GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: אני כן רוצה להגיד לך – והייתי בדילמה מאד גדולה לקראת הדיון פה והיה לי חשוב לבוא – לקראת הדיון באמת האם נכון, וכמו שאתה אומר אנחנו עוד לא יודעים, אנחנו לא יודעים מה נחשף, איך נחשף, איך מורה תעמוד.
מיכל רוזין: מה היא יודעת?
מיכל רוזין: מה היא לא יודעת?
מיכל רוזין: איזה עובדות היא תביא לכיתה?
מיכל רוזין: אבל אני חושבת שאולי בהבדל מאיך שאני והדור שלנו גדל, שבאנו לבית הספר ואמרו לנו איזו שהיא אמת אחת וזהו, זה בדיוק מה שלא צריך לקרות וזה עדיין לצערי קורה בחלק גדול ממערכת החינוך.
מיכל רוזין: צריך לפתוח בפני התלמידים.
מיכל רוזין: היום התלמידים חשופים.
מיכל רוזין: זה לא אנחנו, שהיינו הולכים לספרייה העירונית, יושבים ארבע שעות להעתיק מהאינציקלופדיה העברית או אנציקלופדית אביב ביד, את כל הסיכומים וזו הייתה האמת שלמדנו.
מיכל רוזין: היום הילדים חשופים.
מיכל רוזין: אני אומרת לך, יש לי בבית ילדה בת 11.
מיכל רוזין: הם נכנסים לאינטרנט אומרים לי אמא, מה זה הסיפור עם חטופי ילדי תימן?
מיכל רוזין: מה קרה אתמול עם אורן חזן?
מיכל רוזין: הם רואים הכל.
מיכל רוזין: הם יודעים הכל וזה שמערכת החינוך עושה את ההפרדה ולא מדברת איתם, אלא אם כן זה משהו שלם, מובנה, עם מערך לימוד.
מיכל רוזין: צריך לדבר עם הילדים.
מיכל רוזין: זה נכון שבכל גיל צריך לדבר אחרת, צריך לפתוח דיון אחר, אבל צריך להעלות את הדברים.
מיכל רוזין: הילדים חשופים.
מיכל רוזין: בואו נדבר איתם.
מיכל רוזין: בואו נגיד להם יש כמה עמדות, יש כמה דעות, יש פה דילמה, יש פה ויכוח.
מיכל רוזין: עדיין לא נחשף הכל.
מיכל רוזין: זה בסדר, תאמינו בילדים שלנו.
מיכל רוזין: הם הרבה יותר חכמים, הם הרבה יותר ביקורתיים, הם הרבה יותר יודעים להכיל הרבה מאד דעות וזה בסדר.
מיכל רוזין: העובדה שאנחנו חושבים שאנחנו צריכים לבוא אליהם עם איזו שהיא תפיסת עולם סגורה וזהו, זה מה שצריך למכור להם, ככה גדלנו.
מיכל רוזין: ככה גדלנו לכן הסיפור של חטופי תימן נחשב כמשהו הזוי, של מישהו קיצוני, כי לא חשפו אותנו.
מיכל רוזין: כי אמרו לנו אמת אחת.
מיכל רוזין: בואו נחשוף את הילדים.
מיכל רוזין: הילדים כל כך בוגרים, כל כך חכמים היום, באמת.
מיכל רוזין: הם יכולים בדבר הקטן הזה לדעת הכל.
מיכל רוזין: לפחות נתווך להם את זה עם גורמי חינוך מקצועיים, שיידעו לדבר על הדברים.
מיכל רוזין: אני מאמינה בשיח.
נורית קורן: כן, יש הרבה צדק בדברייך.
נורית קורן: תודה, חברת הכנסת מיכל רוזין.
נורית קורן: בבקשה, רק תציג את עצמך.
<ערן סולמי: עם כל הכבוד אני אורח פה.
<ערן סולמי: אני עורך דין ערן סולמי.
<ערן סולמי: אני עושה את עבודת הסיום שלי בתואר השני באוניברסיטת תל אביב, על חטופי תימן.
נורית קורן: קיבלת אישור?
נורית קורן: כי זה בכותרות עכשיו.
מיכל רוזין: יושבת כאן מישהי שלא קיבלה אישור.
<ערן סולמי: אני מרכיב את השלט, זה בסדר, אני בן העדה, דור שלא גדל במצוקה ולא גדלתי כך ואין לי אף אחד במשפחה.
<ערן סולמי: ברשותך, אני רואה את זה קצת פחות אמוציונאלי, אבל עם הרבה מאד שייכות.
<ערן סולמי: ראשית, בנושא ההכרה, עצם השיחה פה והפחד מהמילה שואה של הפורום הזה, שהוא מתעסק בזה - - -
נורית קורן: לא, זה לא פחד.
<ערן סולמי: התחושה שלי שזה עדיין לא הכרה, אם בפורום הזה זה לא יוצא ברור.
<ערן סולמי: ברשותך, אני רק מביע את דעתי.
<ערן סולמי: שנית, אני חושב שעם כל הכבוד גם לבני העדה שלי, אנחנו לא המקרה היחידי בעולם באותה תקופה.
<ערן סולמי: אפשר ללמוד איך קהילות אחרות התמודדו עם זה.
נורית קורן: יודעים ולמדנו.
<ערן סולמי: אני אומר, כתכנית אב.
<ערן סולמי: ועוד דבר אחד ברשותך.
<ערן סולמי: לא פחות חשוב מהתכנית לדעתי, היום בני הדור שלנו ואנחנו גם כסטודנטים, כל אחד מעלה שאלות שאני לא בטוח שצריך לתת את הדגש לא רק על התכנים.
<ערן סולמי: איך אלה שמלמדים יוכלו להתמודד עם השאלות שיצוצו מזה, כולל על המדינה.
<ערן סולמי: כי יכול להיות שאנשים אינטליגנטיים ישבו וישאלו שאלות למה הם לא מואשמים, למה הם לא בבית סוהר, יש אנשים חיים, למה לא?
<ערן סולמי: הרבה מאד דברים שגם על זה צריך לתת את הדגש.
<ערן סולמי: זאת אומרת התכנית היא טובה, היא לחלוטין רצויה, אבל צריך גם לנסות לחשוב איך מתמודדים אחרי זה כחברה עם השאלות שיעלו פה.
<ערן סולמי: כי סטודנט כמוני שיחקור את עוזי משולם עכשיו, יכול להעלות ע לפרשות ועל דברים שאני לא יודע מה יכול להיות איתם אחרי זה.
<ערן סולמי: זאת אומרת כשילד בן 17 ישאל את המורה שאלה, שאני לא בטוח שהיא תדע לתת לו תשובה.
מיכל רוזין: היא לא חייבת.
מיכל רוזין: כמו שהורה.
מיכל רוזין: החכמה הכי גדולה להיות הורה זה גם כשהילד שלך שואל שאלה להגיד אתה יודע מה, אני לא יודע.
מיכל רוזין: בוא נחשוב ביחד.
מיכל רוזין: בוא נבדוק את זה ביחד.
מיכל רוזין: העובדה שהורים חושבים ש הם צריכים לדעת הכל ולענות על הכל וגם מורים.
מיכל רוזין: זה בסדר שמורה יגיד אתה יודע מה, גם אני בדילמה, גם אני לא יודע עד הסוף הכל.
מיכל רוזין: בואו נחשוב על זה.
מיכל רוזין: בואו נעלה שאלות.
נורית קורן: מספיק שזה עולה לדיון, זה כבר מציף את הבעיה, מציף את כל הדברים, זה כבר משהו אחר.
<ערן סולמי: תודה.
נורית קורן: תודה רבה לך.
<יצחק אליהו: זה לגיטימי - - -
מיכל רוזין: לשאול, בדיוק.
<יצחק אליהו: ולחקור.
מיכל רוזין: נכון, ולהטיל ספק.
מיכל רוזין: אין דבר יותר חשוב בלימוד מאשר להטיל ספק ולבקר ולשאול שאלות.
נורית קורן: תודה רבה חברת הכנסת רוזין.
נורית קורן: איציק שמואלי, ממש שתי דקות מזמנך, בבקשה.
נורית קורן: תסכם את הדיון עם משרד החינוך.
<יצחק שמואלי: אפשר לדבר?
נורית קורן: רק תציג את עצמך בבקשה.
<יצחק שמואלי: טוב, אז אני מאד אשתדל לקצר.
נורית קורן: קצר.
נורית קורן: שתי דקות בבקשה.
<יצחק שמואלי: אני אתמצת ממש בשתי מילים.
<יצחק שמואלי: אומרים מודה ועוזב, ירוחם, אבל לצערי אין כאן, עם כל מה שנעשה, במיוחד אודות לוועדה שלך וכל מה שנעשה בשנה האחרונה בעצם, עדיין אין פה עניין של קבלה חלוטה ולא הודאה רשמית של הממסד.
נורית קורן: רגע, רגע, רגע.
<יצחק שמואלי: לא, לא, אין לי בעיה.
<יצחק שמואלי: אני אומר, לעת עתה.
<יצחק שמואלי: איך אומרים, אנחנו עדיין טוחנים מים, עם כל הכבוד.
נורית קורן: אנחנו טוחנים את הפרוטוקולים, לא מים.
<יצחק שמואלי: כן, כן, חס ושלום, אני לא - - -
מיכל רוזין: פרלמנט זה המילה "פרלה", לדבר.
מיכל רוזין: חלק מהעניין לדבר על דברים.
נורית קורן: כן, כן, אבל אנחנו גם עושים ולא רק מדברים.
מיכל רוזין: לא, אבל גם הדיבור הוא עשייה.
מיכל רוזין: תבינו, כשאתה מדבר על משהו, אתה מעלה אותו למודעות ואז מזה נהיית פעילות.
<יצחק שמואלי: הדברים קשים וטוענים ואני רוצה בקטנה שוב לחזור ולדבר על זה, מאחר שהמצפון והאמת מחייבים אותי.
מיכל רוזין: כשמשתיקים משהו בטח לא עושים.
<יצחק שמואלי: פשוט גילוי נאות, מי שמכיר אותי, מכיר אותי ומי שלא מכיר, לא.
מיכל רוזין: מעלים אותו לשיח והוא מתחיל לפרוח.
<יצחק שמואלי: אני תלמידו של הרב עוזי משולם, השם יקום דמו.
<יצחק שמואלי: אני ליוויתי אותו ב-25 השנה האחרונות בעצם, במאבק, בגילויים שלפני.
<יצחק שמואלי: אתם קוראים לזה התבצרות, אני קורה לזה מצור, דרך הרצח, וזה רצח בדם קר של אחד התלמידים שלו, שהוא נחקר עד היום דרך המעצר של הרב שנעשה תוך כדי - - -
נורית קורן: אבל איציק, בוא - - -
<יצחק שמואלי: שנייה, נורית, כי זה לא פחות חשוב.
נורית קורן: כן, אוקיי.
<יצחק שמואלי: להסביר את כל העניין של ילדי תימן, מזרח ובלקן.
<יצחק שמואלי: אני חוזר על זה.
<יצחק שמואלי: אומרים הרב התימני, הרב התימני.
<יצחק שמואלי: נכון, הוא רב מיהדות תימן, אבל הוא בא בטיקט אחד של - - - של כל ישראל.
נורית קורן: הוא נאבק לזה ולכן קמה הוועדה.
נורית קורן: זה ייאמר לזכותו.
<יצחק שמואלי: כן.
<יצחק שמואלי: בלי להעיר את העניין הזה, של כל הרדיפה שלו לפני, אני מדבר על 30 ו-35 שנה לפני, תוך כדי הזכרת השיעור שהוא הכין שלוש קלטות על פרשת ילדי תימן, מזרח ובלקן, שיש שם לא אקדח מעשן, יש כור אטומי מעשן, שאני לא יודע כמה נחשפתם לזה.
<יצחק שמואלי: אלמלא לשמוע את זה ולהזכיר את קיומה של ההתבצרות, שאני כן הייתי שם ואני יודע בדיוק מה שהלך שם.
נורית קורן: בסדר, זה צריך להיות חלק מחומרי הלימוד.
<יצחק שמואלי: והתקשורת עשתה פה רצח אופי, תוך – וסליחה נורית, אני מדבר מדם ליבי - - -
נורית קורן: אני יודעת, אבל הזמן.
<יצחק שמואלי: חצי דקה, ברשותך.
<יצחק שמואלי: אני מתנצל בפני כולם.
<יצחק שמואלי: זה יושב לי על הלב בצורה –.
<יצחק שמואלי: הבאתי לפה תצהיר של הרב, שעורך הדין צוברי חתום עליו.
<יצחק שמואלי: מה שעשו לרב בכלא.
<יצחק שמואלי: הרב, להבדיל אלפי הבדלות, במירכאות כפולות ומכופלות זה נלסון מנדלה הישראלי.
<יצחק שמואלי: ולולא הזכרת פרשת ילדי תימן, מזרח ובלק והרדיפה של הרב בחייו, במאסרו, בביתו וגם לאחר מותו, זה לעשות עוול וזה פשוט מאד, אני רוצה להגיד לכם, זה פשוט לעשות לעג לרע.
<יצחק שמואלי: הבן אדם שלקח על עצמו והקריב את עצמו מול כל הממסד וכולכם יודעים בתוככם שאני מדבר אמת.
<יצחק שמואלי: כל הרדיפה שהייתה נגדו, כל האיומים.
נורית קורן: נא לסיים.
<יצחק שמואלי: כל הירידה לחייו וחיי משפחתו וחיי בנו.
<יצחק שמואלי: וכל התקשורת שותקת.
<יצחק שמואלי: וכל הכנסת שותקת.
<יצחק שמואלי: למה?
נורית קורן: כל התקשורת - - -
<יצחק שמואלי: אני שואל אתכם למה?
<יצחק שמואלי: ובני המשפחות, איפה הייתם כשהרב צעק, כשנמק בכלא.
<יצחק שמואלי: כשלא יודעים מה יש לו.
<יצחק שמואלי: בבקשה, יש פה תצהיר משנת 1997, של הרופאים שביקרו אותו ועורך דין צוברי היה וראה אותו.
נורית קורן: איציק, תודה רבה.
<יצחק שמואלי: עם מחלות שונות ומשונות.
<יצחק שמואלי: תוקפים אותו קרציות כינים ב - - -
נורית קורן: איציק, תודה רבה לך, על הדברים.
<יצחק שמואלי: לולא ההזכרה של העניין הזה, אנחנו חוטאים ועושים לעג לרש.
<יצחק שמואלי: ואני גם מאד מעריך את ההתחשבות שלך.
נורית קורן: תודה, תודה.
<יצחק שמואלי: סליחה אם קצת התלהמתי, אבל אני מדבר מתוך דם ליבי.
נורית קורן: בגלל זה אני אומר, מה יהיה בתוך הפרשה?
<אברהם יוסף סלומה: הערה קטנה.
<אברהם יוסף סלומה: כשמציינים את היום הזה להיעלמותם של ילדי תימן, זה לא רק ילדי תימן.
נורית קורן: לא, לא, אני אומרת כל הזמן מזרח ובלקן.
נורית קורן: זאת ההגדרה.
נורית קורן: את המושג הזה טבע הרב עוזי משולם זיכרונו לברכה ואנחנו משתמשים בו.
<יצחק שמואלי: היו גם בני אשכנז.
<יצחק שמואלי: אפשר להגיד.
נורית קורן: אני מבקשת לשמוע את משרד החינוך.
נורית קורן: סימה גוטמן, בבקשה, בואי תציגי את עצמך.
<סימה גוטמן: סימה גוטמן, סגנית מנהלת מרכז הדרכה ארצי באגף תכנים ותכניות במינהל חברה ונוער.
<סימה גוטמן: אני רוצה להתחבר לדברים שאמרה חברת הכנסת רוזין.
<סימה גוטמן: משרד החינוך מעודד מורים לעסוק בעניינים שנמצאים על סדר היום הציבורי, בעניינים אקטואליים, בעניינים שנויים במחלוקת.
<סימה גוטמן: יש חוזר מנכ"ל שמכוון לנושא הזה.
<סימה גוטמן: יש מודלים של איך לעסוק בנושאים אקטואליים ובהחלט יש הכוונה לעסוק בנושאים כאלה, אבל יש הבדל בין ההמלצה הכללית לבין פרסום חומרים מחייבים בנושא כזה.
<סימה גוטמן: אנחנו מוציאים חומרים לשעות חינוך, מוציאים חומרים לעיסוק בכיתה, אבל כדי שנוכל להוציא - - -
נורית קורן: השאלה דווקא בנושא שלנו, מי זה שמוציא את החומרים ומהיכן החומרים, כי הרבה אין.
<סימה גוטמן: זו בדיוק הבעיה, זהו.
<סימה גוטמן: כרגע אנחנו לא יכולים לעשות שום דבר, כי אנחנו מוציאים חומרים בצורה אחראית וכל זמן שאין הכרעה ואין החלטת ממשלה בנושא הזה, אנחנו לא יכולים להוציא שום דבר מחייב.
<סימה גוטמן: ברגע שתהיה הנחיה - - -
נורית קורן: בסדר, אבל לסדר היום הציבורי זה עולה והאם אנחנו נוכל להציע למשרד החינוך כרגע, עד שתהיה תכנית מסודרת ועד שתהיה הכרעה והחלטת ממשלה, האם אנחנו כחברי כנסת נוכל להגיש לכם מסמך דרך השר כמובן, והצעות לדיון, כשההצעות תהיינה לדיון.
נורית קורן: כי כל שבוע שהוועדה שלי יושבת ומוציאה לאור דברים מרעישים, צריך איך שהוא לדבר על זה ואסור להתעלם מזה.
נורית קורן: צריך לדבר על זה במסגרת שיעורי חברה, אזרחות, היסטוריה.
<סימה גוטמן: שוב, אנחנו צריכים לקבל הנחיות מסודרת לעשות את הדבר הזה.
<סימה גוטמן: אז ברגע שנקבל הנחיות ותהיה החלטה ונקבל דרישה לעשות את זה, אז אנחנו נבצע.
<סימה גוטמן: אני רק רוצה עכשיו להגיד משהו אישי לגבי העניין של ציון ימים.
<סימה גוטמן: בשנים האחרונות יש הצפה בימים מיוחדים לדברים מיוחדים, כשנקודת המבט של המורה ואיש החינוך במערכת החינוך, הוא לא יכול להגיע לכל הדברים האלה.
<סימה גוטמן: ומתוך זה שיש הצפה כל כך גדולה, אז בסוף בסוף משלמים על זה מחיר.
נורית קורן: כן, לצערי הרב.
נורית קורן: תראי, זה שיש הצפה, אז אנחנו חברי הכנסת גורמים לזה בגלל שכל אחד משרת, הוא נבחר ציבור, הוא בא לייצג ציבור והוא צריך לעשות את זה.
נורית קורן: דבר שני, תראי, הפרשה של היעלמותם של ילדי תימן, מזרח ובלקן, זו פרשה כואבת ביותר ואת יודעת מה, בתשובה שלי אני אסכם את הדיון, או שיש לך משהו נוסף?
<סימה גוטמן: - - -
<קריאה: אני רוצה להעיר משפט קצר.
נורית קורן: רגע, אני מתנצלת, אני חייבת לסגור.
נורית קורן: חייבת.
נורית קורן: אני לא יכולה.
נורית קורן: אין לי אישור.
נורית קורן: העניין הוא כזה, שפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח ובלקן, היא פרשה מאד מאד כואבת ואנחנו חייבים לעשות ציון יום מהסיבה הפשוטה, שהרבה מאד משפחות אין להן לא קבר, הן לא יודעות מה עלה בגורל האח שלהן.
נורית קורן: אני מדברת על אלה שיודעים בוודאות שהילד נפטר, אבל יש גם כאלה שיודעים שהילד נפטר, אבל יש להם בוודאות סבירה, לא וודאות, אין אף אחד.
נורית קורן: הוציאו תעודת פטירה, ככה, באופן סיטוני, בלי אפילו תעודות זהות.
נורית קורן: אז זה אומר שהכל פתוח.
נורית קורן: אז אני לא מתייחסת לזה כיום זיכרון, כי אין קבר.
נורית קורן: אין פה משפחות שכולות.
נורית קורן: אין פה.
נורית קורן: ומצד שני יש פה ילדים שנעלמו ואנחנו חייבים איך שהוא להביא את הפרשה הזו לחינוך, לקדמת הבמה.
נורית קורן: ואם לא יהיה פה ציון יום זה יישאר מתחת לאדמה ואנחנו לא רוצים שזה יישאר שם.
נורית קורן: ליון ציון היום הזה חשוב ביותר מאין כמוהו.
נורית קורן: זה משהו שהיה עם קום המדינה.
נורית קורן: אסור לטאטא אותו מתחת לשטיח ולכן אני עושה את הדיון הזה ויש כאן המון המון דברים שעוד צריכים לעלות.
נורית קורן: הצעת החוק שלי תוגש, אבל היא כללית ביותר.
נורית קורן: אני גם אשב אתכם, עם הצוות, שנראה איך זה יהיה.
נורית קורן: אני לא רוצה שזה יהיה במסגרת התכנית המזרחיים של ועדת ביטון.
נורית קורן: בשום פנים ואופן.
נורית קורן: אני נגד זה.
נורית קורן: זה יהיה פרק בפני עצמו.
נורית קורן: זה יהיה פרק שיעסוק ביהדות תימן ויעסוק גם בכל העלייה ובכל המזרחיים, שנתנו את נפשם להקמת המדינה והם היו החלוצים שבנו את המדינה, ולא רק החלוצים הקיבוצניקים.
נורית קורן: לכן זה עומד על סדר היום ואני חושבת שזה חשוב ביותר.
נורית קורן: וכמו שאמרה חברת הכנסת מיכל רוזין, צריך לתת לילדים לחשוב.
נורית קורן: גם אם אין מענה, הילדים צריכים לדעת את סימני השאלה הגדולים, שהסבא והסבתא שלנו התחבטו בהם, ההורים שלנו התחבטו בהם וגם אנחנו.
נורית קורן: זה משהו חשוב ביותר, אני חושבת, לחברה שלנו, כדי שהחברה שלנו תהיה ערכית ושוויונית ושלא יקרה שיפלו את העולים, כמו שמפלים היום את העולים האתיופים.
נורית קורן: וגם הרוסים.
מיכל רוזין: או בכלל כל בני האדם.
נורית קורן: ובכלל.
נורית קורן: אז זה מתחיל מפה, מהפרשה הזאת.
מיכל רוזין: כל בני האדם.
נורית קורן: אני מודה לכולכם.
נורית קורן: אני סוגרת את הדיון.
יעקב מרגי: אתם מכירים את איציק שמולי?
<קלוד ברייטמן: מכירים ומוקירים ורואים בחור צעיר שעושה הרבה וזה כיף.
<צבי ארד: עבודה רבה.
יעקב מרגי: וללא פופוליזם.
יעקב מרגי: הוא מוכיח שאפשר לעשות גם דברים גדולים ובלי פופוליזם.
<צבי ארד: חבר הכנסת שמולי, אני אציג את גב' קלוד ברייטמן, שאחראית על הפעילות הפרנקופונית.
<צבי ארד: אנחנו קולטים כל שנה 100 עולים חדשים מצרפת.
<קלוד ברייטמן: למעלה מזה.
<קלוד ברייטמן: עברנו את ה-150.
<צבי ארד: אני שמח לשמוע שאנחנו גדלים.
<צבי ארד: נוסף לזה היא עושה פעילות תרבותית עבור הקהילה הצרפתית בעיר, פעילות ייחודית במינה.
<צבי ארד: הפעילות היא כל כך חשובה שהיא קיבלה את לגיון הכבוד מממשלת צרפת.
<צבי ארד: פרופ' גרוס הוא הממונה על המכון לחקר האנוסים.
<צבי ארד: אנחנו מקימים מוזיאון לתולדות יהדות ספרד וקשר עם צאצאי האנוסים.
<צבי ארד: יש לנו את המרכז לדיאלוג אסטרטגי שתפקידו ליצור קשר עם גופים שונים בעולם למען מדינת ישראל, כמו האוונגליסטים וההיספנים האנוסים וגם קשרים עם טורקיה, ירדן, מצרים, במסגרת הדיאלוג האסטרטגי.
<צבי ארד: מוסד אחות לגוף לדיאלוג אסטרטגי זה המחקר לחקר האנוסים שמטרתו לקיים קשר עם צאצאי האנוסים.
<צבי ארד: יש 20 מיליון צאצאי אנוסים והקשר שלהם למדינת ישראל הוא קשר אוהד, לכן אנחנו רואים חשיבות בקיום המרכז הזה.
<צבי ארד: דורית היא אשת השיווק של המכללה, אני אציג רק את אנשי המכללה.
<צבי ארד: גיל רשף, מנכ"ל חדש של המכללה.
<צבי ארד: הוא היה מנכ"ל מייסד של קרית אונו, של מל"א וחבר אלינו כמנכ"ל חדש וההתכנסות של הוועדה זה בזכותו של גיל.
<צבי ארד: פרופ' סיני דויטש הוא ממייסדי המכללה, דיקן משפטים, משנה לנשיא, ממלא מקום נשיא.
<צבי ארד: פרופ' דויטש הוא החוקר החשוב ביותר בנושא הצרכנות, הוא ייסד את הענף הזה בארץ, כתב ספרים על הנושא והוא רגיש לענייני החברה ולכן הוא עוסק בנושא הצרכנות וגם בנושא של חוזים אחידים, שלא יפגעו בציבור בארץ.
<צבי ארד: הוא עוסק בחוזים אחידים וכאן מרכז פעולתו.
<צבי ארד: אני חושב שסקרתי את אנשי המכללה.
יעקב מרגי: מי שלא הוצג יציג את עצמו.
<קריאה: יש לנו חלק מהסטודנטים שהצטרפו אלינו וזה מאוד יפה.
<קריאה: (המשך הצגת נוכחים).
<צבי ארד: יש לנו 20 תארים, 10 תארים ראשונים, 10 תארים שניים, כך שאפשר לבחור להמשיך ללמוד אצלנו.
יעקב מרגי: תנו לנו סקירה על המאפיינים של המכללה.
<צבי ארד: כן, אני אאפיין.
<צבי ארד: באקדמיה אני פועל כבר 50 שנה, זאת אומרת שאני לא צעיר במיוחד, כיהנתי בתפקידים מרכזיים בבר אילן, כיושב ראש איגוד הסגל, ראש המחלקה למתמטיקה ומדעי המחשב, דיקן הפקולטה למדעי הטבע ומתמטיקה, רקטור האוניברסיטה, נשיא האוניברסיטה, חבר המועצה להשכלה גבוהה ובמסגרת פעילותי שמתי דגשים על הפריפריה ולמעשה בזכותי קיימות המכללות האקדמיות באשקלון, בצפת, עמק הירדן, שהיום נקרא כנרת, ואריאל.
<צבי ארד: אחרי שסיימתי את תפקידי כרקטור ונשיא הייתה אליי פנייה מעיריית נתניה, ראש העיר יואל אלרואי והגב' מרים פיירברג, שהייתה מנהלת מחלקת החינוך והיא ביקשה שאני אעזור לעיר להקים את המכללה האקדמית נתניה.
<צבי ארד: העיר הייתה עיר שבורה, הכלכלה שלה, תעשיית היהלומים, עברה מהעיר, המצב החברתי, היות שהעיר קלטה עליות לאורך כל שנות קיומה, יש פה את הקהילה האתיופית הגדולה ביותר, הרוסית, קהילה תימנית, מכל העדות והפזורות התקבצו בעיר, עלייה צרפתית גדולה והתיירות נפסקה בנתניה באותה תקופה.
<צבי ארד: אני מדבר על שנת 93', סיימתי אז את תפקידי, הייתי בכפל התפקידים, רקטור ונשיא, בבר אילן.
<צבי ארד: אני ביקשתי להקים את המוסד להיות מוסד מתוקצב, כי העיר נתניה הייתה עיר של פשע והייתה עיר כלכלית בדרגה 3, הנמוכה ביותר בארץ, ולכן חשבתי שמן הראוי לתקצב אותה.
<צבי ארד: אבל מה אפשר לעשות וקמה המכללה האקדמית תל אביב-יפו, אז את העשירים ראוי לתקצב, את העניים לא ראוי לתקצב, לכן המכללה האקדמית נתניה איננה מתוקצבת.
<צבי ארד: המשמעות שאיננה מתוקצבת, שלא קיבלנו אגורה אחת, לא מהעירייה ולא ממדינת ישראל.
<צבי ארד: היות שאני, סיני וברני פינצ'וק, כשהקמנו את המכללה היינו פרופסורים ולא בעלי הון, ביקשנו 300,000 שקל מהעירייה כדי לשכור מזכירה ומשרדי הקמה והוות"ת חייב אותנו להחזיר את ה-300,000 לעירייה.
<צבי ארד: החזרנו אותם, אבל הצלחנו להקים את המכללה.
יעקב מרגי: לא נורא, בפסח צריך גם מצה וגם מרור, חייב שמישהו יעשה את המרור.
<צבי ארד: את המרור אכלנו הרבה והשקענו מאות מיליונים במכללה, אחד הקמפוסים היפים.
<צבי ארד: יש לנו 500 חדרי מעונות, יש כעת, בעזרת הוות"ת ובעזרת מנכ"ל מל"ג-ות"ת, פעם ראשונה שאני מקבל תמיכה מהמדינה בבניין השלישי והרביעי של המעונות והחמישי, אנחנו זכאים לגשת לקול קורא.
יעקב מרגי: לבניית מעונות?
<צבי ארד: מדובר שם על 8 מיליון שקל.
יעקב מרגי: ענפי מחקר אין במכללה?
<צבי ארד: למה אין?
<צבי ארד: יש הרבה מאוד מחקר.
יעקב מרגי: אתם לא מתוקצבים?
<צבי ארד: אנחנו לא מתוקצבים בשום - - -
יעקב מרגי: שום כלום מוות"ת?
<צבי ארד: שום אגורה.
<צבי ארד: גם על המעונות לא הוות"ת ייתן לנו, אלא האוצר יעביר לעירייה והעירייה תעביר לנו.
<צבי ארד: מצאו איזה פתרון משפטי לתת לנו את התמיכה.
<צבי ארד: במכללה היום מאז הקמתה נוסדו כאן שמונה בתי ספר.
<צבי ארד: יש לנו משפטים, מינהל עסקים, בנקאות ושוק ההון, ביטוח, מדעי המחשב, מתמטיקה, מדעי ההתנהגות, תקשורת, נדל"ן, בית ספר לנדל"ן לתואר שני, בית ספר לניהול מערכות בריאות לתואר שני.
<צבי ארד: אני יכול לומר שהמל"ג הוגן בהחלט איתנו.
יעקב מרגי: כמה סטודנטים?
<צבי ארד: קרוב ל-3,700.
<צבי ארד: אנחנו בנויים לקלוט פה בקמפוס 6,000 סטודנטים.
<צבי ארד: קיבלנו 80 דונם נוספים, מיצינו את זכויות הבנייה בקמפוס הזה, קיבלנו 80 דונם נוספים, שזה כפליים מהמתחם כאן לפיתוח עתידי.
יעקב מרגי: זה צמוד לכאן?
<צבי ארד: - - - גובל בצפון לחורשה והשטחים החדשים במערב של החורשה.
<צבי ארד: דרך החורשה יהיו שבילים שיובילו לקמפוס.
<צבי ארד: באמת עזרו הרבה מאוד ידידים ותורמים בהתנדבות.
<צבי ארד: מדובר במאות ואלפי אנשים.
<צבי ארד: אני שמח שהגשמנו את החלום, עזרנו לשקם את העיר נתניה.
<צבי ארד: היום העיר נתניה מבחינה כלכלית עלתה לדרגה 5, שזה עדיין דרגה מאוד נמוכה, אבל בכל זאת היא עלתה מ-3 ל-5.
יעקב מרגי: כשהיא תעבור ל-6 הממשלה תגזול ממנה הרבה סעיפי תמיכה.
יעקב מרגי: זה עין דומעת ובוכה וזה שמח, מצד אחד עולים ברמה הסוציואקונומית ומיד המדינה קונסת אותם.
<צבי ארד: אני מקווה שהיא תגיע ל-10.
<צבי ארד: אנחנו לא רק פעילים באקדמיה, יש לנו מכוני מחקר כמו הדיאלוג האסטרטגי, המכון לחקר האנוסים, המכון לרפורמות חברתיות, שכחלון עמד בראשו תקופה מסוימת, ועוד מרכזי מחקר שונים.
<צבי ארד: מבחינה חברתית אנחנו רגישים מאוד.
<צבי ארד: למשל יש לנו 127 סטודנטים אתיופים.
<צבי ארד: הסטודנטים האתיופים לומדים - - -
יעקב מרגי: יוצאי אתיופיה.
<צבי ארד: הסטודנטים יוצאי אתיופיה, אני אוהב אותם, עליהם נאמר 'לכתך אחריי במדבר בארץ לא זרועה'.
<צבי ארד: הסיפור של הקהילה האתיופית זה סיפור מרגש.
<צבי ארד: על כל פנים אנחנו נותנים להם, למרות שאנחנו בקשיים כלכליים לא קלים, לימודי חינם פחות או יותר, מחייבים אותם לשלם את המקדמה ההתחלתית, אבל אנחנו כעת ערב קבלת תרומה שגם את המקדמה לא יצטרכו לשלם.
<צבי ארד: וגם אני רוצה לתמוך בהם בתואר השני, שעד היום לא יכולנו לקלוט.
<צבי ארד: זה מבחינת יוצאי אתיופיה.
<צבי ארד: הסטודנטים יוצאי אתיופיה מקבלים תמיכה בשכר הלימוד, אבל הם חייבים לחנוך ילד אתיופי באחד מבתי הספר בעיר נתניה ולהביא אותו למצב שהוא יהיה תלמיד מצטיין ושבעתיד ירצה לבוא ללמוד במוסד להשכלה גבוהה.
<צבי ארד: זה באשר לבני אתיופיה שמתקבלים פה באהבה רבה.
<צבי ארד: יש לנו גופים שתומכים בחלק משכר הלימוד שלהם, כמו לוריאל וגופים שונים שתומכים בנו.
<קלוד ברייטמן: לוריאל לקח את הפרויקט הזה כפרויקט הדגל שלהם לחגיגת 100 שנה ללוריאל.
<קלוד ברייטמן: עד כדי כך הם התרשמו מהערכים האנושיים ומהתוצאות וכמודל ממש חברתי.
<קלוד ברייטמן: אנחנו לא בדיוק, מדינת ישראל, הדבר הראשון שחושבים עליו כשמדברים על פרויקטים מן הסוג הזה, זו בכל זאת חברה עולמית, וזה נעשה.
<צבי ארד: אנחנו קולטים את הקהילה הצרפתית.
<צבי ארד: לא רק את הסטודנטים, אנחנו דואגים להם למלגות נכבדות, באמצעות קלוד אנחנו מקיימים פה פעילות ענפה, הרצאות לתושבי העיר, הכול בחינם.
<צבי ארד: אנחנו מעמידים את תשתיות המכללה בחינם לצרכי העיר, אם הם רוצים לקיים כאן אירועים אנחנו נותנים להם את הפסיליטיז שלנו, מהאמפיתיאטרון, האודיטוריומים, הכיתות, הכול ללא תמורה למרות שיש לנו הוצאות של הפעילות הזו.
<צבי ארד: אנחנו חונכים ילדים בבתי ספר על ידי מלגות של פר"ח ומלגות אחרות, שטיינמץ, המבורגר, תשובה.
<צבי ארד: יש לנו באמת תמיכה גדולה ואנחנו מנצלים את התמיכה גם לסייע לילדים שזקוקים לקידום.
<צבי ארד: אולי אני אתייחס לדבר אחרון.
<צבי ארד: אנחנו פונים גם למצטיינים ביותר.
<צבי ארד: יש לנו תכנית פרחי הייטק, שהשנה התקבלו 130 ילדים חדשים.
<צבי ארד: בכיתה ט' הם מתחילים ללמוד מדעי המחשב בתיאום עם הצבא, הם גומרים את ה-B.Sc לפני שירות הצבאי, מקבלים דחיית שירות לשנה והם מהווים חלק מתעשיית ההייטק.
<צבי ארד: הנה נכנס הדיקן, פרופ' עמוס ישראלי, שבמסגרת שלו לומדים פרחי ההייטק.
<צבי ארד: יש לנו תכנית לקידום המתמטיקה בישראל שתלמידים ניגשים בכיתה י' לבגרות 5 יחידות במתמטיקה ומתקבלים לאוניברסיטאות בסוף כיתה י' ומסיימים את תואר B.Sc במתמטיקה לפני השירות הצבאי.
<צבי ארד: זה מסגרת תכנית בר אילן, אבל תכנית בר אילן זה למעשה אנוכי וברני פינצ'וק שהקמנו אותה ואנחנו אבות התכנית.
יעקב מרגי: המל"ג או הוות"ת, יש להם מה לומר בסוגיות האלה?
יעקב מרגי: הם אישרו את התכניות?
<צבי ארד: לגבי פרחי ההייטק, הם מאפשרים לנו לקיים - - -
יעקב מרגי: במכסות?
<צבי ארד: לא, זה פועל במכללה למינהל, זה פועל באוניברסיטת חיפה ותכנית המתמטיקה פועלת בכל האוניברסיטאות.
<סיני דויטש: לא, הוא שאל אם יש מימון.
<צבי ארד: אין, לצערי - - -
יעקב מרגי: עזבו כסף.
יעקב מרגי: אני לא שאלתי על תמיכה כספית, השאלה אם יש להם מה לומר, הם מעודדים את זה?
יעקב מרגי: זה חייב לעבור הליך אישור שלהם?
<צבי ארד: המל"ג לא מונע מאיתנו, הייתי מגדיר את זה בצורה הזאת.
<צבי ארד: תמיכה אנחנו לא מקבלים, לא במכללה ולא בתכניות המיוחדות האלה.
<צבי ארד: לאחרונה קיבלתי קצת השמצות שהיו בדה-מרקר.
איציק שמולי: ברוך הבא למועדון.
יעקב מרגי: לא רוצה לומר לך צרת רבים נחמה מה היא, אבל מי שעושה חוטף, אל תדאג.
יעקב מרגי: יש כאלה שבזכות.
<צבי ארד: ואנחנו נעבור להמשך סדר היום.
<צבי ארד: פרופ' אבי גרוס יציג את נושא מוזיאון האנוסים, הפעילות שלנו היא צאצאי האנוסים בעולם.
<אבי גרוס: בוקר טוב.
<אבי גרוס: קודם כל, בתגובה למה שאמרת, אני מבין שאני עדיין לא על המפה, כי דה-מרקר עוד לא גילה אותי.
איציק שמולי: אנחנו לא מדברים על הדה-מרקר, אנחנו מדברים באופן כללי על התקשורת.
יעקב מרגי: הכוונה, אל תתרגש.
<אבי גרוס: אני מוכרח לומר שאני שמח, בעקבות ט"ו בשבט, אפרופו פסח ומצה ומרור, יש לנו את פירות ארץ ישראל ולא פירות יבשים מטורקיה.
<אבי גרוס: לפני 20 שנה אני בטוח שלא היו מגישים את הדברים האלה.
<אבי גרוס: קצת היסטוריה של חמש שנים ואחר כך על מה שאנחנו עושים כרגע ולעתיד.
<אבי גרוס: לפני כחמש שנים הוקם כאן מכון לחקר האנוסים.
<אבי גרוס: כידוע, ואם לא, בקיצור, יש נושא שנקרא אנוסי ספרד ופורטוגל ושלוחותיהם.
יעקב מרגי: אתם מכירים את חברת הכנסת בן ארי?
<אבי גרוס: כשאני אדבר על השדולה בכנסת תהיה לפחות אחת שהייתה נוכחת כשפתחנו את השדולה בכנסת בנושא האנוסים לפני שנה.
<אבי גרוס: זו תופעה של מאות אלפים שהתנצרו בעל כורחם לפני 500 ו-600 שנה בספרד ובפורטוגל, ב-50 שנה האחרונות ויותר ב-20 שנה האחרונות יש איזה שהיא תנועה שמתרחבת.
יעקב מרגי: יש גם במרוקו, בעיר פס.
<אבי גרוס: כמובן, הפזורה הספרדית הגיעה לכל מיני מקומות גם הפזורה האנוסית הגיעה, בעיקר לארצות המערב.
<אבי גרוס: חלק נכבד והולך וגדל מהם מתעניין בשורשיהם, חלקם עד כדי רצון לחזור ליהדות.
מירב בן ארי: אתה מדבר על התנועה של האנוסים.
<אבי גרוס: לנוכח העניין הזה הוקם כאן לפני שנים - - - אני צריך לומר, מאז שהגעתי ראיתי שהמכללה הזאת, מלבד היותה מכללה פרטית שעובדת באמת - - -
<צבי ארד: לא פרטית, לא מתוקצבת.
<צבי ארד: פרטית זה חורך לי בנשמה.
יעקב מרגי: ציבורית לא מתוקצבת.
<אבי גרוס: מלבד היותה לא מתוקצבת, פירוש הדבר שהיא עוסקת בעיקר בתחומים שאנשים מעוניינים ללמוד ולהשקיע שכר לימוד גבוה כדי שזה יעזור להם אחר כך בצורה מקצועית כזו או אחרת בכל בתי הספר השונים כאן, מבנקאות ועד מחשבים ומשפטים וכו' יש פה יותר משמינית של שמינית של חזון ושל שליחות.
<אבי גרוס: חלק מהדברים, השליחות החברתית כבר הוצגה על ידי הנשיא בקיצור והדבר הנוסף שאני מעורב בו הוא הנושא הזה של האנוסים שהתחיל לפני שאני הגעתי לכאן.
<אבי גרוס: כשאני הגעתי, לפני כשנתיים, הרחבנו לזה וקראנו לזה, אני לא יודע למה אתה עדיין עם האנוסים, זה המכון לחקר יהדות ספרד והאנוסים, מתוך הכרה הרבה יותר רחבה של מה שמכון כזה יכול לתרום.