GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודה גליק: אנא ה', תצליח כבר.
יהודה גליק: יש לך חלום גדול, שהעיר הזאת תהיה בית תפילה לכל העמים, שהעיר הזאת תהיה עיר שכל העמים ינהרו לפה כדי להגיד ה' אחד ושמו אחד, כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלים?
יהודה גליק: אנא ה', הצליחה.
יהודה גליק: אפשר להביא את הכוסות ונרים כוסית לחיים לכבוד ירושלים וכמובן תודה רבה.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת.
יעקב מרגי: 23 בינואר 2017, כ"ה בטבת תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא, נסיעות המורות התומכות וצוותי החינוך הנוספים, על פי בקשתו של חבר הכנסת איציק שמולי.
יעקב מרגי: אני מקווה שאני אצליח להתנתק רגשית מן הדיון הקודם שהיה כאן, אני עדיין עצבני.
יעקב מרגי: לכן אני אחסוך מעצמי את הפתיח.
יעקב מרגי: בדרך כלל כשאני רגוז, אם המילה יותר עדינה מעצבני, אז אני מאוד, איך אומרים?
יעקב מרגי: בוטה בדברי הפתיחה, אז אני אתן לאיציק שמולי, שלא מושפע מהדיון הקודם, להציג את הבעיה כפי שהיא.
יעקב מרגי: לפני כן, איציק.
יעקב מרגי: אנחנו היום מארחים באולם הוועדה את תערוכת ציוריו של סגן הדר גולדין ז"ל, שהוא עצמו צייר.
יעקב מרגי: לצערנו הרב, גופתו עדיין לא הוחזרה, היא מוחזקת על ידי ארגון הטרור חמאס, תוכלו להתרשם אחרי הדיון מהציורים של סגן הדר גולדין ז"ל.
איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב ראש ותודה לך על הקביעה המהירה מאוד של הדיון הזה וההבנה של חומרת הבעיה ודחיפותה.
איציק שמולי: אנחנו קיבלנו מספר פניות מלא מעט מורים ומורות, שאולי בנוסף לבעיית השכר הגדולה שהתגלתה לפני מספר חודשים במערכת המחשובית של משרד החינוך, תוך כדי הבנו שיש עוד בעיה אחת נוספת וזו הבעיה הממוקדת של מי שנקרא המורים או המורות הנודדים והנודדות.
איציק שמולי: בעצם, אדוני היושב ראש, מדובר באנשי חינוך שעוברים מדי יום בין מספר מסגרות, בדרך כלל בין שלוש לשש מסגרות ביום, כדי לתת מענה פרטני ממוקד לילדים עם לקויות כאלו ואחרות, שהמערכת הפורמלית בדרך כלל לא מסוגלת, אם באופן קבוע או אם באופן זמני, לתת להם את המענה שלו הם זקוקים.
איציק שמולי: התרעומת הגדולה מאוד והזעקה שקמה מהמורים זה על העוולה שקשורה בתשלום החזר הנסיעות.
איציק שמולי: אני מזכיר לוועדה, אדוני היושב ראש, שכאשר ירד התעריף של הנסיעה בתחבורה הציבורית הזדרז משרד החינוך, החשב הכללי, להפחית את זה ממשכורות המורים וזה גרם לחלק גדול מהבלגן שראינו לפני כמה חודשים.
איציק שמולי: כאשר המציאות היא הפוכה ומורים ומורות נדרשים לשלם עשרות שקלים ביום, מאות ולפעמים גם אלפי שקלים בחודש, כדי לנוע ממסגרת למסגרת, הרי אתה מתאר לעצמך, אדוני היושב ראש, שלא כל הילדים גרים סמוך זה לזה ולכן הם נאלצים לפעמים מדי יום לנסוע מרחקים ארוכים מאוד ולא מקבלים תגמול עבור הנסיעות הללו.
איציק שמולי: הם מקבלים עבור "חופשי חודשי" או משהו כזה כסף ממשרד החינוך ולמעשה הם אלה שאמורים לסבסד את תשלום הנסיעות של עצמם.
איציק שמולי: זה אבסורד שזועק לשמים.
איציק שמולי: יש פה איזו טבלה שחולקה לחברי הוועדה - - -
<קריאה: תחולק.
איציק שמולי: היא תחולק, אבל רק כדי לסבר את האוזן, מהיישוב מיתר לישיבת "אוהל שלמה" בבאר שבע, 20 ק"מ, מקבלים 7.60, מלהבים למיתר, 20 ק"מ, מקבלים 10 שקלים, כי ההחזר, אדוני היושב ראש, הוא לפי המחיר בתחבורה הציבורית.
<קריאה: המוזל.
איציק שמולי: המוזל.
איציק שמולי: כמובן שאלו הן רק דוגמאות.
איציק שמולי: ואני מזכיר לאדוני, המורות והמורים הללו נאלצים לעבור מרחקים אדירים מדי יום.
איציק שמולי: משפט סיכום, אני חושב שלפני שהמערכת רצה לעשות כל מיני פרויקטים וכל מיני פרויקטים של מצוינות, צריך להבין שהיכולת של מערכת החינוך לזוז קדימה ולהתפתח ולתת לתלמידים את הטוב ביותר תלויה קודם כל בהשקעה בהון האנושי, במורים, שהם אלה שבסופו של דבר אמורים להוציא אל הפועל את אותה מדיניות.
איציק שמולי: אם מתייחסים למורים כך, אז שלא יתפלאו בסופו של דבר, משרד החינוך והגורמים האחראים, שאנשים לא רוצים לבוא באופן כללי למקצוע ההוראה ולמערכת החינוך ובאופן פרטני למערכת החינוך המיוחד או למערכת השילוב בחינוך הרגיל.
איציק שמולי: אני קורא לוועדת החינוך לתקן את העוול הזה.
איציק שמולי: אני קורא גם למשרד החינוך להידרש לעניין.
איציק שמולי: זה כבר כמה חודשים, גם בגלי צה"ל וגם במקומות אחרים, באוויר, ואני לא רואה שזה מזיז למישהו במשרד החינוך.
איציק שמולי: זה לא צריך להיות ככה, צריך לטפל בבעיה הזאת אחת ולתמיד, תודה רבה.
יעקב מרגי: מיד אני אתן לחבר הכנסת מאיר כהן.
יעקב מרגי: אנחנו נתקלים בסוגיה הזו של מורים ומורות, הנודדות, כמו שקראת להם, בוועדה.
יעקב מרגי: דווקא שם צריך לתת את התמריץ בסוגיה של ילדים חולים, בפרויקטים שהם מחוץ לשעות ההוראה הפורמאליות, פרויקטים שמשרד החינוך מעודד.
יעקב מרגי: לעתים אומרת לך מורה, עכשיו יש ילד חולה, היא גרה בגבעתיים, צריך לשלוח אותה לפתח תקוה, היא עושה חשבון פעמיים אם היא כן תיקח את זה או לא תיקח את זה, תצא או לא תצא.
יעקב מרגי: הסוגיה הזו גם ככה מאוד קשה ובעייתית.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך לתת מענה.
יעקב מרגי: אני יודע שיש עבודה בנושא הזה, אנחנו נשמע את האוצר ואת משרד החינוך, אני רוצה לדעת, בהתייחסות שלכם, תגידו לנו האם זמן הנסיעות, ערך שעה, זמן הנסיעות נלקח בחשבון?
יעקב מרגי: זה להמשך.
יעקב מרגי: אני שואל, אני לא יודע.
יעקב מרגי: סליחה, אני לא שואל אתכן, אתן נוגעות בדבר.
יעקב מרגי: אני שואל את משרד האוצר ואת משרד החינוך, לא בגלל שדעתכם לא חשובה, נשמע אתכם בהמשך.
מאיר כהן: אני מצטער שאני אצטרך לצאת, אבל אני מכיר את הסוגיה הזו לפני ולפנים.
מאיר כהן: כשאתה מנהל בית ספר בדימונה אז מגיעים גם חבר'ה מאופקים ואני זוכר את המאבקים שלהם, התמידיים.
מאיר כהן: אנחנו פתרנו את זה במישור המקומי, בחלק מהמקרים הרשות לקחה עליה, כי רצינו מאוד שמורים טובים יגיעו והיינו משלמים להם.
מאיר כהן: אני חושב שהסוגיה הזו בראש ובראשונה, נמצאים כאן, אני מזהה כאן את אנשי הסתדרות המורים, נכון?
מאיר כהן: אני חושב שהסוגיה הזאת בראש ובראשונה צריכה לבוא לפתחכם ואני מאוד מקווה שבכל משא ומתן על שכרם של המורים, הנקודה הזאת נמצאת שם.
מאיר כהן: לא יעלה על הדעת שכשאין תחבורה מסודרת, בוא נניח באים, אני רוצה לספר לך, באים כל יום 600 מורים - - -
יעקב מרגי: תרשה לי קודם רק לקדם בברכה את ראש המועצה האזורית שלי, מר שי חג'ג'.
מאיר כהן: שי חג'ג' היקר.
מאיר כהן: יש 600 מורים, אולי פחות היום, שמגיעים מבאר שבע לדימונה, אבל יש אוטובוס מסודר שיוצא ושם אין בעיה, אבל כל מורה שמגיע, כולל מורים בדואים שהיו מגיעים מהפזורה ונסעו ברכבים שלהם.
מאיר כהן: הדבר האלמנטרי הוא לפחות להשוות את השכר לקילומטר, כמו שקורה בכל מקום.
מאיר כהן: נדמה לי שזה 1.80 שקל או 1.90 שקל לקילומטר.
מאיר כהן: זה הדבר האלמנטרי שאתם צריכים להיאבק עליו, כי זה לא הוגן.
מאיר כהן: נותנים להם 8 שקלים על 20 ק"מ, איזה מן עניין הזה?
מאיר כהן: שלרוב הם באים עם הרכבים שלהם.
מאיר כהן: ואם אנחנו נפליג אפשר גם בהחלט לתת להם עזרה באחזקות רכב, או לפחות חלק מאחזקה.
מאיר כהן: אני מקווה מאוד שההנהגה החדשה בהסתדרות המורים תבין שזה צריך להיות בין ארבע או חמש המשימות הראשונות שלכם, בכל הסכם שכר שנכתב.
<קריאה: אגב, זו אחת המשימות הראשונות שיהיו לנו.
מאיר כהן: סליחה, אדוני.
יעקב מרגי: מאה אחוז, מודה לך.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת ונציגים.
איתן ברושי: תראו, אני לא אומר את זה בפעם הראשונה, האם יש פה ממשרד החינוך?
יעקב מרגי: נראה לך שיהיה פה דיון כזה בלי משרד החינוך, איתן?
איתן ברושי: רציתי לוודא.
יעקב מרגי: לא היה מתקיים הדיון.
איתן ברושי: אני רוצה להגיד משהו.
איתן ברושי: תמיד אומרים לנו, מה אתם תוקפים את הפקידים, אבל השרים שולחים פקידים ואחר כך אומרים שאי אפשר להגיד לפקידים כלום כי "מה אתה רוצה מהפקידים?
איתן ברושי: הם נציגי השרים".
איתן ברושי: השרים לא באים בדרך כלל - - -
יעקב מרגי: אנחנו לא תוקפים פקידים, אנחנו מדברים אל משרד החינוך כמשרד החינוך, זה לא אישי.
איתן ברושי: אני גם תוקף ולנו יש הרי זכות להגיד מה שאנחנו רוצים.
איתן ברושי: אני כן תוקף, לא מכיר את האנשים פה.
איתן ברושי: ולמה אני תוקף - - -
יעקב מרגי: תתקוף את משרד החינוך, לא את הפקידים.
איתן ברושי: כן, אבל בסוף הם צריכים להעביר את זה.
יעקב מרגי: הם יעבירו.
איתן ברושי: אני לא בטוח.
איתן ברושי: מה שאני אומר ואני רוצה לחזור לעניין.
איתן ברושי: תראו, הבעיה פה היא בשכר המורים.
איתן ברושי: כל הדיבורים על מעמד המורה בטלים בששים אם אלה המשכורות ולא רק זה, המשרד לא מתבייש וכבר חודשים לא נותנים את המשכורות בגלל הקיזוזים של פתיחת השנה.
איתן ברושי: היה פה דיון ביוזמתי, שלחו לפה את המנכ"לית שהשר תמיד אומר "המנכ"לית המצוינת", כך הוא מציג אותה, אני לא יודע עד מתי, בינתיים זה כך, וממשיכים לבלבל את המוח, עם חשב שיושב פה - - -
יעקב מרגי: מה זה עד מתי?
יעקב מרגי: אני רוצה להבין, עד מתי היא תהיה מצוינת או עד מתי הוא יאמר?
איתן ברושי: מרגי, אני רוצה להגיד לך, החינוך זה לא מדע מדויק.
יעקב מרגי: אני סוף סוף מחייך הבוקר.
איתן ברושי: תן לי בשפה שלי לומר שזו הצגה מיותרת.
איתן ברושי: מילא פעם אחת, אבל כל פעם לחזור, "המנכ"לית המצוינת"?
איתן ברושי: ואיזה משרד זה, שהוא אחראי על תקציב השני בגודלו בתקציב המדינה, השני בגודלו, אחרי הביטחון, איך זה יכול להיות שזו רמת השכר של המורים?
איתן ברושי: אם הייתה פה משכורת ראויה לא היו כל כך מתעסקים עם הוצאות הרכב.
איתן ברושי: אני, כמי שבא מהתנועה הקיבוצית, הרבה שנים הייתי עם תלושי משכורת, גם כראש מועצה, אני לא תמיד מבין בזה ואני זוכר את הבדיחות שהיו, הציגו הוצ', הוצאות רכב, ממה מורכב תלוש?
איתן ברושי: הרי אי אפשר להבין בכלל ממה הוא מורכב אבל מהי השורה התחתונה שלהם?
איתן ברושי: השפלה, שורה מעליבה.
איתן ברושי: אומרים שהחינוך זה הכי חשוב, שבלעדיו לא תהיה פה מדינה, אבל הופכים את המורים לכמעט עובדי קבלן, גם אלה שהם לא.
<קריאה: גם יש עובדי קבלן.
איתן ברושי: אני יודע, אמרתי "גם" וגם אלה שלא.
איתן ברושי: לכן - - -
יעקב מרגי: אני אתן לך את רשות הדיבור, אין קריאות ביניים.
איתן ברושי: ולכן, אדוני היושב ראש - - -
יעקב מרגי: מספיק מה שיש לנו במליאה בקדנציה הזו, לא צריך להוסיף גם פה.
איתן ברושי: הבעיה היא שיש פער בין המלים למעשים ויש פה פער בין זה שהחינוך הוא כל כך חשוב ובין זה שהמשכורות כל כך עלובות ואז יכולה גם ממשלה לתת לדבר כזה להתרחש.
איתן ברושי: אני, כמי שבא ממועצה אזורית והייתי גם בתפקידים במדינה, אני אומר שהבעיה היא לא הדיון הזה, שהוא חייב להסתיים באיזושהי החלטה, הבעיה היא, אדוני היושב ראש, גם בגיל הרך, גם במקומות אחרים.
איתן ברושי: אני חושב שהתפקיד שלנו היה לטפל במעמד המורה, הקדשת לזה גם כמה דיונים ומאיר כהן הקים עמותה, אבל כשהוא כינס את העמותה אני הייתי הח"כ יושב היחיד שהיה איתו במשך הדיון ורוב הדיון היה, גם אצל מאיר כהן, על השכר.
איתן ברושי: לכן השאלה היא איך דיון כזה הוא מעשי.
איתן ברושי: יש ועדות שהדיונים לא תמיד נגמרים בהחלטה, ואני חושב שיש פה דוגמה שאפשר לטפל בה ויש פה נושא של מעמד המורה, שאם לא תשונה רמת השכר, אם לא ייעשה דיון חוזר, אדוני היושב ראש, על מה שעשינו פה לפני זמן קצר והבטיחו לתקן תוך חודשיים את השלמת השכר, מה שלא נתנו מתחילת השנה, אם לא נעשה את זה יכול להיות שאין טעם בוועדה הזאת.
איתן ברושי: הוועדה הזאת, אם היא לא תגן על המורים לא יהיה פה חינוך.
איתן ברושי: בלי מורים אין חינוך, בלי מדריכים אין נוער ובלי מטפלות אין הגיל הרך.
איתן ברושי: עם כל הכבוד לכל המערכות האלו, הן נשענות על ההון האנושי, שזה המורים.
איתן ברושי: אני מציע להיכנס הרבה יותר חזק בנושאים האלה ואני גם אומר לכם, להסתדרות וכל הגורמים, ראיתי שתקפו בעקבות השביתה שהייתה.
איתן ברושי: אני חושב שהשביתה הייתה מוצדקת משום שהבעיה היא לא כמה זמן לקח להחליף את וסרמן, אדוני היושב ראש, אני לא נכנס לזה, השאלה היא כמה זמן המדינה מרשה לעצמה לא לתת משכורות מלאות למי שקם בוקר בוקר לעבודה ונושא על שכמו את החינוך.
איתן ברושי: אני מציע שניכנס יותר חזק בעניין הזה.
יעקב מרגי: קודם כל יש לציין שזה משב רוח מרענן שנציגות של הסתדרות המורים קיבלה על עצמה - - - כל הקדנציה הזו הלנתי על כך שהם לא נמצאים בדיונים ואני רואה שהשינוי כבר מתקיים.
יעקב מרגי: אתם שומעים את הקולות, תוכלו להתייחס לזה בהמשך.
יעקב מרגי: אני מקדם בברכה, נמצאת איתנו ד"ר ריקי טסלר ויחד איתה סטודנטים מקורס "מה זה מפלגות" המכללה האקדמית ספיר.
יעקב מרגי: אני מקדם אתכם בברכה, אתם טועמים טעימה קטנה מההליך הדמוקרטי בתוך ועדת החינוך, איך דיון עולה לסדר היום ואיך מתייחסים אליו.
יעקב מרגי: ותמיד הפער בין מה שקורה בוועדות לבין מה שאתם רואים במליאה הוא פער עצום, לכן, אל תתרשמו מהמליאה, תבואו, תתרשמו מהוועדות.
יעקב מרגי: משרד החינוך, אני אתן לכם לקראת הסוף להתייחס לכל הטענות.
יעקב מרגי: פנו אלינו מספר מורות, נכון?
יעקב מרגי: אני רואה שהדרום מככב פה או שזה מכל המחוזות?
<לילך פרטוש שמר: אני לא יודעת, אני רוצה בכל אופן - - -
<לילך פרטוש שמר: שמי לילך.
<לילך פרטוש שמר: לילך שמר, לקויי ראייה, באר שבע, אני שבע שנים בתחום.
<לילך פרטוש שמר: הגענו למצב של התאגדות ארצית.
<לילך פרטוש שמר: יש פה חתימות של כלל המורים, זה בערך 864 מורים שחתמו על התאגדות ארצית שהיא לא קשורה להסתדרות.
<לילך פרטוש שמר: אנחנו הגענו למצב הזה כי לא היה טיפול בנושא שלנו דרך ההסתדרות.
<לילך פרטוש שמר: זה יפה שהם נמצאים פה, אני שמחה שהם נמצאים פה - - -
יעקב מרגי: באלו מסגרות אתן מועסקות?
<לילך פרטוש שמר: אם יורשה לי בכמה דקות, אני הכנתי דברים כתובים.
יעקב מרגי: אני אתן לך, אני אתן לך, אבל אני חייב למקד אותך.
יעקב מרגי: תני לנו את אופי ההעסקה.
<לילך פרטוש שמר: לגבי אופי ההעסקה שלנו, הכול התחיל מחוק השילוב ב-1988 שבעצם מה שאנחנו אומרים הוא שהחוק הזה לא הושלם.
<לילך פרטוש שמר: למה?
<לילך פרטוש שמר: כי לא הגדירו בדיוק את התפקיד של המורים הנודדים, מה זה אומר המורים הנודדים, מה הם צריכים, מה הצרכים שלהם, והיום אנחנו מתמקדים בנושא של הנסיעות וההצטיידות שלהם.
<לילך פרטוש שמר: אלה שני נושאים שיוצאים מכיסם של המורים.
<לילך פרטוש שמר: כן חשוב לי להבהיר בנושא הזה שהייתה פנייה בנושא שלנו למזכ"לית של ההסתדרות.
<לילך פרטוש שמר: אנחנו רוצים לציין ולהדגיש כי אין אנחנו רואים בהסתדרות אחראית על הטיפול בנושא, כפי שלא הייתה קשורה לשינוי של הרפורמה החדשה, בדיוק לפני כשנה, בה לא נזקקתם להסתדרות, ובזה אני מדברת אל הגורמים הרלבנטיים, להסתדרות שתאשר או לא תאשר את הרפורמה החדשה.
<לילך פרטוש שמר: אנחנו רוצים להוסיף ולציין כי לאורך שש שנים, היו פניות אל ההסתדרות וההסתדרות, בלשון המעטה, התעלמה מהנושא שלנו.
<לילך פרטוש שמר: כיום אני יכולה גם לציין שהיה ניסיון לפצל את הכוחות, הצליחו במידה מה.
<לילך פרטוש שמר: הם טוענים שהם הולכים לייצג - - -
יעקב מרגי: ההסתדרות כרגע לא הדיון.
<לילך פרטוש שמר: אוקיי, אבל - - -
יעקב מרגי: ההסתדרות כרגע היא לא הדיון.
<לילך פרטוש שמר: אין בעיה, אני רק רוצה לומר שאנחנו מייצגים גם את לקויי הראייה והשמיעה.
<לילך פרטוש שמר: זאת אומרת, יש לכם - - -
איתן ברושי: את עובדת משרד החינוך?
<לילך פרטוש שמר: אנחנו עובדות משרד החינוך.
איתן ברושי: של מחוז דרום?
איתן ברושי: מי מפעיל אתכן, המחוז?
<לילך פרטוש שמר: מי שמפעיל אותנו זה מתי"אות, שהם שפ"י, משרד החינוך.
איתן ברושי: זה גוף אזורי?
איתן ברושי: של עמירה חיים?
<לילך פרטוש שמר: כן.
איתן ברושי: היא בעל הבית של זה?
יעקב מרגי: משרד החינוך בעל הבית.
איתן ברושי: כן, אבל - - -
יעקב מרגי: אחד אחד, אחד אחד, רגע, רגע.
יעקב מרגי: חבר כנסת, מותר לו לשאול.
איתן ברושי: מי הכתובת שלכם?
יעקב מרגי: המתי"אות מופעלות על ידי משרד החינוך?
<לילך פרטוש שמר: אמרתי, החוק בעצם לא הושלם ואנחנו מבקשים, תשלימו את החוק.
<לילך פרטוש שמר: המורות נוסעות מרחק גיאוגרפי.
<לילך פרטוש שמר: יש לנו פה את כרמל, שהיא מאזור נתניה ויש לנו את עינת ואת צאלה, כל אחת פרא רפואית, גננת שילוב, אני לקויי ראייה, יש פה עוד מורות אחרות, הן גם לקויי ראייה, אם אני לא טועה - - -
יעקב מרגי: הן מלמדות לקוי ראייה, הן לא לקויות ראייה.
<לילך פרטוש שמר: הן לא לקויות ראייה.
<קריאה: יש אחת - - -
<לילך פרטוש שמר: רגע, רגע, בואו, שנייה.
<לילך פרטוש שמר: כל אותן מורות שאתם רואים כאן בעצם מתניידות, זו לא סתם מורה רגילה שקמה בבוקר, הולכת למסגרת אחת ובזה מסתיים יום העבודה שלה.
<לילך פרטוש שמר: אני הכנתי פה טבלה כי רציתי שתראו דוגמאות לזה, לראות את ההפרש בפועל.
<לילך פרטוש שמר: בפועל משלמים לי או למורה אחרת, 55 אגורות לקילומטר.
<לילך פרטוש שמר: צריך להבין שאת התפקיד הזה אי אפשר לקיים בלי הרכב הפרטי שלנו.
<לילך פרטוש שמר: בנוסף, יש את הנושא של ההצטיידות, שפה אני מדברת שוב על הגדרת החוק, שבו - - -
יעקב מרגי: מהו ממוצע שעות העסקה של מורה כזאת?
<לילך פרטוש שמר: 36 שעות.
יעקב מרגי: כולן עובדות משרה מלאה?
<לילך פרטוש שמר: רובן עובדות משרה מלאה.
<לילך פרטוש שמר: יש גם וגם, אבל לא על זה מדובר.
<קריאה: אבל זה לא מדויק, אדוני.
<קריאה: תיכף אנחנו נעזור לכם.
יעקב מרגי: רגע, רגע, בדיון הזה, אמרתי, אין קריאות ביניים.
יעקב מרגי: כל מי שרוצָה לדבר נרשמת ואני אתן את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: יש כמה שנרשמו, יקבלו את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: מי שרוצֶה להוסיף אחר כך יוכל להרים יד, ניתן לו מענה, לא צריך להתפרץ.
יעקב מרגי: היא ודאי לא תציג את המאה אחוז, את כל הזוויות של הבעיה.
יעקב מרגי: היא תציג מבחינתה, אבל תתמקדי.
<לילך פרטוש שמר: יש פה טבלה.
<לילך פרטוש שמר: אני רוצה להסביר את גודל ההפרש בפועל.
<לילך פרטוש שמר: אחת מקבלת 68 אגורות ואחת 55 אגורות לקילומטר.
<לילך פרטוש שמר: מזה יוצא שאנחנו נותנות משכורת נוספת בעצם למדינה.
<לילך פרטוש שמר: 13,000 לשנה מכיס המורה ויותר הולך אל המדינה, מכיסה של המורה.
<לילך פרטוש שמר: עד מתי?
<לילך פרטוש שמר: אנחנו הגענו לנקודה שבה אנחנו לא יכולים לשתוק עם הנושא הזה.
יעקב מרגי: כמה מורות כאלו יש?
<לילך פרטוש שמר: לדעתנו עד כ-1,000 מורים.
יעקב מרגי: ברחבי הארץ?
<לילך פרטוש שמר: בארץ.
<לילך פרטוש שמר: אנחנו לא קבוצה כל כך גדולה, כדי להגיד, "וואו, אנחנו צריכים עכשיו לעשות איזשהו שינוי עצום".
יעקב מרגי: למה את עונה בשמי או בשם מישהו אחר?
יעקב מרגי: אל תיכנסי לראש של מישהו אחר.
יעקב מרגי: עכשיו נתתי לך טיפים איך להציג.
<לילך פרטוש שמר: אוקיי, אגב, אני גם מהמועצה שלך לשעבר.
איציק שמולי: מתי היה הניסיון האחרון שלכן לפנות למשרד החינוך בעניין?
<לילך פרטוש שמר: לא מזמן.
<לילך פרטוש שמר: הנה, המכתב ב-19 בינואר.
<לילך פרטוש שמר: זה אחרי שרשרת מכתבים.
<לילך פרטוש שמר: בפברואר שנה שעברה נמסר באופן ידני לשר החינוך מכתב ראשון בכל התהליך שלנו, במחאה הזו בנושא הזה.
יעקב מרגי: כרמל, עינת, דניאלה וצאלה אמרו לי, "משפט אחד", בואו נראה אם אתן עומדות בזה.
יעקב מרגי: שבו סביב השולחן.
יעקב מרגי: בבקשה, הציגי את עצמך ובקצרה.
<כרמל סולומון זיגל: כרמל סולומון זיגל, אני פיזיותרפיסטית ילדים, אני עובדת 20 ומשהו שנה במשרד החינוך, אני בוגרת של החינוך המיוחד.
<כרמל סולומון זיגל: לאור השינוי, שיש ילדים עכשיו בחינוך הרגיל, חשבולנכון שכדאי שאנשים שמתמחים בתחום ייצאו אל החינוך הרגיל.
<כרמל סולומון זיגל: אני מאוד שמחה על השילוב, אני בעד השילוב, אנחנו נותנים המון המון תמיכה לילדים.
<כרמל סולומון זיגל: בתפקיד החדש שלי אני אחראית על כ-60 ילדים במשהו כמו 40 מסגרות, בשמונה רשויות מקומיות.
יעקב מרגי: כמה פעמים את רואה ילד בשנה?
<כרמל סולומון זיגל: תלוי בילד.
<כרמל סולומון זיגל: יש ילדים שאני מלווה אותם באופן צמוד, היותר מורכבים, ואני יכולה לראות אותם פעם בשבוע, אבל זה על חשבון ילדים אחרים שאני רואה אותם אולי שלוש פעמים בשבוע.
יעקב מרגי: למרות שאת חושבת שהיה מגיע להם יותר?
<כרמל סולומון זיגל: ודאי שהיה מגיע להם יותר, אבל אלו השעות שיש לי.
<כרמל סולומון זיגל: מעבר למעט שעות שיש לי לכמות ילדים, אני צריכה לעשות מרחקים עצומים - - -
יעקב מרגי: מאיזה אזור את בארץ?
<כרמל סולומון זיגל: חפר שרון.
יעקב מרגי: היה דיון כאן, המצוקה של המקצועות האלה בדרום היא עוד יותר קשה.
יעקב מרגי: עוד יותר קשה.
<קריאה: כי אין אנשים שרוצים להשתמש ברכב שלהם.
<כרמל סולומון זיגל: אני מתניידת, לדוגמה, מחר, אני צריכה להספיק להגיע לתל מונד, שם יש לי התאמת כיסא לילד מאוד מאוד מורכב שצריך לקחת למדוד, טיפול לילד CP שנמצא בבית ספר רגיל, אחד בתל מונד, אחד בפרדסיה.
<כרמל סולומון זיגל: אחר כך אני נוסעת לכפר יונה לראות בגן ילדה שעכשיו אובחנה עם CP.
<כרמל סולומון זיגל: אחר כך אני נוסעת לנתניה, בתקווה שהמפקח יאחר, כי אנחנו מדברים שם על שילוב של ילד בכיסא ממונע שיש לו ניוון שרירים, הוא צריך לעלות לחטיבת ביניים ואנחנו מחפשים לו שם תיכון ואחר כך אני נוסעת, כי אני עובדת בשתי מתי"אות, לרעננה לטפל בשלושה ילדים.
<כרמל סולומון זיגל: כל זה באוטו.
<אביבית חזן: כל ילד הוא עולם ומלואו - - -
<אביבית חזן: אני אביבית חזן, גננת שילוב במועצה אזורית מרחבים, ראש הרשות שלנו נמצא כאן, ובשער הנגב.
<אביבית חזן: אני עובדת בשתי רשויות, אני עובדת ב-11 גנים בשבוע, אני צריכה להגיע לכל ילד פעמיים.
<אביבית חזן: את כל זה אני צריכה להספיק מהר.
<אביבית חזן: יום אחד גם שוטר תנועה דלק אחריי, כי פשוט כל הזמן אתה ממהר להגיע ולהספיק למסגרת שלך.
<אביבית חזן: ילד עם צרכים מיוחדים, אחד עם לחיזוק הרגליים - - -
<קריאה: רגע, אני יכול, אדוני?
<קריאה: רק - - -
יעקב מרגי: אתה הולך לדבר, נכון?
<קריאה: להגיב - - -
יעקב מרגי: אתה הבנת כבר ורוצה לשאול, אני עוד לא הבנתי ממנה כלום.
<קריאה: אני גם לא הבנתי.
יעקב מרגי: בוא, זו הדינמיקה של הדיון כאן.
יעקב מרגי: תרשום לך נקודות.
<אביבית חזן: ילד עם צרכים מיוחדים, אחד זקוק לחיזוק הרגלי עבודה, קפיצות, מסלולים, אחר על כיסא גלגלים, זקוק לחיזוק פלג הגוף העליון, לכל אחד יש צורך במכשור שונה ואביזרי הוראה שונים.
<אביבית חזן: בגן של החינוך המיוחד הם היו מקבלים את זה בגן, עם פיזיותרפיסטית, עם מישהו שהרבה יותר מתאים לעבוד איתם, אצלנו אין פיזיותרפיסטים בדרום, אני אמורה לנסות לחזק ולתת לו את התחושה של העצמאות.
<אביבית חזן: כשאימא באה ומספרת לי שהבן שלה שואל, "אימא, לנֶצַח אני אשאר ככה?" הייתי רוצה לענות לה שאנחנו נעזור ונעשה הכול שהילד ילמד לחיות בצורה עצמאית והטובה ביותר בעבורו ואני לא יכולה לתת לה את התשובה הזו.
<אביבית חזן: הצרכים של הילד שם שונים וכל ילד צריך לקבל התייחסות שונה.
<אביבית חזן: אני עובדת ב-11 גנים, אני כל הזמן ממהרת, אין לי הפסקות אפילו, רק באוטו.
<אביבית חזן: זמן העבודה שלנו, זמן הנסיעה שלנו הוא על שעות השהייה שלנו, שזה השעתיים, וזה לא בסדר, כי הזמן הזה הוא בעצם זמן שאנחנו צריכות לעשות בו דברים אחרים, להכין להם חומרים, שיחות.
יעקב מרגי: מה אכפת לך אם הצלחתי לייצר, כמשרד, פתרון לשתי בעיות?
<אביבית חזן: פתרו אותנו בדבר הזה, זה שעות שהייה וזהו, וזה גם לא מספיק.
יעקב מרגי: צאלה.
<צאלה: אני אתאר את המצב שלי.
<צאלה: צאלה ממתי"א דרום השרון, שזה אזור הוד השרון.
<צאלה: גם ארבע רשויות.
יעקב מרגי: כשתמצאו משהו בדרום תאמרו לי.
יעקב מרגי: בצפון יש.
<צאלה: המצב בשרון הוא יחסית טוב כי אנחנו מצליחים להגיע לילדים.
יעקב מרגי: מהרבה בחינות הוא במצב יחסית טוב.
<צאלה: אני נוסעת למשל מקיבוץ עינת או מכפר סירקין לאלפי מנשה, מרחק של מעל 20 ק"מ, אני מגיעה כך לשלוש מסגרות ולפעמים ארבע או חמש מסגרות ביום, כשהמרחק ביניהן הוא 20 ק"מ, בין מסגרת למסגרת.
<צאלה: אין לי הפסקות כי בהפסקה אני נוסעת כדי להגיע.
<צאלה: אם אני בשעה שנייה נמצאת במסגרת אחת ובשעה השלישית כבר יש לי פגישה במסגרת הבאה, אני נוסעת בהפסקות, אני אוכלת תוך כדי נהיגה.
<צאלה: אין לנו הפסקות, אין לנו רגע אחד לשבת בשקט עם עצמנו אחרי טיפול בילדים שהוא מאוד מאוד אינטנסיבי לפעמים.
<צאלה: תמיד אנחנו בלחץ ואנחנו נוהגות שעות.
יעקב מרגי: יש עינת?
<עינת: רק במשפט, באמת מאוד מאוד קצר.
יעקב מרגי: אתן לא עומדות בזה אבל לא משנה.
<עינת: אנחנו מורות.
<עינת: גם אני עובדת במתי"א דרום השרון, אני מומחית תחום לתלמידים עם לקויות מורכבות, ילדים אוטיסטים ואבחנות פסיכיאטריות.
<עינת: אין לי הרבה מה להוסיף על מה שאמרו חברותיי.
<עינת: אני עובדת בשלושה בתי ספר, שמונה גני ילדים ונותנת הנחיה למומחיות תחום צעירות יותר בארבע רשויות.
<עינת: גם יום העבודה שלי נראה כמו שחברותיי תיארו.
<עינת: אני עובדת 36 שעות, אני עובדת גם במתי"א טירה ובמתי"א כפר ברא עם המגזר הערבי, אני כל היום ברכב.
יעקב מרגי: יוסי איצקוביץ' נמצא איתנו, נכון?
יעקב מרגי: תמיד היה לי פער, כשהייתי שר והייתי יושב מול הממונה על השכר באוצר, כמה שתסביר לו מה הגדרת התפקיד של עובד שעכשיו נמצא מתחת לשכר המינימום, קשה, אבל טוב שאתה יושב פה ושומע את הדברים האלה.
יעקב מרגי: נמצאת אתנו עדינה נח.
<עדינה נח: שמי עדינה נח.
<עדינה נח: אני מורה תומכת לילדים לקויי ראייה ועיוורים וגם לקוית ראייה בעצמי.
<עדינה נח: בהערת ביניים, אני אשמח שכל מי שידבר יציג את עצמו כי אני מנסה לזהות.
יעקב מרגי: אני משתדל להקפיד לתבוע זאת.
<עדינה נח: אני התחלתי לעבוד לפני 20 שנה.
<עדינה נח: שאלתם על אוכלוסיית היעד, אז אנחנו מדברים על ילדים מגיל שלוש עד גיל 21, בחינוך המיוחד ובחינוך הרגיל.
<עדינה נח: זה ברור לכולם שאנחנו צריכות להיות מומחיות בכול, ללמוד את הכול, להתעדכן בכול ולהכיר מסגרות.
<עדינה נח: אני נודדת לפעמים בין חמש מסגרות ביום.
יעקב מרגי: איך את נודדת, אם מותר לי לשאול?
<עדינה נח: כן, בוודאי.
<עדינה נח: חשוב לי שתשאלו.
יעקב מרגי: יש לך נהג צמוד?
<עדינה נח: אני רוצה להגיד שבעבר משרד החינוך מימן למורה לקוית ראייה או עיוורת הסעה.
<עדינה נח: אני לא מקבלת את זה, אני גם לא מקבלת החזר נסיעות מעל 150 שקל בחודש.
איציק שמולי: זו בושה וחרפה.
<עדינה נח: החוק במשרד החינוך אומר שמורה עיוורת זכאית לפי ארבעה כרטיס "חופשי חודשי".
<עדינה נח: זה לא מספיק.
<עדינה נח: אני הגעתי למעל 1,000 שקל החזר נסיעה, כמו שהיה לפני הרפורמה, שזה אומר כל נסיעה.
<עדינה נח: אני רוצה רגע לתאר מה זה מבחינתי או מבחינת כל מורה שנוסעת באוטובוס.
<עדינה נח: קודם כל כול מורה ואחר כך מבחינתי.
<עדינה נח: זה אומר - - -
יעקב מרגי: כל מורה תיארו לנו, מבחינתך.
<עדינה נח: לא, מורה שנוסעת באוטובוס.
יעקב מרגי: אין לי זמן, בואי נסתפק במה שמבחינתך.
<עדינה נח: כשיש יום גשם אני לוקחת מונית.
<עדינה נח: אני לא יכולה לשבת בתחנת אוטובוס, כי הנהג לא רואה אותי, הוא פשוט לא רואה בכלל, אבל לא משנה, בוודאי שהוא גם לא רואה מי שלא - - - הוא מסמן, אני לא רואה שמסמנים לי אז אני צריכה לעמוד על שפת המדרכה וגם עם זה אני מפספסת כשהנהג מחליט לא להיכנס לתחנה אלא לסמן מרחוק האם את רוצה את האוטובוס.
<עדינה נח: במקרה כזה מונית יכולה לעלות לי בין 35 ל-80 שקל.
<עדינה נח: אם אני צריכה להגיע מאזור רמת גן-בני ברק לצפון תל אביב אני משלמת 85 שקלים למונית.
<עדינה נח: יש לי קבלות על זה.
<עדינה נח: מאחר שאני מורה חרדית אני גם מגיעה לפעמים למסגרות שרק אני יכולה להגיע אליהן, זה אומר שאני נוסעת לבת ים, בארבעה אוטובוסים, למרות שמבני ברק יש הסעה שמאחרת עשר דקות למסגרת.
<עדינה נח: אני לא מוכנה לאחר לתלמיד, למרות שאולי זה היה בסדר, אולי היו אומרים, "מסכנה המורה".
<עדינה נח: אני לא מסכנה.
<עדינה נח: אני נוסעת בארבעה אוטובוסים כדי להגיע בזמן.
<עדינה נח: ועדיין, אני מוצאת את עצמי השנה, חבר הכנסת שמולי אמר את זה קודם, מוצאת את עצמי שואלת כל פעם, זה שווה לי כלכלית?
<עדינה נח: למה לא נשארתי עם קצבת הנכות?
<עדינה נח: הייתי מרוויחה 12,000 שקל בלי לצאת מהבית.
יעקב מרגי: כמה שנים את שואלת את עצמך את השאלה הזאת?
<עדינה נח: מאז הרפורמה לפחות.
יעקב מרגי: אני, רק מאז שהתחלת לדבר שאלתי את עצמי ארבע פעמים.
<עדינה נח: זה הרבה יותר.
<עדינה נח: אצלנו אומרים שמדינה - - - אני באמת אומרת שזה לא הוגן.
<עדינה נח: יש לי תלושים שמעידים על פשוט גזל.
יעקב מרגי: עדינה, תודה.
יעקב מרגי: אני חושב שביטאת והבעיה ידועה.
<אתי מימרן: קודם כל ברשות
<אתי מימרן: כם אני רוצה רק להתייחס להערה של הגברת - - -
יעקב מרגי: עזבי אותנו, לגופו של עניין.
<אתי מימרן: אני רק אומר, אדוני, ברגע שגברת יפה בן דוד נכנסה לתפקיד, היא ביקשה להיפגש עם עובדות ההוראה, ואכן היא נפגשה עם עובדות ההוראה למרות שאנחנו הבנו שהם קיבלו מסרים מטעם משרד החינוך, איומים לא להגיע אלינו, הן הגיעו לבסוף בערב.
יעקב מרגי: רגע, רגע, אין קריאות ביניים, זה לכולם.
<אתי מימרן: נפגשנו איתן בערב.
<אתי מימרן: נפגשנו עם מורות מכל קצוות המדינה.