GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמואל אבואב: השיטה היא שבית ספר מקליד את תשלומי ההורים, ואנחנו בודקים האם בתל"ן, האם בחובה, האם ברשות והאם בתשלומים מרצון, זה חופף את הטבלאות שהצגנו כאן, או שאנשים פתחו את זה והרחיבו את זה מעבר למסגרת שמאושרת.
עודד פורר: הגרף שצמח, זה לא מצביע על עלייה בתשלום עצמו?
יעקב מרגי: לא, רק הדיווחים.
יוסי יונה: יש פער בדיווח לבין מה שקורה?
יעקב מרגי: בטח, הוא אמר לך את זה המנכ"ל.
<זאב גולדבלט: זה רק החוזר עצמו, זה לא התשלום.
יעקב מרגי: רבותי תודה, ברור.
יוסי יונה: זו היתה שאלה רטורית, אם לא שמתם לב.
<שמואל אבואב: חבר הכנסת פרופ' יונה, מעולם לא ראית שיש פער בין מה שהכנסת קובעת לבין מה שקורה בחברה – אז כנראה שזה גם פה לא קורה.
יעקב מרגי: גם זה לא לדיון, לא להתייחסות.
<שמואל אבואב: עד כאן התשלומים על ארבעת המסלולים.
<שמואל אבואב: עכשיו אני רוצה להציג את השינויים שנעשו בשנים האחרונות, האם הם הקלו על ההורים ועל הנטל הכלכלי, האם לא, ולכן חשבנו שזה ראוי לנהל את הדיון ביחד, משום שבסופו של דבר נשאלת שאלה – האם להפחית בתשלומי הורים, או לסדר פתרונות במהלך ימות השנה.
<שמואל אבואב: האם זה נכון שיהיו קייטנות או האם זה נכון שיהיו צהרונים?
<שמואל אבואב: הלוואי שאפשר יהיה גם וגם.
<שמואל אבואב: ניגש לעניין עצמו, המרכיב הראשון השאלת ספרים.
<שמואל אבואב: שנים רבות, ורבות מדי, כל הורה נדרש לכלכל אורחותיו ואת התארגנותו בפתיחת השנה, וההורים רכשו את הספרים ואת המחברות ואת כל מה שקשור בציוד הלימודי לבד.
<שמואל אבואב: הוקם מפעל של השאלת ספרים, שהוא מארגן בצורה ארגונית את כל הספרים.
<שמואל אבואב: בשנה הקרובה הבאה עלינו לטובה יתווספו עוד 250 בתי ספר.
<שמואל אבואב: השיטתיות, ההתמדה, השכנוע – זה לא פשוט ולא קל לבית ספר לנהל את זה, לא קל לרשות לנהל את זה, לא קל לעמוד מול ההורים ולהגיד להם: הספר הזה לא ראוי וכו' וכו' – למרות זאת, הראייה, ההבנה וההכרה שהמפעל הזה, יש בו להקל בנטל ההורים, עומדים לנגד עינינו, ולכן יש עלייה השנה ב-250.
<שמואל אבואב: תראו את הגידול, זה התחיל ב-1,300 בתי ספר, בשנה הבאה יהיו 2,600 בתי ספר שנמצאים במפעל השאלת ספרים, ולעניות דעתנו, יש בזה חיסכון של כ-300 שקלים לכל משפחה, בין אם הם קונים את זה לבד, ובין אם מקבלים את הספרים בשיטה הזאת.
<נועה היימן: בעקבות שינוי שעשתה ועדת החינוך, התרבות והספורט בחוק השאלת ספרי לימוד, בעבר החוק חייב את בתי הספר להשיג הסכמה של 60% מההורים כדי שתתקיים תכנית ההשאלה, וראינו שבתי הספר התקשו להשיג את ההסכמה הזאת.
<נועה היימן: ועדת החינוך, התרבות והספורט הפכה את האוטומטיות, כלומר 60% מההורים לא ירצו להיות, וזה גדל בצורה משמעותית.
חיים ילין: אחוזים מכמה?
יעקב מרגי: כמה בתי ספר יש?
<שמואל אבואב: שאלה טובה.
<שמואל אבואב: אנחנו רואים את עיקר המפעל שצריך לרכז את מאמציו בבתי הספר היסודיים ומעט בחטיבות הביניים – בתיכון זה פחות רלוונטי, כי מנעד שונות בין הספרים הוא גדול אל מול פני היכולת ליצור מכנה משותף.
<שמואל אבואב: אז אם אנחנו מסתכלים נכוחה בין מספר בתי הספר היסודיים שמפעילים לימוד שיש בו מכנה משותף של עשרת מקצועות היסוד, אנחנו מגיעים למיצוי, זה בערך 2,600.
<שמואל אבואב: אנחנו נגדיל, אבל אנחנו מגיעים לכדי מימוש של הפוטנציאל של בתי הספר, שבהם מפעילים את המפעל הזה
יעקב מרגי: כמה בתי ספר יש היום?
<שמואל אבואב: יש 5,000 סך הכול, אבל אנחנו מסתכלים על בתי הספר היסודיים.
יעקב מרגי: אנחנו ב-50% עדיין.
יוסי יונה: באופן כללי.
<שמואל אבואב: 2,500 בתי ספר יסודיים מכסים את הצורך ביסודי.
<שמואל אבואב: אנחנו רוצים לראות, האם יש עדיין חטיבות ביניים שיש לנו מכנה משותף ולא מנעד גדול בין הספרים, כי זה לא יעזור אם נקנה ספרים ובשנה הבאה לא ישתמשו בהם, ולכן בבתי הספר היסודיים אנחנו מכסים כמעט ב-95% את הפוטנציאל ואת המשמעות של הצורך של העניין, אבל לא עצרנו בזה, וכל הרעיון לעבור לספרים דיגיטליים עומד לנגד עינינו, זה הולך ומתרחב.
<שמואל אבואב: רבותי, המפעל הזה הולך ומתפתח.
<שמואל אבואב: הדבר השני הוא דבר מאוד מאוד משמעותי, בשיתוף פעולה של שר החינוך, שר האוצר, יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט וגורמים נוספים, וזה המשמעות של הצהרון.
<שמואל אבואב: רבותי, אנחנו מעריכים בהערכה צנועה, שבשנה הזו 650,000 ילדים יהיו במסגרות הללו.
<שמואל אבואב: אלו מסגרות שעלו מעל 1,000 שקלים, 1,300 שקלים, 1,200 שקלים, וההחלטה של הממשלה לממן את המפעל הזה – אני רוצה שנבין את התוצאה בהקלה בנטל.
<שמואל אבואב: בסוף התוצאה היא 1,000 שקל פחות למשפחה בחודש בממוצע.
יעקב מרגי: עד אשכול חמש.
יוסי יונה: קודם כל, עד אשכול 5 אנחנו רואים את המחירים, אבל אדוני היושב ראש - - -
מירב בן ארי: אבל גם באשכול 10 היו משלמים 1,200, 1,300.
יעקב מרגי: ברור, נכון.
מירב בן ארי: אנחנו כל הזמן עושים לפי הדירוג של הלמ"ס.
מירב בן ארי: אני רוצה להעיר שזה מאוד חשוב בעיני למדוד לפי מדד שטראוס, כי בסוף עיר כמו ירושלים שמדורגת 3, ירדה מארבע לשלוש, ושכונות כמו רחביה או טלביה, או לצורך העניין שכונות שמקבלות מימון כשלוש, לעומת ערים שהן 7, 8 עם שכונות קשות מאוד.
מירב בן ארי: אני מודה שאני מגיעה משכונה כזאת.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך לבחון זאת, אני מסכים אתך.
מירב בן ארי: וכל פעם הבחינה הזאת היא על עיר ולא על מדד שטראוס, שהוא על בתי ספר.
מירב בן ארי: סבבה, אנחנו סומכים על העיר שהיא חזקה, אבל יש הבדל בין נתניה לבין תל אביב לבין הוד השרון לבין רעננה.
עודד פורר: יש שכונות בנתניה, יש שכונות בתל אביב ויש שכונות ברחובות שזקוקות לסיוע הזה הרבה יותר משכונות, גם בדימונה ובערד.
מירב בן ארי: נכון, כפר שלם לצורך העניין זה בתל אביב, אבל זה כמו עיירת פיתוח שלמה, זה כמעט 30,000 איש.
מירב בן ארי: כל שנה אני אומרת את זה וכל פעם אנחנו חוזרים למדד הזה.
מירב בן ארי: אני מתנצלת, אבל אנחנו חייבים להתקדם עם זה.
<שמואל אבואב: חברת הכנסת בן ארי מעלה סוגיה שאין חפיפה בין הפריפריה החברתית לבין הפריפריה הגיאוגרפית.
<שמואל אבואב: התקנה, התבנית, השיטה נבנו על פי החלוקה הגיאוגרפית.
עודד פורר: אפשר לשנות את השיטה.
יעקב מרגי: צריך לבחון את זה.
<שמואל אבואב: משרד החינוך פועל לפי החוקים שנקבעים בכנסת.
עודד פורר: אבל זה קול קורא שאתם הוצאתם, לא על פי חוק.
עודד פורר: ההשתתפות פה היא לא על פי חוק.
<שמואל אבואב: חבר הכנסת פורר, איננו יכולים להיות בני חורין, לקחת על עצמנו את הסמכות ואת הפעולה ביישוב שנמצא באשכול 5, לחלק אותו בשכונות שבסרגל שלנו היא אקוויוולנטית לאשכול 2 ולתת לה את ההטבה של אשכול 2, זה לא בסמכותנו.
<שמואל אבואב: לכן ברגע שישנו את זה, נפעל בהתאם.
עודד פורר: אתה יכול להגיד שזה עולה הרבה.
עודד פורר: אתה יכול להגיד שיש פה עניינים תקציביים, שיש פה דברים שצריך לבחון.
עודד פורר: זה שזה לא בסמכותכם, זה לא נכון.
עודד פורר: אתה יכול לעשות קול קורא, אתה אומר שיש בית ספר באשכול כזה והוא יקבל ככה, ובית ספר שהוא באשכול אחר יקבל אחרת.
עודד פורר: זו לא חקיקה.
יעקב מרגי: בקול קורא ניתן לבחון זאת.
מירב בן ארי: אני לא חושבת שזאת חקיקה ראשית.
עודד פורר: מה חקיקה בכלל?
יעקב מרגי: קול קורא זה לא חקיקה, קול קורא זאת מדיניות שר, ואני חושב שזאת סוגיה וצריך לבחון מי נופל, מי נכנס, אבל זאת סוגיה שאני חושב שהמשרד צריך לקבל על עצמו לבחון אותה לפחות.
<שמואל אבואב: אם נסכם רק את הסוגיה הזו, יש פה חיסכון כספי משמעותי.
<שמואל אבואב: רבותי, כפי שציינתי בעבר, אני לא רוצה להכביר במילים, העובדה ש-242 רשויות פנו לקול הקורא, נרשמו בהיקף משמעותי, העובדה שאנחנו עושים מאמץ אדיר - - -
יעקב מרגי: תרשה לי לדקדק את האגו שלי, האיומים של ויצו ונעמת לא כל כך הפחידו אותם.
<שמואל אבואב: לא רק זה, העמידה האיתנה להשאיר את הצהרון במתווה של המחיר של 650 שקלים ו-935 שקלים ולא להתפתות ולא להיעתר ולא להתקפל בפני קבוצות לחץ, וכל קבוצה עם דברי האלוהים שיוצאים מפיה, אבל האמת שיצאה מהכנסת היא להפחית בנטל התשלומים של ההורים.
<שמואל אבואב: ככה השר הורה, זו המדיניות.
יעקב מרגי: מתוך התחשבות נתנו לשר סמכות להתחשב במציאות שונה כדי לא לגרום נזק.
יוסי יונה: כל ההטבות הללו או הנדיבות, שעל פניו נראית מופלגת מצדו של משרד החינוך.
יעקב מרגי: למה על פניו?
יוסי יונה: למה?
יוסי יונה: "על פניו" זה לא בהכרח לא, אלא זה אומר צריך עיון, צריך בדיקה.
יעקב מרגי: לעקוב שאכן אכן הסכום שהוקצה לכך ימומש, ולא כפי שקרה בצהרונים בשנים הראשונות, שנאלצנו להחזיר לאוצר חלק מהתקציב.
יוסי יונה: כל ההטבות שנניח צוינו כאן, האם הן באמת משתקפות בסופו של יום בעמוד הזה שמראה את הגרף של הירידה, נניח מ-3,099 ל-3,040?
יוסי יונה: נראה שההטבות הן מאוד גדולות, ופה ההבדל יחסית קטן, 50 שקלים.
<גור רוזנבלט: זה לא שקלים.
<שמואל אבואב: אני לא הסברתי טוב.
<שמואל אבואב: השקף שאתה אוחז בידך הוא שקף שבא להצביע על השיטה, על הדרך, איך המשרד יוכל לוודא שבתי הספר לא גובים מעבר למה שנקבע כאן.
<שמואל אבואב: אז פותחה מערכת מחשובית, שבתי הספר מדווחים אליה, ועל ידי זה אנחנו יכולים לבדוק האם יש חריגות.
<שמואל אבואב: ברשותכם, נעבור לנטל השלישי שהופחת מהחברה הישראלית, מההורים בפרט – זה בתי הספר של החופש הגדול.
<שמואל אבואב: אתם רואים את ההחלטה, שלא לעצור את המפעל הזה בקומתו הראשונה.
<שמואל אבואב: היו הצעות ושאלות: אולי נסיים רק בכיתות א'?
<שמואל אבואב: השר כיוון, בהתאם למדיניות שנקבעה בוועדה, להמשיך לכיתות ב' ולהמשיך לכיתות ג', ותראו שבשנה הזו 322,000 ילדים יהיו בקייטנות של החופש הגדול.
<שמואל אבואב: זה כמעט מגיע ל-75%, 80% מהילדים.
<שמואל אבואב: אין דבר שמליץ יושר אודות המפעל, איכותו וביקושו בקרב הילדים והוריהם, אלא במספר שבאים בשערי הפעילות הזאת, ואנחנו נתקדם ל-80% ול-85%.
<שמואל אבואב: צריך להמשיך בעניין הזה.
<שמואל אבואב: מה זה חסך?
<שמואל אבואב: בעבר לקחו על קייטנות בחופש הגדול 1,300 שקלים ו-1,500 שקלים, אנחנו יודעים כמה הקייטנות הפרטיות עולות.
<שמואל אבואב: זה חסך של קרוב ל-1,000 שקלים.
מירב בן ארי: אבל עכשיו ב-2017 היו כיתות א', ב' ו-ג'?
<שמואל אבואב: נכון.
מירב בן ארי: והגידול כאן הוא גידול במספר התלמידים העתידיים?
<שמואל אבואב: הוא במימוש הפוטנציאל של אלה בכיתות א', ב' ו-ג', שלא מגיעים לקייטנות, ולעניות דעתנו אפשר לכוון, לדרבן ולעודד אותם להגיע, כדי ליצור הלימה בין מלוא הפוטנציאל לבין המממשים את הפוטנציאל.
<שמואל אבואב: המפעל הבא הוא המפעל של הקטנת מספר הילדים בכיתות.
<שמואל אבואב: לכאורה, מה קשור בין זה לבין תשלומי הורים?
<שמואל אבואב: אז קודם כל, הרווחה היא המשמעותית.
<שמואל אבואב: רבותי, בשנה הזאת גם כאן לא עוצרים.
<שמואל אבואב: זה התחיל בכיתות א', לפני שנה כיתות א' ו-ב', השנה א', ב' ו-ג'.
<שמואל אבואב: מפצלים את כיתות הלימוד לכיתות קטנות בכדי ליצור יכולת ליצור אקלים חינוכי, יכולת ליצור קשר בלתי אמצעי בין המורים לבין הילדים, בינם לבין עצמם, לא משהו עמוס, גדול, מנוכר.
<שמואל אבואב: זה גם לא יעצור גם השנה, בעזרת השם, ואנחנו נמשיך שנה הבאה לכיתה ד'.
<שמואל אבואב: אנחנו רואים פה את המבט של המדיניות, שהשר קבע בנושא של צמצום מספר הילדים.
<שמואל אבואב: לכן מעמידים את המשאבים, ולא בכל שנה מחפשים מהגורן ומהיקב, ואם הדברים יתנהלו כך, יש פה מימוש של רפורמה, של מדיניות שהשר קבע אותה, ואנחנו רואים שהיא לא חד-פעמית, היא לא אופנתית, היא מקובעת, היא ממשיכה, ויש לה מבט שצופה לעתיד בשנים הבאות.
<שמואל אבואב: מה הנטל הבא שיורד מההורים?
<שמואל אבואב: קבע השר, בפעם הראשונה רבותי – אני לא יודע אם אפשר יהיה להרחיב את זה, אבל בפעם הראשונה מדברים פה על חוג חינם, ליתר דיוק לא חינם אלא ב-10 שקלים לחודש, בכדי שזה לא יהיה סתמי.
<שמואל אבואב: בפעם הראשונה בפתחת השנה הבאה, הילדים הערבים, הבדואים, האתיופים והחרדים, האוכלוסיות המתקשות, אוכלוסיות שנמצאות במצב סוציו-אקונומי פחות טוב, הצפון כולו, מחזקים את הצפון – מקבלים חוגים.
<שמואל אבואב: עבדנו בכל הארבעה חודשים על קול קורא, על הרשמות, על איזה חוגים צריך, באיזה מנגנון לעשות את זה, ואני מקווה שנוכל לקיים פה דיון לעומק, משום שאדוני יושב הראש, יכול להיות שנפתח פה שער בפעם הראשונה של החינוך הבלתי פורמאלי, שמקבל גיבוי תקציבי ממסדי.
יעקב מרגי: אני קצת ברגשות מעורבים, כי האתגר הבא שלנו אחרי הצהרונים זה חוג לכל ילד, ואני רואה שכבר הכנסתם את זה.
יעקב מרגי: נעשה זאת בחקיקה, כדי ששרי האוצר יתקשו לבטל זאת.
<שמואל אבואב: הדבר הבא זה הסייעת השנייה, הרפורמה של הסייעת השנייה.
<שמואל אבואב: גם כאן אני לא רוצה להפוך את זה לדבר גורף, אבל רבותי, הרבה הורים נדרשו לשאת בנטל המעיק של מספר ילדים בכיתה ומספר הילדים בגנים, והעובדה שנכנסה הסייעת השנייה הפסיקה את התופעה שההורים מממנים כוח אדם תוספתי.
<שמואל אבואב: זה הביא בגני הילדים ל-4,815 סייעות גנים.
<שמואל אבואב: זה הביא ל-920 גננות מובילות.
<שמואל אבואב: בגילאי 4-3 זה 191,000 ילדים.
<שמואל אבואב: יש רווחה משמעותית בהשוואה לשנה שעברה בגיל הקריטי שהילדים נכנסים למערכת החינוך ברווחה אחרת.
<שמואל אבואב: בואו נראה מה המשמעויות הכספיות של התקציבים.
<שמואל אבואב: לכל מה שמניתי כרגע, התוספת היא של כל המרכיבים, של 4-3 שכבר היה בעבר חינם, זה מגיע לכשבעה מיליארד ו-200 מיליון שקלים עבור הפעולות הללו.
<שמואל אבואב: עד כאן מספרים גדולים, גלובליים, עמומים.
<שמואל אבואב: איך זה יבוא לידי ביטוי ברמת המשפחה?
<שמואל אבואב: לקחנו כדוגמה, לא פופוליסטית, לא קיצון לפה ולא קיצון לשם, משפחה שיש לה שני ילדים, ילד אחד בגן וילד אחד בכיתה ב'.
<שמואל אבואב: כמה היא תחסוך מכל מה שנעשה?
<שמואל אבואב: בחינם 4-3, בקייטנות, בצהרון, בספרי לימוד.
<שמואל אבואב: רבותי, 19,376 שקלים.
<קריאה: זה לילד?
<שמואל אבואב: למשפחה שיש בה שני ילדים.
<שמואל אבואב: איך זה בנוי?
חיים ילין: אחד, חינוך 4-3 זה בזכות טרכטנברג.
חיים ילין: שניים, זה הציל כנראה את הממשלה של ביבי נתניהו.
חיים ילין: שלוש, בין בנט לביבי – אתה יודע, אני ממש מודאג.
יעקב מרגי: אבל על הדרך המשפחה חסכה, מה אכפת לך?
חיים ילין: אז שמואל, אל תיכנס לזה.
עודד פורר: אני אגיד לך למה, כי הוא עוד היה מנכ"ל לדעתי אצל - - -
<שמואל אבואב: חבר הכנסת ילין, כמה שהולכים אחורה, אנחנו נראים יותר צעירים, זה תמיד טוב, זה תמיד טוב...
<שמואל אבואב: במילה רצינית, אם תסתכלו בטבלה, רואים את השנים.
<שמואל אבואב: אני מדבר על מגמה מתמשכת, שהתחילה אולי במחאה החברתית.
<שמואל אבואב: אני לא מפרש מה הלך הרוח בחברה, מה גרם לזה.
חיים ילין: עזוב, יש לך פה את הגרף.
<שמואל אבואב: אבל הגרף מדבר על כך שבסופו של דבר הכיוון הוא לא רק בתשלומי הורים, שראוי לטפל בהם, אני בכלל לא כאן בשביל להסביר למה ההורים צריכים לשלם.
יעקב מרגי: כל ההרצאה המאלפת למה הסכמנו לדחות בשנה.
<זאב גולדבלט: דרך אגב, זה רק לגבי משפחה עם ילדים צעירים.
<זאב גולדבלט: מכיתה ד' ומעלה אין שינוי.
<קריאה: דוגמה מעולה.
יעקב מרגי: ההערות שלכם לא נרשמות.
שני דברים: בקיץ הזה עמדו שתי חלופות – אם היה יותר כסף, אפשר היה לעשות הכול, הלוואי – אני מזכיר לכולנו, שנת התקציב נגמרה, התקציב עבר.
שני דברים: השר מנסה – הוא עוד לא הגיע לתוצאה הזו, הוא מנסה –להוביל מהלך משמעותי יחד עם יושב ראש הוועדה והאוצר, בכדי לאפשר לפתור את בעיית הילדים בחופשי מהלך השנה, בחנוכה, בפסח ובאסרו חג.
שני דברים: ניסינו לשקול מה יותר חשוב, מה יפתור ויקל יותר על ההורים – הפתרון של ימי החופש במהלך השנה או תשלומי ההורים.
שני דברים: אם אפשר היה לבחור גם וגם, מה טוב.
שני דברים: ההכרעה בכיוון של הבחירה שלנו היא ללכת בניסיון לפתור את הבעיה של ימי החופש במהלך השנה.
שני דברים: זו תהיה בשורה גדולה, אם זה יסתדר, וכשזה יסתדר בפעם הראשונה.
עודד פורר: באיזה צורה תפתרו את זה?
<שמואל אבואב: המחשבה של השר היא למצוא פתרון במתכונת, כנראה - - -
יעקב מרגי: העדיפות זה תקציב תוספתי.
יעקב מרגי: במידה ולא, נעשה מנגנון.
<שמואל אבואב: הוא שאל על המתכונת.
עודד פורר: המתכונת של ימי החופש.
עודד פורר: פשוט היתה פה איזה ועדה כאן בחדר הזה שישבה, שמשרד החינוך לא כל כך התייחס אליה, לצערי, ולא קרא ברצינות את המלצותיה, שביקשה להסתכל על העניין הזה בצורה כוללת.
יעקב מרגי: אני רוצה ללמד זכות על משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני מבין את הרגישויות של הזרמים ושל תתי הזרמים לפני תחילת שנת הלימודים.
יעקב מרגי: להערכתי, אחרי פתיחת שנת הלימודים, ההתייחסות תהיה שונה.
עודד פורר: גם זאת אמירה.
עודד פורר: התכנית כפי שאתם הולכים להציג אותה – לפחות מהפרסומים שראינו בתקשורת – בהחלט מהווה חלק מההמלצות הוועדה, ואם תיכנסו ותקראו את המלצות הוועדה, המלצות הוועדה דיברו על פריסה של השינוי הזה לאורך שלוש שנים.
יעקב מרגי: אני אומר לך בהצהרה שלי כיושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.
עודד פורר: הוועדה אימצה את ההחלטה.
יעקב מרגי: לכן אני אומר לך, בהצהרה של יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, שבתי הספר של החופש הגדול ומה שהולך להתרחב בחנוכה ופסח זה דבר מבורך.
יעקב מרגי: אבל הוא לא הפתרון לסוגיה הזו.
עודד פורר: הוא חלק.
יעקב מרגי: לכן ההידברות תהיה אחרי פתיחת שנת הלימודים, ברוגע ובשיתוף פעולה.
<שמואל אבואב: משפט אחרון, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם הפורום של ארגוני ההורים.
<זאב גולדבלט: פורום ועדי ההורים היישוביים, לפרוטוקול.
<שמואל אבואב: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה, והלוואי ויכולנו לתת מענה לכל הרצונות, אבל אנחנו עושים את הדברים בשיתוף פעולה בכל המהלכים הגדולים והאסטרטגיים וגם בדיון הזה.
<שמואל אבואב: תודה רבה.
יעקב מרגי: כפי שאנחנו נוהגים, ידבר חבר כנסת ואורח.
יעקב מרגי: חבר הכנסת הראשון, יוסי יונה, בבקשה אדוני.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, קודם כל תודה רבה על הצגת הדברים, המאוד יפה שלך, וגם בהצלחה בהמשך תפקידך.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, הערה כללית, כשמסתכלים על מערכת החינוך הישראלית, נקודת עוגן משמעותית זה הפערים המאוד גדולים שקיימים בהישגיהם של התלמידים, כשיש הלימה מאוד ברורה בין המצב הסוציו-אקונומי של ההורים שלהם לבין היישובים בהם הם מתגוררים.
יוסי יונה: אני חושב שזה נותן לנו איזשהו פרמטר לאורו אנחנו יכולים לבחון את הדברים שקורים, ואני מניח שקיימת גם איזושהי זיקה של סיבה ומסובב בין היכולות הכספיות לבין ההישגים של התלמידים, יש איזשהו קשר.
יוסי יונה: אני רוצה לחזור להערה הראשונה שלי, להצעה לסדר.
יוסי יונה: שרי חינוך כבר שנים ארוכות מצהירים על כוונתם לבטל, או לפחות לצמצם באופן דרסטי, את תשלומי ההורים.
יוסי יונה: אני כבר שנה שלישית משתתף בדיון שכזה, כשנאמר לנו כל פעם: אוטוטו שנה הבאה כבר.
יעקב מרגי: לא, אבל התחייבות שזה יהיה בדיוני התקציב זה לראשונה.
יוסי יונה: בסדר, אני רוצה להציע כאן הצעה חד-משמעית שלנו, אדוני היושב ראש, וזה הבסיס של הדברים שגם אתה השמעת, שאנחנו פעם אחת ולתמיד נבוא ונאמר: אתם יודעים מה, ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת לא מאשרת את תשלומי ההורים – ראשית משום שהדבר מנוגד לחלוטין לעיקרון ולערך של חוק חינוך חובה חינם; שנית, הוא מהווה נטל אדיר, שתורם משמעותית ליוקר המחייה של ההורים; שלישית, יש בו משום פגיעה מהותית בעיקרון של שוויון הזדמנויות בחינוך.
יוסי יונה: מאוד מאוד פשוט, אלה הדברים שאיתם אנחנו מתמודדים, וזה חוזר אם כן להערה הראשונה שלי, שאנחנו מתמודדים עם פערים אדירים בהישגי התלמידים, כאשר קיימת הלימה בין ההישגים של התלמידים לבין המצב הסוציו-אקונומי של ההורים שלהם ושל היישובים בהם הם מתגוררים.
יוסי יונה: לכן יש לנו פה אחריות לאומית, אחריות דרמטית, כי אנחנו תמיד מדברים על השוויון כמנגנון למוביליות חברתית.
יוסי יונה: אבל במציאות שכזאת שאנחנו רואים אותה והיא משתקפת וחוזרת מדי שנה בשנה לגבי ההישגים, אין לנו אלא לומר בכאב רב, אדוני, שמערכת החינוך כפי שהיא פועלת היום משמרת את הריבוד המעמדי בחברה הישראלית.
יוסי יונה: לכן אנחנו צריכים לנקוט בעמדה אמיצה, אדוני היושב ראש, ולומר: ועדת החינוך של הכנסת מסרבת לאשר את תשלומי ההורים, משום שהדבר הזה פוגע הן בשוויון ההזדמנויות, הן מייקר את יוקר המחייה ומנוגד לחוק חינוך חובה חינם.
<פז כהן: שלום לחברי הוועדה, אני גם הכנתי דברים כתובים, כי פעם שעברה זה היה כל כך נוגע ללב.
יעקב מרגי: אני זוכר את הדמעות.
<פז כהן: לא באנו לעשות פה היום הצגה, באנו רק לדבר אחד – לבקש מחברי הכנסת לעמוד בהבטחה שלהם.
<פז כהן: הוועדה המכובדת הזאת, ועדת החינוך, הגיעה להרבה מאוד הישגים בשנה האחרונה.
<פז כהן: התגברנו על הרבה מאוד מחלוקות, גם בוועדות הפנימיות.
<פז כהן: הגענו גם להישגים ביחד עם המשרד, אין על זה ספק.
<פז כהן: לפני שנה ישבנו כאן ביחד והיה דיון מאוד מאוד סוער.
<פז כהן: כולם, כל חברי הוועדה, הסכימו פה אחד שחייבים לעשות שינוי בנושא תשלומי הורים וצריך לבטל אותם.
<פז כהן: חברי הקואליציה הצביעו בניגוד לצו מצפונם הבטיחו לא עוד.
<פז כהן: היושב ראש – אתה אמרת, שזה לא יעבור באותה מתכונת שבה זה עבר בשנה שעברה.
<פז כהן: עברנו על הפרוטוקול ועל רשימת הציטוטים של חברי הכנסת.
<פז כהן: כל מי שנמצא כאן, לא היה מישהו אחד שהתבטא בעד תשלומי הורים.
<פז כהן: כולם אמרו באופן חד-משמעי: נפעל ושנה הבאה לא יקרה אותו הדבר.
<פז כהן: זה נושא שלא נידון בשנה האחרונה, הוא נידון כבר שנים רבות.
<פז כהן: אמרתם לנו בשיחות האישיות: אנחנו לא רוצים ללכת נגד תקציב המדינה.
<פז כהן: גם הוועדה שלך, כבוד היושב ראש, וגם הוועדה של משרד החינוך - - -
אחמד טיבי: אפשר לפנות מתנחלים.
חיים ילין: יש פה אירוע דרמטי, יש אירוע דרמטי מאוד...
מרדכי יוגב: אין לו סיכוי, בגלל שהוא יודע שאין לו סיכוי.
חיים ילין: אחמד, אבל שופלים מאוד קשה.
מרדכי יוגב: ארץ ישראל שייכת לעם ישראל.
מרדכי יוגב: היא לא היתה מעולם של הפלסטינים ולא תהיה מעולם.
יוסי יונה: אין מחלוקת על השנינות של חבר הכנסת אחמד טיבי.
אחמד טיבי: - - ממצאים ארכיאולוגיים.
יעקב מרגי: אתה רואה, הוא כיבד, אבל אחמד, תיזהר על הממצאים הארכיאולוגיים, אתה תהיה בבעיה בסוגיה הפלסטינית.
מירב בן ארי: היתה ועדה מקצועית עד עכשיו.
מירב בן ארי: תנו לפז לדבר.
<פז כהן: אם זאת תהיה הכותרת של הדיון היום, אנחנו נהיה מאוד עצובים.
מירב בן ארי: לא לא, זה לא יהיה.
<פז כהן: סקרתי את ההישגים ואמרתי שהוועדה מאוד מכובדת.
<פז כהן: חשוב לי לציין את זה, ואנחנו עובדים עם המון שיתוף פעולה.
<פז כהן: היה כאן דיון מאוד סוער לפני שנה, וכולם הסכימו פה אחד שצריך לעשות שינוי, גם חברי הקואליציה וגם חברי האופוזיציה.
<פז כהן: הבטחתם לנו שתעשו שינוי, כולכם.
<פז כהן: יש ציטוטים – חברי כנסת שנכנסו לפה ברגע האחרון והרימו את ידם, אבל הבטיחו שזה לא יקרה עוד פעם אחת.
<פז כהן: אמרתם לנו בשיחות האישיות, כי דיברנו כמעט עם כולם, שאתם לא רוצים ללכת נגד תקציב המדינה.
<פז כהן: היתה ועדה מכובדת בראשותך, כבוד היושב ראש, והיתה ועדה מכובדת במשרד החינוך שעבדה, והוכחנו שאפשר, לא חייבים ללכת נגד תקציב המדינה.
<פז כהן: אמרו באוצר כשדיברו אתנו: אנחנו לא רוצים להעלות מיסים, אבל באוצר לא מוכנים להכיר בזה ולהודות בזה שמבקשים מהורי ישראל מיסים, ולא סתם מיסים, מיסים מהנטו שלנו.
<פז כהן: מהתשלום האחרון של הכסף, לוקחים מאתנו, מהנטו שלנו, סכום לא מבוטל של כסף.
<פז כהן: אמרתם: אנחנו לא רוצים ללכת נגד שר החינוך.
<פז כהן: נפתיע אתכם, גם אנחנו לא רוצים ללכת נגד שר החינוך.
<פז כהן: אנחנו משוכנעים ששר החינוך רוצה לבטל את תשלומי ההורים.
<פז כהן: אין שום סיבה בעולם, שתשלומי ההורים האלה יישארו.
<פז כהן: כולכם נכנסתם לכאן ביראת קודש להיכל הזה של הכנסת.
<פז כהן: כולכם נבחרתם על ידי כמות מאוד גדולה של בוחרים שבחרו לכם.
<פז כהן: הבטחתם להם שתעשו הכול כדי לקדם את מה שאתם מאמינים בו.
<פז כהן: הבטחתכם להם שתעמדו במילה שלכם, שנתתם אותה לכולם שנה שעברה בצורה מאוד פתוחה, וידעתם אותה גם במהלך השנה.
<פז כהן: אנחנו מבקשים מכם שתתחילו במשהו.
<פז כהן: אם אתם לא מוכנים לא לאשר את כל חוזר התשלומים, לפחות תחריגו כמה סעיפים.
<פז כהן: אל תהיו חותמת גומי של הממשלה, תיקחו סעיף של הטיולים, תיקחו סעיף של מסיבות סיום, תגידו: אנחנו מוכנים לאשר, בואו נעשה הפסקה עם כמה סעיפים, נראה שעשינו איזשהו צעד אחד קדימה.
<פז כהן: עם כל ההערכה והאהבה שלנו ושיתוף הפעולה שמאוד גובר – עם כולם, עם הוועדה כאן ועם משרד החינוך, אני מברך על מה שאמר המנכ"ל, נכון יש לנו שיתוף פעולה טוב, יש לנו שיחות מאוד משמעותיות – יש כאן אי-הסכמה טוטלית.
<פז כהן: תשלומי הורים, הן החובה, הן הרשות והן התל"ן, חייבים להיעלם מהעולם.
<פז כהן: האצבע שלכם תכריע היום, אם יהיה איזשהו שינוי קטנטן לכיוון הדבר הזה, או שנחזור לאותה תמונה של סיום השנה בשנה שעברה.
<פז כהן: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
חיים ילין: אני לא יכול להתווכח עם שמואל.
חיים ילין: כשהוא מציג את הדברים, הוא מציג אותם כאילו: יאללה, בוא נלך הביתה, אין לנו מה לעשות יותר.
חיים ילין: אבל למזלי שמואל לא היה שנה שעברה להציג, ומי שהיה פה בדיון בשנה שעברה – אני יצאתי עם שריטה מפה, כי אני ראיתי את חברי הקואליציה, איך הם מתקפלים ומצביעים נגד מצפונם, והיה דיון מאוד מאוד סוער, כבוד היושב ראש אני מזכיר לך.
יעקב מרגי: למה אני מחייך?
יעקב מרגי: הייתי אופוזיציונר כל הדיון, בסוף אמרתי: אני אצביע בעד, הם לא הבינו.
חיים ילין: נכון, וזה היה פה בנגב והפטיש עבד שעות נוספות, ואנחנו עכשיו ברוגע, כי הצגת הרבה מאוד דברים שאתם עושים במשרד החינוך, אבל בסוף אני רוצה להסביר שהדיון היום הוא אם אנחנו מרימים יד כן או לא בעד תשלום ההורים, לא גנים, לא 4-3 ולא שום דבר אחר, ואני רוצה להיות ממוקד בנושא הזה.
חיים ילין: על זה אנחנו צריכים להצביע היום, ואני לא יכול להצביע אם אין פה אמירה, לא הבטחה, אם אין פה אמירה שאומרת: אנחנו מתחילים בדירוג משנת תקציב 2018 מחויב מבחינה תקציבית, אז אין שום בעיה, כי אנחנו הופכים את המגמה, אנחנו הופכים מגמה שקיימת.
חיים ילין: להצביע היום – אני אומר קואליציה ואופוזיציה, עזבו חבר'ה, כל מי שנמצא פה ומגיע בפגרה ושותף לדיון, אכפת לו מזה שהחינוך יהיה הכי איכותי, הכי זול, הכי נגיש, וכולנו מאמינים שהחינוך הוא הכלי האפקטיבי ביותר לצמצם פערים בחברה במדינת ישראל, בכלל בעולם, אבל אנחנו עכשיו בכנסת ישראל, כולנו מאמינים בזה; אבל השאלה מה נצביע עכשיו.
חיים ילין: כבוד היושב ראש, אני אומר לך שאני הולך להצביע נגד, אם אין את מה שאמרתי לך.
חיים ילין: אני לעומת מנואל ואחרים, כאיש ניהול וכאיש כספים, אין לי בעיה גם כשיגידו לי: זה ייקח 10 שנים, אבל מתחילים משנה הבאה.
חיים ילין: אין לי בעיה עם זה.
חיים ילין: אין לי בעיה שיגידו לי: תשמעו, אנחנו לא יכולים, אבל אנחנו נשתתף רק בטיולים שנתיים של ילדים במצב סוציו-אקונומי 5-1, 6-1, למה?
חיים ילין: אתם לא יודעים את זה.
חיים ילין: אני כראש רשות לא יכולתי לעמוד מול הורים שאומרים: תקשיב, אנחנו לא רוצים שהילדים שלנו יהיו מסכנים, אנחנו לא יכולים לשלם את זה, אבל אם אנחנו לא נשלם את זה, הילדים שלנו יבינו שאנחנו קיבלנו עכשיו תרומה.
חיים ילין: אנחנו לא רוצים את זה.
חיים ילין: זאת אומרת, ההורים מתביישים לבוא ולבקש את זה.
חיים ילין: כשאתה אומר מול הורים כאלה, כשזה נוגע גם לטיול שנתי, גם לפולין וגם להרבה מאוד דברים שהם צריכים להוציא, אתה אומר: אוקי, יש פה עניין שהוא מעבר, מעבר.
חיים ילין: אני התמודדתי מול אוכלוסיות רוסיות.
חיים ילין: אין להן מה לאכול, אבל הם שלחו את הילדים לחוגים, כי זה בתרבות שלהם.
חיים ילין: את הדברים האלה אנחנו חייבים לחסל.
חיים ילין: שמואל, אני אומר לך כמנכ"ל, כל פעם מביאים תכנית חדשה.
חיים ילין: אנחנו, יש לנו נטייה לחדש כל הזמן, אבל את הישן, את הטוב הישן צריך לשפר.
חיים ילין: אנחנו יכולים להצביע פה על השיפור הזה, על ידי זה שאנחנו שמים מגמה משנה הבאה, תשלומי הורים יורדים, ואז אפשר להצביע קואליציה ואופוזיציה ביחד, אבל שלא יהיה הקרקס שהיינו בו בשנה שעברה, כבוד היושב ראש, כי זה לא עושה כבוד לוועדה ולא לכנסת.
חיים ילין: אני רוצה להתייחס לגודל הכיתה.
חיים ילין: גודל הכיתה הוא תמיד גם פונקציה של בינוי, הוא לא רק פונקציה לקבל החלטה שיורדים עכשיו ל-30 ילדים.
חיים ילין: המשמעות היא שצריך לבנות עוד כיתות.
חיים ילין: יש אפשרויות של מה שנקרא התווך הזה, עד שבונים ועד שמגיע הכסף לבינוי, שזה יכול לקחת מרגע ההחלטה בין שלוש לחמש שנים, במיוחד כשאין היתרים ואתה לא יכול כל הזמן לבנות.
חיים ילין: השיטה היא שיטה של מגמות, גם ביסודי.
חיים ילין: ברגע שיש כסף חי על יותר מגמות, על יותר חוגים, כיתת האם שיכולה להיות גם 40 ילד לצורך העניין, לא נפגשת מלבד ב"בוקר טוב", כי כל הזמן הילדים נמצאים במגמות אחרות ובספייס אחר לחלוטין.
חיים ילין: גם זאת שיטה אחרת, שלא נדרש בינוי מסיבי מידי ואפשר חלק מהכסף להוציא, זה חלק מהדברים שחשובים.