כאן אצלנו בקמפוס.
<שלומי דהן: ניתן לראות שכאשר סטודנט קיבל את 2 נקודות הזכות שלו - - -
מירב בן ארי: 2 נקודות זכות שנתי או סמסטריאלי?
<שלומי דהן: שנתי.
מירב בן ארי: כמה שעות הוא מחויב לעשות?
<שלומי דהן: לפחות 60, אבל מה שאני בא להגיד, שהיפה כאן זה שסטודנטים אחרי שסיימו את השעות שלהם, אתה כבר רואה שנוצרו חברויות, יש סטודנטים שכבר שנים הולכים לאותו ניצול שואה וחשוב להם והם באים וזה היפה.
<שלומי דהן: אם אנחנו יכולים, ולו במעט, להכניס לסטודנטים לראש את הערך המוסף של ההתנדבות ואת הערך המוסף בתרומה למען הקהילה אנחנו את שלנו עשינו.
מירב בן ארי: זה פתוח לכל הסטודנטים במכללה?
<שלומי דהן: פתוח לכל הסטודנטים במכללה.
<שלומי דהן: ושוב אני אומר, עשרות רבות של סטודנטים.
<שלומי דהן: לי יש רעיון, שצריך לשבת באמת ולראות איך מקדמים אותו, אני חושב שצריך להיות באופן אינטגרלי מבנה בשעות הלימוד של הסטודנט, התנדבות למען הקהילה בתמורה לנקודות זכות.
מירב בן ארי: כן, ניסינו את זה בחקיקה, הם לא מוכנים במל"ג.
יעקב מרגי: שכנע את החברים בהסתדרות הסטודנטים.
מירב בן ארי: לא, זה לא קשור, במל"ג, הוא אומר ש - - -
איציק שמולי: הם המתנגדים העיקריים.
<שלומי דהן: למה?
<שלומי דהן: טוב, אנחנו כבר נשב על זה.
מירב בן ארי: זה החופש האקדמי.
מירב בן ארי: אם אתה תיתן להם עכשיו - - - יש לי חוק כזה, דווקא לא מההתאחדות, רק מהמל"ג, שהם באים ואומרים לנו - - - עכשיו אתה תגיד לנו - - -, אז עוד שנה תבוא ותחייבו לעשות קורס בתנ"ך או - - -
יעקב מרגי: עמוד התווך זה החופש האקדמי.
מירב בן ארי: יש לי חוק כזה מהיום הראשון שלי בכנסת.
<שלומי דהן: אז אני חושב שזה מקסים, אני לא ידעתי על זה, חשבתי על זה ככה.
מירב בן ארי: זה מדהים בעיניי.
<שלומי דהן: ומה שאני אומר, שאם התאחדות הסטודנטים נגד, גם בזה אפשר לטפל, הכול בסדר.
מירב בן ארי: זה לא בעיה.
<שלומי דהן: נכון, באמת לא בעיה.
<שלומי דהן: עוד כמה מילים, הקמנו קרן מלגות על שמו של אלון בקל, סטודנט שנרצח בפיגוע בפאב הסמטה ב-1.1.16, המלגה הזאת אומרת דבר נורא פשוט, אני בוחר סטודנטים שבלטו בהתנדבות שלהם למען הקהילה, אותם סטודנטים באים ומקבלים ממני, מאגודת הסטודנטים, מלגה שעוזרת להם כספית.
<שלומי דהן: שוב אני רוצה לומר, סטודנט מתנדב זה אדם טוב יותר ביום של אחרי האקדמיה ואנחנו לקחנו את זה כמה צעדים קדימה.
<שלומי דהן: יש לנו כאן באמת את כל הסיוע מפרופ' ארד, שאם צריך פה איזה מלגה לסטודנט שבלט בהתנדבות, תמיד הדלת פתוחה, גיל רשף כאן שבאמת נותן את כל הסיוע, המנכ"ל שלנו.
<שלומי דהן: ויש לנו כאן סטודנטים מקסימים.
<שלומי דהן: ועוד מילה אחת, צרם לי הקטע הזה שעמד כאן סטודנט והוא אומר דבר נכון, יש כאן בעיה של אנשים שיש להם יכולות וידם אינה משגת, לא לכולם יש הורים שיכולים לעזור להם במימון של התואר.
<שלומי דהן: אני כן חושב שכאן זה התפקיד הכי חשוב של בית המחוקקים.
יעקב מרגי: אני אגיד לך, אני מאלה שמבקר ודוחף ולפעמים גם מיליטנטי, היום מי שרוצה ללמוד באקדמיה הקטע הכלכלי הוא לא - - -
<שלומי דהן: אדוני, אני חולק עליך.
<שלומי דהן: יש סטודנטים שפרשו כאן מהלימודים בגלל שהם לא יכולים לעמוד בזה.
יעקב מרגי: רגע, אני נמצא במקום אחר, אני נמצא לפני כן.
יעקב מרגי: יש תלמידים שיכלו להגיע לאקדמיה ולא מגיעים.
יעקב מרגי: למה לא מגיעים?
יעקב מרגי: מסיבות חברתיות.
מירב בן ארי: של הנגשה של האקדמיה - - -
יעקב מרגי: סיבות משפחתיות, הנגשה של האקדמיה.
יעקב מרגי: הוא אמר, החיים בשכונות שונים מאשר - - -
<שלומי דהן: חבר הכנסת מרגי, גם אם אני אלך ואני הולך בקו שלך, אני אומר לך שאני פה המון בשכונות ואני נכנס לכל המקומות האלה, נותן הרצאות בהמון בתי ספר, יש שם אנשים שבאים ואומרים לי 'כן, אני מת ללמוד, בוא דבר עם אבא שלי, אין לו כסף לממן, על מה אתה מדבר?
<שלומי דהן: '
יעקב מרגי: הכסף זה לא בעיה.
<שלומי דהן: כן?
מירב בן ארי: אבל אני רוצה להגיד לך - - -
<צבי ארד: אני שומע פעם ראשונה שהכסף זה לא - - -
יעקב מרגי: אני אומר למה אני מתכוון.
<צבי ארד: אני מודיע לך שהכסף זה בעיה גדולה.
איציק שמולי: הוא אומר שזה לא הבעיה הראשונה.
יעקב מרגי: אתם לא יורדים לסוף דעתי.
יעקב מרגי: זה לא הבעיה הראשונית.
יעקב מרגי: המלגות, יש קרנות, יש - - -
מירב בן ארי: יש דרך ללמוד היום במדינת ישראל, שכר הלימוד לא עלה כבר שש שנים, אז זה לא בעיה.
יעקב מרגי: אני מדבר על אחוז גדול יותר.
<צבי ארד: שכר הלימוד - - -
מירב בן ארי: אז שילמד ברופין ב-10,000 שקל.
מירב בן ארי: אני גם למדתי בבינתחומי, לא היה לי שקל וקיבלתי מלגות.
מירב בן ארי: בשלב הראשון לא קיבלתי, אז הלכתי ועבדתי בשלוש עבודות.
יעקב מרגי: הבעיה לדחוף אותם למצות את הפוטנציאל שלהם.
מירב בן ארי: יש גם קצת פינוק.
<עוזיאל זעפרני: יש פה אמירה נכונה, אני יכול לספר לך על עצמי.
<עוזיאל זעפרני: אני אציג את עצמי שוב, עוזיאל זעפרני, סטודנט למדעי המחשב לתואר שני במינהל עסקים.
<עוזיאל זעפרני: לשני התארים אני נכנסתי לפה על סמך העובדה שיהיו לי מלגות.
<עוזיאל זעפרני: אני יכול להבטיח לך שאין סיכוי שבעולם שהייתי בא ללמוד פה לולא המלגות.
<עוזיאל זעפרני: במקרה שלי ספציפית התחלתי ללמוד בירושלים, שכר לימוד אוניברסיטאי, רצה אלוהים, הכיר לי אישה, התחתנתי ועברתי לגור בחיפה, כלומר ההסתברות הכי נוחה היה באמת לבוא לפה ללמוד לימודי ערב, כי אם אני לא עובד משרה מלאה אני לא סוגר את החודש, באופן טבעי.
<עוזיאל זעפרני: אני יכול להגיד לך, אני מאוד פעיל בקרב הסטודנטים פה במכללה, אני יכול להגיד לך שהרבה שעזבו זה שכר לימוד, הרבה אנשים שיצא לי לדבר איתם לא באים לפה כי שכר הלימוד כבד.
<עוזיאל זעפרני: אני אומר לך שוב על עצמי, אם לא הייתי מקבל את ההנחה הזאת אין סיכוי.
יעקב מרגי: אז אתה לא לקחת את המסר שלי.
יעקב מרגי: ודאי שצריך לעבוד, צריך לחפש מלגות וצריך לעשות הכול - - -
מירב בן ארי: כן, אבל זה לא מה שמונע להיכנס לאקדמיה.
יעקב מרגי: אני רוצה את ההתייחסות לאותם חבר'ה צעירים בבתי הספר, בשכונות, כל בתי הספר, לאו דווקא בשכונות, שיש להם פוטנציאל ואין מי שידחף אותם לכך.
יעקב מרגי: אין להם לא מודעות, לא בית, לא חברה, לא סביבה, אין להם חוזק כלכלי והכול נראה הר גבוה ואנחנו כמדינה צריכים לדחוף אותם קודם כל לרצות להגיע לשם, אחר כך - - -
מירב בן ארי: לא רק זה, המשפחה שלו תעדיף שהוא יילך לעבוד מאשר שהוא יבזבז את הזמן באקדמיה, אבל אני מסכימה עם מרגי שברגע שסטודנט אמר שהוא רוצה ללמוד, בטח במדינת ישראל, יש לו עולם של מלגות שאין בשום מדינה אחרת ועם כל הכבוד, ואני למדתי במוסד לא מתוקצב, יכולתי ללכת למוסד אחר, אבל כן, בניתי על המלגות שלהם, ואם לא הייתי מקבלת מלגה הייתי הולכת למוסד אחר עם 10,000 שקל, שלא עלה כבר חמש-שש שנים שכר הלימוד.
מירב בן ארי: פרופורציות.
מירב בן ארי: הבעיה הכי גדולה זה שאותו צעיר בקרית נורדאו, אל"ף, האקדמיה הרבה פעמים לא מעניינת אותו, הוא מעדיף לעשות כסף, כמו שהם אומרים, ובי"ת, האקדמיה לא מונגשת אליו.
מירב בן ארי: אגב, כמו שנת שירות, כמו מכינה קדם צבאית, שעכשיו אתה מכניס - - -
יעקב מרגי: אנחנו חייבים לומר שהכסף הוא לא בעיה.
יעקב מרגי: אם לא נאמר זאת - - -
<קלוד ברייטמן: הם נורא רוצים, הם עובדים בשתיים או שלוש - - -
מירב בן ארי: אני יודעת, עשיתי את זה בעצמי.
מירב בן ארי: תאמיני לי, עברתי את הכול בעצמי.
<קלוד ברייטמן: אחרי שנה וחצי הם הולכים ל - - -
<עמוס ישראלי: אני לא יכול להתאפק, עם כל הכבוד לך, את עשית דבר יפה בשביל עצמך וכל הכבוד לך, אני מסתכל על עוזיאל, סטודנט שלי שאני מכיר אותו, הפוטנציאל שלו פה, הוא עובד במשרה מלאה, מיד הפוטנציאל שלו ירד הנה.
<עמוס ישראלי: בית הספר שלנו למדעי המחשב זה המקום היחיד בארץ שמקבל סטודנטים עם 3 יחידות מתמטיקה והוא מוציא אותם מהנדסי תוכנה.
<עמוס ישראלי: חברת הכנסת בן ארי, עם כל הכבוד, סטודנט עם 3 יחידות מתמטיקה, הוא צריך ללמוד ארבע שנים והוא לא יכול לעבוד.
<עמוס ישראלי: הוא לא יכול לעבוד.
מירב בן ארי: אוקיי, לא חייבים להסכים.
מירב בן ארי: אני חושבת שסטודנט במדינת ישראל יכול לעבוד גם כשהוא לומד.
<עמוס ישראלי: אז את לא היית, עם כל הכבוד, סטודנטית למדעי המחשב.
מירב בן ארי: תאמין לי, לא קשור, הייתי סטודנטית מצטיינת - - - סליחה שנייה, אני רוצה רגע להגיד לך.
מירב בן ארי: אל"ף, הייתי סטודנטית מצטיינת, סיימתי את התואר בהצטיינות, בי"ת, גם הייתי יושבת ראש אגודת הסטודנטים.
<קלוד ברייטמן: מה למדת?
מירב בן ארי: למדתי משפטים ומינהל עסקים.
מירב בן ארי: תאמיני לי, ארבע וחצי שנים, כולל סמסטר קיץ, בלי שקל מהבית, בלי שום תמיכה, אפס, הייתי באה בטרמפים לצומת כפר שמריהו.
מירב בן ארי: אז תאמין לי, כשאני אומרת לך את הדברים אני אומרת אותם מדם לבי.
<עמוס ישראלי: גם אני.
מירב בן ארי: אני חושבת באמת, אם לא הייתי עוברת את זה בעצמי בתכנית של שתי התמחויות וסמסטר קיץ בלי כסף, כשבסוף שנה א' פשוט לקחתי את עצמי וטסתי ליפן לעבוד ברחוב, שלושה חודשים בגשם ושמש, רק כדי שיהיה לי כסף, אז שלא יטיפו לי.
מירב בן ארי: כמו העניין הזה שמבחינתי סטודנט, if you want a job to get done give it to a busy man, זו המנטרה שלי בחיים.
מירב בן ארי: אנחנו לא חייבים להסכים, אבל מבחינתי צריך לעבוד במהלך התואר.
מירב בן ארי: נכון, הקלו עליי במלגה, וגם כשקיבלתי מלגה של אייסף, שהיא מלגה משמעותית, עדיין עבדתי ומלצרתי בנאפיס.
מירב בן ארי: ואללה, זו לא הייתה עבודת חלומותיי, אבל עבדתי.
מירב בן ארי: לכן אני לא מקבלת את זה שאי אפשר לעבוד בתואר, מצטערת.
מירב בן ארי: אלא אם כן אתה לומד, לא יודעת, שבעה ימים בשבוע.
יעקב מרגי: אני חייב לומר, רבותיי, אומר לכם את זה בוגר שכונות, תאמינו לי, השכונות שאני גדלתי - - -
מירב בן ארי: בסדר, אני לא מהשכונות.
יעקב מרגי: יוצאי אתיופיה היו מתגעגעים - - -
יעקב מרגי: אני חייב לומר את זה לדורות הבאים, זה חוב שלנו לחברה, כששומעים תלמידי תיכון מהשכונות שמנסים לעורר בהם מוטיבציה, לשאוף לפסגות, לשאוף, והם שומעים שהכסף זה המחסום, באותו רגע הם נעצרים.
יעקב מרגי: וצריך לומר ולחזור, אתם, ראשי האקדמיה, אתם חייבים להשתתף בזה, צריך לומר שהכסף זה לא המחסום, צריך לשדר את זה, כי הוא מתייאש, הוא רואה מה עובר אבא שלו ביום יום, הוא חולם בכלל?
יעקב מרגי: לכן כשאני אומר שהכסף הוא לא בעיה, יש מלגות, יש עבודה נוספת, יש הכול, יש תמריצים, כי קודם כל צריך לתת להם את השאיפה, צריך להכניס בהם את התקווה וזה המפתח להצלחה.
יעקב מרגי: אם אתם רוצים לגדול ל-5,000 ול-6,000 סטודנטים, תאמינו לי, רק תפיחו את התקווה.
<שלומי דהן: אני חורש בתי ספר כאן בכל רחבי נתניה ונותן הרצאות לתלמידים.
מירב בן ארי: כן, טוב מאוד.
מירב בן ארי: הלוואי שכולם היו כמוך, תאמין לי.
<צבי ארד: אני רוצה להגיד בעניין הזה, כל סטודנט במדינת ישראל, במתוקצבים, בישיבות, מקבל תמיכה.
<צבי ארד: יש 40,000 סטודנטים שלא מקבלים אגורה.
יעקב מרגי: בלא מתוקצב.
<צבי ארד: לא מקבלים שום תמיכה.
<צבי ארד: הייתה ועדת וינוגרד שאמרה שראוי שהמדינה תיתן להם מלגה אוטומטית של 5,000 שקל, שזה משהו סמלי.
<צבי ארד: באה שרת החינוך, אני לא אזכיר את שמה, אין הרבה שרות חינוך, אז תתארו לכם, וביטלה את זה.
<צבי ארד: זה פעל שלוש שנים והיא ביטלה באופן שרירותי, באופן לא צודק.
<צבי ארד: הבחורים, הסטודנטים כאן שירתו בצבא, משלמי מסים, עושים את הכול, מדוע שלא יעזרו להם בתקופת הלימודים?
<צבי ארד: מדוע?
יעקב מרגי: אני אומר לך, אתה יודע מי מונע את זה?
יעקב מרגי: חבריך - - -
<צבי ארד: והניסיון האישי שלך לא רלוונטי לכלל.
מירב בן ארי: קודם כל אני לא דיברתי על כלל, בגלל שהוא דיבר עליי אז היה לי חשוב לסבר את זה.
<צבי ארד: אז אני מדבר על הכלל.
יעקב מרגי: אין ספק שלחשוב על זה שבאוניברסיטאות או במכללות המתוקצבות שכר הלימוד הוא בין 8,000 ל-10,000 ₪ ובמכללות הלא מתוקצבות זה יכול להגיע גם ל-20 ו-20 פלוס.
יעקב מרגי: זו שערורייה שצריך לטפל בה.
יעקב מרגי: לצערי הרב לא כולם באקדמיה רואים עין בעין כמוך ונאבקים ומפעילים - - -
<צבי ארד: אבל אתם שליחי ציבור, אתם לא האקדמיה.
יעקב מרגי: קודם כל תפקידנו לפרוש את המפה ולומר את ההתמודדויות.
יעקב מרגי: פה אתה יושב עם חברי כנסת שוודאי היו ששים ורוקדים ואולי מבחינתי זה יהיה מיצוי כל הקריירה הפוליטית שלי אם הייתי מצליח להביא את זה, אז אני מחובר לזה, אבל יש זרמים ותתי זרמים שמפריעים לכך.
יעקב מרגי: אני מקווה שהמדינה תתעשת ותבין שהמציאות הזו של המכללות, של הפריסה, של השגשוג, של הנגשת האקדמיה לכל חלקי האוכלוסייה, לחלקים גדולים שהיו מודרים בעבר מהאקדמיה, זו ברכה למדינה.
<קלוד ברייטמן: זה גם שיקול מדהים מבחינת הבתים של האזור.
<קלוד ברייטמן: אתם לא מבינים מה שקרה לנתניה בעקבות - - -
יעקב מרגי: זו ברכה ואני מקווה שבסוף - - -
<צבי ארד: אולי אני אומר עוד נקודה, אשקלון וצפת היו לא מתוקצבים, אני פעלתי לתקצוב שלהם, למזלי זבולון המר ז"ל היה ידיד אישי, פניתי אליו, היה אבנר שלו ממונה על המכללות האזוריות, אמרתי לזבולון 'בוא תעזור לי עם אבנר שלו שמכללת אשקלון ומכללת צפת יהפכו למכללות אזוריות ויתוקצבו על ידי משרד החינוך', היום על ידי ות"ת, אבל אילו לא הייתי פועל בעניין הזה הם היו לא מתוקצבות, אז בפריפריה הייתה פחות השכלה גבוהה.
<צבי ארד: נתניה זה פריפריה, כאן היה מדבר שממה, כל מזרח העיר, שיכון ותיקים, שהיה ידוע כשכונת מצוקה, זה מה שהיה, נתניה זקוקה והסטודנטים פה הם לא מעשירי הארץ ולא - - -
איציק שמולי: פרופ' ארד, בתכניות הסיוע של המועצה להשכלה גבוהה, סטודנטים במוסדות הלא מתוקצבים, רשאים ליהנות מזה?
<גיל רשף: באיזה נושא?
איציק שמולי: למשל מלגות לסטודנטים ערבים וחרדים, מלגות ל - - -
מירב בן ארי: תכנית המלגות של המל"ג פתוחה לכל הסטודנטים בארץ, בלי קשר לאיזה מוסד.
איציק שמולי: ותמיכה בהקמת מעונות?
<גיל רשף: כן.
<גיל רשף: עכשיו זה פעם ראשונה יהיה, אלה יהיו המעונות הראשונים שאמורים להיות מתוקצבים בעקבות הקמת המעונות כאן.
<צבי ארד: המעונות, שנתיים אני עובד על זה כי אמרו בפעימה השלישית, באוקטובר 2014 ייצא קול קורא, על הקול קורא הזה אני נהייתי הנודניק של המדינה, כי יש לנו 35 מיליון שקל גירעון וה-8 מיליון שקל של המעונות זה עבורנו אוויר לנשימה.
<צבי ארד: אז הובטח לפני שנתיים וחצי, רק כעת יצא הקול קורא, אנחנו מגישים אותו, אני מקווה שנזכה בתמיכה.
<גיל רשף: יש כאן סטודנטית שרוצה - - -
<באייש יינאו: אני גרה ממש קרוב, בוותיקים בחפציבה.
<באייש יינאו: אני באייש יינאו, סטודנטית שנה ד' במשפטים.
<באייש יינאו: כשהייתי ילדה, עוד כשהייתי בבית הספר והיינו באים לפה לטקסים זה היה נראה נורא נורא רחוק להיכנס לפה.
<באייש יינאו: רק בשנים האחרונות התחילו להתווסף פה אתיופים, בגלל הקושי של המימון, 30,000 שקל, בטח ובטח שההורים שלי לא יכולים לממן את זה.
<באייש יינאו: אני לומדת פה במכללה בגלל שאני מקבלת את המלגה ואני עשיתי דרך, אני למדתי בפנימייה, לא היו לי בגרויות, השלמתי בגרויות בגלל שרציתי להגיע לאקדמיה וכן להצליח.
<באייש יינאו: אני חושבת שלולא המלגה הזאת ובעצם המימון הזה, יכול להיות שהייתי עושה את זה קצת יותר מאוחר, אבל לא הייתי עושה את זה היום.
<באייש יינאו: אולי אחרי שהייתי מתפתחת כלכלית הייתי - - -
מירב בן ארי: איזה מלגה את מקבלת היום?
מירב בן ארי: של המכללה?
<באייש יינאו: של המכללה, של ההתנדבות, בשנה א' ובשנה ב' הייתי מתנדבת בבית ספר מורשת זבולון, בית ספר יסודי, הייתי חונכת שני נערים אתיופים, בעצם מחזקת אותם ומקדמת אותם, גם מבחינה חברתית וגם מבחינה לימודית.
<באייש יינאו: כשהם רואים אותנו כאקדמאים זה נותן להם תקווה והם מאמינים שהם מסוגלים לעשות את זה.
<באייש יינאו: היום אני מתנדבת גם בעמותת 'אחריי', שגם שם הקבוצה שלנו מותנית ב-50-50.
<באייש יינאו: גם שם, כשאני באה ואומרת שאני סטודנטית למשפטים הם פוקחים עיניים כאילו 'זה לא יכול לקרות'.
<באייש יינאו: זה כן יכול לקרות ושם אני באמת מקנה להם את הערכים האלה ונותנת להם מוטיבציה להמשיך, להציב מטרות וכן להגיע ליעדים.
<שלומי דהן: רק משפט אחרון, מחר זה יום היסטורי בשבילנו, אנחנו פותחים כאן כיתה במכללת נתניה של אנשים בעלי מוגבלויות שיגיעו לכאן לאקדמיה וילמדו משפטים, כמובן לא לתואר, זה מותאם להם.
<שלומי דהן: באמת ככה עוד פעם לערב את החבר'ה היותר חלשים, להכניס אותם לתוך האקדמיה, הם יבואו לכאן בברכתו של פרופ' ארד, שפתח את המכללה ואמר, 'בואו', וניתן להם להרגיש שווי ערך וניתן להם את הכלים, יהיה להם קורס שלם על כל הזכויות שמגיעות להם בתור בעלי מוגבלויות.
<שלומי דהן: וככה עוד נגיעה ועוד דרך לשלב את הסטודנטים שלנו עם האנשים החלשים בחברה.
<עמוס ישראלי: יושבת פה עוד סטודנטית שבאה במיוחד, אז נשמח מאוד - - -
<גיל רשף: אז נשמע אותה ואז נסיים.
<קרן אור: אני פה כדי לספר לכם על המלגה שלי שאני עושה, אני עושה פרויקט בנתניה.
<קרן אור: התכנית שלנו זה 'כל ישראל חברים', ו'מזרח שמש', זה בשילוב גם עם עיריית נתניה.
<קרן אור: אנחנו עשינו פרויקט בין דורית, זו תכנית שאנחנו לומדים בה לימודי יהדות חברתית ותוך כדי אנחנו עושים פרויקט בעיר כדי להרים איזה שהיא אוכלוסייה.
<קרן אור: במקרה שלי אנחנו עושים פרויקט עם האוכלוסייה של הגיל השלישי, עם בני נוער, אנחנו עושים את זה במתנ"ס דורה.
<קרן אור: זה עדיין בחיתולים שלו, אבל - - -
יעקב מרגי: התפלאתי שעד עכשיו לא הזכירו את דורה.
יעקב מרגי: הנה זה הגיע.
<עמוס ישראלי: אני רוצה לציין שקרן אור קיבלה מלגה.
<עמוס ישראלי: כל סטודנטית מקבלת בשנה א' מלגה 40% משכר הלימוד על חשבון המכללה ומתמסרת ללימודיה 100%.
<עמוס ישראלי: בשנים ב' ו-ג' היא מקבלת 20% מלגה ועוד 20% בתמורה להתנדבות היפה שהיא מספרת לכם.
<קרן אור: שזה כן בהחלט עוזר.
<קרן אור: זהו.
מירב בן ארי: כמה זמן הפרויקט בחיתוליו?
<קרן אור: שנתיים, אנחנו בשנה הראשונה.
<גיל רשף: חשוב מאוד הקטע של השילוב של האוכלוסייה הדתית.
<גיל רשף: זה צריך לעניין אותך.
<ניר ורגון: שמי ניר ורגון.
<צבי ארד: אבא של ניר זה פרופ' ורגון מבר אילן, שמואל ורגון, שהוא ידיד אישי שלי במקרה.
<ניר ורגון: אני מוסמך לרבנות ולדיינות ויש לי תואר גם במשפטים.
<ניר ורגון: אני אחראי על תכנית העשרה תורנית לסטודנטים דתיים.
<ניר ורגון: המכללה גם מתקצבת את זה ונותנת מלגה לכל מי שנשאר אחרי שעות הלימודים, מגיע במיוחד, ארבע שעות שבועיות שבהם אנחנו מלמדים אותם תורה, חומש, על החגים, מנסים גם ליצור אווירה חברתית מאוד מיוחדת, כי כרגע במכללה אחוזי הדתיים לא כל כך גבוהים ומאוד חשוב לנו שסטודנט דתי שמגיע לפה לא יילך לאיבוד, ליצור בשבילו גם העשרה תורנית, אבל העשרה תורנית היא לא הדבר עצמו, אלא ליצור איזה שהיא אווירה חברתית שתאפשר לסטודנט - - -
יעקב מרגי: זה בכלל לציבור הדתי, יש לכם מסלולים חרדיים?
<גיל רשף: לצערנו לא.
<צבי ארד: אני אתייחס לזה.
<צבי ארד: קיבלנו אפשרות לפתוח מחוץ לקמפוס, אבל הכלכלה של העניין לא אפשרה את זה.
<צבי ארד: אני מקווה שהמל"ג בתקופה הקרובה יאפשר.
יעקב מרגי: אנחנו עובדים על זה.
יעקב מרגי: אני קורא לזה איוולת, יד ימין לא יודעת מה עושה יד שמאל.
יעקב מרגי: להוציא את זה מחוץ לקמפוסים, מאיזה חשש של לרצות קבוצה מיליטנטית.
<צבי ארד: אם מישהו ישלם את שכר הדירה.
יעקב מרגי: זה הורג את הרעיון מהתחלה.
<צבי ארד: אנחנו נקיים פעילות לחרדים בקמפוס עצמו, אם המל"ג יאפשר לנו.
<צבי ארד: כיתות נפרדות לחרדים.
<גיל רשף: עשו קול קורא כזה ואמורים להתכנס.
<גיל רשף: אנחנו מחכים להחלטה.
<גיל רשף: קיבלנו מגדי פרנק בקשה לא להציק להם כרגע עד שלא תתקבל החלטה סופית.
יעקב מרגי: זה סגירות אחרונות.
<גיל רשף: הרעיון שלא לפתוח כיתות נפרדות לחרדים בתוך הקמפוס.
יעקב מרגי: זה קורה במכללות אחרות, אין שום סיבה שלא יקרה כאן.
<גיל רשף: זה מה שאנחנו רוצים.
יעקב מרגי: יש קבוצה אידיאולוגית מיליטנטית שמפריעה למהלך.
<צבי ארד: עובדה שלא נותנים לנו כאן.
יעקב מרגי: כי זה בתהליך, כי הם הבטיחו שלא ייתנו חדשים, זה התנאי לקיים את הקיים.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים איך משפטנים עובדים במשרדי ממשלה - - -
<צבי ארד: לא, אבל אנחנו קיבלנו אישור לקיים פעילות לחרדים, אבל מחוץ לקמפוס.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על בתוך.
מירב בן ארי: כל הקטע שיהיו בקמפוס.
יעקב מרגי: סליחה שהפרעתי לך, משפט אחרון.
יעקב מרגי: הייתי בשבוע שעבר בסיור במכללת אורנים, נתיבות.
יעקב מרגי: כיתה חרדית, הומוגנית, איכותית, שאלתי שם אם מישהו מרגיש שזה מצמצם לו את המרחב הציבורי ולא, יש אינטראקציה חיובית, בין ערבים, חרדים, חילוניים.
יעקב מרגי: יש כאלה שזה מפריע להם כנראה מעצם הרעיון, אבל סליחה שהפרענו לך.
<ניר ורגון: כמובן שהכיתה שאני מלמד, הסטודנטים שלומדים אצלנו הם סטודנטים לכל דבר, כלומר הם לומדים בכיתות הרגילות לחלוטין ודווקא בגלל זה חשוב לנו ליצור בשבילם את המסגרת הייחודית הזאת ולתת להם מלגה.
<ניר ורגון: כלומר מי שנשאר לזה מקבל איזה שהיא מלגה וסטודנט לא נשאר סתם ללימודים, אנחנו מקבלים גם מלגה וגם נקודת זיכוי, זה הרבה תודות למכללה ולחשיבה שלה באמת לייצר פה מכללה שיש בה גוונים וגם לסטודנט דתי שרוצה להגיע לפה, אז שתהיה לו את האווירה שלו ולשמור את הגחלת גם בשנים שהוא באקדמיה, כי אנחנו יודעים שהרבה סטודנטים שלומדים בישיבה תיכונית וזה על אש קטנה ואחר כך באקדמיה נופלים.
<ניר ורגון: אז זה מאוד חשוב, זה מתגבש בהרבה מכללות היום, ליצור בתי מדרש בתוך המכללות שיעזרו להם גם לשמר את הקיים.
<ניר ורגון: הכול זה תקציבים ומלגות שהמכללה נותנת.
<צבי ארד: יש גם בית חב"ד במכללה.
יעקב מרגי: יש מקום איפה לא?
איציק שמולי: אני רוצה לשאול משהו, בשטח הנוסף של המכללה, מה התכניות?
איציק שמולי: אתה מסתכל עכשיו 20 שנה קדימה.
<צבי ארד: הבניין הראשון היה מרכז ליהדות ספרד וחקר האנוסים, בניין 4,200 מטר שתכננו, אבל הכול לא עבד.
<צבי ארד: על כל פנים זה הבניין הראשון.
<צבי ארד: מדובר על אפשרות של בית ספר טכנולוגי, כמו בבר אילן, בית הספר הטכנולוגי של בר אילן, להקים בית ספר טכנולוגי ברמה גבוהה שיהווה גם תשתית לסטודנטים למכללה.