GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<צחי בן עיון: שמי צחי בן עיון, אני תושב מושב צוריאל בגליל.
<צחי בן עיון: אני יושב ראש ועד הורים של בית ספר מעלה הגליל, מעונה.
יעקב מרגי: תסביר להם שזה 200 מטר מהמסלול של החיזבאללה.
<צחי בן עיון: מאוד קרוב, כן.
<צחי בן עיון: קודם כל, אני רוצה להודות ליושב ראש על דברי הפתיחה, אבל גם מהיכרות הפעילות של הוועדה בנושאים חקלאיים, אני חושב שמה שאמר פה חברי מנהל בית הספר, הדיון שמתקיים פה שבועיים לפני פתיחת שנת הלימודים הוא קצת לא נוח.
<צחי בן עיון: אני חושב שגם היושב ראש מסכים.
<צחי בן עיון: אם אפשר בפעם הבאה לקיים את הדיון - - -
יעקב מרגי: אנחנו שואפים שלא יהיו תשלומים.
יעקב מרגי: לא יהיה דיון, כי לא יהיו תשלומים.
<מנשה לוי: מצוין.
<מנשה לוי: אני רק רוצה לסבר את האוזן, על פי הנתונים שיש לי, במדינת ישראל יש כמיליון ו-660,000 תלמידים פחות או יותר, ואם אנחנו מצרפים גם את הגנים, אנחנו מדברים על שני מיליון ו-131,000 ילדים במערכת החינוך לפחות, אם לא יותר.
<מנשה לוי: התחושה שכל שנה צריך לבוא ולהתחנן להוריד את נטל המס הזה, כי זה מס, זה מס שמוטל עלינו ההורים, היא תחושה לא נוחה.
<מנשה לוי: אני חושב שלכולנו פה יש ילדים שהם תלמידים.
<מנשה לוי: כל שנה לבוא ולבקש להעלות או להוריד שקל וחצי, לעומת הטבלאות שהציג פה מנכ"ל משרד החינוך שאפשר בהחלט להתרשם שיש פה התקדמות מהותית, אבל הדברים הם לא ברורים, כמו למה הביטוח הוא חובה ולמה דברים אחרים הם לא חובה?
<מנשה לוי: למה הסעיפים כל הזמן משתנים או לא משתנים?
<מנשה לוי: צריך להיות פה מסר ברור גם של משרד החינוך וגם של הוועדה, להפסיק עם הדיון הזה, להכניס סעיף תקציבי, אם אפשר בשנת 2018, כי דיברו פה חברי הכנסת על התאמות כאלה ואחרות.
<מנשה לוי: גם הזכיר את זה חבר הכנסת טרכטנברג שקידם את הנושא.
<מנשה לוי: אנחנו מרגישים לא בנוח כנציגי הורים וגם כהורים לבוא ולהתווכח על סעיף כזה או אחר, או לשים את עצמנו במצב של ניגוד כלשהו.
<מנשה לוי: אנחנו רוצים את הטוב עבור ילדינו, את החינוך המרבי, אבל אנחנו מרגישים שהמדינה מבקשת מאתנו להשתתף איתה בנטל, ואנחנו עכשיו מבקשים מהמדינה: תסירי את הנטל הזה מכל ההורים.
<מנשה לוי: לא מדובר פה רק על חינוך יסודי, אנחנו גם צריכים לשלם שכר לימוד באוניברסיטה, יש לנו עוד הרבה דברים בהמשך שאנחנו צריכים להתמודד איתם.
<מנשה לוי: הגיעה העת שהנושא הזה, הדבר הלא ברור הזה, אם זה מיליארד וחצי שקלים או אם זה שלושה מיליארד וחצי שקלים, ואם זה ביחד חמישה מיליארד שקלים – נראה שסדרי העדיפויות פה לא ברורים, ואנחנו מבקשים לקיים דיון בהקדם בנושא הזה ולבטל.
יעל כהן-פארן: זה נושא שאני חושבת שהוא גדול והוא לא רק נוגע לכמה הורה משלם או לא משלם, וזה כמובן חשוב מאוד, אבל הוא נוגע בכלל למערכת שאנחנו רואים, שהיא בקריסה.
יעל כהן-פארן: בואו נודה על האמת, אנחנו לא מדברים על מיליארד וחצי שחסרים או חמישה מיליארד.
יעל כהן-פארן: כמו ששמענו כאן, כמו שאני מבינה, אני אשמח לשמוע מספר כולל ממך אדוני המנכ"ל, בכמה היה מדובר אם כולם היו מקבלים תל"ן?
יעל כהן-פארן: הרי מה זה התל"ן?
יעל כהן-פארן: אלה הורים שרצו קצת יותר טוב לילדים שלהם, והביאו לכך שיהיה מותר לשלם קצת כדי שתהיה עוד תוספת של שעות לימוד, כי הם ראו שהמערכת לא מספקת, כי הם רצו עוד שעתיים, כי אי אפשר לעבוד ולקחת את הילד ברבע לאחת מבית הספר.
יעל כהן-פארן: ואז זה התחיל, וההתחלה הזאת, כמו שאמר כאן פיצ'י דובינר, זאת התחלה של הפרטה.
יעל כהן-פארן: נכון, אבל זה נובע מבעיה במערכת, ואז מה קורה?
יעל כהן-פארן: זה הרבה יותר מהתשלומים, כי מה שקורה זה הפערים.
יעל כהן-פארן: אני לא אחזור על דבריו של חברי חבר הכנסת יונה ומנואל טרכטנברג.
יעל כהן-פארן: הרי מדובר פה ביצירת פערים במערכת החינוך, שנובעת מכך שיש הורים שיש להם, אז הם רוצים לשלם את זה והם מבקשים לשלם את זה, כדי לעשות מערכת יותר טובה לילדים שלהם לעומת אלה שאין להם.
יעל כהן-פארן: אנחנו לא מדברים על הצהרונים, אנחנו מדברים כאן על המערכת הבסיסית שהיא הבוקר והבסיס.
יעל כהן-פארן: עבר פה חוק יום לימוד ארוך, הוא רק לא באמת עבר.
יעל כהן-פארן: אבל תשמעו, בסופו של דבר זה לא חמישה מיליארד, אז זה 10 מיליארד.
יעל כהן-פארן: זה סכומים שמדינת ישראל צריכה לשים על השולחן כדי לשפר את החינוך לילדי מדינת ישראל ולעצור את יצירת הפערים הזאת.
יעל כהן-פארן: זאת ההתחלה.
יעל כהן-פארן: מה שקורה, וזה החמור ביותר, שאנחנו כבר בעיצומו של תהליך, ומעולה שיש התנגדות, כי אני חושבת שלא יכול להיות שאנחנו נמשיך ונאשר את זה כל שנה וכל שנה, כי התהליך הזה הוא הרסני למערכת החינוך.
יעל כהן-פארן: הוא יוצר שתי מערכות חינוך במדינת ישראל, אם לא שלוש.
יעל כהן-פארן: אבל הוא יוצר מדרגות, הוא יוצר מקומות שיש הורים שיש להם והם נותנים ולילדים יהיה חינוך טוב יותר, ויש הורים שאין להם, ולילדים יהיה חינוך פחות טוב, וכך גם ההתקדמות שלהם אחר כך בחיים, כי החינוך זה הבסיס לחיים של הילדים שלנו.
יעל כהן-פארן: ההחלטה היא הרבה יותר גדולה, והיא צריכה להתקבל, וזה לא יקרה פה היום בבוקר, אבל זה חייב להתקבל וחייב להתקדם.
יעל כהן-פארן: אני לא מוכנה לשמוע – אני מצטערת מירב, זה לא אישי – את הצביעות שלכם, כשמשרד האוצר בידיים שלכם ותקציבי המדינה בידיים שלכם, ועבר תקציב שלא שם את זה על השולחן.
יעל כהן-פארן: אז זה יפה מאוד לבוא פה ולהטיח בנציגה של המועצה לשלום הילד.
יעל כהן-פארן: בואו תשבו, צריך לשבת עם האוצר שנים ארוכות.
יעל כהן-פארן: תפסיקו להיות צבועים.
מירב בן ארי: אבל מה זה קשור לצביעות?
מירב בן ארי: אני אמרתי את האמת כל הזמן, אני אמרתי שאני נגד.
יעל כהן-פארן: אבל איפה הכסף?
יעל כהן-פארן: את הולכת להצביע בעד, ואתם לא שמים את הכסף.
יעל כהן-פארן: אתם שמים את הכסף?
יעקב מרגי: לא, את שמת את הכסף?
יעקב מרגי: על הצהרונים את שמת?
יעקב מרגי: אי אפשר לבוא ולקחת נושא – אם מדברים על צביעות, צריך לדבר על צביעות מכל הכיוונים.
יעל כהן-פארן: כן, אבל אתה אדוני היושב ראש, יצאת בדברים מאוד נוקבים ואתה תצביע בעד עם הממשלה ועם הקואליציה, אז זאת בעיה.
יעקב מרגי: נכון, אם היית שומעת את דברי הפתיחה שלי.
יעל כהן-פארן: אני נוכחתי והכרתי על בשרי, ויש לי ילדים במערכת החינוך, כשאני הייתי בוועד הורים של הילדה הגדולה שלי שהיתה בגן ילדים, נדהמתי מזה שהיינו צריכים לאסוף משהו כמו 800 שקל לוועד הורים, למה?
יעל כהן-פארן: כי ועד ההורים מימן נייר טואלט ומגבוני ידיים בשירותים, כי לא היה לזה כסף לא ממשרד החינוך ולא מהמועצה.
יעל כהן-פארן: זה היה לפני כמה שנים, לא כל כך הרבה, אני כאימא הייתי פשוט בשוק מזה.
יעל כהן-פארן: זה המצב שמערכת החינוך לא מכסה אפילו את נייר הטואלט של הילדים בגני הילדים.
מירב בן ארי: אגב פיצ'י, השנה זה דיון הרבה הרבה יותר רגוע ממה שהיה שנה שעברה.
מירב בן ארי: זה היה אירוע חד-פעמי, והם שניהם יספרו לך.
יעקב מרגי: הוא יותר רגוע, בגלל שהיה שולחן עגול, יש התחייבות של השר, מה שלא היה בעבר.
<איריס הרינג: אין התקדמות.
יעקב מרגי: יש הזרמת משאבים למערכת החינוך בשנתיים האחרונות, שלא היה לה תקדים.
יעקב מרגי: אנחנו לא חוגגים היום את העברת תשלומי הורים, אין פה איזה הפנינג.
יעקב מרגי: כולם עושים זאת עין במר בוכה ולב שמח, שבאמת צועדים לקראת ירידה בנטל.
יעקב מרגי: נכון, אתה צודק, מצד אחד מורידים לנו בנטל התשלומים ,
יעקב מרגי: מצד שני מעמיסים משהו אחר על ההורים.
יעקב מרגי: אנחנו לא תמיד מרגישים את הפעולה בצורה ישירה, אבל יש כאן מגמה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שאם לא הייתי מרגיש וחש שישנה מגמה להתמודד עם זה באומץ או במנגנון גבייה חלופי או בהורדה הדרגתית של תשלומי ההורים, לא הייתי מביא את הדיון הזה.
<איריס הרינג: החל מהשנה?
יעקב מרגי: סליחה, אל תיאלצי אותי לענות לך אם החל מהשנה, תכבדו את עצמכם.
יעקב מרגי: לכן יש פה מאמץ משותף של כל הגורמים פה, לא שלי לבד – משרד החינוך, חברי הכנסת, ההורים, כל הגורמים פה, שלטון מקומי, כולם היו שותפים, ותאמין לי שאם הייתי יודע שזו אותה עמדה כמו בשנים עברו, נגמרה החגיגה, אין הכלבים נובחים והשיירה עוברת.
יוסי יונה: מצביעים?
יעקב מרגי: משה אשכנזי בבקשה.
יעל כהן-פארן: תהיה הצבעה שעתיים, עד שהם לא יבואו.
יעל כהן-פארן: הליכוד - - -
<משה אשכנזי: מכובדי, חבריי לפורום ההורים, ועדי ההורים היישוביים, אדון זאב גולדבלט, אני פה שמעתי מכולם הסכמה מקיר לקיר, ארגוני ההורים, חברי כנסת, יושב ראש הוועדה, כולכם מסכימים, אבל את המנגינה הזאת אנחנו שומעים שנה אחר שנה.
יעקב מרגי: אי אפשר להפסיק.
<משה אשכנזי: אי אפשר להפסיק.
יעקב מרגי: אל תגיד את זה, אל תגיד את זה.
<משה אשכנזי: אתם לא מפסיקים אותה, וזאת כל הבעיה.
<משה אשכנזי: אתה פשוט לקחת לי את המילים מהפה, אמרת "נובחים והשיירה עוברת".
יעקב מרגי: זכות יוצרים לד"ר קדמן, שאמר לי את זה לפני שלוש שנים באישור תשלומי הורים.