GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אייל רם: שמי אייל רם, סמנכ"ל עובדי הוראה במשרד החינוך.
<אייל רם: אני אגיד ככה שאני הולך לישון וקם בבוקר עם מחשבות על מעמד המורה, זה תחום עיסוקי ואני רוצה רגע רק להראות לכם כמה דברים אל מול, כי נורא קל תמיד לחבוט במעמד המורה ואז גם לכעוס שהוא נמוך.
<אייל רם: ואני חושב שיש משמעות מאוד מאוד גדולה לדברים כמו יום המורה ולדיונים כמו בוועדות החינוך ולהצהיר "הייתי מורה "ו"אני אהיה מורה" ודברים כאלה, כי בסוף אני חושב שלציבור מאוד מאוד חשוב לו ממעמד המורה, אני מסכים גם שהוא לא גבוה מספיק.
<אייל רם: עם זאת, אני חושב שקורים כמה דברים שהם דוגמאות לאיך המעמד הזה משתנה לנגד עינינו וצריך להסתכל עליהם רגע.
<אייל רם: מספר המורים הפונים להוראה גדל ב- 5 שנים האחרונות בעשרות אחוזים.
<אייל רם: והתופעה הכי מעניינת שקורית זה שהיום יותר מ- 50% מהמורים החדשים שנכנסים הם מוסבים, כלומר, זה אקדמאים שהחליטו לעשות, רובם, שינוי קריירה בגיל 35-40 ופונים להוראה, אנחנו רואים את זה בכל מקום וזה משנה דרמטית את האופן שבו, גם את השכר שאיתו הם נכנסים כי אם אנחנו יודעים להכיר להם בוותק וכולי, גם את התרבות בתוך בית הספר, כי זה אנשים שנכנסו הרבה פעמים מתרבות למידה ותרבות עבודה אחרת, אני חושב שזה נובע מזה שגם שכר המורים ביחס למקצועות אחרים, ביחס לתואר ראשון עלה מאוד בעשור האחרון, אני לא יכול להכניס פה כרגע את כל המספרים והנתונים, אבל בדרך כלל כשאני שואל אנשים: "כמה מורה מרוויח בממוצע?
<אייל רם: ", אומרים לי פחות או יותר 7,000-8,000, והתשובה היא שזה 11,000 ש"ח.
<אייל רם: זה השכר הממוצע של מורה.
<אייל רם: להגיד שזה נהדר, להגיד שאני מרוצה מזה, להגיד שלא צריך יותר - בוודאי שכן.
<קריאה: אבל הפערים בין - - -
<אייל רם: אבל הפערים נכון, הסוגיה היא שיש פערים בין החדשים לוותיקים - - -
<קריאה: מורה חדש מרוויח כ- 20% פחות מהשכר הממוצע במשק.
<קריאה: מורה מתחיל עם - - -
<אייל רם: אני אגיד ככה רגע, הפער בין מורה חדש לבין מורה וותיק - - -
איתן ברושי: הבעיה היא לא הפער בין המורים, אלא הפער בין המשכורות הגבוהות במשק לבין המקצועות המועדפים ובין ההוראה, זה הפער, מה אתם עושים השוואה?
איתן ברושי: תעשו השוואה - - -
מירב בן ארי: חבר הכנסת ברושי, הזמן שלי גם ככה קצר.
<אייל רם: אנחנו יש לנו 180,000 מורים, אני לא יכול להסתכל רק על תעשיית ההיי טק - - -
מירב בן ארי: בסדר, מורה מתחיל מקבל 6,000 ש"ח.
<אייל רם: מסכים שיש פער יחסית גדול בארץ, יחסית למקומות אחרים בעולם, יחסית ל OECD, בין מורה מתחיל לבין מורה באמצע הדרך, בארץ זה פי 2, הוא פשוט מרוויח פי 2 באמצע הדרך וזה פער שנובע הרבה פעמים מתוך המחלוקות שיש לנו עם ארגוני המורים.
<אייל רם: זאת לקונה שיושבת בעיקר בדיאלוגים שלנו עם ארגוני המורים כי הם דואגים יותר לוותיקים, זאת הלקונה.
<אייל רם: ברמה של הוקרת הציבור, אנחנו רואים על פי כל המדדים שלנו שמעמד המורה נמצא בעליה.
<אייל רם: כמובן שסוגיה כמו שפתחנו את השנה עם מחאת המורים, מייצרת איזושהי חוויה שלא כך ולמדינה לא אכפת, אבל המצב הוא לא כזה, גם המחאה הזאת התחילה בעיקר בגלל שיש וואטסאפ ופייסבוק הרבה יותר מבעבר, לא בגלל שהיום מדינת ישראל משלמת פחות למורים או משהו פחות מוסדר, זו בעיה שקיימת הרבה שנים במורכבות של שכר המורים, ואני חושב שלהיפך, דווקא זאת הזדמנות שגם המורים יהיה להם שירות הרבה יותר טוב.
<אייל רם: הדבר הנוסף שחשוב להגיד פה כן סביב סוגיית יום המורה ולכך הקדשנו גם את ועדת החינוך בשבוע שעבר, הוא שתהליכי הלמידה של המורים עוברים שינוי מאוד מאוד גדול וזה גם חלק מהפרופסיה.
<אייל רם: אנחנו מדברים היום ברפורמה של למידה משמעותית על מתן אוטונומיה הרבה יותר גדולה.
<אייל רם: חלק ממה שמאפיין יוקרה של מקצוע היא מידת האוטונומיה שיש להם.
<אייל רם: אנחנו כבר מזמן לא בעולם שמורים נכנסים לכיתה, הם תחת הדלת הסגורה ואף אחד לא יודע מה קורה.
<אייל רם: מורים משתפים בישראל יותר מבמקומות אחרים, מורים לומדים בצורה מקצועית היום, בצורה, מה שנקרא קלינית.
<אייל רם: הם מנתחים את הסיטואציות שלהם ואנחנו רואים עליה בכל הפרמטרים האלה בצורה מאוד מאוד רצינית.
<אייל רם: אז אני חושב שיש המון עוד לאן ללכת, אנחנו עוד בתחילת הדרך, אבל אנחנו גם רואים עליה וחשוב רגע לראות את זה.
<אייל רם: בסך הכל הציבור היום פונה יותר להוראה מבעבר וזה אולי המדד שהכי משקף.
מירב בן ארי: חנן, בבקשה, ולאחר מכן אתה.
<חנן יזדי: אני חנן יזדי, יושב ראש מועצת התלמידים הארצית, מחיפה.
<קריאה: מאיזה תיכון?
<חנן יזדי: אליאנס.
<חנן יזדי: אז תודה רבה באמת על קיום הדיון החשוב הזה.
<חנן יזדי: אני חושב שכתלמיד ופה אני יותר לוקח ככה את הפאזה שלי כתלמיד ולא כיושב ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית, אני חושב שמעטים האזרחים שהיום נמצאים בעמדה כזו של מורה שבאמת מצליחים להשפיע ולגעת בכל כך הרבה אנשים ולשנות חיים, ואני ממש מתכוון לזה.
<חנן יזדי: כי גם אני כתלמיד, אני חושב שרוב העיצוב שלי ורוב עיצוב האופי שלי שהוא עדיין רך, כן?
<חנן יזדי: אני לא מתיימר להיות בן אדם גדול במיוחד, אבל אני חושב שרוב עיצוב האופי שלי הוא בעיקר על ידי המורים שלי, בעיקר על ידי אותם אנשים שפגשתי ב- 8:30 בבוקר בבית הספר וידעו להגיד לי את המשפט שהייתי צריך ואת המחמאה או את המילה הזו שבדיוק ידעה איך להעמיד אותי במקום.
<חנן יזדי: אני חושב שלא הרבה יודעים להעריך את זה ואני חושב שהדיון היום יותר מדבר על המעמד וגם השנה המועצה החליטה שהיא לוקחת חלק במאבקים על שכר המורה ועל מעמד המורה, אבל זה כבר ממש נושא בפני עצמו ואנחנו ביום חגיגי ואני חושב שיותר ראוי לדבר על הדברים הטובים והשנה גם הרחבנו את שיתוף הפעולה עם מיזם "יום המורה", דאגנו שבאמצעות 180 יושבי ראש מועצות תלמידים ונוער ראשותיות יגיעו לכל בית ספר, גם גלויות וגם פוסטרים כדי שכולם יוכלו לקחת חלק במיזם החשוב הזה.
<חנן יזדי: לצד זה אנחנו גם יצאנו בקריאה עם מרכז השלטון המקומי לכל ראשי הרשויות לבקר בבתי הספר וגם לבקר מורים חולים ונציגי מועצות התלמידים והנוער בכל הארץ יצאו לבקר מורים חולים, ואני רק אשמח להראות סרטון שבדיוק מראה לכם איזשהי פגישה של תלמידה ומורה.
<חנן יזדי: (הקרנת סרטון)
מירב בן ארי: מה, היא חולה המורה הזאת שהלכו אליה?
<חנן יזדי: לא, זו מורה מהיסודי של אותה תלמידה.
<חנן יזדי: זאת הקדמה, ביום חמישי זה כבר הולך להפוך למשהו שהוא ארצי, אנחנו כבר ציוותנו הרבה מאוד נציגים שלנו, ממש אלפי נציגים למורים שהם הולכים לבקר אותם או מורים שלימדו אותם בעבר או מורים שמלמדים אותם היום.
<חנן יזדי: אני מקווה ש - - -
מירב בן ארי: הם עושים אירוע גדול מאוד ביום חמישי, הם דיברו על זה לפני שהגעת, אבל זה יהיה ברוב בתי הספר בארץ - - -
<חנן יזדי: מועצות התלמידים בבתי הספר גם לוקחות חלק מאוד גדול ומפתיעים את המורים עם ארוחת בוקר, עם איזשהו פרח על הבוקר, שוקולד, דברים מדהימים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: טוב, אני חייב להעלות גם את העניין של מעמד המורה באוכלוסיה הערבית וביישובים הערביים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: היום, המספר של בוגרי המכללות להכשרת מורים, הוא באלפים שעוד לא נקלטו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: סדר גודל של כ- 5,000 מורים שהם עוד לא נקלטו, הם סיימו 4 שנים ומחכים - - -
מירב בן ארי: לא נקלטו במערכת החינוך.
עבד אל חכים חאג' יחיא: במערכת החינוך, ויש להם בעיה נוספת שהיא בעיית הסטאז'.
עבד אל חכים חאג' יחיא: היום משרד החינוך מחייב כדי להיכנס לרשימת הממתינים, צריך לעבור סטאז'.
עבד אל חכים חאג' יחיא: סטאז' בישובים הערביים הוא שעות לימוד רגילות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המורה נכנס לכיתה לבד או אצל מורה מאמן, ואיך הוא יעשה סטאז' ככה?
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא מקובל.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ומקציבים 10 שעות, שזה המינימום כדי להירשם לסטאז', 10 שעות לכל בית ספר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז כל בית ספר יכול לקלוט סטאז'ר אחד, והגיעו למצב שהשנה הוציאו את זה לכמה עמותות או חברות, קראו להם "לא למטרות רווח".
עבד אל חכים חאג' יחיא: ישבתי לבקשת חלק מהבוגרים, ישבתי עם כ- 20 בוגרים לפני פחות מחודש.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הם הגיעו למצב שהוא אפילו לא חוקי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עמותה מסוימת שישבה איתם, ביקשה 16,000 ש"ח כדי שהשמות שלהם יכנסו לרשימה של הסטאז'רים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: סכום במזומן.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו הקבלה שהם יקבלו עם זה היא תרומה לאותה עמותה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: עד כדי כך.
מירב בן ארי: אבל אולי חאג' יחיא, בגלל שהיום הזה הוא יותר יום שבא לשבח - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מתקדם.
מירב בן ארי: אולי צריך לנסות להגיד למרגי ולעשות על זה משהו בנפרד.
מירב בן ארי: כי זה נושא חשוב.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני העברתי את זה גם למשרד.
מירב בן ארי: כי פה זה רק יותר טקסי שאנחנו אומרים תודה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני ממשיך לעוד נושא שהוא גם חשוב.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש הרבה מורים שתרמו, נתנו והם היום וותיקים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: והם אומרים "תשמעו, אנחנו לא יכולים לתרום עוד, אנחנו כבר שחוקים, תוציאו אותנו לפנסיה".
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שאפשר לעשות להם טקס כבוד, להגיד להם תודה, עשיתם את שלכם ושהמדינה גם תאפשר להם לצאת לפנסיה מוקדמת, ואז אפשר לקלוט גם הרבה בוגרים שהם צעירים, נמרצים, מעודכנים ולפנות את המקום.
עבד אל חכים חאג' יחיא: וחלק מאלה, היום יש להם במשרה שלהם יותר ממשרה מלאה קבועה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז זה מה שאני חושב, גם כוועדה ואנחנו כחברי כנסת ננסה לתמוך ולדאוג שאנשים כאלה שמבקשים לצאת, לא צריך ללכת ולחפש מחלות שלפעמים לא קיימות, לחפש תנאים משפחתיים או אווירה אחרת כדי להיכנס לרשימה של אנשים שיצאו לפנסיה מוקדמת.
עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה גם יכול לתמוך במעמד המורה, כי מורה שנותן הוא גם יקבל את הכבוד הראוי לו.
מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת חאג' יחיא.
מירב בן ארי: רויטל, בבקשה.
<רויטל לן כהן: אני אעשה את זה ממש קצר, באמת.
<רויטל לן כהן: אני רוצה בהזדמנות הזו לנצל את הבמה כדי להודות למורים של החינוך המיוחד שעושים עבודה מאוד קשה ולא מובנת מאליה עם הילדים שלנו ואני רוצה להודות למורים שמשלבים בכיתות שלהם ילדים עם צרכים מיוחדים, כי לצערנו יש עדיין מורים שלא בא להם לשלב.
<רויטל לן כהן: אבל המורים שכן לוקחים על עצמם - - -
מירב בן ארי: לא, אולי הם מפחדים לשלב.
מירב בן ארי: אולי יש להם חששות.
מירב בן ארי: "לא בא להם" זאת הגדרה ש - - -
<רויטל לן כהן: אבל אני פונה למי שכן משלב ועושה עבודה ולא מתוגמל עליה למרות שאגב, הוא אמור להיות מתוגמל.
<רויטל לן כהן: יש בחוק אפשרות לתגמל מורים משלבים והם לא מקבלים את זה.
<רויטל לן כהן: להם אנחנו רוצים להודות, ואני חושבת על עיצוב מערכת החינוך, הם לא מעצבים רק את פני מערכת החינוך, הם מעצבים את פני החברה וזה משהו מאוד מאוד חשוב ואני מקווה שגם בדיונים הקרובים על אופק חדש, ידעו איך לתגמל מורים שעובדים עם ילדים עם צרכים מיוחדים בתוך מערכת החינוך.
מירב בן ארי: אז קודם כל אני מודה למי שנשאר פה ומי שהולך גם לשדולה החשובה של מאיר כהן שהיא גם חשובה.
מירב בן ארי: אנחנו בוועדת החינוך כינסנו את הוועדה הזאת במיוחד כדי להגיד תודה למורים, כדי לנצל את היום הזה ובאמת לתת גם דוגמא.
מירב בן ארי: אנחנו מודים לכל מי שהגיע, אנחנו מברכים על המיזם החשוב של מועצת הילדים והנוער, אתה יודע שאני אוהבת שאתה עושה מיזמים וזה טוב מאוד, אנחנו מברכים אותך ובהחלט, את כל המורים בישראל.
מירב בן ארי: גם באמת רויטל ציינה פה ובצדק את המורים שמשלבים, אבל כל מורה במדינת ישראל שעושה את העבודה שלו יום ולילה, הרבה פעמים לא מתוגמל כראוי, הרבה פעמים הוא אפילו לא מקבל את התמיכה והאהדה מהתלמידים, מההורים, אז באמת ועדת החינוך של הכנסת מודה לכל המורים במדינת ישראל ומאחלת להם המון הצלחה.
מירב בן ארי: אני חושבת שבסוף מי שנמצא כאן הרבה פעמים זה בזכות ההוראה ובזכות המורה שליווה אותו והיה חלק בלתי נפרד מהחיים שלו.
מירב בן ארי: אני מודה לכולכם, בהצלחה בשדולה החשובה.
יעקב מרגי: שלום לכולם, חנוכה שמח.
יעקב מרגי: מאחר שיהודה גליק הוא גם חבר הוועדה, אז הוא פתח את הישיבה פורמלית, אז קודם כל הכבוד הוא לנו, בוועדת החינוך, לארח את התערוכה הזו.
יעקב מרגי: גייס אותנו חבר הכנסת גליק.
יעקב מרגי: כמובן שקיימנו את ההתלבטות הקבועה, מה הולכים להציג.
יעקב מרגי: יהודה גליק, חשבתי כמה תמונות עם פרובוקציות של הר הבית, אבל מסתבר שההיפך הוא הנכון, הוא הביא לנו פה תערוכה שמדברת באמת על ירושלים של שלום, ירושלים של דו קיום.
יעקב מרגי: תמיד אני אומר כשאני נפגש בפורומים בינלאומיים, תבואו תסתכלו ותחוו את ירושלים ואת מדינת ישראל לא מבעד לעדשה ולא מבעד למסך, המציאות חזקה מכול.
יעקב מרגי: ובאמת התערוכה מבטאת את המסר הזה של ירושלים של דו קיום, ירושלים של שלום.
יעקב מרגי: היא גם של זהב, אבל היא גם של דו קיום ושל שלום.
יעקב מרגי: למי שידוע, ועדת החינוך מארחת באופן מסורתי תערוכות, כמובן לא במסות של 50 תמונות, אז יהודה הסביר לנו ש-50 מסמל את ה-50 שנות וברוך ה', אני רוצה לומר, יכול להיות שמבחינת אפקטים של צילום היה אפשר להשיג אפקטים עוד יותר יפים על ירושלים, אבל לראות פה שהלכו במסר אחיד ובהתמדה, לראות ערבים, חרדים, חילונים, ילדים, מבוגרים, עולים, מכל הסוגים, בירושלים עיר הקודש, אני חושב שזה דבר חשוב וזה מסר של ועדת החינוך, והכבוד הוא לנו שזיכית אותנו בזכות, כי את הזכות הזו יכלו לקבל כל ועדות הכנסת ואנחנו, כוועדת חינוך, תרבות וספורט, מצאנו לנכון ואני שמח שמגלגלים זכות על ידי זכאי.
יעקב מרגי: הכיסאות הם לא בגלל שאנחנו לא מארחים טובים, אלא כדי שהאולם יכיל את כל האורחים.
יעקב מרגי: ושוב, תודה רבה גם למי שעומד מאחורי היוזמה הזו, אני חושב שזו תערוכה שצריכה לנדוד.
יעקב מרגי: אם פתחתם את זה כאן, היא צריכה לנדוד ברחבי הארץ, בבתי הספר, בהרבה מקומות שמקבלים את החוויה הישראלית באופן, נקרא לזה סלקטיבי, לקבל אותה באמת כשיורדים לשורות הקטנות, מעבר לכותרות הבומבסטיות שאנחנו יודעים לייצר בחדשות ביום יום.
יעקב מרגי: שוב, ברוכים תהיו, אני רואה בזה חלק בלתי נפרד מעבודת הוועדה.
יעקב מרגי: בבקשה, יהודה.
יהודה גליק: ירושלים, העיר שחוברה לה יחדיו, העיר שמחברת הפכים, העיר שעושה כל ישראל חברים, העיר ששמה ירו-שלים, עיר שלום.
יהודה גליק: אני מתכבד להזמין את סגן ראש עיריית ירושלים, עופר ברקוביץ, לבוא ולדבר בשם העיר ירושלים, בבקשה.
יהודה גליק: מראש העיר נבצר לבוא ואנחנו שמחים שאתה מייצג אותו.
<עופר ברקוביץ: תודה רבה.
<עופר ברקוביץ: האמת, כבוד יושב ראש הוועדה וחבר הכנסת יהודה גליק ושרון, הצלם הכי ירושלמי בעיר, שיש לו כל כך הרבה אהבה לעיר הזאת, אני מאוד מתרגש להיות פה ולדבר במעמד הזה ואני חושב שהדברים שאמרת בפתח האירוע הם דברים נכונים.
<עופר ברקוביץ: העיר שלנו, הכוח שלה הוא בגיוון שלה, הוא במגוון עצום של אנשים, של קהילות, של עדות.
<עופר ברקוביץ: מה שהרבה פעמים מנסים להציג כחיסרון הוא היתרון הגדול של ירושלים, הוא הסיבה שאני ורבים אחרים בחרנו לחיות בעיר הזאת.
<עופר ברקוביץ: החיבור בין ההפכים מוליד אנשים עם אופי, אנשים חמים, אנשים שיש בהם מהמזרח ומהמערב, אנשים שהם חילוניים ודתיים בעת ובעונה אחת, שהם לא מנותקים מהשורשים, מהמורשת ומההיסטוריה, ושהם מסתכלים קדימה למודרנה ולחדשנות.
<עופר ברקוביץ: אלה דברים שקורים בירושלים כי העיר הזאת, המטענים הערכיים שהיא יוצקת בך, הזהות היהודית והישראלית שהיא מפתחת אצלך, זה רק בעיר הזאת יכול לקרות ובגלל זה היא כל כך חשובה.
<עופר ברקוביץ: אנחנו מדברים הרבה על השינויים שהחברה הישראלית עוברת ועל מגוון השבטים שקיימים בה, בירושלים זה המקום לעבוד על החברה הישראלית, זה המקום לחבר ולבנות גשרים ולראות את היופי ואת הטוב בכל אחד ובאמת להפסיק קצת את הפלגנות, להפסיק את הניגוח ההדדי.
<עופר ברקוביץ: הגיע הזמן למנהיגים מהסוג הזה - - -
יעקב מרגי: אי אפשר להפסיק להיות יהודים.
<עופר ברקוביץ: הגיע הזמן למנהיגות שתדבר את הדברים שאמרת בצורה נכוחה, בצורה חזקה.
<עופר ברקוביץ: אני חושב, שרון, שאני אומר את האמת, הוא באמת מוציא ממני הרבה רגש, אני רואה את התמונות כאן, אני רואה את האנשים של העיר, אני רואה את המקומות של העיר, אני רואה את הנופים של העיר, אני רואה הרבה מאוד חום, אהבה, אני רואה הבעות של אנשים.
<עופר ברקוביץ: אתם יודעים, ירושלים ידועה באבנים שלה, אנחנו רוצים להיות גם ידועים באנשים שלנו ולהפוך את הקסם הזה ולהפיץ אותו הלאה ולחבר את כל עם ישראל ומדינת ישראל והמגזרים השונים לסיפור הזה, לנרטיב החדש הזה שאנחנו רוצים להטביע.
<עופר ברקוביץ: זה כבוד גדול, כבוד גדול לירושלים שאתם עושים לה כאן בוועדת החינוך, ביחד איתכם, אני מאוד מתגאה ועכשיו אתם מאתגרים אותנו, אנחנו גם צריכים לארח את התערוכה הזאת.
<עופר ברקוביץ: זה בטוח.
<עופר ברקוביץ: תודה, תודה גדולה לשניכם, תודה רבה ותודה לשרון המקסים.
יהודה גליק: יפת אלוהים ליפת וישכון באהלי שם.
יהודה גליק: היופי של יפת, אנחנו מאמצים אותו בחג החנוכה, כשאנחנו נאבקים נגד אלה שניסו להיאבק בנו, אבל אנחנו מדליקים את אורו של עולם על החלום ואומרים לכולם, ירושלים אורו של עולם, ירושלים מאירה לכל העולם כולו.
יהודה גליק: אבל ירושלים היא לא רק אור של העולם, אלא גם נשמה של העולם.
יהודה גליק: אנחנו לפעמים רואים ומסתכלים, כמו שאמר עופר, יש פה נשמה.
יהודה גליק: אני רוצה רק להסב את תשומת לבכם, כדוגמה, תמונה אחת שאולי לא שמתם לב מה יש בה.
יהודה גליק: התמונה פה מימין, אתם רואים פה, שימו לב, איש עם כיפה לבנה ליד הכותל.
יהודה גליק: אני לא יודע מה אתם רואים מה ניתן לראות שם, האיש הזה מחזיק את הבן שלו שהגיע מדרום אמריקה לחגוג בר מצווה.
יהודה גליק: הבן הזה משותק בכל גופו, מאחורה יש את כיסא הגלגלים, האבא מרים את הילד והילד מנשק את הכותל.
יהודה גליק: תגידו לי, אונסק"ו שאלו פה לגבי התערוכה, 'אבל מה הקשר בין ירושלים לעם היהודי?
יהודה גליק: ' יש למישהו אולי איזה תשובה?
יהודה גליק: מה הקשר בין ירושלים לעם היהודי?
<עופר ברקוביץ: כמה אלפי שנים.
יהודה גליק: כן, רק 3,000 שנה.
יהודה גליק: אמנם הפלסטינאים היו לפני בריאת העולם, זה אנחנו יודעים, אבל מאז לעם היהודי יש קשר למדינה הזאת, לעולם הזה, לעיר הזאת ויש כאלה בשנה הזאת שרוצים לערער על הקשר שלנו, אבל יותר מזה, אולי חמור מזה, רוצים להגיד אתם יודעים?
יהודה גליק: ירושלים היא עיר של מלחמה, היא עיר של אפרטהייד, את כל זה אנחנו הולכים להראות לכל העולם הזה, וכל זה באמצעות העין המדהימה של הכוכב שלנו, שרון, שזיהה את הנשמה.
יהודה גליק: איזה יופי שאתם רואים את הרביי רוקד עם הכלה, את הבחור שנותן פרחים לכלתו.
יהודה גליק: איזה עומק, איזה נשמה יש לעיר הזאת.
יהודה גליק: שרון, אנחנו נדהמים ממך ובאמת אנחנו רוצים לכבד אותך, שתאמר לנו על התערוכה הזאת, שהולכת להסתובב בעולם.
יהודה גליק: תספר לנו, מנקודת מבטך ולאחר מכן נזמין גם את מי שהולך לייצא אותה לעולם.
<שרון גבאי: תודה רבה.
<שרון גבאי: קודם כל אני מאוד מאוד שמח להיות פה, מקום מאוד מכובד מבחינתי.
<שרון גבאי: כשחשבנו על הפרויקט הזה וחשבנו מאיפה להתחיל אותו ומאותו מקום שנתחיל בו, משם זה ייצא לעולם, וישבנו אני ויהודה ומתן מארגון 'אם תרצו', אמרנו שאנחנו רוצים לתת תחושה שעם ישראל שולח אותנו החוצה.
<שרון גבאי: אי אפשר באמת לעשות איזה שהוא משאל עם ולשאול את כל עם ישראל אם הוא שולח אותנו החוצה והמקום היחיד שמייצג את הריבון שלמעשה הוא העם זה הכנסת.
<שרון גבאי: לכן הרעיון היה להתחיל מהכנסת ועם זה לצאת החוצה.
<שרון גבאי: יש פה המון אנשים שבאמת מסתכלים על התמונות ומופתעים ורואים כל מיני סיטואציות.
<שרון גבאי: זאת ירושלים.
<שרון גבאי: אני לא מופתע.
<שרון גבאי: אני באמת לפעמים לא מבין מה אנשים כל כך מתרשמים, מי שייקח היום מצלמה ויסתובב ברחובות ירושלים זה מה שהוא יראה כל יום.
<שרון גבאי: אלה סיטואציות שרואים כל יום, אבל מה בדרך כלל אנחנו רואים בחדשות כשמדברים על ירושלים?
<שרון גבאי: אז רואים מחסומים ורואים חיילים ורואים אש ותמרות עשן, שזה בוא נגיד אולי 5% מירושלים.
<שרון גבאי: אז יש כאלה שימקמו תמיד את המצלמות שלהם במחסומים, אני רוצה לצלם את האמת והאמת היא מה שאתם רואים, ירושלים היא עיר פלורליסטית, ירושלים היא עיר שבאמת מקבלת את כולם.
<שרון גבאי: אתם רואים כאן באמת מכל הסוגים ומכל המינים.
<שרון גבאי: ובאמת אומרים לי, 'לך תצלם במחסומים', אז אני אומר שבמחסומים יש מספיק צלמים, מה גם, כדי שירושלים בשלב זה לפחות תיראה ככה ושאנשים יוכלו לבלות בה וליהנות בה אנחנו לצערי עדיין צריכים את המחסומים.
<שרון גבאי: אולי יבוא ואנחנו לא נצטרך אותם, אבל זאת ירושלים האמיתית.
<שרון גבאי: כבן אדם שנולד בעיר הזאת, דור 15 כאן, אני יכול להגיד לכם שאם אני הייתי נכנס לתערוכה כזאת, שום דבר לא היה מפתיע אותי, זאת באמת העיר.
<שרון גבאי: זה לגבי זה.
<שרון גבאי: אני חייב להגיד כמה תודות.
<שרון גבאי: קודם כל, בראשית, ליהודה היקר, שאנחנו כבר חברים עוד לפני שהוא היה חבר כנסת.
<שרון גבאי: אנשים לא יודעים, כמו שיהודה אוהב להגיד, תרשמו בגוגל 'האיש הכי מסוכן במזרח התיכון', אז יופיע השם שלו.
<שרון גבאי: תקשיבו, הוא האיש הכי לא מסוכן במזרח התיכון, אין איש עם לב כזה, עם אהבה כזאת, לכל אדם.
<שרון גבאי: כשיהודה מסתכל על בן אדם הוא לא אומר 'רגע, הוא יהודי?
<שרון גבאי: הוא ערבי?
<שרון גבאי: הוא זה?' ואז הוא מחליט איך הוא מתייחס אליו.
<שרון גבאי: לא, יהודה קודם כל רואה את האדם שבו - - -
יהודה גליק: ברוך הבא, חבר הכנסת חיים ילין.
<שרון גבאי: ברוך הבא, חבר הכנסת.
יהודה גליק: איזה כיף שבאת, נשמה שלי.
יהודה גליק: בוא, מתוק שלי, רק חיבוק קטן.
יהודה גליק: זה האיש הכי חיים.
<שרון גבאי: אז כמו שאמרתי, הלוגו של יהודה זה ירושלים של שלום, יהודה הוא איש השלום, הכי אמיתי שפגשתי בחיים שלי ואני חושב שזו זכות גדולה שהוא - - -
יעקב מרגי: הפריימריז בגני התערוכה בביתן 27.
<שרון גבאי: תאמין לי, יהודה הוא האחרון שיחשוב על פריימריז, בגלל זה אני כל כך אוהב אותו.
<שרון גבאי: אז, יהודה, באמת תודה גדולה, על כל מה שאתה עושה, קודם כל למען עם ישראל, כל מה שאתה עושה למען ירושלים.
<שרון גבאי: החלום שלי באמת - - -
יהודה גליק: מחיאות הכפיים לו.
יהודה גליק: בוא, זוהיר בהלול, איש ירושלים, חבר הכנסת זוהיר בהלול.
יהודה גליק: שתדעו לכם, אני גיליתי בשבוע האחרון, האיש הזה הוא איש אצילי, איש של פרגון.
יהודה גליק: באמת איש יקר.
<שרון גבאי: אני רואה שנכנסים עוד ועוד.
<שרון גבאי: אז באמת, יהודה, תודה רבה.
<שרון גבאי: אני רוצה להגיד תודה ענקית, ענקית, לארגון 'אם תרצו', שמתן פלג המנכ"ל שלהם.
<שרון גבאי: מגיע להם באמת.
<שרון גבאי: הם ויהודה השותפים המלאים שלי לפרויקט הזה, בלעדיהם זה לא היה קורה, פשוט לא היה קורה.
<שרון גבאי: הם הולכים לקחת את התערוכה הזאת ביחד עם יהודה ואיתי ולהפיץ אותה בכל העולם.
<שרון גבאי: אז באמת, מתן, אדוארדו, כל החבר'ה הפעילים של 'אם תרצו', אתם יודעים שאני מת עליכם בלי קשר, אבל אתם אלופי עולם ותודה גדולה לכם.
<שרון גבאי: והכי חשובים זה ההורים היקרים שלי, שנמצאים פה.
<שרון גבאי: זה תמיד מרגש אותי לדבר עליהם.
<שרון גבאי: אני מת עליכם, אבא ואמא היקרים, ואחותי היקרה שפה.
<שרון גבאי: אתם הכול בשבילי, בלעדיכם לא הייתי מצליח לעשות כלום.
<שרון גבאי: אז באמת, אני אוהב אתכם יותר מהכול ובאמת תודה על הכול.
<שרון גבאי: ואחרון, אחרון, והכי חביב, תודה לבורא עולם.
<שרון גבאי: וכמו שאני עושה בכל תערוכה, ברוך אתה ה' אלוקינו מלך העולם, שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה.
<קריאות: אמן, אמן.
יהודה גליק: לפני שאני קורא לבא לדבר, קודם כל קבעו שמונה ימי חנוכה אלה להודות, אז אני רוצה קודם כל להודות לחבר הכנסת, יושב ראש הוועדה, יעקב מרגי, שניאות לארח פה את התערוכה בשמחה רבה, ולצדו מנהלת הגב' יהודית גידלי.
יהודה גליק: אני רוצה גם להודות לאוצרת הכנסת, שרון, שהפנתה אותנו לכאן.
יהודה גליק: אני כמובן רוצה להודות לכל הצוות שעזרו פה בתלייה, אני רוצה כמובן להודות לצוות שלי, אורי סעדיה ואליעזר, אני רוצה גם להודות לבר שלו, שעבדה מאוד מאוד קשה על הלוגיסטיקה.
יהודה גליק: אני רוצה להודות לך, שרון, ובאמת חבל לי קצת שזוהיר יצא החוצה, כי התערוכה הזאת היא תערוכה שכל כולה אומרת שלום ואהבה גדולה.
יהודה גליק: אז לפני שאני ארצה להזמין את מתן, שהוא ו'אם תרצו' הולכים להפיץ את התערוכה הזו בכל העולם, ואני כל כך שמח שזה יתחיל מכאן, מכנסת ישראל, שמבטא את הקשר החם ובכנסת ישראל יושבים חברי כנסת יהודים ושאינם יהודים, דתיים, חילוניים שמאל וימין, אז באמת אני רוצה לבקש את אחד חברי הכנסת, שמאחד את האהבה שלו לכולם, חיים ילין, לומר כמה מילים לכבוד ירושלים, לכבוד האהבה לירושלים, לכבוד האחדות שירושלים מסמלת.
חיים ילין: אני באמת לא מבין איך הכניסו את התמונה הזאת, כי עם חצאית כזאת שום עוזרת פרלמנטרית לא נכנסת לכנסת, אבל זה כבר משהו אחר.
חיים ילין: אם כבר, יהודה, ביקשת, אז גילוי נאות, אני חושב שאחרי לבנון השנייה, או יותר נכון אחרי האינתיפאדה, היה לי מאוד קשה לבוא לירושלים.
חיים ילין: אני זוכר את ירושלים כמקום שהייתי מטייל בעיר העתיקה ובדרך כלל היינו קונים גם מזכרות כאלה, ששמים אותם בבית, ענתיקות כאלה, שכולנו יודעים שזה לא ענתיקות, אבל נגיד, זה נתן תחושה כזאת, ושנים לא הגעתי לירושלים, כי במקום לסמל את האחדות, היא סימלה עוינות.
חיים ילין: הייתה מלחמה פה בתוך ירושלים, היה טרור פה בירושלים.
חיים ילין: לא מתוך פחד, מי שמכיר אותי יודע שאני לא בא למקומות בגלל פחד, אלא בגלל מה הם מקרינים.
חיים ילין: ואני חייב להגיד לכם שמאז שאני גם בכנסת, אבל גם לפני זה, אני הגעתי לירושלים ואני חושב שבסופו של דבר יש אבנים, אבל מי שעושה את העיר זה בני אדם וזה הדבר הכי חשוב.
חיים ילין: אם בני אדם יהיו מאוחדים ואם אנחנו נצליח באמת להיות מאוחדים, אז גם האבנים יישמרו ככה כמו שזה עוד אלפי שנים, ואם אנחנו נדע לשמור גם על הכנסת, שנמצאת בירושלים המאוחדת, אז גם עם ישראל יהיה מאוחד.
יהודה גליק: תודה, חיים.
יהודה גליק: המגע האנושי.
יהודה גליק: ואני כל כך שמח שאנחנו מתחילים פה מהכנסת, אבל מכאן, 50 התמונות האלה הולכות לנדוד ל-50 מקומות שונים בעולם ומי שלקח על עצמו את המשימה לקחת את זה הלאה לעולם זה מתן פלג מ'אם תרצו', אז בבקשה, המשימה מכאן, תודיע לנו לאן אתה לוקח אותם.
<מתן פלג: תודה רבה ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת יעקב מרגי, תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק, לצלם ולאמן שרון גבאי, לאדוארדו שובל היקר ולכולם.
<מתן פלג: אם אשכחך ירושלים תישכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי.
<מתן פלג: העם היהודי הוא העם היחיד בהיסטוריה ובאנושות שברגע השיא של האהבה שלו, רגע לפני שהחתן מקבל את הרשות לנשק את הכלה, הוא נשבע לא לשכוח טריטוריה, לא לשכוח עיר, לא לשכוח את הטבור שממנו הוא בא, ירושלים.
<מתן פלג: זאת לא רק שבועה טריטוריאלית שכבר אלפי שנים אנחנו נשבעים, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי, לא רק לזכור אותה, והחתן מתנה את המשך חייו בזיכרון של ירושלים, הוא גם אומר 'אני אעלה אותה על ראש שמחתי'.
<מתן פלג: בעזרת ה' אנחנו את התערוכה הזאת נעלה על ראש שמחתנו וניקח אותה באמת לכל העולם, שכל העולם יראה איזה ירושלים כל כך נפלאה, כל כך אנושית, כל כך מוסרית, כל כך שלמה, תחת הריבונות של העם היהודי בארץ ישראל.
<מתן פלג: תחת הריבונות היהודית בארץ ישראל והממלכה הזאת של עם ישראל כולם יכולים לפרוח ובאמת ברמה ההיסטורית ירושלים תחת הריבונות היהודית והישראלית פורחת לכל הדתות וחופשית לכל העולם.
<מתן פלג: אז תודה רבה לכולם ועם ישראל חי.
יהודה גליק: לך, ירושלים, אהובתנו, לך ירושלים.
יהודה גליק: אמר פה מתן שאנחנו מזכירים את ירושלים כשאנחנו מתחתנים, ברגע השיא של האושר, אבל אנחנו מזכירים את ירושלים גם ברגע האבל, אנחנו אומרים 'בבניין ירושלים ננוחם', אנחנו מזכירים את ירושלים כשאנחנו בונים בית ומשאירים חלק לא בנוי.
יהודה גליק: אפילו כשאוכלים חתיכת עוגה, אומרים תודה רבה ה' על המחיה ובנה ירושלים.
יהודה גליק: ירושלים נמצאת כשאנחנו חוגגים כל שנה את חג החירות שלנו לשנה הבאה בירושלים.
יהודה גליק: ירושלים נמצאת בחיי היום יום, ירושלים נמצאת ברבדים הכי גבוהים, ברגעי השמחה וברגעי העצב.
יהודה גליק: רגע גדול של שמחה פה בשבילי בכנסת, הרגע הזה, האירוע הזה, ואני באמת מודה לכולכם שהגעתם לפה.
יהודה גליק: אני אשמח שנכניס לפה קצת כוסות ונרים לחיים, לחיי ירושלים, לחיי האנשים שחיים בה, לחיי השלום ותודה רבה ה' יתברך.
יהודה גליק: אמרנו היום בתפילת ההלל, אנא ה' הצליחה נא.
יהודה גליק: אתם יודעים שהחסידים אומרים אנא ה' הושיעה נא, אפשר להושיע מישהו ולהושיע משהו, אבל מה זה הצליחה?
יהודה גליק: הצליחה זה לא את מישהו, הצליחה, אתם יודעים למה אומרים אנא ה' הצליחה נא?