GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל מלכיאלי: מישהו נכנס פעם לעומק להבין?
<אילן קוטנר: אני ממינהל הפיתוח במשרד החינוך.
<אילן קוטנר: העלו פה מספר דברים, אני אתייחס לפי הסדר.
<אילן קוטנר: קודם כל, השימוש במבני חינוך שלא על פי ייעודם, כפי שקורה כיום במעלה אדומים, הוא בלתי מקובל עלינו לחלוטין.
יעקב מרגי: כמה זמן אתם יודעים על זה?
יעקב מרגי: מה אתם מתכוננים לעשות?
<אילן קוטנר: זה הובא לפתחי ממש בסוף השבוע שעבר ולכן אין לי נתונים מדויקים בעניין הזה.
יעקב מרגי: אנחנו נבקש הסבר.
יעקב מרגי: בסיכום ניתן לכם זמן קצוב כדי לבדוק ולתת לנו תשובות.
<אילן קוטנר: פניתי לדודו בסוף השבוע.
<אילן קוטנר: היום בבוקר הוא מסר לי קצת בעל פה.
<אילן קוטנר: בכל אופן, על פי נהלי משרד החינוך יש מדרג – קודם כל החינוך הרשמי, לאחר מכן המוכר שאינו רשמי ולאחר מכן חינוך הפטור – מבחינת ההתייחסות למבנים הפיזיים.
<אילן קוטנר: במקרה כזה שבו יש מבנה גן פנוי, אין שום הצדקה לזה שהוא ישמש למשהו אחר שהוא לא גן ילדים.
<אילן קוטנר: על אחת כמה וכמה אם יש גנים אחרים שנמצאים במבנים שאינם מבני קבע.
<אילן קוטנר: לכן, מבחינתנו זה ממש מצב לא תקין.
יעקב מרגי: יש מכתב מאפריל 2017, מופנה ללירן שפיגל מהלשכה המשפטית, בנושא.
<אילן קוטנר: לא הובא לידיעתי.
<אילן קוטנר: אני לא מכיר - - -
<אילן קוטנר: אם הדברים היו מובאים בפני - - -
יעקב מרגי: אז עכשיו אתה יודע.
<אילן קוטנר: אני אחראי על כל יהודה ושומרון.
<אילן קוטנר: בין היתר, יש לי שתי רשויות חרדיות לחלוטין: מודיעין עילית ובית"ר עילית ואני מתייחס אליהן כשוות בין כולן.
יעקב מרגי: שם אנחנו סובלים מסימפטומים אחרים שלא קשורים - - -
<אילן קוטנר: ללא ספק.
<אילן קוטנר: אני אציין שאנחנו נכנסים לדקויות ואנחנו מכירים את הזרמים השונים - - -
מיכאל מלכיאלי: ואומרים: תתאחדו.
מיכאל מלכיאלי: מכירים ואומרים - - -
<אילן קוטנר: ולא אומרים "תתאחדו", וזה לא נכון מה - - -
מיכאל מלכיאלי: זה נאמר כאן.
מיכאל מלכיאלי: לא אני אמרתי.
<אילן קוטנר: זה מה שהעירייה עושה.
<אילן קוטנר: אני לא בא בכובע של העירייה.
<אילן קוטנר: אני מייצג את משרד החינוך בעניין הזה.
<אילן קוטנר: בעניין הזה, רשויות חרדיות מקבלות הרבה מעל ומעבר, כי הקריטריונים שונים לחלוטין.
<אילן קוטנר: עושים אחוד מוסדות חינוך.
<אילן קוטנר: צוינה פה גבעת זאב.
<אילן קוטנר: בגבעת זאב נסגרו או אוחדו שני בתי ספר ממלכתיים כי יש מיעוט של אוכלוסייה.
<אילן קוטנר: זה לא מדויק, זה נאמר - - -
מיכאל מלכיאלי: אני אקח אותך לטיול בירושלים.
<אילן קוטנר: אני אחראי על יהודה ושומרון.
יעקב מרגי: סלח לי, אדוני, תן לי רגע.
יעקב מרגי: יש הבדל מהותי.
יעקב מרגי: המדינה, בהכירה בצורך של המוכר שאינו רשמי – לכן הפיתול הזה בהגדרה שלו: מוכר שאינו רשמי – הכירה בהבדלים ובצרכים של אוכלוסיות שונות ללמד או ללמוד לפי השקפת עולם כזו או אחרת, גם אם הדקויות קטנות.
<אילן קוטנר: מקובל עלי לחלוטין.
<אילן קוטנר: אלה דברים שאנחנו לוקחים בחשבון כשאנחנו בונים בתי ספר.
יעקב מרגי: בשונה מהחינוך הממלכתי שהבאת כדוגמה בגבעת זאב, בגלל הזדקנות האוכלוסייה או שאין מספיק תלמידים, עומדת לראש הרשות הזכות והחובה לייעל את התהליכים.
יעקב מרגי: המקרה הזה הוא במקרה של המוכר שאינו רשמי.
יעקב מרגי: מוכר שאינו רשמי סובל מתת-תקצוב, בחוק קבוע, בהבדלים שונים בגלל הפריבילגיות האלה.
יעקב מרגי: אי אפשר לומר שכשמבקשים 100% תקצוב להגיד: תן לנו את הפריבילגיות האלה שאין בממלכתי, ניתן לך 100% תקצוב.
יעקב מרגי: כשמבקשים את הבסיס, אומרים לו: אתה בעדיפות שנייה-שלישית, אם בכלל.
יעקב מרגי: אתה עוד אמרת סדרי עדיפויות.
יעקב מרגי: יש רשויות שבכלל לא ולכן אתה לא מופיע אצלן על השולחן.
יעקב מרגי: בבקשה, הייתי חייב לתקן אותך בקטע הזה.
מנחם אליעזר מוזס: אני גם רוצה זכות דיבור.
יעקב מרגי: אם תתנהג יפה, תקבל.
מנחם אליעזר מוזס: באופן כללי - - -
יעקב מרגי: אם תתנהג יפה.
מנחם אליעזר מוזס: בהמשך למה אמרת, אני רוצה להתחבר לדבריך.
<אילן קוטנר: דבר נוסף, חבל שחבר הכנסת ברושי עזב, הוא הטיל פה פצצה והלך, אבל ללא ספק - - -
יעקב מרגי: הפרוטוקול יעביר לו.
<אילן קוטנר: מינהל הפיתוח נותן ומסתכל בצורה פרטנית לגבי הצרכים של כל רשות ורשות, ואנחנו יודעים לקחת בחשבון, גם במקרים מאוד קיצוניים, כמו שאמרתי, כל יהודה ושומרון ובין היתר הבקעה ומועצה אזורית מגילות, בהם היישובים מאוד רחוקים זה מזה ואנחנו משתדלים לנהוג בגמישות ולמצוא את האיזון ולתת את המענה הראוי לכולם.
<אילן קוטנר: אני לא רוצה לפתוח את הדיון הזה למקרו כי אנחנו מתמקדים פה במעלה אדומים.
יעקב מרגי: דוד שרת, זה נכון?
יעקב מרגי: תתייחס למה שאמר אחד ההורים - - -
<דוד שרת: למה הכוונה - - -
יעקב מרגי: אני מבין את הקושי שלך, רק תהיה אתי.
יעקב מרגי: אחד ההורים אמר כאן שאמרת לו בפגישה שאתה לא חייב לספק לו – אתה יכול להתייחס לזה בבקשה?
<דוד שרת: אני אתייחס לכמה דברים.
<דוד שרת: אולי נתחיל בשפה.
<דוד שרת: אנחנו נותנים שירות לכולם בצורה שווה בין אם זה לחב"ד, בין אם זה למוכר שאינו רשמי ובין אם זה ל"תורני יצחקי" ובין אם זה לתושבי העיר הממלכתיים או הדתיים, וכל מי שמכיר אותי יודע שהשפה שלי היא שפה נקייה ואני סולד מאמירות כמו לנקום.
<דוד שרת: אל נקמות השם ולא בני אדם, ולא לעזאזל, ולא - - -
יעקב מרגי: סלח לי, אני אעצור אותך פה.
יעקב מרגי: באת לפה למטרה אחת.
יעקב מרגי: אתה יודע מה המטרה האחת?
<דוד שרת: אני רוצה - - -
יעקב מרגי: המטרה של הגעתך לכאן היא לא לחנך אנשים.
יעקב מרגי: כל אחד וסגנונו הוא.
יעקב מרגי: אתה יודע, יש מי שיבקר אותך בדברים אחרים.
יעקב מרגי: אז אל תחנך ואל תטיף, זכותו לומר איך שהוא חושב – שיתמודד הוא עם עצמו.
יעקב מרגי: אתה תבוא ותגיד את התגובה של עיריית מעלה אדומים.
<דוד שרת: אני חושב - - -
יעקב מרגי: אתה מנסה פעם שנייה ושלישית בהתנשאות לחנך פה אנשים.
יעקב מרגי: אני מבקש ממך, קצת צניעות, תתייחס לעובדות.
<דוד שרת: לגבי מה שאמר הבחור ואיך שהוא מתנהג, אני לא אגיד כאן, אני מוכן לומר לך את זה אחר כך.
<דוד שרת: אני לא אומר את זה בפרהסיה.
<שחר שמיר: אני אמרתי שאני - - -
יעקב מרגי: אדוני שחר, אני אוציא אותך.
<דוד שרת: נכון שהדיון לא נגמר כפי שהיה צריך להיגמר.
<דוד שרת: אני אגיד לך את זה אחר כך, אני לא חושב שראוי לומר את זה כאן.
<דוד שרת: לגבי כך שאני לא עניתי למכתבים.
<דוד שרת: כמה ימים, עוד לפני שהספקנו בכלל לבדוק את העניין, להחזיר תשובה, הייתה הכפשה בעיתונות החרדית של שמי עם חבר הכנסת גפני, ובוודאי - - -
יעקב מרגי: אז בגלל זה לא עניתם?
<דוד שרת: לא עניתי על זה - - -
יעקב מרגי: אמרת של טוב לנקום.
<דוד שרת: כשמדברים אתי, אני מדבר.
<דוד שרת: רק יום אחד מסרו לי את זה ולמחרת או לאחר כמה ימים כבר הייתה כתבה, אני יכול להגיד - - -
יעקב מרגי: מה הילד שמתעללים בו, שיוצא ברבע לשבע בבוקר, בפקקים, בנסיעות, בדרכים לא דרכים, קשור לכתבה שגפני השמיץ אץ עריית מעלה אדומים או את דוד שרת?
יעקב מרגי: מה זה מעניין?
<דוד שרת: אדוני היושב-ראש, שאלת למה לא ענינו למכתבים, אז אני עונה.
יעקב מרגי: אני מתבייש בסיבה שאת מעלה.
יעקב מרגי: היית צריך לענות למכתב.
יעקב מרגי: אז מה אם יש כתבה?
יעקב מרגי: תתחשבן עם גפני איך שאתה רוצה.
יעקב מרגי: תתחשבן עם העיתונות איך שאתה רוצה – אבל תענה למכתבים.
<דוד שרת: דבר נוסף שאני רוצה לומר.
<דוד שרת: אם מדברים כבר על איחוד בתי ספר, עיריית מעלה אדומים איחדה לפני 8 או 9 שנים בית ספר שהגיע ל-290 תלמידים.
<דוד שרת: שימו לב למספר.
<דוד שרת: בית ספר ממלכתי – אפילו לא ממלכתי דתי – שהגיע ל-280 ילדים והוא הלך ונעשה קטן - - -
יעקב מרגי: בקצב הזה אתם תאחדו עוד בתי ספר.
<דוד שרת: פיצלנו אותו לשניים, העברנו אותו ל"תומר רחל" ולממלכתי ג' – יחיאל זוכר – ונתנו את המבנה הזה ל"תורני יצחקי".
<דוד שרת: אז בבקשה, אם שואלים אם העירייה עושה את זה גם למגזר הממלכתי, אז היא עושה את זה.
יעקב מרגי: דוד שרת, אם נסים זאב היה פותח את המוסדות שלו במסגרת החמ"ד, גם אתה וגם ראש העיר שלך – סליחה שאני קובע את זה בקביעה חד-משמעית – הייתם מאשרים לו את הבניין הכי יפה בעיר.
<דוד שרת: אבל אין בניין - - -
יעקב מרגי: סליחה, אדוני, אל תפריע לי.
יעקב מרגי: כשנקבל את הדוח של הנכסים מהעירייה שמיועדים לחינוך ומשרתים מטרות אחרות, אני אראה לך כמה בניינים יש.
יעקב מרגי: אז אל תפריע לי, בבקשה.
<יחיאל וקנין: מאיפה אתה יודע איזה בניין - - -
יעקב מרגי: יחיאל וקנין, אדוני.
<דוד שרת: הדבר האחרון שאני רוצה לומר.
<דוד שרת: הם ביקשו לבנות, הרב נסים זאב ביקש לבנות מבנה, הוא רצה מגרש.
<דוד שרת: בני אמר לו: זה בסדר גמור, תוכלו לקבל מגרש, תגישו בקשה רשמית עם יכולות כספיות ונאתר לכם מגרש כדי שתוכלו לבנות.
<דוד שרת: זה היה וזה נאמר ואני יודע את זה מראש העיר.
<דוד שרת: לא ראיתי את זה כתוב, אבל אני יודע שזה נאמר.
נסים זאב: למי נאמר?
נסים זאב: נאמר לך?
יעקב מרגי: לא ניתן להכחיש את החי, אומרים.
נסים זאב: הוא אמר לך? לי?
נסים זאב: למי הוא אמר?
נסים זאב: הרי שנה ו-8 חודשים הוא לא עונה למכתבים, הוא לא מסתכל עלינו.
נסים זאב: אנחנו בכלל לא קיימים בשבילו, אנחנו אוויר.
<דוד שרת: כבודו היה אצל ראש העיר בחדר.
נסים זאב: לפני שנתיים.
נסים זאב: אמרתי לך שכן.
נסים זאב: מאז הוא מתעלם מאתנו.
<דוד שרת: עכשיו הוא מוכן להיפגש.
יעקב מרגי: אדוני, היית עושה כבוד לעצמך וחושב פעמיים על השליחות שקיבלת לידך.
נסים זאב: אני רוצה רק להוסיף שפה זה ממש "טענו חיטים והודה לו בשעורין".
נסים זאב: קודם כל, שיידע אדוני מה יש במבנה הסמוך לגן שלנו: כריכיה לקשישים.
נסים זאב: מה זה כריכיה?
נסים זאב: כריכיה מסחרית.
נסים זאב: אמרתי שאעשה בדיקה, אולי באמת יש הצדקה לזה.
נסים זאב: שלחתי את עורכת הדין זקלר, אמרתי: תעשי טובה, אולי באמת זה דבר נחוץ.
נסים זאב: היא נכנסה לשם ואמרה: אני רוצה לכרוך 1,000 ספרים.
נסים זאב: כמה יעלה לי כל ספר?
נסים זאב: אמרו לה 25 שקלים.
נסים זאב: אמרה זה כמעט יותר מעלות הספר.
נסים זאב: כן, זו העלות - -
נסים זאב: רגע, אל תענה לי עכשיו.
נסים זאב: תן לי לגמור.
נסים זאב: - - שאלה: אפשר לקבל הנחה?
נסים זאב: כן, יש איזו כתובת בעירייה.
נסים זאב: אם את רוצה הנחה, ניתן לך.
נסים זאב: אין לי בעיה שתהיה שם כריכיה, שתהיה ספריה.
נסים זאב: אבל לא יכול להיות שראש העיר זועק שהעיר הזאת מזדקנת והוא עושה את זה במו ידיו.
נסים זאב: הוא מביא את הזקנים.
נסים זאב: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, תושבי עזריה מחכים לזה.
נסים זאב: תראה מה קורה בשכונות חרדיות אחרות, מה קורה בשכונות מעורבות כמו פסגת זאב – איפה שעוזבים היהודים הצעירים, בסופו של דבר אנחנו רואים שהפלסטינאים נכנסים.
נסים זאב: אז שלא יגיד, כשיש לי פה רשימה – אגב, לפני שלושה חודשים ויומיים שלחתי לעורך הדין לירן שפיגל והצגתי בפניו רשימה של יותר מ-15 מבנים: רחוב הנחלים 180 מועדונית – זה היה גן; הצלצל, מועדונית; החליל, בית כנסת לרוסים, על העייני; החליל 17, מרכז קהילתי לרוסים; הקרן 8, גן ילדים ומועדונית; עוד פעם מרכז קהילתי לאתיופים.
נסים זאב: אחר כך, כל גן שני, שני גנים, מועדון לנוער העובד והלומד.
נסים זאב: מול התוף – קול התוף נשמע בארצנו – שתי מועדוניות.
נסים זאב: אני אמנה לך פה רשימה של מבני גנים שהופכים אותם למועדוניות, למרכזי קשישים, ליד לקשיש.
נסים זאב: אין לי שום בעיה עם הקשישים, אבל לא יכול להיות שילד בגיל 4-3 צריך לחיות בקרוון, המבנה סגור והוא אומר: פה לא יהיו חרדים.
נסים זאב: אני רוצה להודיע: עד ה-1 בספטמבר – אני פה לא מאיים – ההורים יבואו עם הילדים לבניין העירייה ושם נפתח את הכיתות.
נסים זאב: אם את זה הוא רוצה – זה מה שיהיה.
מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה להתחבר לדברי קודמי, היושב-ראש והרב נסים זאב שרואים את זעקת לבו בנושא מעלה אדומים.
מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, משהו יותר כללי ואנחנו צריכים לדון בזה דיון מיוחד בוועדה הזאת.
מנחם אליעזר מוזס: כוונתי לכל הנושא של הכיתות.
מנחם אליעזר מוזס: יידע היושב-ראש, בהסכם הקואליציוני, גם ש"ס וגם יהדות התורה גרמנו לכך שיקבלו השנה 17,000 כיתות בבנייה חדשה.
מנחם אליעזר מוזס: אנחנו גרמנו לזה.
מנחם אליעזר מוזס: בגלל הבעיות שיש במערכת שלנו.
מנחם אליעזר מוזס: בא מישהו במשרד החינוך – ואני לא אומר, חלילה וחלילה, מינהל הפיתוח, תמיר בן משה ואלה שעושים את העבודה שהם צריכים לעשות, אבל יש קריטריונים מלמעלה – החליטו לעשות קריטריונים חדשים.
מנחם אליעזר מוזס: הקריטריונים החדשים האלה אומרים שבערים שהזדקנו כבר ובהן משרד השיכון בונה שכונה חדשה, אז חלילה לא יסיעו יותר ילדי לשכונה הקודמת שבה אין בית ספר אלא הציעו אותו לבית אבות, אלא יבנו שם על חשבון 17,000 הכיתות שלנו.
מנחם אליעזר מוזס: זה זועק לשמים מה שקורה שם.
מנחם אליעזר מוזס: אני אומר שוב שזה לא מינהל הפיתוח, זה מלמעלה.
מנחם אליעזר מוזס: אני לא יודע מי החליט.
מנחם אליעזר מוזס: אנחנו צריכים להזמין לכאן את השר ואת המנכ"ל - - -
יעקב מרגי: בעוד שבועיים יהיה דיון על הקריטריונים - - -
מנחם אליעזר מוזס: - - - הקריטריונים החדשים האלה שהם קבעו.
מנחם אליעזר מוזס: האבסורד הגדול ביותר הוא שמה שקורה במעלה אדומים קורה בעשרות יישובים.
מנחם אליעזר מוזס: יש כל כך הרבה מוסדות, בתי ספר, שהמדינה השקיעה מאות מיליונים בבנייתם – מציעים את זה לבתי אבות, מציעים את זה לדיור מוגן - - -
מיכאל מלכיאלי: במעלה אדומים זה שונה.
מיכאל מלכיאלי: שם זה לא בגלל זה אלא בגלל מדיניות של ראש העיר - -
נסים זאב: אידאולוגיה.
מיכאל מלכיאלי: - - שאמר: אצלי לא יהיו חרדים.
מיכאל מלכיאלי: אגב חנוך, אמרתי שחינוך זה דבר קטן.
מיכאל מלכיאלי: קח את תקציב התרבות, כמה כסף הוא משקיע בתרבות שמתאימה לו וכמה לנו.
מיכאל מלכיאלי: בתי כנסת, הוא מתעלל בהם.
מיכאל מלכיאלי: צווי הריסה, פינוי.
<דוד שרת: 54 בתי כנסת - - -
יעקב מרגי: דוד שרת, אל תפריע.
מיכאל מלכיאלי: לחברים שלו - - -
מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, ניזכר בערד, שבטקס יריית אבן הפינה לעיר אמר ראש העיר, ראש המועצה הממונה, שכאן לא תהיה מזוזה.
מנחם אליעזר מוזס: נו, תראה מה שקורה היום בערד, כבר מוכרים מזוזות משם לכל העולם.
יעקב מרגי: יש גם בדואים וגם מזוזות.
מנחם אליעזר מוזס: להבדיל.
יעקב מרגי: אני מתחבר למה - - -
מנחם אליעזר מוזס: - - - מה שהוא אומר - - -
<שושנה רייזי וייס: בוקר טוב, כבוד היושב-ראש, אני מפקחת קדם יסודי במשרד החינוך.
<שושנה רייזי וייס: בתפקידי אני גם מפקחת על הגנים בעיר מעלה אדומים.
<שושנה רייזי וייס: אני מכירה מקרוב כבר הרבה שנים.
<שושנה רייזי וייס: אני מפקחת על כל העמותות שם.
<שושנה רייזי וייס: יש שם 3 עמותות: "גני יצחקי", "נוות ישראל" וגן חב"ד.
<שושנה רייזי וייס: ב"גני יצחקי" יש 60 ילדים, אין מקום יותר.
<שושנה רייזי וייס: ב"נוות ישראל" יש 90 ילדים עם רשימת המתנה כי אין מקום לאכלוס הילדים.
<שושנה רייזי וייס: וכמו ציינו כאן, במבנה סמוך יש 35 ילדים, מבנה סמוך שמשמש ככריכיה הוא מבנה לגן.
<שושנה רייזי וייס: גן חב"ד פועל בתוך מבנה של בית חב"ד בתנאים לא תנאים, חצר לא חצר, יש 35 ילדים עם רשימת המתנה.
<שושנה רייזי וייס: אתמול אמרה לי המנהלת: אם היו נותנים לי מבנה, הייתי יכולה למלא - - -
יעקב מרגי: אני אפסק אותך ואתך לך להמשיך אחר כך.
יעקב מרגי: חברי, אני אומר את זה בצער, זה חוזר על עצמו, אנחנו פה מתייצבים ראשונים לצרכים, מושיטים כתף חמה לצרכים של הציבור הדתי לאומי, אנחנו חוטפים פער אחר פעם: קריית שמואל בחיפה, אטימות בגלל נימוקים פוליטיים ואידאולוגיים, כנ"ל גם בירושלים היום, שאני מסופק אם הציבור החרדי יפתח את שנת הלימודים בסמינרים, הולך להיות כאוס אחד גדול.
יעקב מרגי: אני רואה את זה עכשיו במעלה אדומים, אני מכיר עוד מקומות אחרים.
יעקב מרגי: אני אומר לך, לא צריך להתבייש, כשהם יבוא ואלינו, עם כל הצער ועם כל הכאב ועם כל מה שאנחנו מאמינים בו, לא ניתן להם את הסעד.
יעקב מרגי: לא ניתן את הסעד כדי שילמדו פעם אחת.
<שושנה רייזי וייס: יש לציין שלחלק מהגננות יש תארים אקדמאיים, גננות מצוינות, סביבות לימודיות.
<שושנה רייזי וייס: מבחינת הפיקוח במשרד החינוך, אנחנו נותנים את המענה המיטבי, פיקוח, הדרכה, גננת מובילה, השתלמויות.
<שושנה רייזי וייס: הכול.
<שושנה רייזי וייס: אבל אם אין תנאים ואין בסיס טוב – אז מאוד קל לבוא ולדרוש, והגן קטן וצפוף - - -
יעקב מרגי: גברתי הנכבדה, נכון שאת ממוקדת מטרה, את מפקחת.
יעקב מרגי: אני רואה בך את הריבון, אני רואה בך את משרד החינוך.
יעקב מרגי: מה את מספרת לי?
יעקב מרגי: שהדברים שם טובים ומבחינת הישגים ורמת גנים, את שבעת רצון.
יעקב מרגי: אבל את היית צריכה ללכת לממונים עליך ולהגיד שמצב הוא בלתי נסבל.
<שושנה רייזי וייס: הלכתי.
מנחם אליעזר מוזס: היא הלכה, היא הלכה.
<שושנה רייזי וייס: הלכתי ודיברתי, גם ישבתי עם מנהלת מדור גני הילדים כבר לפני שנתיים לגבי שירות פסיכולוגי, אז נתנו לנו קמצוץ של קמצוץ.
<שושנה רייזי וייס: גם לזה אין מענה, הרשות צריכה לתת.
<שושנה רייזי וייס: למה ילדים האלה לא מגיע שירות פסיכולוגי?
<שושנה רייזי וייס: אבחוני בשלות – אין דבר כזה.
<שושנה רייזי וייס: הלכתי ודיברתי גם לגבי מבנים ונשארנו באותו מצב.
<שושנה רייזי וייס: הבעלים והעמותות משתדלים לעשות את המיטב, אבל צריך לתת להם תנאים וזה באחריות הרשות.
<שושנה רייזי וייס: אני רואה את זה בראייה ארצית, ישנן ערים שנותנות מענה מקסים.
יעקב מרגי: לכן אני לא מכפיש את כל השלטון המקומי.
<אסתר אטיאס: אני מפקחת כוללת על בית הספר היחיד שיש לנו שם עם כ-200 תלמידים.
<אסתר אטיאס: לא התכוונתי שהדיון יגיע לרמה כזאת.
יעקב מרגי: אין פה אמוציות.
יעקב מרגי: היינו חייבים להרים את הקול.
<אסתר אטיאס: אני רוצה להגיד שאמרתי שאני אפילו לא אגיב כי אני קצת נבהלת מהטונים.
<אסתר אטיאס: אבל רק לצורך העניין, יש לנו כ-200 ילדים בבית הספר והם לומדים בתת-תנאים.
<אסתר אטיאס: אני לא רוצה להתייחס לרמה הפדגוגית שהם מקיימים 100% ליבה ושיש לנו שם מדריכות בבית הספר ותכניות לימודיות ואת הכול בדקנו וראינו - - -
<דוד שרת: איפה, ב"תורני יצחקי"?
<אסתר אטיאס: כן.
<אסתר אטיאס: אתם קוראים לזה "יצחקי".
<אסתר אטיאס: זה תלמוד תורה "עץ החיים".
<יחיאל וקנין: אפשר להכניס שם עוד מוסד?
<אסתר אטיאס: יש רק מוסד אחד.
<יחיאל וקנין: אפשר להכניס לשם עוד מוסד טכנית?
<אסתר אטיאס: בבניין לא.
<יחיאל וקנין: זה הפתרון של בני.
יעקב מרגי: למה אתה נופל לזה?
יעקב מרגי: ואם היא הייתה אומרת לך כן?
יעקב מרגי: למה אתה נכנס לזה בכלל?
<אסתר אטיאס: אני לא רוצה להתייחס להרבה דברים שהתייחסו כאן.
<אסתר אטיאס: אני רוצה להגיד נקודתית לגבי ההורים שפנו אלי כמפקחת על בית הספר, כמפקחת על המנהלת והצוות.
<אסתר אטיאס: יש שם תת-תנאים.
<אסתר אטיאס: זה לא בית ספר שיכול להתקיים בשנת 2017.
<אסתר אטיאס: הרמה התברואתית שם בבית הספר צועקת וזה באמת כואב לי.
<אסתר אטיאס: אני לא מאשימה, לא את מר דוד שרת ולא - - -
<דוד שרת: לא.
<דוד שרת: לא אני.
<דוד שרת: אני לא - - -
<אסתר אטיאס: אני לא יודעת מי אשם.
<אסתר אטיאס: אני יודעת שפניתי יותר מפעם אחת, ואתם יודעים, קבעתם לי פגישה בשבוע שעבר, תודה רבה.
<אסתר אטיאס: אבל בית הספר לא יכול להתקיים כך בשום צורה.
<אסתר אטיאס: יש לנו עוד בתי ספר.
<אסתר אטיאס: אתמול הייתי בוועדה מכינה לקראת הוועדה היום ושם נאמר לנו שבגלל שבית הספר הוא בית ספר פטור, הרשות לא חייבת.
<אסתר אטיאס: יש חייבת ויש אולי יחס קצת שונה כלפי בית הספר - - -.
<אסתר אטיאס: זה חלק מהעיר, איך אפשר להגיד לילדים ולהורים: הרשות לא חייבת כי אתם פטור.
<אסתר אטיאס: הם בחרו לגור בעיר, וכמו שאמרו קודמי הם משלמים ארנונה והם חלק מהעיר ומגיעים להם לפחות את התנאים הבסיסיים שיש לכל תלמיד בעיר.
<אסתר אטיאס: ביקרתי עם מנהל המחוז הקודם שלנו, מר מאיר שמעוני, בבתי ספר שם.
<אסתר אטיאס: הוא לקח אותי כמה פעמים לבתי ספר כלליים ואין להשוות את התנאים שבתי הספר הכלליים מקבלים.
<אסתר אטיאס: אני הייתי שם כאורחת וראיתי דברים שרציתי גם בבית הספר היחיד שלי.
<אסתר אטיאס: קצת לפתוח את הלב ולהיכנס לבית הספר.
<אסתר אטיאס: לא מדובר - - -
יעקב מרגי: את לא חושבת שהגזמת?
יעקב מרגי: את רוצה את אותם תנאים?
יעקב מרגי: מה פתאום.
<אסתר אטיאס: לא את אותם תנאים.
יעקב מרגי: אה, קצת, קצת.
<אסתר אטיאס: לא.
<אסתר אטיאס: אמרנו רק משהו בסיסי תברואתי.
<אסתר אטיאס: תכנסו לבית הספר ותגידו לי אם זה נכון שילדים, ללא קשר לכל מה שקורה כאן, ילד ב-2017, האם זה נכון שהוא ילמד בתנאים הלא נורמליים שמתקיימים בבית הספר?
מנחם אליעזר מוזס: שיעבור לבית ספר ממלכתי, ילמד קצת אלימות, ילמד סמים, ילמד מה זה.
יעקב מרגי: לא פוגעים באף אחד.
מנחם אליעזר מוזס: כי הם אמרו לה שמוסדות פטור לא חייבים.
מנחם אליעזר מוזס: לא חייבים.
<אורה חכם: תסלחו לי אם אני - - - טיפה פוליטית.
<אורה חכם: לא פוליטית מבחינת מפלגות - - -
יעקב מרגי: גברת אורה חכם, תציגי את עצמך בבקשה.
<אורה חכם: אני יושבת-ראש פורום ציבורי למען שוויון הזדמנויות בחינוך.
<אורה חכם: קודם כל, יש לי שאילתה לחברים.
<אורה חכם: ננזפתי פה כשקמתי ושאלתי אותה: מי זה הזרם שהם לא רוצים ללמוד אתו ביחד?
<אורה חכם: אני לא יס-מן של אף אחד.
יעקב מרגי: אורה, אני לא נכנס לזה.
<אורה חכם: כן, למה?
יעקב מרגי: קודם כל, עומדת הזכות לכל מוסד להתקיים בפני עצמו.
יעקב מרגי: אין הגבלה במשרד החינוך.
יעקב מרגי: לא קבעו עדיין, עוד לא הגענו לרמות האלה.
יעקב מרגי: את יודעת מה, לפעמים כשאת אומרת לי: תגיד לי, אתה לא רוצה לשבת אתו?
יעקב מרגי: אפילו לא הציעו לי לשבת אתו.
יעקב מרגי: השאלה עוד לא התחילה.
יעקב מרגי: אנחנו עוד לא שם בכלל.
<אורה חכם: בסדר.
<אורה חכם: ברמה הכללית אני עונה לך כך.
<אורה חכם: אני שואלת ברמה הכללית, מה יהיה – תכף אני אביע את עמדתי בעניין הזה – אבל מה יהיה אם כל 10 ילדים במדינת ישראל - - -
יעקב מרגי: לא יקבלו רישיון.
יעקב מרגי: אין רישיון.
יעקב מרגי: חיכיתי לשאלה הזו, אורה.
יעקב מרגי: יש מספר מינימלי לתקנון.
<אורה חכם: אז אם יש מספר מינימלי, חייבת העירייה לתת שירות.
<אורה חכם: חייבת העירייה לתת שירות למספר המינימלי.
<אורה חכם: יחד עם זאת, אני אומרת כעצה, אני באה לפה - - -
נסים זאב: חיכינו לזה הרבה זמן.
<אורה חכם: - - - לנושא שאני מטיפה לו.
<אורה חכם: צריכה להיות הדברות כדי שיהיה גם כוח לחזק את כל הזרמים ולא להתפצל ל-50 - - -
<אורה חכם: רגע.
<אורה חכם: אז אתם צריכים להתחיל לקיים הליך הדברות עם הקבוצה - - - אם אתם חושבים שהיא לא לטעמכם, תמצאו - - -
יעקב מרגי: אורה חכם, תקשיבי - - -
נסים זאב: איזהו חכם, הרואה את הנולד.
יעקב מרגי: גברת נכבדה, ביישוב לי – אני גר ביישוב חילוני – החליטה קבוצת הורים - - -
מנחם אליעזר מוזס: מה שמו?
מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לבוא לשבת.
יעקב מרגי: אני לא אגיד לך כדי שלא תבוא.
יעקב מרגי: באים הרבה חסידים לווילות שם.
מנחם אליעזר מוזס: אבל אני רוצה לנהור ולהפוך את זה למשהו - - -
יעקב מרגי: אין סיכוי, אין סיכוי.
<אורה חכם: אדוני, אל תצחק עלי.
<אורה חכם: אני - - -
יעקב מרגי: אורה, תקשיבי, הוא לא צחק.
יעקב מרגי: הוא לא צחק עליך.
יעקב מרגי: אני אומר לך, תקשיבי.
<אורה חכם: שמעתי מה הוא אמר.
יעקב מרגי: על היישוב שלי הוא דיבר.
יעקב מרגי: הגיעה קבוצה שנקראת "למרחב", סגנון לימוד שמלמדים באמצעות המרחב.
יעקב מרגי: הם רוב הזמן בחוץ.
יעקב מרגי: זו שיטה.
יעקב מרגי: את חושבת שהם לא קיבלו בסוף רישיון ממשרד החינוך?
יעקב מרגי: אי אפשר, הלוואי ויכולנו עשות, אבל מה לעשות?
יעקב מרגי: המחוקק, כשקמה המדינה, אפשר את זה.
יעקב מרגי: אני לא קורא לאף אחד להדברות.
יעקב מרגי: ברגע שהמדינה, הריבון, משרד החינוך נתן, יש כללים ונקבע, אני לא אגיע אליך ואגיד: רבותי, לכו תתאחדו בגלל שאני לא רוצה לשחרר מבנים כאלה ואחרים.
יעקב מרגי: אני לא מסכים אתך.
יעקב מרגי: יש להם סמל מוסד כחוק, עומדים בכל התנאים.
יעקב מרגי: אני אומר יותר מזאת: החינוך הממלכתי שמר דוד שרת ממונה עליו בעיריית מעלה אדומים, לא עובר הליכי רישוי כמו שהמבנים שלהם עוברים הליך.
יעקב מרגי: את יודעת שחוק פיקוח בתי הספר לא חל על הממלכתי?
יעקב מרגי: כל דרישות הבטיחות של כיבוי אש ובריאות ומשרד הבריאות ובטיחות מבנים ותברואה, הכול נדרש מהמוכר שאינו רשמי, כלממלכתי מספיק 4 קירות וכסאות ואף אחד לא בודק ופותחים בית ספר.
נסים זאב: בודקים פעם ב-5 שנים.
יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, אחרון הדוברים לפני שאני מסכם.
<יצחק זאב: אני נמצא בפועל במעלה אדומים כל יום.
<יצחק זאב: רציתי לשאול, קודם כל, שאלה פשוטה.
יעקב מרגי: את מי אתה רוצה לשאול?
<יצחק זאב: את העירייה.
<יצחק זאב: בשנה הבאה אנחנו כמעט 140 תלמידים בכל הגנים.
<יצחק זאב: יש לנו 4 סמלים.
<יצחק זאב: נתתם לנו סמלים במקומות לא תקניים, כמו שאתה אומר.
<יצחק זאב: איפה נאכלס את הילדים האלה בשנה הבאה?
<יצחק זאב: 140 ילדים, איפה נשים אותם?
<יצחק זאב: זה דבר ראשון.
<יצחק זאב: דבר שני, יש את בית ספר "נירים" שהתפנה.
<יצחק זאב: הבנתי שרוצים להסב אותו לסייבר.
<יצחק זאב: אין לי מושג לאן.
<יצחק זאב: אז אם שאלתם איפה הכיתות התקניות שלנו, הכיתות התקניות שלנו מתחילות פה, בגנים האלה.
<יצחק זאב: יש לנו גנים מלאים של 35 ילדים.
<יצחק זאב: אז אם אתם שואלים איפה, בעזרת השם, העתיד שלנו?
<יצחק זאב: אז עוד שנתיים תהיה לנו כיתה א' של 35 תלמידים.
<יצחק זאב: אני לא מדבר על הכיתות שכבר גלו.
<יצחק זאב: יש לנו כיתות שגולות היום בפועל ביום יום.
<יצחק זאב: כל יום כיתות גולות לירושלים.
<יצחק זאב: יש אוטובוסים שלמים שנוסעים לתלמוד תורה סנהדרין, לתלמוד תורה רוממה, לבתי ספר בירושלים.
יעקב מרגי: הלוואי והייתי יכול כשר חינוך להוציא הנחייה שעיריית ירושלים, לאור המצוקות שלה, לא מקבלת שום ילד משום רשות מקומית סביב ירושלים.
נסים זאב: כמו שעשו בסמינרים.
יעקב מרגי: גם שם פתחו פרצה.
יעקב מרגי: הלוואי והייתי יכול לעשות את זה.
<יצחק זאב: יש לנו גן של 35 בנות ואין לנו מקום ראוי.
יעקב מרגי: יחיאל ואחריו – דוד לסיכום.
<יחיאל וקנין: אני רוצה להוסיף כמה דברים.
<יחיאל וקנין: קודם כל, גילוי נאות: אני וראש העיר בני כשריאל בקשרים טובים, אבל כשמדובר בילדים של התלמוד תורה, פתאום העורות מתהפכים.
<יחיאל וקנין: כמה פעמים שדיברתי אתו על כיתות – מה קורה שם?
<יחיאל וקנין: יש שם גילאי 6-5-4-3, ואז מה?
<יחיאל וקנין: אל תגדלו?
<יחיאל וקנין: אמרתי לו: למה אין כיתה א', ב', ג'?
<יחיאל וקנין: הוא ענה לי תשובה בזו הלשון: כי לא יהיה.
<יחיאל וקנין: למה?
<יחיאל וקנין: לא יהיה.
יעקב מרגי: כי מעלה אדומים, הורישו לו אותה.
<יחיאל וקנין: הסלוגן: מעלה אדומים לא תהיה בית שמש.
<יחיאל וקנין: מעלה אדומים לא תהיה בית שמש, לא תהיה גבעת זאב.
<יחיאל וקנין: זה משהו שמחלחל.
<יחיאל וקנין: הוא מחלחל את זה לכל חברי המועצה שאני מדבר אתם.
<יחיאל וקנין: הוא מחלחל את זה כאקט שיווקי.
<יחיאל וקנין: העיר שלנו היא חילונית.
<יחיאל וקנין: כשאתה שם לן אדם "בית שמש" ואתה מפחיד אותו ש"מעלה אדומים לא תהיה בית שמש" – זה עובד.
<יחיאל וקנין: אני רוצה להגיד בוועדה הזאת: אנחנו לא רוצים להיות בית שמש.
<יחיאל וקנין: אנחנו רוצים להיות אילת, אנחנו רוצים להיות נתניה, הוד השרון, רמת השרון, הרצליה.
<יחיאל וקנין: בכל המקומות האלה, אתה בכובע השני שלך, יש עיר שאין בה תלמוד תורה בארץ?
<יחיאל וקנין: יש עיר כזאת, רבי יעקב?
יעקב מרגי: לא בדקתי.
יעקב מרגי: בשונה מאחרים, אני זהיר בלשוני.
<יחיאל וקנין: אילת היא עיר חילונית, הרצליה, רמת השרון – כל הערים האלה - -
יעקב מרגי: בכל הערים שמנית, יש בהן.
<יחיאל וקנין: - - הן ערים חילוניות ויש בהן תלמוד תורה.
<יחיאל וקנין: אז אנחנו רוצים להיות כמותן.
<יחיאל וקנין: אנחנו לא רוצים להיות נווה יעקב, לא רוצים להיות בית שמש.
<יחיאל וקנין: רוצים להיות כמו כל הערים שהילדים יגדלו א', ב', ג', ד', ה', ו'.
<יחיאל וקנין: אני רוצה להוסיף על מה שאמר חבר הכנסת מלכיאלי, שענה לו גם דוד שרת, לגבי בתי הכנסת.
<יחיאל וקנין: יש לנו המון בתי כנסת בעיר.
<יחיאל וקנין: אבל יום אחד, אתה יודע, יש לנו קבוצה של הנציגים, יושב נציג שלנו בהרצליה ואמר שיש לו כל שנה 10 בתי כנסת.
<יחיאל וקנין: כל בית כנסת מקבל 50 אלף שקל לשיפוץ בית הכנסת.
<יחיאל וקנין: אני לא רואה בית כנסת ב-20 שנה הקרובות - - -
יעקב מרגי: זה ילך לוועדת הפנים.
<יחיאל וקנין: לא משנה.
<יחיאל וקנין: זה כבר עלה.
<יחיאל וקנין: הוא דיבר על בתי כנסת.
<יחיאל וקנין: לא מכיר בית כנסת, ויש פה כמה גבאי בתי כנסת ואני ביניהם, שקיבל אגורה שחוקה במשך 20 שנה דרך צינור שנקרא עירייה.
<יחיאל וקנין: אז כשאני רואה בקבוצה שנציג שלנו בהרצליה מקבל כל שנה 50 אלף שקל ל-10 בתי כנסת, אני - - -
יעקב מרגי: יחיאל, זה לא לעניין.
יעקב מרגי: בבקשה, דוד שרת, סיכום.
יעקב מרגי: אני אגיד לך מה אני רוצה שתסכם לי.