GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל גרמן: גם ביום ראשון תהיינה מדורות, אז מה עשו?
יעל גרמן: כן, אני יודעת שגני ילדים מתחילים ומקדימים אפילו שבוע קודם.
יעל גרמן: אז על מה הייתה המהומה?
יעל גרמן: לשם מה זה היה?
יעל גרמן: אני חושבת שמשרד החינוך צריך קודם כל להודות בשגיאה.
יעל גרמן: לא נורא, מודה ועוזב ירוחם.
יעל גרמן: ושנית, לאחר שהוא יודה בשגיאה, והוא צריך להודות שהייתה כאן שגיאה, הוא צריך לשבת ולעשות חשבון נפש ולחשוב איך דבר כזה לא קורה יותר.
יעל גרמן: אין דבר כזה שמודיעים שלושה שבועות ואומרים: סליחה, אופס, טעינו, אנחנו בחופש ביום שני במקום ביום ראשון.
יעל גרמן: כמובן, לשבת עם כל הגורמים ולמצוא פתרון.
יעל גרמן: אני דווקא לא בעד חקיקה.
יעל גרמן: אני חושבת שבמקרה כזה צריך להיות שיתוף פעולה עם המורים, עם ארגוני המורים.
יעל גרמן: אל תשכחו שיש לנו פה הסכמים קיבוציים.
יעל גרמן: נורא קל לומר: בואו נשנה, אבל יש הסכמים קיבוציים.
איילת נחמיאס ורבין: יעל, לוח החופשות לא מופיע בהסכמים הקיבוציים.
יעקב מרגי: איילת, תודה.
יעל גרמן: מספר ימי החופשות ומספר ימי הלימוד מופיעים.
יעל גרמן: אני מבטיחה לך שברגע שינסו לומר למורים לעבוד יותר שעות ויותר ימים, זה לא ילך בלי שיתוף פעולה.
יעל כהן-פארן: או עם העלאת השכר.
יעל גרמן: זאת יכולה להיות העילה לתת למורים תוספות שהם ראויים להן ממילא.
יעל גרמן: יכול להיות שאפשר לשלב את שני הדברים.
יעל גרמן: אנחנו כאן אומנם בבית המחוקקים ובכנסת ואנחנו רגילים על כל דבר לומר: בואו נחוקק.
יעל גרמן: המקרה הזה הוא לא לחקיקה.
יעל גרמן: המקרה הזה הוא לשיתוף פעולה עם ההורים, עם הארגונים, עם המורים ואתך, אדוני היושב-ראש.
חיים ילין: כולם מדברים על מספר הקסם הזה, 66 ימים, אבל אני רואה שאפשר לתקוף את הבעיה משני צדדים.
חיים ילין: קודם כל, אנחנו ב-OECD עם הכי פחות חופשות.
חיים ילין: עזבו את מערכת החינוך, אני מדבר על החופשות במשק.
חיים ילין: אנחנו עומדים על 76 ימים, שהם הימים הלא מתואמים או לא מסונכרנים ואנחנו לא במקום הראשון או השני שם.
חיים ילין: אנחנו דווקא במקום טוב באמצע, בממוצע, והבעיה שלנו היא עם החופשות של ההורים.
חיים ילין: לגבי החינוך המיוחד, התקן הוא 80%-70% ובסוף המועצה או העיר צריכות להשלים בין 20% ל-30% ואף אחד לא סופר את זה.
חיים ילין: אלה העובדות.
חיים ילין: כל פעם שיש יום שבו ההורים לא יוצאים לעבודה, אין הכנסה במדינה, כלומר אנחנו לא מייצרים.
חיים ילין: מה הבעיה?
חיים ילין: אין פה נציגי אוצר – האוצר לא סופר אף פעם בשום תקציב ובשום תפיסה את האלטרנטיבה.
חיים ילין: לעולם.
חיים ילין: הם לא כלכלנים.
חיים ילין: כלכלן מסתכל על אלטרנטיבות קיימות.
חיים ילין: באוצר הם לא כלכלנים והם לא מסתכלים.
חיים ילין: הם לא אומרים: טוב, אנחנו ניתן עכשיו עוד מיליארד שקל לתקציב החינוך בשביל תוספת למורים או בשביל שיהיה חינוך בלתי פורמלי באותם ימים.
חיים ילין: הוא לא עושה את זה כי הוא אומר שאין לו תקציב.
חיים ילין: הוא לא סופר את זה שיכול להיות שהכנסות המדינה יעלו ב-3 מיליארד שקל בגלל ההשקעה הזאת.
חיים ילין: זה באג מערכתי ואני אומר לכם את זה ככלכלן.
חיים ילין: אני כלכלן ובשבילי כל הזמן יש אלטרנטיבות.
חיים ילין: אין את זה באוצר.
יעקב מרגי: איפה למדת כלכלה?
חיים ילין: בבן-גוריון ושער הנגב.
יעקב מרגי: ולא התקלקלת?
חיים ילין: למדתי שם עוד לפני שהיו קסאמים, אל תדאג, אז המוח לא השתבש.
יעקב מרגי: התפיסה הכלכלית, נגעת בה.
חיים ילין: רק אלטרנטיבות.
חיים ילין: באוצר אין אלטרנטיבות, או שיש או שאין.
חיים ילין: ככה הם סופרים את זה.
חיים ילין: זאת הנקודה, אבל הבעיה היא שאין עם מי לדבר על זה.
חיים ילין: אם היינו יכולים לדון בנושא הזה, כל מה שהועלה פה היה נפתר כי זה עניין כלכלי.
חיים ילין: דבר שני, הסנכרון.
חיים ילין: את הסנכרון אנחנו יכולים לעשות.
חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אם היו רוצים לפתור את הבעיה, שר החינוך ושר האוצר היו צריכים לזמן את כולם, לעשות שולחן עגול ולפתור את הבעיה.
חיים ילין: לא חברי כנסת ובטח לא דרך בג"ץ.
יעקב מרגי: אנחנו נסייע בידם, אנחנו נעזור להם.
איילת נחמיאס ורבין: למה לא דרך בג"ץ?
יעקב מרגי: רגע, איילת, כי אין ברירה.
איילת נחמיאס ורבין: הלכתי לבג"ץ כי אין ברירה.
יעקב מרגי: הוא לא בא בטענה.
חיים ילין: לפעמים רוצים שאנחנו בכוונה נלך לבג"ץ כדי שבג"ץ יגיד: נייט, ואז יגידו: אתם רואים?
חיים ילין: השמאלנים האלה עוד פעם.
חיים ילין: את הסוגיה הזאת אנחנו יכולים לפתור פה.
חיים ילין: אם תזמן את שר האוצר ואת שר החינוך ותכריח אותם לדון בדיוק בסוגיה הזאת, אני חושב שאנחנו יכולים לשנות.
חיים ילין: דרך אגב, לא רק שכולנו נרוויח מהדוח הזה, אלא בכלל מדינת ישראל תרוויח מזה שיש אלטרנטיבות.
חיים ילין: צריכים לנהל את המדינה באלטרנטיבות כלכליות.
חיים ילין: תודה רבה על ההקשבה.
יעקב מרגי: רבותי, הזמנתי לוועדה את חבר הכנסת מוזס.
יעקב מרגי: תמיד שואלים אותי מה נשמע ואני אומר: תלוי איפה אתה שם את האוזן.
יעקב מרגי: אז הנה, מזווית נוספת, חבר הכנסת מוזס, מוביל כל סוגיית ל"ג בעומר במירון.
מנחם אליעזר מוזס: כן, עשרות בשנים, ברוך השם, אני זוכה לנסוע למירון.
מנחם אליעזר מוזס: אני רק שואל שאלה אחת, רבותי, ואני לא יודע אם מישהו העלה את זה, ב-2014 היה אותו הסיפור כששר החינוך היה מר פירון.
מנחם אליעזר מוזס: הוא גם החליט להעביר את החופשה ליום שני.
מנחם אליעזר מוזס: אותו דבר היה.
מנחם אליעזר מוזס: מה היו התוצאות?
מנחם אליעזר מוזס: קחו את התקשורת מיום המחרת, יום ראשון.
מנחם אליעזר מוזס: זה היה אמור להיות במוצאי שבת וחלילה, לא מדורה אחת.
מנחם אליעזר מוזס: יש בעיה של שבת, נכון?
מנחם אליעזר מוזס: כל הארץ מלאה מדורות ויראי שמיים יוצאי ידי שניהם, כתוב בשולחן ערוך.
מנחם אליעזר מוזס: הם מדליקים גם במוצאי שבת וגם ביום ראשון בערב.
יעקב מרגי: מחמירים, מחמירים.
מנחם אליעזר מוזס: וכל הארץ כמדורה.
מנחם אליעזר מוזס: כך שכל הסיפור הזה בכלל לא מעשי.
מנחם אליעזר מוזס: יתרה מכך, הורים שהזמינו במלונות ובשאר הצימרים, הזמינו ארבעה ימי חופשה והיו צריכים לשבת בחופשה בשקט עד יום ראשון בצהריים, כי ביום שני יש לימודים, אבל אם יש לימודים ביום ראשון, מתי צריכים לפנות את המלונות ואת הצימרים?
מנחם אליעזר מוזס: בשבת בצהריים.
<קריאה: חילול שבת.
מנחם אליעזר מוזס: זה חילול השבת ההמוני, לא שכמה נערים שם ילכו וידליקו לנו מדורות.
מנחם אליעזר מוזס: אז איפה החשבון?
מנחם אליעזר מוזס: איפה המחשבה?
יעקב מרגי: הרב לאו לא ידע את זה כשהוא פנה לשר החינוך?
מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שהוא ישמע את זה עכשיו לראשונה.
יעקב מרגי: אני אעביר לו את הפרוטוקול.
מנחם אליעזר מוזס: אבל אני רוצה עוד משהו לומר.
מנחם אליעזר מוזס: אני לא מדבר על הרב לאו, אני מדבר על משרד החינוך, שהוא לא מתואם עם שאר המשרדים.
מנחם אליעזר מוזס: אתם יודעים איזו פגיעה זאת בתיירות?
מנחם אליעזר מוזס: מגיעים עשרות אלפי אנשים מחוץ-לארץ למירון.
מנחם אליעזר מוזס: עשרות אלפים.
מנחם אליעזר מוזס: הרי מעלים למירון 475,000 איש.
מנחם אליעזר מוזס: 28,000 בהסעות.
מנחם אליעזר מוזס: בגלל הסיפור הזה שאין לנו אוטובוסים, כי האוטובוסים מגויסים לקחת את התלמידים לבתי הספר, מערך ההסעות, יש חסר ל-70,000 נוסעים.
מנחם אליעזר מוזס: היה היום דיון על זה בוועדת הפנים במשך כמה שעות, איך מתגברים על זה.
מנחם אליעזר מוזס: ההצעה להביא מירדן אוטובוסים זה כבר מדי מאוחר, אבל אני רוצה להגיד לכם, יד ימין לא יודעת מה עושה יד שמאל.
יעקב מרגי: הם לא חשבו על הרשות הפלסטינית?
<יהודית גידלי: רכבת אווירית.
מנחם אליעזר מוזס: רכבת אווירית.
מנחם אליעזר מוזס: אתם יודעים איזו פגיעה זאת בתיירים?
מנחם אליעזר מוזס: אין להשיג כרטיס ליום ראשון עד שעות הערב בגלל שהכול מגויס למערכת החינוך.
מנחם אליעזר מוזס: עשו את הטעות הזאת ואני מציע למי שיש מחשב, להיכנס ל"קריסת מירון 2014" ותראו את המראות הנוראים.
יעקב מרגי: תודה, חבר הכנסת מוזס.
מנחם אליעזר מוזס: יש הצעה פשוטה, לא לאשר יותר לשר החינוך בלי ועדת החינוך.
מנחם אליעזר מוזס: כמו ששר האוצר לא יכול להוציא אגורה בלי ועדת הכספים, שר החינוך לא יוכל בלי ועדת החינוך.
רחל עזריה: קודם כל, יישר כוח, כבוד היושב-ראש, על הדיונים המתמשכים באמת.
רחל עזריה: אני חושבת שזה שהנושא הזה חוזר כל הזמן, מעיד על השינוי שהתרחש אצל ההורים.
רחל עזריה: אין ספק שזה דבר שמגיע מכעס גדול של הורים ובאמת משנים את כל השיח.
רחל עזריה: אם בעבר כל הדיון היה גודל הכיתות – זוכרים שהייתה תקופה כזאת?
רחל עזריה: היום כולם מדברים על ימי החופשה.
רחל עזריה: אני מרגישה חלק מהשינוי הזה.
<זאב גולדבלט: זה גם על זה.
<זאב גולדבלט: זה לא במקום, זה גם.
<זאב גולדבלט: זאת תוספת.
רחל עזריה: תחשוב על זה.
רחל עזריה: תחשוב על זה היסטורית ואתה תראה שבכל פעם יש נושא וגל שמתעסקים בו ואז עוברים לנושא הבא.
רחל עזריה: הנושא של ימי החופשה זה חלק מהגל שיש בו עיסוק משמעותי.
רחל עזריה: אני בעצמי אימא לארבעה ילדים והייתי אחראית על החינוך בעיריית ירושלים.
רחל עזריה: עשינו את המהלך הגדול אז, יחד עם הורים עובדים לשינוי, מהלך של קייטנות בחופש הגדול בירושלים בגני הילדים עד סוף יולי, ארבעה שבועות במחיר מאוד מאוד נמוך.
רחל עזריה: זאת הייתה עבודה מאוד רצינית וזה קרה לפני שזה קרה באיזשהו מקום בארץ.
רחל עזריה: בעצם, כל המהלך של משרד החינוך לעשות את זה גם בכיתות א'-ב', היה על הדגם שאנחנו בנינו בשעתו.
רחל עזריה: עשינו גם הרבה מהלכים עם הצהרונים.
רחל עזריה: אני ממפלגת כולנו ועכשיו שר האוצר עושה את המהלך גם בצהרונים, כמו שעשינו אז בירושלים.
רחל עזריה: אני רוצה לדבר על הפער בימי החופשה ואני חושבת שצריך לעשות פה חשיבה משמעותית.
רחל עזריה: יש בעיניי שתי הצעות מאוד מעניינות שיושבות על השולחן.
רחל עזריה: הצעה אחת היא של הורים עובדים לשינוי, שאני יודעת שהיא מדברת על ימי שישי.
רחל עזריה: זה מעורר התנגדות מאוד גדולה אצל ההורים, אני יודעת, ואני חייבת לומר שגם אני הייתי מהמתנגדות וחשבתי שזה רעיון ממש גרוע, עד שיערה אמרה לי: תבדקי מה קורה בערב חג, איך הבית שלך מרגיש בערב חג.
רחל עזריה: הסתכלתי איך הבית מרגיש ונכון שכאשר התינוקות ממש קטנטנים הם מתעוררים בשש בבוקר, אבל כשהם קצת יותר גדולים הם ישנים קצת יותר.
רחל עזריה: יש אווירה שכולם קמים בכייף, מכינים פנקייקים, משהו יותר רגוע.
רחל עזריה: לעומת הבוקר שבו לומדים: שמונה בבוקר, כולם צריכים להיות בבית הספר, קדימה, לצאת, לצאת, לצאת.
רחל עזריה: אתם יכולים לא להסכים אתי, זה בסדר.
רחל עזריה: מפזרים את הילדים וכבר ברבע ל-12 אני צריכה כבר לאסוף את הילדים.
רחל עזריה: רק פיזרתי בגנים, פיזרתי בבית הספר, הספקתי לרוץ, נתקעתי בפקק, הייתי בקניון, לא הספקתי ואני רצה בחזרה לאסוף את הילדים.
רחל עזריה: אני לא חושבת שהפתרון של ימי שישי הוא הפתרון לכל הימים.
רחל עזריה: אני לא חושבת שצריך לבטל את ימי שישי, אבל הוא בהחלט יכול לתת מענה בחלק מהימים הנקודתיים.
יעקב מרגי: חלק מימי שישי.
יעקב מרגי: זה בסיס לדיון.
רחל עזריה: אסרו חג להמיר בימי שישי, נניח, ואז אנחנו יודעים שאנחנו חוזרים בכל זאת יחד עם הילדים.
רחל עזריה: וגם אם היה לנו שבוע שלם של פסח ובסוף אנחנו מוותרים על יום שישי, אחרי שכל השבוע היה לנו חופש, זה לא נורא.
יעקב מרגי: למה לא שבועיים לפני כן חופש, אם מדברים על סוכות?
רחל עזריה: אחרי שהילדים היו בחופש וגם אנחנו היינו בחופש כבר כמה ימים, אני חושבת שיום שישי זה בהחלט משהו שאפשר לדבר עליו.
רחל עזריה: לא את כולם, אבל מדי פעם בתקופות עמוסות.
רחל עזריה: הדבר השני הוא ההצעה של הגננות.
רחל עזריה: אני מאוד מסכימה עם העניין הזה.
רחל עזריה: דיברתם על ההצעה של הגננות?
יעקב מרגי: יש דוברת מטעם הגננות שתדבר על זה.
רחל עזריה: ההצעה של הגננות בעצם אומרת לוותר על ימי אסרו חג - - -
<מאיר אסרף: איזה הצעה?
יעקב מרגי: סליחה, תשמע.
רחל עזריה: אני מסבירה.
רחל עזריה: רגע, יש פה איזו הצעה ואני לא אומרת שהיא מחייבת מישהו, אבל יש פה הצעה שאומרת שחלק מהימים של אסרו חג יומרו בימי בחירה שהגננות יוכלו לצאת לחופש היום.
<זאב גולדבלט: זאת ההצעה שלנו כפורום.
רחל עזריה: אז זאת ההצעה שלכם, לא משנה.
רחל עזריה: באמת, הקרדיטים לא מעניינים.
רחל עזריה: אני חושבת שזה חשוב כי משהו שמאוד מפריע היום לעובדי הוראה הוא שאם כל המשפחה נוסעת ליומיים, הם לא יכולים כי אין בכלל ימים.
רחל עזריה: יש פה משהו שהוא win-win ונכון שזאת תוספת תקציב, אבל צריך לראות כמה היא בסופו של דבר.
תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שלושה דברים.
תמר זנדברג: הראשון הוא הנושא הגדול, התאמת ימי החופשה.
תמר זנדברג: אני בכוונה לא קוראת לזה עודף ימי החופשה במערכת החינוך כמו שהתרגלנו, אלא באמת התאמת ימי החופשה בין מערכת החינוך למשק העובד.
תמר זנדברג: חברות וחברים, בלי לדבר על הצד שלנו כאנשים עובדים ומשפחות שבהן שני בני הזוג עובדים – זהו תהליך מוביל שקרה במדינת ישראל – והילדים נמצאים בחופש 66 ימים בחופש ללא חופשה של ההורים.
תמר זנדברג: נוסיף לזה את שעות העבודה הארוכות במהלך השבוע ואת השעה שבה הורים חוזרים הביתה ורואים לראשונה את הילדים שלהם, ואנחנו נגיע למצב שמערער ומפריע לחלוטין קודם כל את המשפחה הישראלית.
תמר זנדברג: זה הזמן שלנו.
תמר זנדברג: זה לא מותרות.
תמר זנדברג: זה הזמן שלנו, של המשפחה עם הילדים וזה הזמן שלנו כאנשים.
תמר זנדברג: אנחנו לא רק עובדים, אנחנו קודם כל בני אדם.
תמר זנדברג: אני באמת חושבת שצמצום שעות העבודה גם במהלך השבוע וגם על פני החופשות והתאמת ימי החופשה המוכרזים לימי החופשה של הילדים, הוא דבר שכדאי להתחיל לדבר עליו.
תמר זנדברג: בגלל שמעורב פה כסף וזה לא רק לארגן אחרת את הימים, התחושה היא שהרבה פעמים נמנעים מלדבר על זה.
יעקב מרגי: זאת לא תחושה, זאת המציאות.
יעקב מרגי: כשאתה בא לדבר אומרים לך: לא, זה קשה, זה תלוי בזה ותלוי בזה.
יעקב מרגי: אז אנחנו נביא את כל התלויים לשולחן עגול, אם הם לא ידעו לדבר בעצמם.
תמר זנדברג: הבוקר היינו בוועדה לקידום מעמד האישה בנושא הורות שוויונית.
תמר זנדברג: הציגו מחקר משבדיה שהראה מה הדברים שתורמים להורות השוויונית.
תמר זנדברג: דובר שם על חופשת אבהות וחופשת לידה וכל הדברים האלה, אבל בין היתר שעות העבודה והאפשרות להקדיש מספיק זמן לבית הם המפתח לכל המשק הישראלי.
תמר זנדברג: נאמר שם בצורה ברורה שהפריון לא עולה ככל שעולות שעות העבודה.
תמר זנדברג: זאת פירמידת פעמון, כלומר זה עולה עד שלב מסוים אבל עכשיו אנחנו הרחק הרחק במורד המדרון החלקלק של הפירמידה לצד השני.
תמר זנדברג: דרך אגב, אחרי שאמרתי את זה אני חושבת שיש בהחלט מקום לצמצם חלק מהחופשות במערכת החינוך.
תמר זנדברג: דיברתם על האסרו בלוף הזה, של אסרו חג.
תמר זנדברג: אני לא יודעת למה חנוכה זה שמונה ימים ואני לא יודעת למה פסח זה שלושה שבועות.
איילת נחמיאס ורבין: חנוכה זאת חופשה שהתארכה, דרך אגב.
איילת נחמיאס ורבין: וכשהיינו ילדים למדנו בל"ג בעומר.
יעקב מרגי: אני למדתי בל"ג בעומר.
יעקב מרגי: אני זוכר מה עשינו בל"ג בעומר.
תמר זנדברג: אני חייבת להוסיף מרכיב שלא נאמר כאן, ושמחתי לשמוע גם את דבריך, אדוני היושב-ראש, וגם את חבר הכנסת מוזס.
תמר זנדברג: אני באמת מרגישה שיש כאן איזושהי שותפות חרדית-חילונית, אבל באמצע קצת שכחנו את אלה שקיבלו את ההחלטה הזו וגם את אלה שביוזמתם התקבלה ההחלטה הזו, שלצערי הרב זאת הרבנות הראשית ובני עקיבא שפנו לשר החינוך.
תמר זנדברג: אחרי שדובר כאן על כל העניין של הרגע האחרון וההורים ושזה באמת משגע – אני לא יודעת מה אני אעשה עם הילדה שלי ביום שני, אולי אביא אותה לכאן – הנימוק של חילול שבת, מלאכתי נעשתה על ידיכם.
תמר זנדברג: אני לא שומרת שבת, אבל אתם הצבעתם בעצמכם על האבסורד שבזה.
תמר זנדברג: יש מגמה במשרד החינוך, שאנחנו רואים בשנים האחרונות, שהנימוק הזה הופך להיות נימוק מוביל על הממלכה, כמו שאמרת.
תמר זנדברג: לא על הזרמים הייחודיים, לא על מערכת החינוך הממלכתי-דתי אלא על מערכת החינוך הממלכתי.
תמר זנדברג: היום, למשל, בבית ספר ברמת השרון, ההורים קיבלו חוזר שאומר שעל פי הנחיות משרד החינוך יש להימנע מחילול שבת ומהדלקת המדורה.
תמר זנדברג: אני לא שמעתי שמשרד החינוך מוציא הנחיה כזאת או שיש לו סמכות להוציא הנחיה כזאת.
תמר זנדברג: אני חושבת שהבלבול הזה, בין מה שמחייבת ההלכה, והיא מחייבת כל אחד ששומר עליה באופן פרטי, לבין מה שמשרד החינוך הממלכתי מחייב את בתי הספר הממלכתיים, החילונים, זה חלק מהסיפור הזה.
תמר זנדברג: זה חלק מהקלות שבה אפשר לשגע מדינה שלמה בגלל גחמה של חילול שבת, שאפילו לא קשורה לחילול השבת כמו שהצבעתם בעצמכם.
מנחם אליעזר מוזס: התלמידים אמורים לשמוע להנחיה הזאת?
תמר זנדברג: ודאי שלא.
יעקב מרגי: ארגון גננות ומחנכות.
<דפנה אבן: אני חברה בוועד המנהל של ארגון הגננות ולצערי הרב, לפני שאני מתחילה לדבר על נושא החופשות ול"ג בעומר אני רוצה לשאול את כבוד חברי הכנסת שנשארו פה האם יעלה על הדעת שמישהו בכנסת יקיים איזשהו דיון בנושא חופשות חברי הכנסת או השכר שלהם, ולא יזמין אותם לוועדה?
<דפנה אבן: ברור לי מה תהיה התשובה.
<דפנה אבן: אני רוצה לחזור למשפט הפותח שלך, אדוני, יושב-הראש, על הכתף התומכת שמשמשת הוועדה הזאת עבורנו ועבור ההורים.
<דפנה אבן: במקרה הזה, יושבת-ראש הארגון שלי, דורית חזן, והסגנית שלה נמנעו מלהגיע בגלל שלא קיבלנו כתף תומכת ומשרד החינוך בלם אותן מלהגיע.
<דפנה אבן: מנהל המחוז לא נתן להן אישור להגיע ואני מפסידה יום לימודים ומגיעה הנה במחיר שהוא מאוד חשוב, להשמיע את קול הגננות שהוא אחר משאר הארגונים, שאני לא רואה אותם נוכחים פה היום.
<דפנה אבן: אנחנו מאוד מאוד רוצים לקבל איזושהי הסכמה לכך שכאשר יש דיון שקשור לגננות, אני מבינה שאי אפשר לקיים אותו אחר הצהריים, אבל לפחות תדאגו לנו לאישורים דרך מנהלי המחוזות כך שנציגה שלנו תוכל להעדר מיום העבודה שלה ולהגיע לכאן להשמיע את קול הגננות.
<דפנה אבן: לעניין החופשות עצמן, ארגון הגננות מסכים עם ההורים, שומע את הזעקה הזאת כבר הרבה שנים ולא בכדי לא רצו שנהיה פה.
<דפנה אבן: כל מה שהציג פז בעניין של קיזוז החופשות של אסרו חג, ל"ג בעומר ושושן פורים הם דבר שהעלינו, העברנו אליו וקיבלנו ממנו באמת כתף תומכת על הרעיון.
<דפנה אבן: אנחנו חושבות שצריך סנכרון.
<דפנה אבן: כולנו אימהות וכולנו מבינות את הקושי.
<דפנה אבן: לפני שנתיים הוצאנו מסמך שנקרא "תשתית חינוכית מיטבית" ובה הצגנו רעיון לפתור את העניין הזה.
<דפנה אבן: שלחנו אותו על פני המים ולא קיבלנו ברכה בעמלנו.
<דפנה אבן: לא הצלחנו ליישם את זה ולהגשים את זה.
<דפנה אבן: אנחנו חושבות שצריך לקזז ולהתאים כדי לעשות איזשהו סנכרון, בלי לפגוע במספר ימי החופשות.
יעקב מרגי: עורך הדין מאיר אסרף, בבקשה.
<מאיר אסרף: הסתדרות המורים הוא הארגון היציג הגדול במדינה שמייצג את עובדי ההוראה.
<מאיר אסרף: אנחנו הפרטנר של משרד החינוך, שמנהלים מולו משא ומתן.
<מאיר אסרף: אני אומר פרטנר בחצי ציניות כי במקרה הזה השינוי היה חד-צדדי, אבל למזלנו כן הייתה איזושהי הידברות.
יעקב מרגי: חד-צדדי או שהייתה הידברות?
<מאיר אסרף: אמרתי "פרטנר" וזה עלול להשתמע כאילו אנחנו היינו שותפים.
יעקב מרגי: הייתה הידברות או לא הייתה הידברות?
<מאיר אסרף: ההידברות הייתה בדיעבד ולכן אמרתי פרטנרים במירכאות כפולות.
<מאיר אסרף: יש הידברות והבנתי שגם היום תימשך ההידברות כדי שנוכל להגיע אולי לאיזושהי הסכמה.
<מאיר אסרף: אחרי שנגיע להסכמה נודיע מה תוצאות ההסכמה.
<מאיר אסרף: מדברים על הסדרה חד-צדדית של לוח החופשות ואנחנו מתנגדים לזה.
יעקב מרגי: אף אחד לא אמר את זה.
יעקב מרגי: פה בשולחן זה לא עלה.
<מאיר אסרף: העמדה שלנו היא שאנחנו לא נתמוך בחקיקה שקובעת הסדרה חד-צדדית.
<מאיר אסרף: תנאי העבודה של עובדי ההוראה נקבעים במשא ומתן ולא באופן חד-צדדי ולא באופן שרירותי.
<מאיר אסרף: אנחנו מתנגדים להפחתת ימי החופשה של עובדי ההוראה בכל צורה ואופן ואנחנו מתנגדים לפגיעה בתנאי העבודה של עובדי ההוראה.
<מאיר אסרף: אנחנו נמשיך להתנגד ביתר שאת לנושא.
<מאיר אסרף: אנשים לא יעלו על דעתם לפגוע בשבתונים של עובדי המחקר במערכת הביטחון ולא בחופשות הסגל האקדמי הבכיר והסגל הזוטר.
<מאיר אסרף: תחום ההוראה הוא תחום חשוב ואנחנו לא מייצגים שמרטפים.
<מאיר אסרף: אנחנו מייצגים עובדי הוראה.
<מאיר אסרף: לכן לא נתנגד שיפעילו מערכות שמרטפות כאלה ואחרות באמצעות השלטון המקומי.
<מאיר אסרף: אנחנו לא נסכים לפגיעה בימי החופשה ובתנאי העבודה של המורים.
יעקב מרגי: סליחה, אני לא יודע מי ייעץ לך להגיע לדיון הזה עם האמירה הזאת, וכפי שהיא נאמרה.
יעקב מרגי: תראה את כל הסובבים פה סביב השולחן שמדברים כמעט שעתיים ביראת כבוד על תיאום ותיאום.
יעקב מרגי: אתה עומד פה, סלח לי, כמו הבריון השכונתי – תקפצו לי, תעשו מה שאתם רוצים, אנחנו לא ניתן ולא נעשה ולא ולא.
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה לפני שאני אומר לך דברים שבאמת בא לי לומר.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את העמדה המוסמכת של הסתדרות המורים.
יעקב מרגי: אם אתה מוסמך, תאמר אותה.
יעקב מרגי: אם לא, תאמר לי שאתה לא מוסמך.
יעקב מרגי: האם אתם תיתנו יד להידברות, להתאמת ימי החופשה במערכת החינוך?
<מאיר אסרף: מה זאת אומרת התאמה?
<מאיר אסרף: השינוי מתבצע.
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה ואני אסביר אותה.
יעקב מרגי: כרגע אין שום שינוי.
יעקב מרגי: כרגע יש צעקה שעולה מן העם, מן השטח.
יעקב מרגי: קול זעקה.
<מאיר אסרף: אנחנו שותפים.
יעקב מרגי: לא, מאחר ולא הבנת את השאלה הקודמת אני מחדד אותה.
יעקב מרגי: תקשיב עד הסוף.
יעקב מרגי: עולה קול זעקה ולא בפעם הראשונה, שמערכת החופשות במערכת החינוך לא מותאמת לצרכים של המשק הישראלי, של ההורים.
יעקב מרגי: אני שואל האם לא הגיע הזמן והאם תיתנו יד לכך שיהיה דיון בשותפות ותהיו מוכנים להגיע לדיון שיהיה בתיאום אתכם, כמובן, על שינוי מערך החופשות במערכת החינוך.
יעקב מרגי: זה מה שאני רוצה לשמוע.
יעקב מרגי: אתה מוסמך לומר את העמדה?
<מאיר אסרף: אני מציג את העמדה כפי שהיא הועברה לי.
יעקב מרגי: אז אתה לא מוסמך לענות.
<מאיר אסרף: את ההצעה שלך אני אעביר הלאה.
<סוניה פרץ: צהריים טובים, אני מנהלת אגף כוח אדם בהוראה במשרד החינוך.
<סוניה פרץ: אני רוצה להקדים ולהסביר מה המקורות ללוח החופשות הקיים היום כי נשמע מהדיון שזה לוח שרירותי או שאיזה אדם עלום – ככה שמענו ציטוטים – יושב במחשכים וכותב אותו.
תמר זנדברג: - -
יעקב מרגי: תמר, סליחה, לא להפריע לי.
יעקב מרגי: סוניה, תהיי אתי.
<סוניה פרץ: הקשבתי לכל מילה שכל אחד מכם אמר.
יעקב מרגי: אני לא יכול לתקן אותך כי אכן נאמרו הדברים.
<סוניה פרץ: אני רוצה להגיד בעניין הזה שלוח החופשות הנוכחי הוא פרי הסכמות עם שני ארגוני המורים טרם קום מדינת ישראל.
<סוניה פרץ: תנו לי בבקשה לתאר לכם ותגידו אחר כך את ההצעות שלכם.
<סוניה פרץ: גם שמענו אותן בהרחבה.
<סוניה פרץ: אני רוצה לתאר איך זה נעשה.
<פז כהן: הן פורסמו?
<פז כהן: ההסכמות פורסמו?
יעקב מרגי: פז, לא, לא.
יעקב מרגי: חברי הכנסת והאורחים, סליחה, גברת סוניה, בכירה במשרד החינוך, ישבה פה ושמעה בסבלנות.
יעקב מרגי: תאמין לי, אני בטוח שבא לה לקפוץ וגם להעיר.
יעקב מרגי: תנו לה, היא עוד לא התבטאה.
יעקב מרגי: אתם כולכם כמו מקהלה.
יעקב מרגי: היא גם לא יכולה להתמודד עם מקהלה כזו גדולה.
<פז כהן: זאת הזדמנות לשאול אותה את השאלות.
יעקב מרגי: בסוף דבריה, אם היא תפספס משהו, אתן לכם רשות.
<סוניה פרץ: ברשות
<סוניה פרץ: כם, אני ממשיכה להסביר את אופן מבנה לוח החופשות של מערכת החינוך.
<סוניה פרץ: כמו שאמרתי, אלה הסכמות עם שני ארגוני המורים עוד טרם קום מדינת ישראל, כשבתחילת שנות השמונים נוצר הסדר קבע שבעצם קובע מהם ימי החופשה בחגי ישראל.
<סוניה פרץ: הסדר הקבע הזה נבדק מדי שנה אל מול לוח השנה של אותה שנה.
<סוניה פרץ: שנת הלימודים נפתחת באופן קבוע ב-1 בספטמבר ומסתיימת ב-20 ביוני או ב-30 ביוני, תלוי בשכבת הגיל.
<סוניה פרץ: מספר הימים, כמו שציינתם, שמשתנה בין 218 ל-219 ול-221 תלוי בשבתות ומתי הן חלות.
<סוניה פרץ: המועדים של החגים הם מועדים נתונים והשבתות הן שבתות נתונות.
<סוניה פרץ: לכן יכולה להיות שנה אחת שבה יש 221 ימים ויכולה להיות שנה שיש בה 217 ימים.
<סוניה פרץ: זה מאוד תלוי במועדים שבהם נופלים החגים והשבתות.
<סוניה פרץ: מדי שנה, כשאנחנו בונים את לוח החופשות, אנחנו מתאמים אותו עם שני ארגוני המורים.
<סוניה פרץ: אנחנו מעבירים את הטיוטות לארגונים ומסכמים את זה אתם.
<סוניה פרץ: אנחנו בונים את זה על בסיס אותו הסדר קבע שציינתי, שישנו משנות השמונים.
<סוניה פרץ: אין פה תזוזות או תנודות.
איילת נחמיאס ורבין: הסדר קבע זה הסכם עבודה?
<סוניה פרץ: אלה הסכמות שיש להן תוקף - - -
יעקב מרגי: של הסכמי עבודה.
<סוניה פרץ: וכך אנחנו בונים את לוח החופשות.
<סוניה פרץ: אין פה עניין של החלטה שרירותית או החלטה להזיז מפה או משם.
יעקב מרגי: יש משולש דו-צלעות.
יעקב מרגי: שמעת אקסיומה כזאת?
יעקב מרגי: אתה לא במשולש.
יעקב מרגי: בבקשה, סוניה.
<סוניה פרץ: גם את השינוי הנוכחי עשינו בתיאום עם הארגונים מבעוד מועד, בניגוד למה שאמרת, מאיר, כן היה.
<מאיר אסרף: לא, אני לא מקבל.
<מאיר אסרף: לא, ממש לא מקובל.
יעקב מרגי: אל תפני אליו, סוניה.
<סוניה פרץ: אנחנו עושים את הנושא הזה עם ארגוני המורים.
<סוניה פרץ: כמובן שאם יש צורך לעשות התאמות, ברור ששני השותפים חייבים להיות בתמונה.
<סוניה פרץ: אני כן רוצה להגיד שבשנים האחרונות ניתן מענה בדמות בתי הספר של הקיץ והשנה הרחבנו את זה גם לכיתות ג' כדי לתת מענה לתלמידים ולשהות יותר ארוכה באיזושהי מסגרת חינוכית.
<סוניה פרץ: את השינוי של ל"ג בעומר עשינו כדי לתת מענה לצרכים - - -
יעקב מרגי: זה מעשה עשוי, אנחנו לא בו.
יעקב מרגי: סוניה, שמעת את הקולות.
יעקב מרגי: את יודעת מה, גם בלי לשמוע את הקולות.
יעקב מרגי: 1980 – כמה שנים אנחנו?
איילת נחמיאס ורבין: 37.
יעקב מרגי: כן, 37.
יעקב מרגי: אני שואל שאלה, יש תזוזות.
יעקב מרגי: עובדה, יש מחלוקת אם יש שישי טוב או לא טוב.
יעקב מרגי: במועצות אזוריות לא לומדים בימי שישי וזה מוקדש בחלק מימי שישי לתגבורים ולהתאמות.
יעקב מרגי: השמיים לא נפלו.
יעקב מרגי: סליחה, אני לא שם, אבל אני יודע מהציבור הכללי שאפילו ימי הבילוי של החבר'ה הצעירים קצת השתנו וליל שישי הפך להיות דומיננטי.
יעקב מרגי: ימי העבודה של ההורים – הכול.
יעקב מרגי: משרד החינוך נמצא שם ואני מבין אתכם שלא תהיו בעד הידברות כי זה נסגר בין שניכם, באזורי הנוחות של משרד החינוך וארגוני המורים.
יעקב מרגי: איפה המשק?
יעקב מרגי: איפה ההורים?
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע מכם האם במשרד החינוך יש רצון או יש כוונה לקיים עבודת מטה סביב התאמת ימי החופשה במערכת החינוך.
איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להוסיף שאלה?
איילת נחמיאס ורבין: אני פניתי בשנה וחצי האחרונות וגם יושב-ראש הוועדה פנה במכתב אחרי דיון ארוך שקיימנו פה.
איילת נחמיאס ורבין: ביקשנו לראות מה טיב ההסדר באמת כדי לנסות להבין מה המקור החוקי ולנסות להבין האם בכלל יש גמישות או אין גמישות.
איילת נחמיאס ורבין: אבי, בניגוד לאופן שבו אתה הצגת את הדברים, פנינו לשיתוף פעולה.
איילת נחמיאס ורבין: תסבירו לנו למה אי אפשר לדעת מה טיבו של ההסדר.
יעקב מרגי: פז, רצית לשאול משהו.
<פז כהן: כן, שלוש שאלות.
<פז כהן: איפה מפורסמים ההסכמים האלה, גם מה שאיילת אמרה.
<פז כהן: למה ההורדה היא חד-צדדית, כלומר למה כשאתם מחליטים שמקצרים את פורים, מורידים ולא מחזירים?
<פז כהן: למה זה חד-צדדי?
<פז כהן: האם נעשתה עבודה תחשיבית אצלכם, במשרד החינוך, להבין מה הנזק למשק כדי שתוכלו לקבל את הכסף הזה בחזרה כדי לתגמל את צוותי ההוראה כדי לתת מענה לימים האחרים?
<חנן וסרמן: אני רק מבקש שתקשיבו לנו, ההורים.
<חנן וסרמן: אני לא קשור לשום ארגון.
<חנן וסרמן: אני הורה מודאג.
יעקב מרגי: אתה עדיין מודאג מתחילת הדיון?
<חנן וסרמן: עכשיו אני יותר מודאג.
יעקב מרגי: סוניה, בבקשה.
יעקב מרגי: אם אין תשובה, אין תשובה.
יעקב מרגי: אלה השאלות.
<סוניה פרץ: קודם כל, ההסדר הוא לא סוד ואפשר יהיה להעביר אותו לוועדה ולראות אותו.
יעקב מרגי: אנחנו נבקש אותו.
<סוניה פרץ: הוא מסמך קיים ואפשר להעביר אותו ולראות.
<סוניה פרץ: זה בסיס העבודה שלנו.
<סוניה פרץ: אני רוצה לענות לפז שכאשר יש בחירות זה שבתון, זה שבתון לכל העובדים.
<סוניה פרץ: העובדים האחרים לא מחזירים את יום העבודה הזה.
תמר זנדברג: העובדים האחרים גם עובדים באסרו חג.
איילת נחמיאס ורבין: תתמקדי בשאלה אחרת של פז.
איילת נחמיאס ורבין: השינוי שאנחנו רואים הוא שלחנוכה מוסיפים יום חופשה, איפה ההחזרים של זה?
איילת נחמיאס ורבין: מה קורה עם ימי החופשה האלה?
יעקב מרגי: סליחה, אני מבקש לאפשר לסוניה לסיים כי אני חייב להגיע לסיכום.
<סוניה פרץ: אין שינויים בלוח החופשות.
<סוניה פרץ: לוח החופשות לא משתנה.
<סוניה פרץ: לא שינינו אותו במובן זה שבשנה אחת זה חצי יום - - -