GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: היא פשוט כבר שעתיים וחצי וכבר זהו, נמאס לה, אז אני צריכה לחזור אליך.
מירב בן ארי: אני רוצה ממש בדקה להגיד תודה רבה ובהצלחה שיהיה לך.
מירב בן ארי: להגיד תודה לשר, למנכ"ל וליושב ראש הוועדה ששנתיים וחצי כבר, ורוב מי שנמצא פה גם חבר קבוע, פעיל ויודע כמה הוועדה הזו עובדת.
מירב בן ארי: אני רוצה גם לברך אותך, את יפה, על זה שהגעת.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר שגם אם בהרבה דברים לא רואים עין בעין עם הוועדה, זה שאת נמצאת כאן זה חשוב מאד.
מירב בן ארי: זה מראה על הנכונות שלך.
מירב בן ארי: לצערי אנחנו לא רואים את זה בארגון המורים לאורך כל השנתיים וחצי האלה, אז אני מברכת אותך.
מירב בן ארי: חשוב, צריך לומר, גם אם אתם לא מסכימים, לפחות להגיע ולדבר על כן או לא בעניין הזה.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר שני דברים.
מירב בן ארי: כמובן, רגע, גם לברך את ועד ההורים שהם שותפים מלאים לעשייה וחשוב לומר הם נמצאים כאן תמיד וסוף סוף השנה גם הכנסנו את זה לתשלומי ההורים.
מירב בן ארי: זה ראוי וזה נכון שלוועד ההורים גם יהיה תקציב; וכמובן את מועצת התלמידים והתלמידים הנפלאים שדיברו כאן, שבעזרת השם יגיע היום וגם אתה בכלל נראה לי תיכף מוצא זמן בלו"ז לשר, אבל בכלל - - -
<יובל דרוקמן: אני ממש אשמח.
מירב בן ארי: ועכשיו בחצי הדקה שנותרה, אני רוצה לומר לך משהו, אדוני המנכ"ל.
מירב בן ארי: השר דיבר כאן על העניין של המאבחנים והמאבחנות.
מירב בן ארי: עשר שנים אני ניהלתי מרכזים לנוער בסיכון.
מירב בן ארי: נכון, צריך להתחיל אבחון מהגן, אבל רוב הכסף של ההורים נשפך בגיל החטיבה, כי אז זה בדיוק מתאים והוא צריך את תוספת הזמן.
מירב בן ארי: אני מכירה את זה.
מירב בן ארי: 10 שנים ראיתי את הנערים האלה, היה לי רק מרכז של נערים וראיתי את ההתמודדות.
מירב בן ארי: חשוב מאד לא לשפוך את התינוק עם המים, כי יש מאבחנות ומאבחנים מצוינים ומעולים, שכבר עושים עבודת קודש שנים.
מירב בן ארי: אז אם אנחנו הולכים ועושים תכנית קיימת, בבקשה ממך, זה ממש בנפשי העניין, אני ראיתי את הנערים שלי מגיעים להצלחות בזכות מאבחנים טובים.
מירב בן ארי: חשוב מאד לא לשפוך את התינוק עם המים.
מירב בן ארי: דבר שני, החינוך הבלתי פורמאלי הוא בנפשי.
מירב בן ארי: לקחתי על עצמי את ועדת המשנה, חייכתי כאן כשראיתי את המכינות, את שנת השירות, יש פה גם חברי כנסת נהדרים שהם פעילים בעניין הזה.
מירב בן ארי: אנחנו נציין ב-31 באוקטובר את יום מכינות ושנת השירות בכנסת וכל מי שזה בנפשו גם מוזמן.
מירב בן ארי: הוא יצוין גם במליאה, גם בוועדות, גם אדוני המנכ"ל יקבל הזמנה מסודרת.
מירב בן ארי: חשוב מאד לומר – זה החינוך המשלים לחינוך הפורמאלי.
מירב בן ארי: בסוף, ילד שהולך לתנועה וילד שהולך לארגון נוער, מבחינתי הוא זה שמקבל את החינוך הנוסף, החינוך של הערכים ובעיני זה לא פחות חשוב.
מירב בן ארי: זה אמנם היה בשקף אחד, אבל זה במהות מערכת החינוך.
מירב בן ארי: דבר אחרון אדוני המנכ"ל.
מירב בן ארי: דיברת על המגזר הדרוזי וביקרנו שם, גם איה כאן.
מירב בן ארי: ביקרנו שם אני ויושב ראש הוועדה, התשתיות, תשתיות, תשתיות.
מירב בן ארי: ראינו את הציונים שלהם, ראינו אותם עובדים, אבל אם אתה מגיע לבית הספר כשהעלייה אליו בצורה כזאת אנכית, זה לא הגיוני.
מירב בן ארי: אי אפשר להוריד ככה תלמידים.
מירב בן ארי: ממש לסיום אני רוצה גם להודות לשר האוצר שהוזכר כאן ולנועה, שיושבת שם מאחורה, אני רואה אותך.
מירב בן ארי: נועה מאגף תקציבים.
מירב בן ארי: שר האוצר שותף גם כמובן בחינוך הבלתי פורמאלי, אבל לכל המיזמים של החינוך הפורמאלי.
מירב בן ארי: רואה עין בעין עם שר החינוך את הנושאים מהצהרונים לסייעת השנייה, לרפורמה של ימי החופשה שתגיע והיא תגיע ופז יודע וההורים והתלמידים יודעים שהרפורמה הזאת תגיע עם הרבה סבלנות וכמובן מציאת המקור התקציבי האחראי בשביל העניין.
מירב בן ארי: תודה רבה ובהצלחה לכל 2.2 מיליון התלמידים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת סעיד, בבקשה.
<קריאה: מה איתנו?
<קריאה: השארת אותנו לסוף?
יעקב מרגי: אני מנהל את הדיון וככל שתפריעי לי אני דוחה את הפתק שלך אחורה.
יעקב מרגי: יש הורים אחרים שיושבים בשקט.
יעקב מרגי: תקבלו את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: אם תפריעי אני לא אתן לך, אני אומר לך את זה במפורש.
סעיד אלחרומי: כבוד יושב הראש, חברי, שמואל המנכ"ל, חבריי חברי הכנסת, כל האנשים שנוכחים כאן, הארגונים, ועדי ההורים, תלמידים וגם אנשי החינוך, המורים שאני חלק מהם.
סעיד אלחרומי: אני שמח שהישיבה הראשונה שלי בכנסת היא בוועדת החינוך כי אני מורה ומחנך וגם כראש רשות שעסק המון בנושאי חינוך, גם בעבודה משותפת עם שמוליק בתפקידו הקודם, אני חושב שיש חשיבות רבה לישיבה היום, לזה שאנחנו מתכנסים.
סעיד אלחרומי: אנחנו בפתיחה של שנת לימודים, אז צריך לברך את כל משפחת החינוך בישראל.
סעיד אלחרומי: צריך לברך את האנשים שעוסקים בחינוך, את האנשים שעובדים יומם ולילה בכדי שנפתח את שנת הלימודים בצורה הכי טובה והכי יעילה.
סעיד אלחרומי: אני גם אעמיד את עצמי לטובת החברים במחוז דרום – אמירה ומנהלת המחוז וכל האנשים הנפלאים שעושים עבודה מצוינת.
סעיד אלחרומי: בפתיחת שנת הלימודים, ב-5 בספטמבר אני אעמוד לרשותם בכל בעיה שתתעורר במגזר הבדואי, שיש שם בעיות.
סעיד אלחרומי: אני היום לא אתמקד ולא אפרוש את כל הסוגיות.
סעיד אלחרומי: יהיה לנו זמן גם לשבת באופן מסודר, אבל יש לי שלוש הערות שעלו גם בנושא השקיפות, שאני מברך עליה.
סעיד אלחרומי: זה מאד חשוב שכל אזרח בישראל וכל אדם יבין מה קורה שם, ישמע וילמד.
סעיד אלחרומי: הנושא הראשון זה הנגשת החינוך לכפרים הלא מוכרים, גם בגני הילדים וגם בבתי הספר היסודיים.
סעיד אלחרומי: אני מדבר בעיקר על כמה יישובים שהם מרוחקים.
סעיד אלחרומי: הילדים נאלצים להיות מוסעים עשרות קילומטרים כדי להגיע לבית הספר.
סעיד אלחרומי: זה נושא שחשוב לטפל בו וכמה שיותר מהר.
סעיד אלחרומי: נושא שני זה צמצום הפערים, וכאן חברים ראינו את התוצאות.
סעיד אלחרומי: כאדם שהגיש תלמידים לבגרות בפיזיקה ומתמטיקה 5 יחידות אני מכיר בדיוק, כשיש אמצעים ובמקומות כולם שיש אמצעים ראינו שהתוצאות הן גבוהות.
סעיד אלחרומי: אבל כבוד המנכ"ל, חברי שמוליק, איפה שיש חולשה ברשות המקומית וגם באוכלוסייה עצמה, המדינה צריכה להיכנס שם, קרי משרד החינוך.
סעיד אלחרומי: ואיך לעשות את זה?
סעיד אלחרומי: אפשר לשבת ולעשות את זה נקודתית באופן מדוד.
סעיד אלחרומי: אני מאמין בזה.
סעיד אלחרומי: לקחת בית ספר, בית ספר.
סעיד אלחרומי: אם יש לנו בעיה בבית ספר בתל שבע, אז לקחת את תל שבע, את מחלקת החינוך, את טומאן אבו רגיג ראש המועצה ועם המחוז אפשר לעשות את זה.
סעיד אלחרומי: נקודה שלישית ואחרונה זה האלימות בבתי הספר.
סעיד אלחרומי: מאד כאב לי לשמוע על רמה גבוהה מאד בחלק מבתי הספר, בעיקר במחוז הדרומי.
סעיד אלחרומי: ולכן לאחר פתיחת שנת הלימודים, לאחר שניכנס בצורה חלקה והכל יירגע, אנחנו צריכים להכין תכנית נקודתית לכל בית ספר שיופיע ברשימה הזאת.
סעיד אלחרומי: כל בית ספר.
סעיד אלחרומי: אני מוכן לשבת גם עם ראש הרשות, גם חבריי ראשי רשויות אפשר לעשות איתם עבודה מצוינת וגם עם מנהלות המחוז, שנגיע לתוצאות.
סעיד אלחרומי: רק בעניין מדוד, לבדוק את זה אחד לאחד, אנחנו יכולים להצליח.
סעיד אלחרומי: אני מאחל בהצלחה.
יעקב מרגי: עינת דהאן, יש? אמא.
יעקב מרגי: אני מבקש לתת לה מקום סביב השולחן.
<עינת דהאן: רציתי לברך את השר על כך שפגש אותנו ביום שישי ולחץ את ידו של אחד מבני.
<עינת דהאן: לצערי הוא לא כאן כדי לשמוע את הברכות.
יעקב מרגי: המנכ"ל וצמרת המשרד כאן.
<עינת דהאן: רציתי לברך גם את חברת הכנסת קארין אלהרר, על כך שהם מנסים למצוא פתרון בוועדה בשבוע שעבר ביום שלישי.
<עינת דהאן: לצערי אין פתרונות לשלושתם.
<עינת דהאן: מדובר בחצר שלכם - - -
<עינת דהאן: בציבור הדתי הלאומי, ברמת בית שמש.
<עינת דהאן: הציבור הדתי לאומי, ישיבות תכוניות שהוא דיבר עליהן, הערכיות.
<עינת דהאן: יש ישיבה תכונית שנבחרה לערכית ביותר באזור שלנו ובני מבקשים להיכנס אליה.
<עינת דהאן: מדוע אם אינם מתקבלים?
<עינת דהאן: משום שמשרד החינוך אינו נותן את המעטפת הראויה לשילוב, הן בכך שהסייעות לא מוכשרות לתפקיד, הן בכך שאין מספיק שעות סיוע.
<עינת דהאן: לאורך כל המערכת, הישיבות התיכוניות, אני לא יודעת אם אתם יודעים, יש להם מערכת שעות מאד מאד ארוכה.
<עינת דהאן: הן מבחינת מעטפת הצוות - - -
יעקב מרגי: יש להם גם מערכת גבייה טובה, שמתי לב.
<עינת דהאן: יש שם גבייה טובה מאד מההורים וההורים לא מתלוננים על כך.
<עינת דהאן: קבלו אותנו בבקשה.
יעקב מרגי: לא ידעתי על מה אני דורך.
יעקב מרגי: הערתי ככה.
<עינת דהאן: אתה דורך על בני - - -
יעקב מרגי: לא, חס ושלום, לא התכוונתי.
<עינת דהאן: שלושת בני רוצים ללמוד בישיבות תיכוניות, למה הם לא מתקבלים?
יעקב מרגי: שאלה נוקבת, שאלה שזועקת ואני מקווה שתהיה התייחסות.
<עינת דהאן: מדוע אין מעטפת לתלמידים שזכאים ללמוד שם?
<עינת דהאן: הישיבה התיכונית אומרת לי אנחנו לא מקבלים מענה, אנחנו רוצים, לא מקבלים מענה ממשרד החינוך, קחו אותם מאיתנו.
<עינת דהאן: אנחנו לא מבקשים שתבנו לנו כיתות, לא מבקשים שתבנו לנו בניינים, מבקשים להתפלל בבית המדרש כמו כולם.
<עינת דהאן: עם אותם תפילין, כמו כולם.
<עינת דהאן: עם אותו סידור כמו כולם.
<עינת דהאן: קבלו אותנו.
<עינת דהאן: מדוע אתם רודפים את בני?
יעקב מרגי: שאלה נוקבת.
יעקב מרגי: אני מקווה שתהיה תשובה.
<עינת דהאן: גם במכינה הקדם צבאית של הבן הקטן שלי, שמקבלת אותו בזרועות פתוחות, משרד החינוך אומר לא ממני.
<עינת דהאן: אני לא מתקצב מכינות קדם צבאיות.
<עינת דהאן: מדוע?
<עינת דהאן: מדובר בבחור שסיים בישיבה תיכונית בכיתת תקשורת, אוטיסט, שלא האמנו מעולם שיעלה לתורה ולא האמנו מעולם שיבין את משמעות התפילין, ולא האמנו מעולם שירצה לעשות תהליך לעצמאות ומשרד החינוך בולם את הרצון שלו להתקדם ולהיות עצמאי.
<עינת דהאן: ועצמאי זה אומר לתרום לחברה.
<עינת דהאן: עצמאי זה אומר לתרום למערכת פה, בארץ ישראל.
<עינת דהאן: אם ההורים הגיעו איתם להישגים כל כך גבוהים, משרד החינוך לא עוטף את הצוותים?
יעקב מרגי: עינת, את מעלה נקודות חשובות.
יעקב מרגי: אני אדרוש ואני אדרוש ספציפית, למרות שהדיון הוא לא פרטני פה לפניות ציבור, הדיון הוא פתיחת שנת הלימודים ובעיות כלליות, אבל הנושאים האלה בנפשי ואני חייב לומר משהו באופן האישי.
יעקב מרגי: זה לא שהייתי נוקשה עם דוברת כזו או אחרת.
יעקב מרגי: אף אחד לא יטיף לי מוסר בסוגית החינוך המיוחד.
יעקב מרגי: הוכחתי את זה במספר דיונים בוועדה הזו בשנתיים האחרונות.
יעקב מרגי: לא הייתה ועדת חינוך לאורך כל תקופת כהונתה של הכנסת, כל הכנסות במדינת ישראל, שקיימה מספר דיונים רב של הוועדה בנושא חינוך מיוחד.
יעקב מרגי: אף אחד שלא ינסה להתגרות בי ולא לפרוט לי על רגשות או להשתמש ברגשות של - - -
<קריאה: אדוני זה לזכותך הסיפור הזה.
<קריאה: בזכותך עכשיו - - -
יעקב מרגי: אל תפריע, אתה מפריע לי.
יעקב מרגי: לא רציתי לומר זאת, כי לא הרגשתי שאני עושה טובה, אבל כדי שתהיה תמונה מאוזנת פה ולא כל מי שיודע לצעוק זה אומר שהוא הכי הכי צודק והכי הכי מוביל, כי יש פה בעיות אמיתיות שצריך לטפל בהן מעבר לאיזה גחמה של מישהו או משהו.
<עינת דהאן: אני מבקש שתינתן תשובה.
יעקב מרגי: עינת, הסוגיה הזו היא סוגיה שהיא משיקה על הכלל בסוגיה הזו של קבלת תלמידים וזו סוגיה של הבררנות.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר מילה אחרת.
<קריאה: אפליה.
יעקב מרגי: לא רציתי לומר מילה יותר קשה, בסדר?
יעקב מרגי: אני חושב שהסוגיה הזו צריכה להיבדק ברמה האישית.
יעקב מרגי: אני אומר לך, לא בגלל שריגשת אותי או שצעקת, אני חושב שזה יביא פיתרון גם לעוד הרבה.
יעקב מרגי: רשת – ולא משנה איזה רשת.
יעקב מרגי: כרגע מדובר על ישיבה תיכונית וטוב שלא אמרת איזה רשת.
יעקב מרגי: שלא יצטייר כאילו אני ספציפית על רשת מסוימת.
יעקב מרגי: הייתי מצפה שהם יובילו את השילוב.
יעקב מרגי: זאת ביקורת שאני אומר אותה כלפי כל המוסדות הבררניים, כולל במגזר החרדי.
יעקב מרגי: איפה איבדנו את הרגש?
יעקב מרגי: נהיינו קהי חושים?
יעקב מרגי: האם הציונים הם תכלית הכל?
יעקב מרגי: צריכים להוביל וצריך לשמש דוגמא.
יעקב מרגי: אני חושב, כן, כן, סליחה, זו גם אמירה פטרונית, שדווקא מאלה צריך לצפות.
יעקב מרגי: מכל החברה הישראלית אני מצפה, כל שכן למי שמרים זאת בסולם הערכיות שלו.
<עינת דהאן: ראש הישיבה מבקש מענה ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: גברתי, הוא קודם כל יקבל ויתמודד.
יעקב מרגי: קודם כל יקבל ויתמודד.
<עינת דהאן: הוא התמודד - - -
יעקב מרגי: רגע, המשרד יודע לתת מענה.
יעקב מרגי: שיקבל אותם ואני מבטיח לו – הנה בשידור – שיקבל אותם, שאחר כך יבוא ויאמר לי שאין מענה ממשרד החינוך.
מסעוד גנאים: תודה אדוני יושב הראש, אורחים, כבוד המנכ"ל.
מסעוד גנאים: תחילה לרגל פתיחת שנת הלימודים החדשה, אני רוצה לאחל הצלחה וברכה לכל התלמידים ובמיוחד למורים שעושים עבודת קודש.
מסעוד גנאים: תחילה אני רוצה להתחיל בשבח ברכות, אחר כך את הביקורת.
מסעוד גנאים: השבח זה לעניין של השקיפות, לעניין כל הנתונים שנחשפו וראינו אותם אתמול בעיתונים.
מסעוד גנאים: להיות שקוף זה לא קל.
מסעוד גנאים: להיחשף זה עניין של אומץ, אבל בלי זה אי אפשר לתקן.
מסעוד גנאים: אי אפשר בלי לדעת את האמת – מה קורה, מה המצב על אמת – אי אפשר בסוף לדעת איך למצוא את הפתרונות או מה לעשות.
מסעוד גנאים: האמת שנחשפה היא שיש התקדמות מסוימת.
מסעוד גנאים: אני רואה בברכה ולטובה את עניין ההערכה של בתי הספר.
מסעוד גנאים: מזמן דרשנו שההערכה של בתי הספר או של התלמיד או של מערכת החינוך, לא תהיה רק כמותית.
מסעוד גנאים: לא העניין של ההישגים, אלא תהיה כוללת.
מסעוד גנאים: כוללת של ערכים, של עניינים חברתיים, של התנדבות, של יחס בין מורה לבין תלמיד.
מסעוד גנאים: כל הדברים האלה, משום שאסור לנו לראות בבתי ספר רק בתי חרושת של ציונים ושל הישגים אלא זה מקום שאנחנו בונים בו את האדם, מכינים אותו לחיים וזה הנכון.
מסעוד גנאים: בקשר למערכת החינוך הערבית – יש הרבה דברים שהתגלו.
מסעוד גנאים: אנחנו ידענו אותם, אבל הם נחשפו בנתונים האלה.
מסעוד גנאים: אחד העניין של הפערים.
מסעוד גנאים: עדיין הפער, אם זה בתקצוב, אם זה בהישגים בין התלמיד הערבי לבין התלמיד היהודי – הוא עצום, במיוחד בתיכונים בקשר לתקציב.
מסעוד גנאים: לכן העניין של התקצוב הדיפרנציאלי, לפי דעתי שהמשיך בו כבוד השר וזה נכון, צריך להעצים אותו וצריך גם לשים עוד תקציבים כדי שבאמת נצמצם את הפערים האלה, משום שהם העניין החשוב מאד.
מסעוד גנאים: העניין של האלימות – בתי הספר כיכבו לצערי הרב בצמרת בתי הספר שיש בהם אלימות.
מסעוד גנאים: צריך תכנית כדי לבלום את האלימות הזו.
מסעוד גנאים: העניין של אבטלה של אלפי מורות ערביות – צריך לדעת איך לתת להן ולספק להן מקום עבודה.
מסעוד גנאים: הייתה תכנית של שילוב מורים ומורות ערביות במערכת החינוך העברית והיהודית ואני חושב שזה נכון - - -
יעקב מרגי: התחיל טפטוף, אבל לא מספיק.
מסעוד גנאים: לא מספיק, לא מספיק בכלל, אבל צריך להעצים את זה, משום ששם יש מחסור, שם יש - - -
<פז כהן: לכל מי שרוצה, יש את מכון מרחבים ש - - -
יעקב מרגי: פז, חבל לי על הזמן, זה לא דיון מיוחד, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: חבר הכנסת גנאים, נא לסכם.
<פז כהן: חבל שלא - - -
מסעוד גנאים: עניין אחרון, כפי שאמרתי יש הרבה דברים.
מסעוד גנאים: יש כאלה שחברי הקדימו, אבל אני רוצה לדבר על העניין של המורה ושל המנהל.
מסעוד גנאים: המורה הוא העניין המרכזי בכל העשייה החינוכית.
מסעוד גנאים: לכן לבחור את המורה המוכשר והראוי, זה עניי ונכון ולפני זה העניין של המנהל.
מסעוד גנאים: צריך לבחור רק לפי הכישורים שלו ולא לפי שום דבר אחר.
יעקב מרגי: נלה דוידוב.
<קריאה: את נלה הוצאת, אז תכניסו אותה.
יעקב מרגי: לא, אז אין בעיה.
יעקב מרגי: לא, לא, אל תכניסי אותה.
יעקב מרגי: ככה, כי אני מחליט.
<קריאה: אבל אנחנו באנו לייצג, אנחנו יושבים פה מעל שנתיים.
<קריאה: אני לא מפריעה לך - - -
יעקב מרגי: את מפריעה לי לאורך כל הדיון.
יעקב מרגי: בבקשה, יו"ר אלו"ט, עמוס שפירא, בבקשה.
<קריאה: - - - מה זה משנה?
<קריאה: נו, היה ברור שאתה לא תיתן.
<קריאה: לא ציפיתי.
יעקב מרגי: סליחה גברתי.
יעקב מרגי: יושב ראש אלו"ט.
יעקב מרגי: את יכולה לדבר בזמנך.
<קריאה: אתה לא רוצה שאני אדבר.
יעקב מרגי: את כנראה לא רוצה.
<עמוס שפירא: יושב ראש הוועדה, חברי כנסת, זה באמת לכאורה ישיבה חגיגית ורציתי להתחיל ב - - -
יעקב מרגי: מי הגדיר אותה חגיגית, שאני אבין?
<עמוס שפירא: מה זה?
יעקב מרגי: מי הגדיר את הישיבה חגיגית?
<עמוס שפירא: זה פתיחת שנת הלימודים - - -
יעקב מרגי: זה לא, זה היערכות ופתיחה.
יעקב מרגי: זה סקירה.
<עמוס שפירא: רגע, אדוני יושב הראש - - -
<עמוס שפירא: רגע, אני נותן לך את הכבוד - - -
<קריאה: שנת הלימודים לא תיפתח עבור 5,000 תלמידים - - -
יעקב מרגי: אבקש להוציא את גברת נמרי.
יעקב מרגי: היא אוהבת להפגין.
<קריאה: זה בסדר, תירגע, אני יוצאת.
יעקב מרגי: בסדר, היא אוהבת להפגין, תנו לה במות.
<קריאה: 5,000 ילדים לא מתחילים את שנת הלימודים ולא דיברתם על זה.
יעקב מרגי: אם הייתה לך סבלנות, היית מקבלת התייחסות מאריאל לוי.
<קריאה: זה מה שאתה אומר, אבל אתה לא רוצה.
<עמוס שפירא: אדוני, אני יושב ראש - - -
יעקב מרגי: באתם לפוצץ את הדיון, אני לא אתן לכם.
<עמוס שפירא: אני נותן לך את הכבוד, תן לי את הכבוד לפחות, אתה סב חדש לנכד אחד ולי כבר יש ברוך השם תשעה.
יעקב מרגי: קח את כל הכבוד, תתחיל לדבר.
<עמוס שפירא: אז רגע, אז אני אדבר.
<עמוס שפירא: אדוני, אני חושב ובאמת קודם כל אני רוצה לברך כמי שהוא אב לשלושה ילדים, שהם בוגרי מערכת החינוך ולעוד תשעה נכדים, שהם גם נכנסים למערכת החינוך, בוודאי זה אירוע חגיגי.
<עמוס שפירא: ויחד עם זה, מה שקרה פה היום מעיד יותר מהכל על למה הבעיה של החינוך המיוחד תחזור על עצמה כל שנה מחדש.
<עמוס שפירא: אחד, קודם כל תרשה לי יושב ראש הוועדה, נכון שהטפת לנו ואמר לנו אל תטיפו לנו על חינוך מיוחד.
<עמוס שפירא: אתה ידעת שיהיו פה הורים של חינוך מיוחד ותסתכל מה קרה, רוב הדיון היה על החינוך הרגיל.
<עמוס שפירא: כמעט ולא היה זמן.
<עמוס שפירא: כשהגיע הזמן לשמוע את ההורים שמדברים בהמיית ליבם, השר איננו פה וזה לא עניין מהותי.
<עמוס שפירא: זה נכון ששמואל, ידידי, שהוא איש יקר ועתיר זכויות וניהול נמצא, אבל שר החינוך לא היה פה כדי לשמוע - - -
יעקב מרגי: לידיעתך, הישיבה תוכננה עד לשעה אחת.
<עמוס שפירא: אני מבקש ל - - -
יעקב מרגי: לא, אי אפשר, סליחה אדוני.
<עמוס שפירא: אני מבקש - - -
יעקב מרגי: סליחה אדוני, אני מנהל את הדיון ואני אפסיק אותך מתי שאני רוצה.
<עמוס שפירא: אבל אתה לא תגיד לי מה לומר- - -
יעקב מרגי: לא, סליחה, אני אפסיק אותך.
יעקב מרגי: אני לא אומר לך מה לומר, אבל התייחסות מותר?
יעקב מרגי: אתה רוצה שיתייחסו, נכון?
יעקב מרגי: או שאתה רוצה לדבר בלי התייחסות?
<עמוס שפירא: אבל אתה לא נותן להתייחס במהלך הדיון.
יעקב מרגי: סליחה אדוני, לי מותר, לך לא.
יעקב מרגי: הישיבה תוכננה עד השעה אחת וצריך לכבד את זה גם כן.
<עמוס שפירא: אבל אתה היית צריך בזמן תכנון הישיבה ל - - -
יעקב מרגי: אני מקבל את כל הביקורת שלך.
<עמוס שפירא: רגע, רגע, בזמן הישיבה-.
<עמוס שפירא: אתה תיתן לי לסיים.
<עמוס שפירא: אולי תשמע משהו.
יעקב מרגי: להבא אני אתייעץ איתך לפני.
<עמוס שפירא: בפעם הבאה תתחיל מהחינוך המיוחד.
<עמוס שפירא: תתחיל באלה שזקוקים ליותר תשומת לב.
<עמוס שפירא: עכשיו אני רוצה לומר לגבי זה.
<עמוס שפירא: ראינו פה מצגת של משרד החינוך עם יעדים של משרד החינוך.
<עמוס שפירא: לא היה שקף אחד על החינוך המיוחד.
<עמוס שפירא: סליחה שמואל, שנינו מנהלים, גם אני מנהל וניהלתי ארגונים גדולים.
<עמוס שפירא: אני אכן מאמין כמו השר בנט, שמה שלא נמדד לא משתפר.
<עמוס שפירא: ואם פה בשקף הזה, במדדים של משרד החינוך, לא ראיתי מדד אחד על החינוך המיוחד, נורא מצטער, אתם יכולים להגיד כל מה שאתם רוצים – זאת ההתייחסות, זאת התוצאה.
<עמוס שפירא: השר יכול להגיד מה שהוא רוצה ואני מאמין שאין רצון רע לחינוך המיוחד, אבל כאשר מתקיים דיון וכאשר השר נאלץ לצאת ולא תואם הדיון בצורה כזאת שהוא ישמע גם את ההורים של אלה שאין להם וצריכים את התמיכה, זה לא משנה מה תאמר אחרי זה.
<עמוס שפירא: ועכשיו אני אומר כמה מילים לגבי העניין הקונקרטי.
<עמוס שפירא: אחד, עד היום ואני אמנם יושב ראש אלו"ט, אבל אני מדבר פה בשם כל ההורים מהחינוך המיוחד עם הצרכים המיוחדים – עד היום למיטב ידיעתי, לפי נתונים של משרד החינוך, יש עדיין 1,400 ילדים בחינוך המיוחד שאין להם פתרון.
<עמוס שפירא: זה פעם אחת.
<עמוס שפירא: ואתם תופתעו כל פעם מחדש, בגלל שמנהל, כאשר הוא נתקל באותה תופעה מחדש שהוא מופתע, צריך לשאול את עצמו למה זה קורה.
<עמוס שפירא: אדון מנכ"ל משרד החינוך, אין לכם ואתה יודע את זה, שאין לנו תחזית לגבי הצרכים של החינוך המיוחד.
<עמוס שפירא: אין תחזית אמינה לגבי זה וכל שנה אתה תופתע מחדש, מפני שהצרכים באמת, בייחוד של הילדים עם האוטיזם, בוודאי שיתגלו בשנים הקרובות בכסף הרבה יותר מהיר עוד ממה שהיה וכל שנה נופתע מחדש.
<עמוס שפירא: עכשיו לגבי נקודות.
<עמוס שפירא: אמרתי שאחת קודם כל - - -
יעקב מרגי: תבחר לך את הנקודה שהכי חשובה לך.
יעקב מרגי: כי אנחנו הולכים לעבוד ביחד במושב החורף.
<עמוס שפירא: אז רק שלא תסלק אותי החוצה.
יעקב מרגי: אני אזמין אותך לדיונים נוספים בוועדה.
יעקב מרגי: אני אראה אותך יותר פעיל, אקטיבי, בדיונים הבאים.
<עמוס שפירא: עכשיו אני רוצה לומר.
<עמוס שפירא: כמובן מעבר לבעיה הבסיסית של חוסר תחזיות במאגר נתונים, הבעיה השנייה זה חוסר בוועדות ההשמה.
<עמוס שפירא: התאריך השרירותי של ה-31 בדצמבר, שיש אמא עם תאומים – אדוני, יושב ראש הוועדה ומר אבואב – אמא עם תאומים שאחד קיבל את האבחנה לפני ה-31 במרס ואחד לא קיבל את האבחנה עד ה-31 במרס.
יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי שהאמא קיבלה - - -
<עמוס שפירא: ו - - -
<קריאה: הוא מטעה - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע, אדוני.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע על מקרה אחד שתביא לי אותו, תגיד שאמא או הורה כל שהוא, אם נתקל בזה שבגלל התאריך לא יעשו לו ועדת השמה.
<עמוס שפירא: תקבל - - -
יעקב מרגי: אני יכול לומר לך שבעשרות מקרים היו פניות למשרד החינוך והם פתחו ונתנו הנגשה.
יעקב מרגי: יש רשויות שאצלן הכמויות גדולות, לא יכולות לעמוד בלוחות הזמנים ופנו אלינו.
יעקב מרגי: פנו למשרד, קיבלו מענה.
יעקב מרגי: לכן אני רוצה לשמוע על מקרה שאמרו להם - - -
<עמוס שפירא: אתה תקבל את זה.
<עמוס שפירא: עכשיו דבר נוסף זה חוסר בסייעות וכיתות ומסגרות שיש להם הרבה יותר ממה שהיה צריך להיות, בגלל העומס.
<קריאה: התרענו בשנת 2011.
<עמוס שפירא: אבל דבר אחד - - -
יעקב מרגי: אחרון.
יעקב מרגי: תעשה לעצמך - - -
<עמוס שפירא: אני רוצה כדי ל - - -
יעקב מרגי: אנחנו פשוט ננעל את הדיון ואחרים לא ידברו.
<עמוס שפירא: אני רוצה לומר דבר אחד.
<עמוס שפירא: תראו, תאזינו טוב לרחש ולדבר הזה.
<עמוס שפירא: היות ואתה יודע, שר החינוך אוהב לדבר במונחים של ביטחון לאומי, במונחים של אסטרטגיה וגם ראש הממשלה שלנו אוהב לדבר עם הדגמה, אז אני אשתמש במה שנקרא ואתלה באילנות גבוהים.
<עמוס שפירא: רבותי, תראו, זה אולי ישמע קצת - - -
יעקב מרגי: זה מוכר מאיזה מקום.
<עמוס שפירא: יש לכם פצצת זמן ואם לא תטפלו בה ולא תתעשתו מהר, זה עוד יום אחד יתפוצץ לכולנו בפנים.
<עמוס שפירא: זה מה שרציתי לומר.
<שמואל אבואב: ראשית עמוס, אני רוצה לומר לך, תסתכל עלי רגע, יש לנו יעדים ברורים ומוגדרים.
<שמואל אבואב: תביט עליהם.
<שמואל אבואב: מפאת קוצר הזמן לא הצגנו אותם.
<שמואל אבואב: יעדים מוגדרים - תסתכל עכשיו אלינו – לחמש השנים הבאות.
<עמוס שפירא: למי?
<שמואל אבואב: לחינוך המיוחד.
<שמואל אבואב: לאוטיסטים ולמוגבלים ולילדים החולים.
<שמואל אבואב: ומה אתה חושב?
<שמואל אבואב: שאנחנו יושבים בשוויון נפש בבית ואנחנו רגועים ממה שקורה?
<שמואל אבואב: אנחנו ישנים 4 שעות בלילה.
<שמואל אבואב: אתה יודע למה?
<שמואל אבואב: לא בשביל להתברך בפתיחת השנה, בשביל למצוא פתרון לכל ילד וילד.
<שמואל אבואב: להתווכח עם קדימה מדע – למה לא סיימו את המשא ומתן ועם העובדים.
<שמואל אבואב: ארגון שקיבל מאתנו 10 מיליון שקלים והיה צריך להגדיל את מספר הילדים החולים, נתקל במהמורות של משא ומתן.
<שמואל אבואב: אנחנו מתייחסים בשוויון נפש?
<שמואל אבואב: אנחנו מזילים דמעות מכל סיפור שיש פה בכדי לפתור את כל הבעיות שיש.
<שמואל אבואב: בשביל זה באנו לפה.
<שמואל אבואב: זו השליחות שלנו.
<שמואל אבואב: שמנו יעדים מוגדרים וברורים - - -
<עמוס שפירא: מעולם לא - - -
<שמואל אבואב: עמוס, עמוס - - -
<עמוס שפירא: מעולם לא הוזכר - - -
<שמואל אבואב: עמוס, אנחנו נעבור מקום-מקום עד וכאשר נצליח לפתור את מה שיש לנו.
<שמואל אבואב: אני לא יכול להביא כסף מעבר למה שיש.
<שמואל אבואב: דבר אחד אני מבטיח לך, זה עומד אצלנו בסדר עדיפות במלוא הרגישות, במלוא הרצינות.
<שמואל אבואב: לא נוכל להביא מיליארדים.
<שמואל אבואב: עם מה שיש נעשה את הכל.
<שמואל אבואב: ולכן הוספנו השבוע 3,000 שעות והוספנו השבוע פתרון לעוד 300 סייעות ו - - -
<קריאה: סייעת לא - - -
<שמואל אבואב: רגע אחד, אני לא קוסם שיש לי פה איזה שהוא מעשה קוסמות ואני אלחץ על כפתור ואני אפתור את כל הבעיות.
<שמואל אבואב: אם הגדילו מ-145 מיליון שקלים תוספת ל-360 מיליון שקלים, זה כתוצאה מסדר עדיפות וזה ברור שזה לא מספיק וזה ברור שלא פותרים את כל הבעיות, אבל אנחנו מתאמצים ואנחנו עושים כל מאמץ ולא מתייחסים לזה באדישות.
<שמואל אבואב: ולכן כל העניין הזה שאנחנו פה ואתם שם, אנחנו פה באותה שליחות.
<שמואל אבואב: אתנו פה באותה רגישות, אנחנו פה באותה משימה – לפתור לילדים את הבעיות האלה.
<שמואל אבואב: בשביל זה אנחנו פה.
<קריאה: אני מאמין לך, אבל - - -2011 - - -
<שמואל אבואב: ולכן רבותי - - -
יעקב מרגי: אז זה יהיה בשנת 2017-2018.
יעקב מרגי: לא נעשה, אנחנו שואפים לתקן.
<שמואל אבואב: ולכן רבותי אנחנו מפה הולכים עכשיו לכנס, לפגוש את המנהלים ולשמוע גם מקרוב מה קורה בדרום בחינוך המיוחד.
<שמואל אבואב: נחזור עד שתים עשרה, עד אחת בלילה, עד כמה שצריך.
<שמואל אבואב: אנחנו נטפל בדברים בכדי לעשות הכל, שב-1 בספטמבר מרבית הילדים בחינוך המיוחד יהיו כמו כל הילדים האחרים.
<שמואל אבואב: זה דבר אחד.
יוסי יונה: המנכ"ל, בעניין של השלבים - - -
יעקב מרגי: אני אומר לך, סליחה אדוני.
יעקב מרגי: אני רשמתי לי נקודת סיכום תוך כדי דיבור, שאנחנו נעשה ישיבה משותפת תוך כדי שנת הלימודים על הלקחים, כפי שעשינו בנושא השכר של המורים.
יעקב מרגי: נעשה תוך כדי כנס החורף הקרוב כמה ישיבות מעקב, לראות שהמשרד אכן הולך להתמודד עם האתגר הלא פשוט הזה, כדי שלא נהיה במחזה הזה כל שנה.
יעקב מרגי: להזכיר לכם, בשנה שעברה עשיתי דיון מיוחד לפתיחת שנץ הלימודים בחינוך המיוחד.
יעקב מרגי: היה דיון מאוחד.
יעקב מרגי: יכול להיות שהייתי צריך לעשות את זה שוב בגלל שנוצר הפקק הזה שלא ציפינו אותו.
יעקב מרגי: לכן גם צפיתי ואם אתם חושבים שאני מופתע – צפיתי, ידעתי, אבל לא גם ציפיתי קצת מהאנשים שקצת מנוסים ומכירים את המערכת, מכירים את הוועדה ומכירים את גודל האתגר, קצת להתבגר מעבר למה שהם רגילים בשגרה, אבל לא נורא.
יעקב מרגי: אני מקבל, מוחל על הכל.
יעקב מרגי: אבל שוב, אני מבטיח לך שיהיה דיון מעקב.
יעקב מרגי: אנחנו נעשה דיוני מעקב בשיתוף ההורים, בשיתוף כל הארגונים כמובן, כדי שלפחות שנדע.
יעקב מרגי: ואני רוצה לשמוע את התקלות מהשטח.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את ההורים, אני רוצה לקדם, כפי שעשינו.
יעקב מרגי: רבותי לא לחינם.
יעקב מרגי: אני התמודדתי עם תופעת הרישום של התלמידים החרדים.
יעקב מרגי: סבלנו מאותם דברים.
יעקב מרגי: ב-1 בספטמבר התמודדנו עם 500 בנות שלא משובצות, באי ודאות.
יעקב מרגי: הגדרנו, כתבנו תקנות חדשות.
יעקב מרגי: לומר לכם בשנה הראשונה אני אהיה שבע רצון מאה אחוז, אני אומר לכם לא, אבל לפחות קידמנו וזה מה שאני הולך לעשות.
יעקב מרגי: לאמץ את המודל הזה, לשבת ביחד ולראות איך עושים זאת.
יוסי יונה: אדוני יושב הראש רק מילה אחת מהמנכ"ל.
יוסי יונה: אמירה ציבורית בקשר לעניין הזה של תכנית שלבים.
<שמואל אבואב: אז אני אומר רבותי, מתנהל בעת הזאת, בשעות האלה, משא ומתן בין קדימה מדע לבין העובדים, מתוך רצון עז ולחץ שלנו לפתור את העניין.
<שמואל אבואב: הרי זה ויכוח של משא ומתן כספי.
<שמואל אבואב: העברנו 10 מיליון שקלים תוספת השנה, למה?
<שמואל אבואב: משום שאנחנו מבינים את החשיבות העצומה שהילדים האלה יהיו במסגרות, מה, זה לא ברור לנו?
<שמואל אבואב: הורדנו מדברים אחרים בכדי להעדיף את זה ומתנהל משא ומתן גם עם עוד גופים ואנחנו לוחצים בכדי שיימצא פתרון.
<שמואל אבואב: אם זה היה תלוי בנו, הייתי מחר פותר את זה, אבל אני לא יכול לפתור.
יוסי יונה: אוקיי.