GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חנה דורסמן: היום יש לנו 40 מרכזים, 2,400 חניכים, 800 סטודנטים שהם המדריכים של החניכים האלה, יש כבר 350 בוגרים בקרוב, 250 מתנדבים שבאים מהעולמות העסקיים שזה מהנדסים, עורכי דין, שנותנים את האופק התעסוקתי ויש 10,000 מוטבים שזה הורים שעוברים תכנית הורים ואחים שמשתתפים בפעילות ובתי ספר שהילדים פעילים בהם, כאשר השותפים המרכזיים שלנו זה באמת משרד החינוך, מחלקות החינוך ברשויות המקומיות, 100 בתי ספר שלוקחים חלק בפעילות, 30 מוסדות אקדמיים שמתוכם מגיעים הסטודנטים, למעלה מ-40 גופים עסקיים ולמעלה מ-30 קרנות.
<חנה דורסמן: אתה יכול לראות את הפיזור, אנחנו ממש מקצרין, שם אתה רואה את שגב שלום אבל ממש עכשיו התווספו ארבע רשויות חדשות שאיתן נתחיל את השנה הבאה, אור יהודה, שיבלי, זרזיר ובסמת טבעון שזה רשויות,
יעקב מרגי: עדיין חלשים בדרום.
יעקב מרגי: זה בולט.
<חנה דורסמן: כן.
<חנה דורסמן: צריך עוד.
<חנה דורסמן: צריך, אנחנו בעד.
יעקב מרגי: כשאמרתם מחוז דרום ירושלים רציתי - - - אמרתי אני אשתוק.
<קריאה: אבל אתה - - -
<חנה דורסמן: אנחנו נשמח, גם אחרי זה בדיון אני אגיד לך משהו לגבי ה- - - להציג.
<חנה דורסמן: מה קורה במודל החינוכי של העמותה ומה בעצם מבדל אותו?
<חנה דורסמן: קודם כל זו תכנית ארוכת טווח.
<חנה דורסמן: רוב הילדים מתחילים בסוף כיתה ב', הם נמצאים איתנו מכיתה ג' עד יב' והם מגיעים לאורך 10 שנים, 12 עד 16 שעות שבועיות אחרי שעות בית ספר, זאת אומרת הילדים האלה במקום ללכת לשחק באיזה מקום,
יעקב מרגי: חובה או רשות?
<חנה דורסמן: רשות.
<חנה דורסמן: התקבלו לתכנית.
יעקב מרגי: התקבלו, הוא מבחינתו, זה שהמנהלת הצליחה - - -
<חנה דורסמן: הוא יכול להחליט שהוא לא בא לתכנית.
<חנה דורסמן: בוודאי.
<טלי ברוך: אנחנו פונים להורים, הנה עכשיו יש תהליכי מיון לשנה הבאה, ויש משפחה שיכולה להגיד "לא מתאים לי".
<חנה דורסמן: ומעבר לדבר הזה יש גם באמת תכנית - - - תכנית הורים, זאת אומרת ברגע שילד מסיים אנחנו ממשיכים ללוות אותם, אני אגיד, זה ברמה הזאת שאנחנו יודעים בדיוק איפה כל בוגר נמצא, איזו עזרה הוא צריך כדי להמשיך הלאה להתקדם בחייו.
יעקב מרגי: יש לכם ליווי של הבוגרים, מה אתם יכולים להציע?
<חנה דורסמן: תיכף אנחנו נראה קצת מזה.
<חנה דורסמן: חשוב לציין, אנחנו פועלים גם בחופשים ויש תכנית הורים שבעצם כל הורה שהילד שלו בתכנית חותם על אמנת הורים שהוא לוקח בעצמו חלק בתכנית ההורים.
<חנה דורסמן: וזה מאפשר לנו לייצר פעילות שהיא מאוד הוליסטית, לימודית חווייתית, מנהיגות מעורבות קהילתית, העשרה תרבותית, העצמה, תגבור לימוד פרטני.
<חנה דורסמן: אנחנו נוגעים בכל המישורים כאשר כל הדברים האלה נעשים בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם בתי הספר.
<חנה דורסמן: בתוכנית הבוגרים יש לנו את כל הדברים האלה ייעוץ לימודי לקריירה , הכנה לעולם העבודה, ליווי של מנטורים, פעילות כל אחד על פי הצורך שלו אנחנו גם עובדים עם חתכים ומגזרים שונים, ערבים, יהודים, דתיים, חילוניים, יש לכל אחד את הצרכים שלו אז אנחנו ממש עוקבים אחריהם וכל אחד מקבל את הצורך שלו.
<חנה דורסמן: מבחינת מה שאנחנו רואים, אפשר לראות ככה: זכאויות לבגרות, 96% של חברה זכאים לבגרות, כשאתה מסתכל הרבה פעמים על המקומות שאנחנו משווים וגם על האוכלוסייה בישראל כולה אתה מבין את ההישג הזה.
<חנה דורסמן: מועמדים לשירות בטחון 89% עושים תפקידי יתר איכות, זאת אומרת שמוגדרים על ידי הצבא או לחימה או תומכי לחימה או יתר איכות.
<חנה דורסמן: ממוצעים של הבגרות, ניתן לראות ממוצעים בוגרים.
<חנה דורסמן: האיכות של תעודות הבגרות, כמה עושים מתמטיקה 5 יחידות, באמת איכות מאוד מאוד גבוהה וחשוב ביותר גם כולם מכיתה ג' והלאה מתנדבים בקהילה שזה משהו שכשאנחנו בודקים את הבודקים שלנו אנחנו גם רואים שזה ממשיך אחר כך בתוך חייהם הבוגרים.
<חנה דורסמן: זה בסקירה מאוד קצרה.
<דליה פינק: זה ממש מעורר שאלות רבות השקף הזה.
<דליה פינק: תסבירי רגע לגבי איכות, את מתכוונת ל-5 יחידות?
<חנה דורסמן: 5 ו-4.
<דליה פינק: וזה רק 27%?
<חנה דורסמן: זה פי 3 בערך מאשר בארץ.
<חנה דורסמן: מהאוכלוסייה הכללית.
<ציפי אלפר: בירושלים ממוצע הילדים שעושים 5 יחידות בגרות הוא היום 17%.
יעקב מרגי: היום, בשנה שעברה כמה?
<ציפי אלפר: לא, שנה שעברה.
<ציפי אלפר: השנה אני לא יודעת לפני עליה.
יעקב מרגי: קחי מה שנמדד.
<ציפי אלפר: 17%.
<ציפי אלפר: , פה זה 27%, זה 10% יותר מאשר בירושלים.
<ציפי אלפר: זה סביר מאוד.
יעקב מרגי: אם בעוד חמש שנים בחומש הבא, נפתלי בנט ישאר שר החינוך והוא יתגאה שיש לו 27%, הייתי אומר לך אל תתגאי.
יעקב מרגי: כי באמת לפי מגמות העליה, זה חייב להמשיך ולהגיע ל-45%.
יעקב מרגי: אבל זה רק התחלה.
<קריאה: שאלת לדעתי, אני לא רואה בזה - - - זה לא גבוה.
<קריאה: כמה ילדים זה ה-27%?
<חנה דורסמן: אני לא זוכרת את המספר, אבל זה לא - -- זה היה 9%.
יעקב מרגי: מתי התחלתם לתת לתלמידים את האמונה ביכולת שלהם ולא להסתכל על 5 יחידות פסגת האוורסט?
יעקב מרגי: רק בשנים האחרונות, יחידי סגולה, האחוזים מדברים בעד עצמם.
יעקב מרגי: מה שהצליח שר החינוך הנוכחי, הוא הצליח לתת, הוא הצליח א' לשים את זה על השולחן בבית הספר, לתת תמריצים, את יודעת מה, להכניס אמונה בתלמידים.
יעקב מרגי: כשאת רואה היום תלמידי יא' סליחה על הביטוי, נכנסים לממ"ד או לחדר ויושבים ולומדים, זה דבר שלא היה קודם מובן מאליו, זה היה מובן לאלה שהגדירו אותם "חנונים" או אלה שרצו לדגור.
יעקב מרגי: אבל זה שיח שהולך ומתרחב.
יעקב מרגי: לכן אמרתי לך בעוד חמש שנים דברי איתי.
<חנה דורסמן: אנחנו עובדים בבתי ספר שהיום כבר זה משתנה, אבל בתי ספר שאין בהם 5 יחידות.
<ציפי אלפר: צריך לראות את נקודת ההתחלה, איפה הילדים - - -
יעקב מרגי: השקף הזה בהשכלה, תעסוקה לא התעכבת?
<חנה דורסמן: הם צעירים יחסית, כי תחשוב שב-1999 הם התחילו קטנים, אז היום הם בני 27, 28 אבל הם נמצאים - - -
יעקב מרגי: אין ספק שעם תעודות כאלה איכותיות הם ייכנסו - - -
<חנה דורסמן: אנחנו כבר יודעים למפות באיזה מסלול הם נמצאים.
<טלי ברוך: מה שיפה זה הזכאות לבגרות.
<טלי ברוך: 96%.
<חנה דורסמן: זה זכאות שמאפשרת כניסה לאקדמיה.
יעקב מרגי: תעודת בגרות איכותית.
<קריאה: רק כדי שנעמוד בלוח הזמנים וגם יש אמא שעוד מעט צריכה לגשת לילדים האחרים, ברשותכם נעבור לפאנל ונחזור למצגת אחר כך.
<דינה גורדון: בעצם בחרנו להציג לכם דמויות שהן חלק מהעמותה כך שתצליחו לראות את הזווית 360 מעלות.
<דינה גורדון: אלירן הוא בוגר יב' בעמותת חינוך לפסגות.
<דינה גורדון: בבקשה.
<אלירן אשכנזי: שלום.
<אלירן אשכנזי: כמו שהיא אמרה אני בוגר חינוך לפסגות כיתה יב'.
<אלירן אשכנזי: אני רוצה לספר לכם איך הכל התחיל.
<אלירן אשכנזי: הגעתי בכיתה ז' לחינוך לפסגות והציונים שלי לא היו באמת, והרמה שהייתי בה לא - - - הייתי בחטיבה בהתחלה, וחינוך לפסגות נתן לי, פתח לי את הדלת הזאת להבין גם שיש לאיפה להתקדם, יש לאיפה לשאוף.
<אלירן אשכנזי: להסתכל על הכל בצורה אחרת.
<אלירן אשכנזי: אני חושב שללא פסגות הייתי אדם אחר לחלוטין.
<אלירן אשכנזי: האווירה של פסגות, אוירה משפחתית, מרגישים באמת את האכפתיות, באמת כל חניך וחניך, מרגישים חלק ממשפחה אחת גדולה.
<אלירן אשכנזי: בכיתה ז' זה יותר התחיל, זה היה - - - בלימודים, יותר עניין חברתי גם עם אנשים, ובתיכון התחלתי להתמקד על העצמה, שמדברים על נושאים כלליים שלא קשורים ללימודים, כל מיני דברים, גורמים לך לחשוב על זה אחר כך.
<אלירן אשכנזי: כל מיני דברים שאני יוצא משם, יוצאים עם כל מיני תהיות על החיים.
<אלירן אשכנזי: בעצם גם על עצמי, על העתיד, אם זה במה שאני רוצה להמשיך לעשות ומה שבאמת אני אעשה, אז זה נתן לי כלים שאני לא מתחרט לרגע.
<אלירן אשכנזי: באמת.
<אלירן אשכנזי: זה עזר לי בכל תחום אפשרי.
<אלירן אשכנזי: בחטיבה הייתי בהקבצה לא הכי טובה, הקבצה ב' בחטיבה, ו-5 יחידות היה משהו שהוא בלתי אפשרי בעבורי, בחיים לא דמיינתי שאני אהיה שם, ועכשיו סיימתי את הבגרות האחרונה של 5 יחידות ואני מרוצה לחלוטין.
<קריאה: מה אתה לומד?
<קריאה: באיזה מסלול אתה לומד?
<אלירן אשכנזי: אני לומד 10 יחידות מחשבים ו-5 יחידות וידאו.
יעקב מרגי: אני חייב לשאול אותך בבקשה.
יעקב מרגי: דווקא בגלל הנתונים שנתת עכשיו בסוף דבריך.
יעקב מרגי: אילולא נכנסת לתכנית פסגות, לא היית מצליח להגיע?
יעקב מרגי: תנסה להצביע לי למה, מה, מוטיבציה?
<אלירן אשכנזי: כן.
<אלירן אשכנזי: הדחיפה נורא חזקה מאחורה.
יעקב מרגי: מה עם מודעות עצמית?
יעקב מרגי: האמנת בעצמך קודם?
<אלירן אשכנזי: לא האמנתי כמו שפסגות, מה שהם הביאו לי.
<אלירן אשכנזי: גם היו לי הרבה שיחות עם סטודנטים, גם עכשיו בתיכון זה הרבה יותר בגובה העיניים לעומת ביסודי ובחטיבה, - - - גם על סטודנטים, אולי אני אמצא גם רעיון ל- - - מהם, אולי באמת אני ארצה להמשיך במסלול אחר- - - ללא ספק פסגות עזרו לי לחלוטין, תמיד יש אוזן קשבת בכל תחום, גם בקשר לצבא, להמשך, הייתה לי התלבטות אם לעשות או לא לעשות שנת שירות וזה היה כבר מאוחר מדי, אז שני המנהלת עזרה לי ותמכה בי ובאמת אני מאושר שאני נמצא בפסגות.
יעקב מרגי: עם נתונים כאלה אתה חייב להיות מאושר.
<דינה גורדון: שני, מה את יכולה לספר על אלירן?
<שני מרלין: אלירן בחור מאוד מיוחד.
<שני מרלין: גם ברמה האישית, גם בלימודים.
<שני מרלין: יכול להיות איזה שהוא יום שאנחנו מחפשים אותו, למה לא הגעת?
<שני מרלין: "ישבתי בבית, הייתי חייב ללמוד" אבל הוא מגיע והוא משקיע והוא נמצא, והוא באמת, מרשים לראות בחור צעיר, הוא כבר לא ילד, מדי פעם בטעות יוצא לי "ילדים" אבל ממש מרגש לראות עד כמה הוא חושב קדימה.
<שני מרלין: הוא לא רק מתעסק בכאן ועכשיו ולא רק באיך אני שורד את התקופה הקרובה אלא איך אני יכול להוציא את המירב, את כל הפוטנציאל שיש בי, מה אני רוצה להוציא מתוכי וזה באמת באמת מרשים וזה ממש מיוחד.
<שני מרלין: זכות גדולה.
<קריאה: ספרי גם על עצמך.
<דינה גורדון: ניתן לדנה כי היא צריכה עוד מעט לצאת.
<דנה: אני צריכה תיכף לצאת.
<דנה: אני אפתח ואומר שאני אמא לארבעה, אור הוא הילד השלישי שלי, הגדולים שלי לא זכו להיות בחינוך לפסגות אבל ה- - - מה שעשה פסגות מאוד מיוחד בעיני, אני חושבת שאין אמא שלא חושבת שהבן שלה חכם ומוצלח ויכול הרבה, אבל אצל אור היה ברור משלב מוקדם מאוד שאור לא מאמין בעצמו, בכלל בכלל.
<דנה: היכולות שלו גבוהות מאוד, הידע שלו בנושאים שנלמדים בבית הספר טובים מאוד, אבל כשזה הגיע למבחן התוצאה, אור היה יושב מול דף של מבחן והיה אומר "אני לא יודע" וכשהיה יושב בבית אחד על אחד עם עצמו פותר ומוציא ברמה של 100, אבל "אני לא יודע ואני לא מסוגל" ולמזלנו ולשמחתנו הייתה לו מורה שראתה מעבר והציעה לנו להצטרף לחינוך לפסגות.
<דנה: ההעצמה האישית שזה גרם לו הייתה מדהימה.
<דנה: אור הפך מילד של "אני לא מסוגל ואני לא יכול" לילד של ציונים של 95, 100.
<דנה: אור בשנה הבאה, למרות כל מה שהוא לא האמין בעצמו התקבל לליאדה, שמבחינתו זה היה, - - -אוניברסיטה שמבחינתו זו הייתה פסגת ההצלחה והוא לא האמין - - -
יעקב מרגי: הוא עדיין אומר "אני לא יכול"?
<דנה: לא.
<דנה: עכשיו זה כבר בא ממקום אחר, "אני מסוגל, אני יכול" הקירות והחומות שהוא הקים לעצמו הולכים ומתמוטטים בתמיכה עצומה של שני.
<דנה: מילד שלא רוצה לצאת לטיול שנתי כי הוא מתבייש כי הוא קצת שמן וקצת לא נוח וקצת ביישן ותמיד יש מי שיחבק, תמיד יש מי שיתמוך, יהיה שם לידו בדיוק ברגע שצריך וזה סיפק לא רק את המטריה של הלימודים אלא במענה הרגשי הרבה יותר.
<דנה: זה מה שהיה חשוב לי להגיד.
יעקב מרגי: אני מאחל לך שתראי את ההצלחה אצל כולם.
<דנה: אני רוצה רק להגיד לכם, אולי לא שמתם לב אבל לא רק ילדים של אריאל לומדים בתכנית, הבן שלי לומד בבית ספר אגרון ומגיע לפה בהסעה, יש כמה בתי ספר מקרית יובל, שמגיעים לפה מ-2 בצהריים עד 6 בערב כך שזה לא המתנה שרק הילדים של אריאל זוכים.
<טלי ברוך: לא, בשכונה זה לא רק אריאל.
<טלי ברוך: יש פה ילדים מכמה בתי ספר.
<קריאה: זה מרכז שכונתי
<דנה: תודה רבה.
<טדסה: קוראים לי טדסה, גם אני כאמור התחלתי את פסגות בכיתה ז', בבית הספר אורט - - - וגם אני בהתחלה לא האמנתי בעצמי, חשבתי שאני לא יכול ואמרתי טוב, "פסגות, נמשיך ללמוד קצת אחרי בית ספר" לא כל כך התייחסתי לעניין החברתי ולא ראיתי את פסגות כמו שאני רואה אותם עכשיו.
<טדסה: יש שם באמת הרבה תמיכה ועזרה, מעריכים שם, כל הסטודנטים וגם שני מתייחסים אלינו באופן מדהים, עוזרים לנו בלימודים, מסתכלים, הם שואלים כל הזמן באיזה מצב אנחנו, אם קשה לנו, איפה אנחנו נמצאים.
<טדסה: בהתחלה גם אני הייתי בהקבצות מאוד נמוכות במתמטיקה ואנגלית ולא האמנתי שאני אגיד לאן שאני מגיע עכשיו שאני עושה גם 10 יחידות מחשבים ו-5 יחידות פיזיקה, וגם מתכנן להמשיך עם זה בעתיד.
<טדסה: עוד מעט אני נכנס לעתודה.
יעקב מרגי: אף אחד לא שמע, אתה מרוצה מהמורה לפיזיקה?
יעקב מרגי: הוא יודע להסביר טוב?
<טדסה: כן.
<טדסה: מורה רציני.
יעקב מרגי: כשלימדו אותי פיזיקה היה גל עליה, לא מבין - - - לא הצלחתי להבין ממנו כלום.
יעקב מרגי: אבל התעקשו שהוא יהיה המורה.
יעקב מרגי: לכן לא יצאתי פיזיקאי.
<טדסה: פסגות באמת, גם אני התחלתי, אני בא ממשפחה של קרביים.
<טדסה: אמרתי בהתחלה אני אהיה קרבי, הייתי מורעל בהתחלה, היה חשוב לי להיות קרבי.
יעקב מרגי: עכשיו אתה לא מורעל?
<טדסה: לא, את האמת לאט לאט, פסגות וכל הלימודים, נהיתה לי באמת אהבה ללימודים ולהמשיך ללמוד, ובגלל זה אני רוצה להמשיך להיות סטודנט, להמשיך לעתודה.
<קריאה: מה אתה רוצה ללמוד בעתודה?
<טדסה: מחשבים.
יעקב מרגי: יש לך ליווי כבר?
יעקב מרגי: הצבא יחטוף אותך.
יעקב מרגי: אני יכול לספר לך משהו שהם לא יודעים ואל תגלה, שאחרי זה האזרחות תחטוף אותך, כי אתה יוצא עם פרקטיקה.
<טדסה: הסבירו לי על זה הרבה וראיתי רק יתרונות.
יעקב מרגי: סטודנט שמסיים איתך את התואר, הוא יצא לאזרחות ואתה תצא אחרי השירות הצבאי עם העתודה, הנסיון שתקבל בצבא , ניסיון למעסיק, הקושי, אם בכלל יהיה לך קושי, יש תחרות על יוצאי צבא.
<טדסה: פשוט אנשים מפחדים מכמות השנים וההשקעה.
יעקב מרגי: אני יכול לספר להם שהשנים בכל מקרה עוברות.
יעקב מרגי: השאלה איך הן עוברות.
<גלי שחם: תודה רבה טדסה.
<גלי שחם: אנחנו רואים פה את טדסה ביב' ושובל היא בתחילת דרכה, חניכה במרכז בכיתה ד'.
יעקב מרגי: שובל הבינה מה מצפה לה.
יעקב מרגי: באיזה כיתה את?
<שובל: ד'.
יעקב מרגי: אני לא אשאל אותך מה את רוצה להיות כשתהיי גדולה.
<שובל: יש לי חלום, יש לי , אבל גם אנחנו לומדים בפסגות בשיעור העצמה אנחנו לומדים כל מיני דברים ו- - -כל יום יש לנו מושג שבועי וכל יום בכינוס יום, יש לנו דבר חדש, בימי רביעי היה לנו גם שיר שבועי, וכל נושא אחר, ואנחנו ממש מתחברים עם המדריכים, וממש כיף.
יעקב מרגי: זה עוזר לך בלימודים במסגרת בית הספר?
יעקב מרגי: זה עורר אצלך יותר מוטיבציה, יותר חשק ללמוד?
<שובל: כן.
<שובל: זה עוזר בלימודים ו- - -
<קריאה: מה החלום שלך שובל?
<גלי שחם: בין מה למה את מתלבטת?
<גלי שחם: מה לדוגמה?
<שובל: רציתי להיות שוטרת, הרבה דברים.
יעקב מרגי: הירושלמיות תקועות עם השוטרות.
יעקב מרגי: לאט לאט זה יעבור לך, את עוד צעירה.
<גלי שחם: יש לך עוד זמן לחשוב - - -
<שי: אני סטודנטית ומדריכה פה בקורס חשיבה מתמטית, אני הגעתי לעמותה הזאת, לא שמעתי עליה לפני, בזכות המלגה שלי וחיפשתי משהו שהוא קצת שונה והתחלתי בחינוך לפסגות והתאהבתי ברעיון של העמותה.
<שי: כי לא כל כך מכירה את זה היום אבל בזמני לא הייתה שום תכנית בסגנון חינוך לפסגות.
<גלי שחם: איפה גרת?
<שי: באבני איתן.
<שי: בדרך כלל שמעתי רק על תכניות שמקדמות את החלשים, שזה מאוד חשוב, אני לא מזלזלת בזה, אבל אף פעם לא שמעתי על תכנית שנותנת גם העצמה לחזקים - - - ככה הגעתי לעמותה, התאהבתי ברעיון שלה.
יעקב מרגי: אני אומר לך, - - - היית צריכה לעשות פר"ח - - -
<שי: כן, בשנה שעברה עשיתי חונכות - - -
יעקב מרגי: זה שונה.
<גלי שחם: מה את - - -
<שי: אני מעבירה חשיבה מתמטית לכיתות ה' ו-ו'.
<שי: - - - בכיתה ה' התכנית של אדריכלים צעירים, אנחנו בונים להם דגם, כיתה ו' זה תכנית של כלכלנים צעירים שזה מחבר אותם למקצוע הלימודים שיש קצת.
<חנה דורסמן: רק להגיד שכל מקצוע אנחנו נותנים בצורה חווייתית אז אם זה חשיבה מתמטית, זה באמצעות אדריכלות.
<חנה דורסמן: אם זה כיתה ו', זה כלכלנים צעירים.
<חנה דורסמן: הכל זה דרך חוויות.
<דינה גורדון: זה כמובן לא זהה ללימודי בית הספר כדי שזה באמת יאתגר, ייצור חוויה.
<שני מרלין: טוב, דיברו דברים מאוד יפים לפניי, אני רק אגיד שזו ממש זכות גדולה לראות את החיבורים האלה, לעבוד עם החניכים הממש צעירים שעוד יש להם המון חלומות ולפעמים הם קצת אבודים עד שהם מגיעים לכיתה יב' ובתחילת השנה הם עדיין היו קצת צעירים ואבודים, וממש לראות תהליך גם של התבגרות פנימית, וראייה למרחוק.
<שני מרלין: פתאום יש להם איזו שהיא חשיבה קדימה, זה משהו שהוא מאוד מיוחד, גם היכולת ליצור קשרים בתוך בית הספר שזה בכלל ברכה מאוד גדולה והקשר עם ההורים, זו ממש עבודה שהיא הוליסטית, לגעת בהמון אנשים והמון נקודות ובאמת זכות גדולה.
יעקב מרגי: שיתוף הפעולה עם ההורים הוא מחויבות?
<דינה גורדון: כן.
<דינה גורדון: נפגשים איתם אחת לחודש, יש להם תכנית משלהם.
<חנה דורסמן: ההורים חותמים על - - -
<דינה גורדון: זה חלק בלתי נפרד מהתכנית.
<חנה דורסמן: זה חייב להיות.
<קריאה: איך את הגעת לזה?
יעקב מרגי: תספרי על עצמך.
<שני מרלין: על עצמי, אני מנהלת את המרכז שנה ומשהו, תושבת בית שמש לשעבר.
<שני מרלין: פריפריה.
<שני מרלין: למדתי חינוך בלתי פורמלי בירושלים, אני גרה בירושלים כבר שש שנים, אני עובדת בחינוך כבר הרבה זמן, בתנועות נוער לפני זה.
<שני מרלין: אני עובדת עם תלמידים מכל הקשת, כל הרצף.
יעקב מרגי: בוא נאמר שגם ילדים בכיתה ד' יכולים לאתגר מורה, ביציאה שלא חשבת, אבל איך את מתמודדת עם ההורים?
<שני מרלין: הם מקסימים, באמת פשוט מקסימים והם תמיד שם ורק להתקשר אליהם "ובטח נבוא ונעזור במה שצריך".
יעקב מרגי: הבנתי שהבוגרים תורמים לקהילה או הם עצמם - --
<שני מרלין: גם וגם.
<שני מרלין: מכיתה ג'.
יעקב מרגי: אתם משתתפים בפעולות?
<אלירן אשכנזי: בי"א הייתה פעילות רחבה עכשיו זה קצת בעייתי בגלל הלימודים שזה יותר לחוץ, אבל בשנה שעברה ה יינו מגיעים פעמיים בשבוע היינו עוזרים לתלמידים שמתקשים בלימודים, לוקחים ילד לפרויקט.
יעקב מרגי: העצמה.
<שני מרלין: היו מתנדבים בתוך המרכז פעם בשבוע, באים לעשות - - -
<חנה דורסמן: זה המודל הכי מדהים, אם הם מגיעים לעבוד עם החבר'ה, אין יותר מודל מזה.
<דינה גורדון: אני אפסיק אתכם כי אנחנו צריכים לסכם.
<דינה גורדון: תודה רבה.
<חנה דורסמן: רק לסכם את הביקור, גם לשמוע את דעתכם ולהתייחס לדברים שאנחנו היום, מה צריך כדי להתקדם.
יעקב מרגי: אני יושב פה ואני שואל את עצמי מי מממן אתכם.
יעקב מרגי: זו שאלה ראשונה.
<חנה דורסמן: שאלה טובה.
<חנה דורסמן: היום במימון של תקציב העמותה בערך 25% זה ממשרד החינוך שזה יושב תחת האגף לתלמידים מחוננים ומצטיינים, יש איזו שהיא תמיכה מסוימת של רשויות שהיא כמה אחוזים בודדים בסך הכל בתקציב העמותה, ויש איזה שהם אחוזים בודדים נוספים שזה דמי רצינות של ההורים וכל השאר זה גיוסי תרומות.
יעקב מרגי: מה הסדר גודל הממוצע של דמי הרצינות?
<חנה דורסמן: זה נע בין 300 שקל ל-1,700 שקל לשנה שלמה.
<חנה דורסמן: וכמובן שלא יהיה דבר כזה בחיים שילד לא יהיה בתכנית בגלל - - -
יעקב מרגי: שהמנהלת המליצה, זוהה פוטנציאל ואין לי יכולת.
<חנה דורסמן: לא, אין דבר כזה.
<חנה דורסמן: בחיים ילד לא יהיה מחוץ לתכנית בגלל - - -
יעקב מרגי: חשבתי שאת אומרת שאין דבר כזה שהוא יכול להתקבל.
<חנה דורסמן: לא, התכוונתי שלא יהיה דבר כזה שילד לא ייכנס חס וחלילה בגלל סיפור של - - -אם אתה מחלק את זה על פני שנה אנחנו מדברים על 170 שקל לחודש.
<חנה דורסמן: בדרך כלל עשינו תרגום של מה שנגיד אם היה ניתן בתכנית, אם היינו לוקחים אותו לשוק החופשי.
<דינה גורדון: כולל הקייטנות בקיץ, הקייטנות בפסח, חוגים וכולי.
<חנה דורסמן: כן, זה בערך עלות של 50,000 שקל לשנה.
יעקב מרגי: השאר מאיפה?
<חנה דורסמן: תרומות, מגזר עסקי, קרנות, פרטיים.
<חנה דורסמן: הכל גיוסים.
<חנה דורסמן: אנחנו רוצים להגיע, ברור שהשאיפה היא להגיע לכמה שיותר ילדים וכמה שיותר חניכים וחניכות כי אנחנו מסתכלים על הבוגרים שלנו ואנחנו רואים את ההצלחה.
<דינה גורדון: מצאנו איזה מודל שאנחנו יודעים שהוא עובד, שאנחנו יודעים שהוא יוצר מוביליות חברתית.
<דינה גורדון: חבל, יש ילדים שלא מקבלים אותו, הם בהחלט יכולים וצריך ש- - -
יעקב מרגי: אני אספר לכם מזווית אישית.
יעקב מרגי: אני יליד 60' זאת אומרת שהייתי בבית ספר יסודי בין שנת 60 ו-74', נכון?
יעקב מרגי: תאר לך שכל היסודי עד כיתה ז', אני זוכר את עצמי בכיתה, לא שאני בא לפרגן לעצמי, אני מבכה.
יעקב מרגי: המורה היה שואל שאלה, "חוץ ממרגי".
יעקב מרגי: בסוף כיתה ז' הנהלת בית הספר החליטה לקיים דיון והגיעה למסקנה שאני לא בכיתה המתאימה, נכנסתי לכיתה אחרת, בכיתה ח'.
יעקב מרגי: כשהפוטנציאל, כולם זיהו, אבל מה עשו עם זה?
יעקב מרגי: זה לא היה.
<חנה דורסמן: אנחנו באמת רוצים להיות שם כולם ביחד בשביל הילדים האלה, והיום אנחנו מחפשים את הדרך להגיע ליותר ויותר משאבים ואנחנו גם מתחייבים ללכת עם הילדים חתיכת דרך ארוכה.
<חנה דורסמן: אז היום לצורך העניין יושבים כספים במסגרת החלטות ממשלה שונות שבגלל סיבות פרוצדוראליות לא יכולות לזרום לעשייה.
יעקב מרגי: מה שבא מהאגף למחוננים זה במסגרת מבחני תמיכה?
<חנה דורסמן: מיזם משותף.
<חנה דורסמן: אנחנו עושים מיזם משותף.
יעקב מרגי: יש מגבלה תקציבית על המיזם הזה?
<מאירה אבידר: ברור.
יעקב מרגי: בסכום?
יעקב מרגי: בתקנה?
<מאירה אבידר: אנחנו היום נותנים קרוב ל-5 מיליון שקל.
יעקב מרגי: עזבי מה אתם נותנים, אני שואל מבחינה טכנית איך זה עובד.
<מאירה אבידר: כן.
<מאירה אבידר: יש מגבלה.
<מאירה אבידר: במיזם משותף העמותה צריכה לשים מצ'ינג אחד מול אחד.
יעקב מרגי: אם לא זה לא - - -
<מאירה אבידר: זה המצ'ינג, והיום העמותה היא בעצם עומדת בסף היכולת שלה ל- - -
יעקב מרגי: לו צויר שהעמותה עכשיו הייתה, איזה קרן פורשת את חסותה עליה ואומרת לה "אני יכולה להכפיל את הפעילות"|.
<מאירה אבידר: זה צריך אישור מנכ"ל.
יעקב מרגי: ודאי, שום דבר לא עובר - - -
<מאירה אבידר: אישור מנכ"ל זה תקציב.
יעקב מרגי: ברור, השאלה איך לך כרגע בסעיף, תקנה תקציבית?
<מאירה אבידר: נכון.
<מאירה אבידר: זה ממש צבוע לי.
<מאירה אבידר: רק כדי להבין, אנחנו לוקחים היום, עם המנכ"לית הקודמת תקציבים מהחלטות ממשלה.
<מאירה אבידר: למשל לקחנו מהחלטות ממשלה לפיתוח הבדואים בדרום, אז פתחנו בשגב שלום.
<מאירה אבידר: עכשיו אנחנו הולכים לפתוח שלושה מרכזים בצפון, עם החלטת ממשלה של פיתוח הבדואים בצפון.
<מאירה אבידר: פתחנו בתקציב של הדרך החדשה בנתניה מרכז בשכונה שהיא עתירת יוצאי הקהילה האתיופית.
<מאירה אבידר: כך אנחנו מצליחים להגדיל את ה- - -
יעקב מרגי: ואת אומרת שההחלטות האלה, יש קשיים ליישם אותן?
<חנה דורסמן: אי אפשר היום גם אם אנחנו רוצים ליישם החלטה, זה עובר דרך המסגרת של המיזם ואז אם אין את המצ'ינג אני לא יכולה ליישם את ההחלטה.
<דינה גורדון: אפילו שההחלטה לצורך העניין יכולה להביא את מלוא הכסף למרכז המלא.
<קריאה: גם בטיפוח הבדואים אתם צריכים להביא מצ'ינג?
<חנה דורסמן: אני אתן דוגמה, נניח יושב כסף אצל הדרוזים- - -
יעקב מרגי: תקשיבו, מיזם משותף טוב שעובד וטוב שצריך, אני עכשיו אומר במקומך, יכול להיות שבמסגרת אותן החלטות ממשלה אני יכולה לספק את השירות הזה לא במסגרת מיזם משותף אלא קניית שירותים.
יעקב מרגי: יש לי את הנסיון המוכח, קניית שירותים.
יעקב מרגי: צריך ללמוד את החלטות הממשלה, אני מוכן לבדוק את זה.
יעקב מרגי: מה שעובד במסגרת המיזם המשותף שימשיך, ואם אפשר להקים אותו, להעצים אותו.
<חנה דורסמן: כן, כשזה הרצון - - - פשוט יש מגבלה.
יעקב מרגי: יש לך מגבלה להציג את המצ'ינג, ומאחר ויש החלטות ממשלה שלא מצליחות ממילא להתיישם, את אומרת "בואו תקנו שירותים ממני".
<חנה דורסמן: ברור.
יעקב מרגי: יש בעיות אמיתיות אובייקטיביות, סוגיה של מיכרוז, בואו, לכן צריך ללמוד את זה, אני אשמח לקבל חומרים לראות איך אני - - -
<חנה דורסמן: מאה אחוז, אני אתן לך דוגמה של משהו שכן היינו עליו בשיח גם עם המנכ"לית הקודמת וגם עם השר, לצורך העניין אנחנו מעמידים הרבה מאוד כסף באזור תל אביב יפו שהיה יכול להיחשב למצ'ינג מול תכניות אחרות אבל הייתה איזו שהיא החלטה של מדיניות שתל אביב יפו לא יחשיבו לצורך העניין במצ'ינג הזה, בגלל מצבה של הרשות.
<חנה דורסמן: אני יכולה להבין את הרציונל, רק אני אומרת, חבל שיושב היום - - -
<דינה גורדון: בסביבות השבעה מרכזים בעצם שלא יכולים להיכנס למיזם כי לא רוצים להחשיב את הסיפור הזה.
יעקב מרגי: אני רוצה להבין, בתל אביב יפו עושים פעולות של מיזם משותף?
<חנה דורסמן: בתל אביב יפו אנחנו עושים פעולות לא במסגרת המיזם.
יעקב מרגי: ואתם שמים שם יותר מהמצ'ינג?
<חנה דורסמן: אנחנו עושים שם בכלל, זה לא קשור למצ'ינג.
<חנה דורסמן: אין מצ'ינג.
<חנה דורסמן: מימון מלא.
יעקב מרגי: למה לכאורה?
<חנה דורסמן: יש שם ילדים, קודם כל העמותה - - -
יעקב מרגי: למרות שהם תל אביבים, לא כל ה- - - עשירים.
<חנה דורסמן: אני אגיד ככה, העמותה קמה ביפו ולי יש פרספקטיבה כמו להרבה פה אני מניחה, ארצית, אני יכולה להגיד שהמצוקות הסוציו אקונומיות שיושבות ביפו הן מהחמורות שבחמורות שבחמורות שבחמורות, למרות לכאורה ההימצאות בתוך הרשות.
<חנה דורסמן: אבל אנחנו מדברים שם על ילדים שגרים - - -
יעקב מרגי: ולא הצלחתם למצוא, כי בסך הכל מחלקת החינוך בעירית תל אביב - - -
<חנה דורסמן: מחלקת החינוך בעירית תל אביב משתתפת.
<חנה דורסמן: אין כמעט אף רשות שמשתתפת כמו שמשתתפת תל אביב יפו.
<חנה דורסמן: אבל אם אתה רוצה להגיע - - -
<מאירה אבידר: אנחנו כבר במיזם משותף עם העמותה של - - -מאז כבר יש את המנכ"ל הרביעי, השלושה מנכ"לים קודמים, שושני, אחר כך זה עבר לדלית פרבר ועכשיו מיכל.
<מאירה אבידר: שלושתם לא הסכימו שתל אביב תיכנס למיזם בגלל סיבה שזו רשות מאוד חזקה והרשות תדאג, והיא דואגת.
<מאירה אבידר: מה שמוביל במשרד זה שברגע שהם נותנים כסף הם מאוד רוצים.
<מאירה אבידר: אם המשרד מוסיף כסף הוא מאוד רוצה למנף רשויות נוספות אחרות, לא על משהו שכבר קיים, שממילא הוא, זה המנוף שלהם.
יעקב מרגי: גם אני רוצה.
יעקב מרגי: מה שכן צריך לעזור למשרד לרצות עוד מיזמים, ולהתגבר על הצורך - - -
<מאירה אבידר: השר מאוד מאוד אוהב את התכנית, הוא גם ממש בעד התכנית.
<מאירה אבידר: העניין הוא שזה- - -
יעקב מרגי: יש עוד עמותות דומות לכם שעובדות בארץ, בקו רעיוני דומה?
<מאירה אבידר: דומה, אבל בצורה כזאת הוליסטית זה לא קיים.
<מאירה אבידר: אני רוצה - - -
<דינה גורדון: לאורך כל השנים, כל כך הרבה שעות אחרי הצהריים, שפונה גם עם העשרה תרבותית וגם לימודית וגם העצמה, כל המכלול הזה גם עם ההורים גם עם הילדים, בוגרים, אין דבר כזה.
<מאירה אבידר: אני רוצה להגיד שכשבודקים את עלות התכנית לתלמיד היא מאוד יקרה.
<מאירה אבידר: כשמפרידים אותה רגע, כדי להגיע לתוצאות אתה צריך להשקיע הרבה מאוד.
<מאירה אבידר: אז הרבה פעמים רשויות למשל כשמציגים להם את התכנית הם אומרים "רגע, בכסף הזה אני יכול לעשות שלוש תכניות".
יעקב מרגי: עוד ארבע כיכרות.
יעקב מרגי: עם פרחים.
<מאירה אבידר: לא, אני מדברת על חינוך, הם עושים שלוש תכניות.
יעקב מרגי: אבל כשהוא מגיע לתוצאות, והוא מוצג כמשהו שפרץ דרך- - -
<מאירה אבידר: נכון, כשאתה רואה את ההישגים כאן, השר אוהב את זה.
<חנה דורסמן: עולה לך 100,000 שקל ילד לאורך כל השנים כאשר אם הילד הזה לצורך העניין ישב במקום אחר, הוא יעלה לך 120,000- - - ומחזיר למדינה במיסים בריבית - - -
יעקב מרגי: כמה פרופסור שעשוע היינו רוצים לראות בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: כמה כאלה שיכלו להיות שעשוע ולא.
<קריאה: יש את השאלה שלא שאלת.
<חנה דורסמן: אני רק רוצה להגיד לגבי תל אביב יפו.
<חנה דורסמן: אני מבינה אם היה, אנחנו כמובן כל הזמן בדיאלוג אבל אני חושבת שאם יושב כסף שהוא יושב, ויש הרבה כסף כזה היום, אתה מבין, מה זה משנה לתת לנו להפעיל את זה מול - - -
יעקב מרגי: עכשיו את מבינה את הסיבות למה.
יעקב מרגי: אני מוכן להיות שותף שלך בקטע הזה של לראות איך אנחנו מתגברים על המחסומים הבירוקרטיים ולמצוא איזה ערוץ שאכן את התועלות שיש בכם, את הערך המוסף שיש בכם, לנצל לטובת אותם - - -בוא נראה איך אנחנו עושים את זה.
יעקב מרגי: תחשבו על נייר עבודה שידבר על אותן החלטות ממשלה, על יכולת.
<דליה פינק: שאלה חשובה.
<דליה פינק: אני מאוד אוהבת את התכנית ואני בתור מפקחת ממשרד החינוך וגם מנהלת הרבה מאוד שנים אני באמת מעריצה את התכנית.
<דליה פינק: אני רוצה לשאול אתכם שאלה, כמה מה-10,000 שקלים לכל ילד, כמה מזה הולך לכח אדם?
<חנה דורסמן: מה זה כח אדם?