GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גילאון: אני מדבר בתור אחד שאוהב מוסיקה לועזית מאוד, בעיקר יוונית.
אילן גילאון: אנחנו צריכים לדאוג, א', לפרנסתם של אנשים.
אילן גילאון: אני אמרתי, אני בא ממקום מיושן.
אילן גילאון: אני חושב שהמדינה צריכה לדאוג לרווחתם ולפרנסתם של אנשים והנה כאן הזדמנות טובה.
אילן גילאון: השאלה האחרונה היא באמת, ההרצה.
אילן גילאון: מה משך ההרצה ובאלה תכנים היא יכולה לטעות ומותר לה לעשות טעויות, לא בכל דבר.
אילן גילאון: כשנוגע בנפשות, נדמה לי שאסור.
יעקב מרגי: היוזם וזה שיושב לנו על נושא המוסיקה, חבר הכנסת יעקב פרי.
יעקב פרי: אני מוכרח לפתוח ולהגיד שיעקב מרגי הפך להיות כותל דמעות שלי.
יעקב פרי: בסך הכל אני מקווה של ברכות ואני באמת מודה לך גם על הדיון המהיר וגם על המהירות שבו.
יעקב פרי: אני רוצה להתחיל ולומר שהנושא של הגדרת אמנים, אני מתעסק בו כמעט שנתיים, מאז שחבשתי את ספסלי האופוזיציה.
יעקב פרי: אני רוצה להתחיל ולהגיד שאין לי שום דבר, אין לי בטן כבדה לא על התאגיד, לא על גלגלצ.
יעקב פרי: כולם אנשים טובים ואני מניח שבאו עם כוונות טובות, אבל התוצאות לצערנו הן תוצאות עגומות.
יעקב פרי: ברשותך, אדוני יושב ראש הוועדה, אני בדרך כלל לא מדבר הרבה, אבל אני קיבלתי מכתב מהזמר דוד ד'אור ואני אשתדל באמת לא להלאות.
יעקב פרי: אני אקרא חלקים נבחרים ממנו.
יעקב פרי: הוא כותב ככה, דוד ד'אור, ואני יודע שהוא מייצג שורה שלמה של אמניות ואמנים טובים שכולנו נהנים לשמוע ולשיר איתם.
יעקב פרי: "לכבוד חבר הכנסת יעקב פרי, ועדה נכבדת.
יעקב פרי: מוצא אני כותב אליכם דברים אלה מדם ליבי, מתוך כאב על מציאות עגומה בה נמצאים עשרות אם לא מאות רבות מאמני ישראל, אמנים מהשורה הראשונה שיצירתם מודרת באופן קבוע מהתחנה הצה"לית גלגלצ רק מכיוון שאינם נמנים על אלה שאנשי התחנה הציבורית חפצים ביקרם.
יעקב פרי: התחנה החלה כתחנת בת לגלי צה"ל כשאחת ממטרותיה העיקריות היתה לקדם מוסיקה עברית.
יעקב פרי: זו הסיבה בגינה אף ויתרו האמנים על תמלוגים רגילים מהתחנה שמשלמת סכום נמוך בהרבה מתחנות אחרות.
יעקב פרי: בפועל אנשי התחנה עושים בה כבשלהם, משמיעים 60% מוסיקה לועזית, התמלוגים כמובן עוזבים למדינות אחרות, מה שמשאיר מעט מאוד זמן אוויר להשמעת יצירה עברית.
יעקב פרי: אני מרגיש שדווקא מהמקום בו אני נמצא היום, שאני בעזרת השם", הוא כמובן התחזק, "זוכה לאהבה גדולה מקהלים בארץ ובעולם והצלחתי אינה תלויה בגלגלצ.
יעקב פרי: אני מסוגל לעמוד מולם לא ממקום מריר ומתבכיין אלא מתוך דרישת זכות בסיסית לחשוף את יצירתי כמו כל אמן לקהל שרוצה להקשיב לה, לתת לקהל לבחור, להילחם בעוול הנוראי הזה שנקרא החרמת שירים, במילים אחרות, צנזורה, כי שיר שאינו בפייליסט לעולם לא יושמע בתחנה.
יעקב פרי: לעצור לאמן את פרסום היצירה משול לאדם שמנתקים מחמצן.
יעקב פרי: החשיפה לקהל, תגובת הקהל לשירים הם המחיים את האמן ומאפשרים לו להמשיך ליצור ולהתפתח.
יעקב פרי: לצערי הוועדה בתחנה החרימה חמישים שירים שלי בעשור האחרון, לא פחות, ובניהם דואטים מרגשים עם גדולי הזמרים בישראל, כולל אריק איינשטיין.
יעקב פרי: חברי ועדה יקרים, היום בידיכם הדבר לערוך או לנסות לערוך שינוי המיוחל ולתקן עוולה בת שנים רבות.
יעקב פרי: כל בקשתי היא לשנות את הרכב הוועדה המחליטה על גורל השירים לוועדה המורכבת מאנשים המייצגים זרמים וסגנונות שונים במרקם המוסיקלי הישראלי כדי לתת ביטוי למגוון התרבותי המרתק שקיים בארץ, כזו שתעבוד ככל ועדה ציבורית המכבדת את עצמה על פי קריטריונים ברורים ולא על פי טעם אישי בלבד, כזו שלא מתעלמת מאמנים שחצו את גיל ה-40 ומכבדת את אלה שהעניקו למדינה את נכסי צאן הברזל שלה".
יעקב פרי: אני אעצור כאן.
יעקב פרי: אני חושב שהדברים מדברים בעד עצמם.
יעקב מרגי: תראו, הוועדה קיימה דיון בשנה שעברה.
יעקב מרגי: אתם זוכרים, גלגלצ, פלייליסט, מירי רגב, מאיה בוסקילה.
יעקב מרגי: קשה כשהמחוקק שלכאורה מחוקק, שאנחנו מחוקקים באים להתערב בעבודה.
יעקב מרגי: אנחנו לא אוהבים לעשות.
יעקב מרגי: יש כאלה שזו האובססיה שלהם.
יעקב מרגי: אנחנו, אלה שיושבים כאן לפחות, בצניעות רבה, לא.
יעקב מרגי: אנחנו באמת רוצים לתת שיהיה חופש יצירה, חופש דיבור, חופש הבעה.
יעקב מרגי: אנחנו באמת רוצים להרחיב אופקים של החברה.
יעקב מרגי: אנחנו מעודדים ללמוד על תרבויות אחרות.
יעקב מרגי: כשאנחנו מגיעים לחלקת האלוקים הקטנה שלנו, אנחנו בדקדוקי עניים.
יעקב מרגי: אם יש למדינה דרך או לחברה דרך להצדיע ליוצרי התרבות, ליוצרי האמנות, כי יש לי תזה משלי שאני חושב שתרבות היא מתהווה כל הזמן, היא יוצרת, היא מתעברת ויוצרת.
יעקב מרגי: זה לא מוצר ששמים במדף והוא כזה מקובע.
יעקב מרגי: היוצרים האלה לאורך שנים נתנו לנו, העשירו אותנו ואנחנו מגיעים כרגע לשיקולים, סליחה, אני אומר לכם, לפעמים שיקולים רק של רייטינג.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להיות קיצוני.
יעקב מרגי: אפילו לפעמים זו נטייה אישית של אותם אנשים שיושבים באותו רגע נתון במקום מסוים.
יעקב מרגי: אדם צריך לדעת להתעלות מעבר לדעות שלו ולדעת.
יעקב מרגי: אני לא אומר שיגנוז את דעותיו ונטיותיו ואהבותיו, אבל שידע שיש גם אחרים, שידע שיש גם צרכים של חברה.
יעקב מרגי: זו לא בושה לומר, גם צרכים כלכליים למי שהשקיע והביא את המדינה לאן שהגיעה בתחומי התרבות.
יעקב מרגי: אמרתי ככה בלי סדר כמה דברים, כמה רמזים, כמה עקיצות ואני אתן את רשות הדיבור לחכ"לית וגם יושבת ראש ועדת החינוך, מלי פולישוק בלוך.
<מלי פולישוק בלוך: חינוך והתרבות וספורט.
<מלי פולישוק בלוך: היום למי שעדיין לא יודע, דירקטורית באקו"ם.
<מלי פולישוק בלוך: קודם כל אני מברכת על כינוס הישיבה בנושא הזה.
<מלי פולישוק בלוך: בהחלט מתפקידה של הכנסת ובוודאי הוועדה הזאת לוודא שהתרבות הישראלית שומרת על המוסיקה הישראלית.
<מלי פולישוק בלוך: יש כאלה שזה מובן מאליו, אבל כנראה שזה לא עובד ככה.
<מלי פולישוק בלוך: אנחנו היינו בכנסת בכל ישיבות ועדת הכלכלה שחוקקה את חוק התאגיד הציבורי ונלחמנו על כך ויחד עם חברנו שחלקם יושבים פה, שהחוק כפי שהיה ברשות השידור, של לפחות מחצית מוסיקה ישראלית, יחול גם על התאגיד, אבל יש כאן שתי בעיות ובאמת החוק קובע לפחות מחצית מוסיקה ישראלית ובעברית.
<מלי פולישוק בלוך: יש שתי בעיות, האחת, החוק לא חל על הרדיו, הרדיו האזורי למשל שהוא מרשה לעצמו לעשות מה שהוא רוצה כי אין שום רגולציה כנראה עליו, והשני, וגם לא על ערוצי הטלוויזיה.
<מלי פולישוק בלוך: יתרה מכך, החוק לא קובע כיצד יושמעו ה-50% האלה, ואז אנחנו מקבלים תחנה, אם זה מורשת שהיא מטבע הדברים כמובן משדרת בעברית ותחנה ג' שמשדרת על פי החוק, על פי מה שנקבע לה, רגולציה שלה, היא משדרת כמובן מוסיקה בעברית, אבל כי היתר, אדוני היושב ראש, כמעט כלום, אז זה נע בין 18% ל-20%.
יעקב מרגי: אז ה-50% הוא מכלל ההשמעות של כל - - -
<מלי פולישוק בלוך: בדיוק, וזאת הצרה, ולכן אנחנו מקבלים תחנות - - -
יעקב מרגי: גם חוק יוצרים, כשישבו בחקיקת החוק לא חשבו על - - -
<מלי פולישוק בלוך: לא רק שלא חשבו, אנחנו גם אמרנו את זה.
<מלי פולישוק בלוך: אני אישית אמרתי את זה, אבל בקושי הכנסנו את ה-50% האלה.
<מלי פולישוק בלוך: לפחות לנו באקו"ם ברור שהמחוקק לא צריך ולא יכול להשפיע מה יושמע איפה.
<מלי פולישוק בלוך: זה ברור.
<מלי פולישוק בלוך: אנחנו לא רוצים שיגידו ליוצר הזה כן וליוצר הזה לא.
<מלי פולישוק בלוך: חס וחלילה.
<מלי פולישוק בלוך: אנחנו כן רוצים שיהיה יותר מקום.
<מלי פולישוק בלוך: אנחנו דואגים לזמר העברי שעליו גדלנו, של המורשת שלנו, של קום המדינה ולפני.
<מלי פולישוק בלוך: אנחנו לא פחות מזה דואגים לצעירים שלנו שיוצרים.
<מלי פולישוק בלוך: אתה אמרת בצדק, אילן, שיוצרים היום מוסיקה ורוצים גם להתפרנס מזה, כי אם הם לא יתפרנסו מזה, הם לא ייצרו מוסיקה וזה מה שאנחנו רוצים, שתהיה כאן מוסיקה ישראלית.
<מלי פולישוק בלוך: זה המקום היחידי ששרים בעברית.
<מלי פולישוק בלוך: זה פה.
<מלי פולישוק בלוך: לכן ככל שיהיה לנו יותר, לפחות בכל התחנות, יהיה 50%, יהיה יותר מקום לכולם.
<מלי פולישוק בלוך: מי יקבע ואיך, זה שאחרים ידברו.
<מלי פולישוק בלוך: אנחנו רוצים שיהיו יותר יוצרים ישראלים בתחום המוסיקה בכל הרשתות, בכל התחנות, בכל ערוצי הטלוויזיה.
<מלי פולישוק בלוך: זאת המטרה שלנו.
יעקב פרי: מלי, אבל אם את לא מחוקקת, איך את יכולה לאכוף?
יעקב פרי: את צריכה לבקש את רצונם הטוב.
יעקב פרי: כשצריך לבקש רצון טוב, בואי נאמר - - -
<מלי פולישוק בלוך: חבר הכנסת פרי, זה בדיוק היה המשפט הבא שלי.
<מלי פולישוק בלוך: אם המחוקק רוצה כן להשפיע ולא רק לבקש טובות, תעשו טובה ותשמיעו או אני אומר לכם שצריך, אז הוא יכול לשנות את ה-50%, קודם כל להחיל אותו גם על הרדיו האזורי, שזה לא קיים היום, אז לפחות את זה בחקיקה.
<מלי פולישוק בלוך: עובדה היא שזה קיים על התאגיד.
<מלי פולישוק בלוך: דבר נוסף, הוא יכול כן לקבוע איך יתחלק או לקבוע שהעיקרון הזה של ה-50% יחול בכל הערוצים, בכל הרשתות ואז אתה מקבל את ה-50% בתפוצה רחבה ולא רק בערוץ אחד או שניים.
יעקב מרגי: מי הפיץ לנו פה את הפלייר הזה?
יעקב מרגי: בדרך כלל עומדים אחרי זה, שנדע.
יעקב מרגי: תציגי את עצמך, תתייחסי לנתונים.
<אביעד רוזנבוים: אולי גם להגיד מה מקור הנתונים, אם אפשר.
<הילה שגן: בטח.
<הילה שגן: שמי הילה שגן, אני הקמתי את משמר 88, ארגן המאזינים של FM88.
<הילה שגן: בעצם נולדה שיטה חדשה בתחנה וכאן יש לנו ריכוז של הנתונים הללו.
<הילה שגן: מדובר בשיטה, משטר פלייליסט.
<הילה שגן: אני מעדיפה אולי להקריא רגע.
יעקב מרגי: נתתי לך חופש פעולה.
<הילה שגן: מאה אחוז, בסדר.
<הילה שגן: סליחה, אני מתרגשת.
<הילה שגן: תחנת מוסיקה ששייכת לשידור הציבורי חייבת לקיים שני תנאים: אחד, העשרת המאזין במוסיקה שאינה מושמעת בערוצים המסחריים מוטי רייטינג, שניים, קידום אמנים מקומיים, במיוחד אלו אשר אין מאחוריהם חברת הקלטות מסחרית המפעילה עבורם מערך שיווק ויח"צ.
<הילה שגן: מאז הקמתה, 88 מילאה אחר תפקידים אלו והיוותה בית חם למוסיקה ישראלית ולועזית במגוון סגנונות.
<הילה שגן: בניגוד לגופי שידור בעולם שמחזיקים במספר רב של תחנות לכל ז'אנר מוסיקלי, בישראל קיימת רק תחנה אחת שאמורה להכיל את כל הז'אנרים בדגש על יצירה מקומית חדשה.
<הילה שגן: לראיה, לפני שנה 64%, זה הנתונים שאתם רואים כאן, 64% מהמוסיקה בשעות הפריים טיים ב-88 היתה מוסיקה חדשה, ומוסיקה ישראלית היוותה 56%.
<הילה שגן: לאחר הקמת התאגיד פותחה שיטה דיקטטורית על התכנים המשודרים, שיטה אשר פוגעת אנושות בעיקרון הפלורליסטי של התחנה.
<הילה שגן: השיטה מבוססת על השמעת מוסיקה להיטית.
<הילה שגן: מה שלא להיט כמעט ולא מושמע.
<הילה שגן: מילת המפתח היא מוכר, מילה הפוכה למשמעות השידור הציבורי.
<הילה שגן: האדם היחיד שקובע מהו להיט הוא העורך הראשי אביעד רוזנבוים שיושב כאן, והוא משמש אוטוריטה בלעדית למה יושמע ומה לא.
<הילה שגן: גם אם היה מכיר את כל המוסיקה שבעולם, לא יתכן שאדם אחד מחליט מה יושמע.
<הילה שגן: על פי השיטה החדשה, שירים חדשים הם שירים שיצאו משנת 2000 ועד היום.
<הילה שגן: שבע עשרה שנים נחשב שיר חדש, וכמה שירים חדשים מותר להשמיע בשעה?
<הילה שגן: עד שלושה, כדי שחלילה לא יפגע הרצף הלהיטי שהתאגיד מכוון אליו.
<הילה שגן: בשעות הפריים טיים, מ-6:00 בבוקר ועד 20:00 בערב מותר להשמיע מוסיקה רק באמצעות מאגר השירים הממוחשב, מאגר להיטי מצומצם המגביל עוד יותר את אפשרויות העריכה.
<הילה שגן: אילו אמנים קיימים במאגר ומי לא יושמע לעולם?
<הילה שגן: אנחנו לא יודעים.
<הילה שגן: המאגר הזה חסוי ואין בכוונת העורך הראשי להרחיבו.
<הילה שגן: גם רשימות השידור, אותו תיעוד של המוסיקה המושמעת בתחנה לא מתפרסמות, אולי כדי להסתיר את העוול הגדול שנעשה בתחנה.
<הילה שגן: מבדיקות שערכו אתר ואלה עם מדיה פורסט, אלה הנתונים שאתם רואים כאן, וגם אתר לינקטון דרך רדיומטר, שתי בדיקות שונות, עולה תמונה מבהילה: רק 12% מוסיקה ישראלית מושמעת כיום בשעות הפריים טיים, 6:00 בבוקר עד 20:00 בערב ורק 13% מוסיקה חדשה.
<הילה שגן: פירוש הדבר, גזר דין מוות ליצירה המקומית והרס התרבות.
<הילה שגן: התירוץ של הרצה שחוק ולא אמין.
<הילה שגן: יש כאן כיוון ברור ויד שמכוונת וחבל שאלדד קובלנץ בחר לא להגיע, כי הוא האדם שמחזיק בתשובות.
<הילה שגן: חשוב לזכור, ועדת לנדס המליצה מפורשות שלא לשנות את 88 ורשת ג'.
<הילה שגן: בפועל אנו עדים להשחתה מהיסוד של תחנות אלו, שכן גם ברשת ג', תדבר על זה רעות, מונהגת אותה שיטה וכל שעות הפריים טיים, לא רק שזו אותה שיטה, נערכות בידי אותם שלושה עורכים שיש ב-88.
<הילה שגן: אותן שעות פריים טיים, אותם שלושה עורכים בשתי תחנות מתחמות.
<הילה שגן: משמר 88 וכולם עם ג' הינם ארגוני מאזינים שפועלים באופן וולונטרי כדי לשמור על הרדיו הציבורי ששייך לנו.
<הילה שגן: אנו דורשים לחשוף את מאגר השירים הממוחשב ואת רשימות השידור ולשחרר את הפרוטוקולים של מועצת התאגיד שאפשרה למחדל הזה לקרות.
יעקב מרגי: זאת אומרת, בגלל שנכשלנו בדיון הקודם על גלגלצ, קיבלת אותם בריכוז גבוה בכאן.
<הילה שגן: נכון.
יעקב מרגי: חנן יובל, נתחיל איתך.
<חנן יובל: תודה רבה.
<חנן יובל: יושב ראש הוועדה, חברי כנסת, יש לי כל כך הרבה מה לומר אבל היתרו בי לצמצם ולהתרכז.
יעקב מרגי: לא בגלל הזמן.
יעקב מרגי: זה גם יותר יעיל.
<חנן יובל: אז כתבתי.
<חנן יובל: שמי חנן יובל ומלבד היותי חבר בהנהלת אמ"י, איגוד אמני ישראל, אני יוצר, זמר, מלחין ומפיק מוסיקלי ואמנותי כמעט חמישים שנה.
<חנן יובל: אני עומד בפניכם כאן כנציגם של אלפי יוצרים, זמרים, מלחינים ומבצעים בארץ.
<חנן יובל: רשת ג' בפרט וערוצי הרדיו של רשות השידור בכלל היו הבית של המוסיקה הישראלית.
<חנן יובל: יש להם חלק מכריע בתואר שאני יכול להרשות לעצמי, זמר ומלחין.
<חנן יובל: שם חבריי ואני צמחנו ואיתנו התרבות הישראלית.
<חנן יובל: עם הקמת תאגיד השידור הציבורי רוב היצירה הזאת הולכת להיקבר קבורת חמור, כי הוא נגע על ידי מנהליה מדיניות חדשה בדרך של עריכה דיקטטורית המבטלת לחלוטין את חופש העריכה העצמאית וכופה רשימת שירים סגורה ומצומצמת, פופולארית עאלק, ובכך פוגעת פגיעה אנושה הן בתרבות ובמורשת והן, סליחה, באמני ישראל.
<חנן יובל: מצד אחד כמוני, האמנים הוותיקים אשר כספי התמלוגים הינם הפנסיה שלהם, כי לנו אין פנסיה, חברים, וכעת מלבד היעדר ההשמעות ותמלוגים, אף יעלמו מהתודעה בגלל חוסר חשיפה ובכך תקופח פרנסתם שעוד קיימת.
<חנן יובל: מצד שני, ניצבים האמנים הצעירים שזקוקים נואשות לבמה אשר תחשוף את יצירתם לקהל ואנה הם באים?
<חנן יובל: שלא לדבר על פגיעה ברורה ואנושה בחופש העיסוק על ידי השלטת דיקטטורה תרבותית, וכל זה להזכירכם, בכספי ציבור, במוסד ציבורי.
<חנן יובל: בדרך זו גם יעלמו ז'אנרים כמו מוסיקה לריקודי עם, מוסיקה מסורתית, מוסיקה ערבית, ג'אז ובלוז וכאן הכוונה לרשת 88.
<חנן יובל: חברות וחברי ועדת החינוך, אנחנו מדברים פה על ערך חינוכי של המוסיקה והם מדברים על רייטינג ופופולאריות.
<חנן יובל: אם כל מה שהם רוצים זה פס יצור, פס מוסיקה קל, נעים ופופולארי, מי צריך אותם בכלל?
<חנן יובל: פותחים את ערוצי הוט ויס.
<חנן יובל: יש שם המון ערוצי מוסיקה אוטומטיים על לוגריתמים ששם מנגנים מוסיקה מהבוקר עד הלילה בכייף.
<חנן יובל: לא צריך את כל המנגנון הזה בכלל, אבל בחוק התאגיד נכתב בפירוש, סעיף ו/2 – תאגיד השידור אחראי לקידום התרבות, היצירה האיכותית והמקורית והמוסיקה הישראלית.
<חנן יובל: אמרה כבר קודם, המלצות ועדת לנדס קבעו כי רשות השידור ישארו במתכונתם ללא שינוי משמעותי.
<חנן יובל: לכך גם התחייבו ראשי האיגוד כשהתייצבו בפני ועדת הכלכלה של הכנסת.
<חנן יובל: הם אמרו, לא ישנו.
<חנן יובל: הכל כלאם פאדי, חברים.
<חנן יובל: כל פעולות התאגיד נעשות במחשכים, הפוך לכל ההתחייבויות, ללא שום חשיפה, ללא שום שקיפות.
<חנן יובל: החלטות דיקטטוריות כאילו מישהו עושה פה בתוך שלו ולא בגוף ציבורי, ואז אנחנו מבקשים מחברי הוועדה המכובדים ומיושב ראש הוועדה, אחד, לדרוש חשיפה מיידית של הפעולה הזאת, איזה שירים "מורשים" על ידי האדונים להשמעה, ואלו אמנים ברי מזל כלולים ברשימה הצרה והסודית שלהם?
<חנן יובל: שניים, לדרוש שורה ברורה שכבר אילן שאל, כמה זמן תתרחש ההרצה הזאת ועליה מכריזים ומתרצים אנחנו בהרצה?
<חנן יובל: שלוש, זאת בקשתנו בעצם, להחזיר את גלגל הפגיעה הזה לאחור.
<חנן יובל: כבוד היושב ראש, זה לא מהשמיים ולא מהתנ"ך.
<חנן יובל: בידכם לעשות את זה.
<אושיק לוי: אני רק רוצה לחזק את חנן.
<אושיק לוי: אני נציג אשכולות, זו החברה לזכויות מבצעים של אמני ישראל.
<אושיק לוי: זה פשוט עניין של תרבות ואם אנחנו מוחקים את התרבות שלנו, על מה שגדלנו, על מה שהתחנכנו, מה שיש לנו, אז גם אין לנו עתיד בעניין הזה, לדור הצעיר, ולכן כל הדברים שחנן, ואני רק מחזק אותו בעניין, שלא יתכן שמספר מצומצם של אנשים יקבעו מספר שירים שימחקו את שנות ה-50 ואת שנות ה-60, שאתה לא יכול לשמוע את שושנה דמארי ויפה ירקוני ושמשון בר נוי וישראל יצחקי ועוד כהנה, החלונות הגבוהים, שלישיית גשר הירקון, שמעון ישראלי.
<אושיק לוי: איפה אתה תשמע אותם?
<אושיק לוי: אין צ'אנס בכלל שתשמע ולכן זה למחוק תרבות וזה דבר שלא יעשה, לכן צריך לשמור על זה בכל הכוח ולא לתת לקבוע רפרטואר של שירים שמישהו קבע וגם קובעים לך אם זה יהיה שיר שני או שלישי או רביעי.
<אושיק לוי: אין חופש ביטוי לעורכים שהיו, החל מאותו בועז כהן שהיתה לי כתבה עליו בשבוע שעבר ומנחם פרי ועוד עורכים שערכו שנים מוסיקה ברשת ב' וברשת ג'.
<אושיק לוי: לא יתכן כזה דבר.
<אושיק לוי: זה הכל.
יעקב מרגי: אז אני אמשיך עם נועם גילאור.
<נעם גילאור: שלום לכולם.
<נעם גילאור: אדוני היושב ראש, תודה רבה על הדיון הזה שזימנת באמת בלחץ הזמנים של היציאה לפגרה של הכנסת.
<נעם גילאור: תודה רבה לחברי הכנסת אילן גילאון ויעקב פרי שיזמו את הדיון החשוב הזה.
<נעם גילאור: אני מקווה שהוא גם לא דיון יחידי, שתהיה לו איזושהי המשכיות.
<נעם גילאור: אני רוצה בעיקר לברך את שותפיי למאבק למען התרבות העברית והישראלית באמצעות השידור הציבורי, בעיקר את שתי הגברות הנחמדות שיושבות כאן, שזה דבר שהוא לא מובן מאליו.
<נעם גילאור: פה בבית הזה יושבים נציגי הציבור שנבחרו בצורה אינסטרומנטלית, מה שנקרא.
<נעם גילאור: פה יושבות הנציגות האותנטיות שבעצם יזמו ללא שום כוונת רווח או כוונה פוליטית פעילות ציבורית באתר הפייסבוק שהן הקימו וגייסו תמיכה של כתריסר אלפי אנשים שעומדים מאחוריהם ותומכים בפעילות שלהם.
<נעם גילאור: זה דבר ממש מדהים, אז אני רוצה כבר עכשיו באמת להודות לכם, להילה שגן שדיברה ולרעות גרוס שתדבר.
<נעם גילאור: אני רוצה רק לומר שאני מדבר בשם אנשי השידור הציבורי לשעבר.
<נעם גילאור: אני הייתי שלושים שנה ברשות השידור, קול ישראל ז"ל.
<נעם גילאור: מסיבות כאלה ואחרות אני לא נקלטתי לתאגיד אבל אני חושב שאפשר להבין את זה מכיוון שהדברים שאני אומר עוד מעט הם דברים ששייכים לדי.
<נעם גילאור: אן.
<נעם גילאור: איי הלא רצוי בתאגיד השידור.
<נעם גילאור: הדי.
<נעם גילאור: איי הלא רצוי הוא די.
<נעם גילאור: איי של ערכים דמוקרטיים, ערכים של אחריות ציבורית, אמון הציבור, שקיפות, שוויון, פלורליזם, איכות בשירות, מומחיות, מקצועיות, אי משוא פנים.
<נעם גילאור: כל הדברים האלה נעדרים היום בשידור הציבורי.
<נעם גילאור: אני אשמח לפרט אחד לאחד.
<נעם גילאור: אני חושב גם שאחת הטענות שבגללן נסגרה רשות השידור היא שהיא לא עמדה בקריטריונים האלה שעכשיו אני מניתי אחד לאחד, בערכים האלה.
<נעם גילאור: היא לכאורה לא עמדה בקריטריונים האלה, אבל דומני שהיום תאגיד השידור הוא הרבה פחות עומד באותם קריטריונים.
<נעם גילאור: אני רוצה להיאחז בדבריך, ברישא של הדברים.
<נעם גילאור: אדוני היושב ראש, אתה אמרת דברים שפשוט לצטט אותם והם יהיו לדעתי המסקנות של הדיון הזה.
<נעם גילאור: חופש, יצירה והבעה.
<נעם גילאור: לא מתקיים בתאגיד השידור.
<נעם גילאור: אנחנו מדברים עכשיו על רשתות המוסיקה, שברשות המוסיקה, האמת, יש איזשהו די.
<נעם גילאור: איי שנקבע.
<נעם גילאור: העורך הראשי, אתם תשדרו את השידורים האלה והאלה.
<נעם גילאור: אנחנו לא נגיד לציבור מה השירים שאנחנו בחרנו, רק נשדר אותם.
<נעם גילאור: נקווה שהרייטינג יעלה.
<נעם גילאור: הרי לא יעלה על הדעת שבתחום החדשות יקרה אותו דבר.
<נעם גילאור: לא יכול להיות שבשידור הציבורי העורך הראשי יקבע איזשהו קוד מה ישודר ומה לא ישודר בתחום החדשות.
<נעם גילאור: אני יכול להבטיח לכם שמחצית ציבור המאזינים בארץ מעדיף לשמוע מוסיקה, לא חדשות.
<נעם גילאור: זה לא יכול להיות שאנחנו נזלזל בציבור הזה כאילו היו איזשהו עדר כבשים, שמה שאנחנו נרצה זה להרדים אותם ולגרום להם להיות ישנוניים על ההגה ולתופף על ההגה בזמן הנהיגה עם איזו מוסיקה שהם מכירים.
<נעם גילאור: אנחנו כן רוצים, אני פה בוועדת החינוך, לחנך אותם, להסביר להם מה היה במוסיקה, מה יש היום במוסיקה, מהו העולם האדיר הזה של נכסי התרבות שאין שני להם במוסיקה הישראלית, והדבר הזה מפוספס.
<נעם גילאור: אתה דיברת גם על הרחבת אופקים של הציבור, שזה גם דבר שאני רוצה לצטט אותו.
<נעם גילאור: אני חושב שהרחבת האופקים לא נמצאת בין היעדים שהציב לעצמו תאגיד השידור הישראלי.
יעקב מרגי: הוא לא תמיד ביחס ישר לרייטינג.
<נעם גילאור: בדיוק.
<נעם גילאור: היעד שלו זה הבטחת הרייטינג, שזה יעד מבורך, אבל הוא לא מבורך בשידור הציבורי אלא בשידור המסחרי, זאת אומרת יש פה איזושהי אנומליה.
<נעם גילאור: השידור הציבורי פשוט לא מקיים את הדברים שלשמם הוא קיים, שלא נדבר על שקיפות שזה אולי ערך שממש חסר בצורה דרמטית.
<נעם גילאור: מתקבלות החלטות בהנהלת תאגיד השידור.
<נעם גילאור: האם ההחלטות מתקבלות כפי שמתקבלות החלטות במוסד ציבורי?
<נעם גילאור: האם יש דיון?
<נעם גילאור: האם יש דירקטוריון?
<נעם גילאור: הם יש מליאה?
<נעם גילאור: האם יש ועד מנהל?
<נעם גילאור: האם הנושאים, מישהו מתווכח עליהם או שהכל נעשה בצורה של חותמת גומי ובהצבעה פה אחד על כל החלטה שמתקבלת בהנהלה?
<נעם גילאור: אני חושב שהמוסד הזה, הכנסת, צריך לתמוה איך מתקבלות החלטות במקום ציבורי שיושב על תקציב של כמעט מיליארד שקלים בשנה, 800 מיליון.
<נעם גילאור: זה תקציב אדיר.
<נעם גילאור: אני רוצה לספר לכם, אני רואה שיושב פה מיכאל שיזף שהיה חבר הוועד המנהל והמליאה של רשות השידור ואני הייתי מנהל רשת ג' לפני כמה שנים.
<נעם גילאור: היו לי רעיונות מצוינים איך לנהל את רשת ג' הכי טוב ולהביא את הרייטינג הכי מעולה ואת ההישגים המקצועיים הכי גבוהים.
<נעם גילאור: ברגע שעלה לי רעיון, לא יכולתי לתפעל אותו בעצמי, אני והמנהל שלי.
<נעם גילאור: הייתי צריך לגשת למליאה, לוועדת התוכן, לוועד המנהל של רשות השידור.
<נעם גילאור: הייתי מביא בפניהם את ההצעות שלי, היו דנים בהן דיון ציבורי שבו היו יושבים נציגי הציבור ואולי אפילו עלמות החן שנמצאות שלידי, שרצו גם להיות שותפות בקבלת ההחלטות והיתה מתקבלת החלטה.
<נעם גילאור: או שהיו מקבלים את הצעתי או שלא.
<נעם גילאור: אני רוצה לומר לכם שעניין ההרצה של התאגיד זה גם דבר שלא מופיע בשום חוק, בשום הסדר.
<נעם גילאור: הרי אנשי התאגיד ישבו פה במשך שלוש שנים ואמרו, אנחנו כבר מוכנים לעלות לאוויר.
<נעם גילאור: ביום שבו הם עלו לאוויר פתאום הסתבר שהם לא מוכנים לעלות לאוויר.
<נעם גילאור: פתאום הם פועלים בהרצה וגם פרק הזמן של ההרצה הוא בלתי מוגבל.
<נעם גילאור: הרצה עד מתי?
<נעם גילאור: אני כבר שמעתי שיש טוענים שהם יסחבו את ההרצה במשך ארבע שנים ובעוד ארבע שנים יהיו גוף השידור הטוב ביותר.
יעקב מרגי: אגב, בגילאים שלי, אני זוכר שכשהיו מחליפים מנוע, היו תולים שלט על המכונית, "בהרצה".
יעקב מרגי: היום אין דבר כזה.
<נעם גילאור: אין דבר כזה, נכון.
יעקב מרגי: עושים את זה לפני שיוצא לכביש.
<נעם גילאור: לסיכום, אני רוצה לומר משהו אחרון על ההרצה.
<נעם גילאור: בינתיים בהרצה שנמשכת כחודשיים ימים הדבר היחידי שאנחנו שומעים זה תקלות.
<נעם גילאור: תקלות גם ברמה הניהולית בהיעדר השקיפות, גם ברמה הטכנית.
<נעם גילאור: המון תקלות טכניות, גם ברמה התכנית ואפילו ברמה הניהולית.
<נעם גילאור: קח למשל את עניין הפרסומות שזה מקור הכנסה של רשות שידור.
<נעם גילאור: הפרסומות הרי לא משודרות בצורה תקינה בתאגיד השידור מכיוון שקרה כאן דבר נורא מוזר.
<נעם גילאור: תאגיד השידור החליט שהוא לא משתמש בתוכנת שידור הפרסומות של רשות השידור מכיוון שהיא כנראה נגועה בהיותה בדי.
<נעם גילאור: איי פגום.
<נעם גילאור: הם קנו תוכנה אחרת שלא עובדת ועד היום למיטב ידיעתי יש הפסד של כ-10 מיליון שקלים בחודש על זה שאין שידור פרסומות בתאגיד השידור או יש שידור לקוי של פרסומות.
<נעם גילאור: המון תקלות.
<נעם גילאור: עוד מילה אחת ברשותך, אדוני.
<נעם גילאור: ועדת החינוך, יש לה תפקיד חינוכי.
יעקב מרגי: רעות גרוס, בבקשה.
<רעות גרוס: אני למעשה מייצגת את מאזיני רשת ג'.
<רעות גרוס: אני הקמתי את ארגון כולם עם ג' ולמעשה אני רוצה לדבר על הפגיעה שלנו כמאזיני רשת ג' שלמעשה דומה מאוד לפגיעה של מאזיני FM88.
<רעות גרוס: למעשה מה שאנחנו רואים פה זה שינוי צביונה של רשת ג' מן היסוד.
<רעות גרוס: הנהלת התאגיד שינתה לחלוטין את אופייה ואת צביונה של רשת ג'.
<רעות גרוס: 90% מהתכניות לפחות, נמחקו.
<רעות גרוס: לא נותר זכר למוסיקה יהודית שהוקדשה לה בסך הכל שעתיים בשבוע במוצאי שבת.
<רעות גרוס: מחקו את זה.
<רעות גרוס: תכניות ייחודיות שעסקו בז'אנרים מוסיקליים שונים כגון ריקודי עם, נמחקו.
<רעות גרוס: מרבית השדרנים הבולטים שהיו הפנים של התחנה, כמו מנחם פרי, נעם גילאור, ורד יפתחי גרין, דבורה קיציס ועוד, פוטרו.
<רעות גרוס: מה שיש היום בתחנה זה למעשה רצף שירים שמתנגן לאורך כל היום עם העדפה ברורה ללהיטים,, בלי תכניות מוגדרות הנתונות למשטר דיקטטורי, לא פחות.
<רעות גרוס: לעורך ראשי אביעד רוזנבוים יש מאגר מצומצם של שירים שרק מתוכם מותר לעורכים לערוך וגם רשימות ההשמעה שלהם כמו שכבר אמרו פה, נערכות גם אצלנו ברשת ג' והן נדרשות לקבל את אישורו, שתמיד הוא גם מתקן אותם.
<רעות גרוס: חשוב לציין שגם אין אישור של מינון יתר של זמר עברי ישן וטוב.
<רעות גרוס: זה לא מקובל.
<רעות גרוס: שנות ה-70 זה הכי רחוק שיכולים ללכת שם, לרוב, שלא לדבר על מוסיקה יהודית.
<רעות גרוס: מדובר בהרס התרבות, לא פחות.
<רעות גרוס: דבר נוסף, ביטול תכניות נישה.
<רעות גרוס: זו ממש סכנה לקיומם של ז'אנרים מוסיקליים.
<רעות גרוס: אם לא ישמעו בתחנת השידור הציבורי ברשת ג' את הז'אנרים האלה שדיברנו עליהם, שזה מוסיקה יהודית וריקודי עם ושירי ארץ ישראל וגם רוק ישראלי, יש סכנה של כליה של ממש לז'אנרים האלה.
<רעות גרוס: דבר נוסף, פגיעה במורשת הזמר העברי.
<רעות גרוס: רשת ג' כערוץ ציבורי, הוא לא יכול להתנהג כתחנה פרטית.
<רעות גרוס: יש לו מחויבות עמוקה לשימור מורשת הזמר העברי שהחלה כבר בימי ראשית הציונות, ובלשונו של יורם טהרלב אני מצטטת, הוא כתב לפני כמה שבועות: "השירים שמתעדים נופים, מאורעות, מלחמות ותחושות של הדורות שבנו את המדינה והשירים שנשאו אותה על כפיים, אלה הם השירים שעצבו ומעצבים את הזהות הישראלית לדורותיה.
<רעות גרוס: אין לתאגיד הסמכות והרשות למעול בתפקיד החשוב הזה ולהתעלם בבוטות מאלפי שירים".
<רעות גרוס: דבר אחרון, למעשה שזאת תוצאה של מה שאמרתי, פגיעה בקהלי מאזינים גדולים ומגוונים, מיליון איש.
<רעות גרוס: ביטול תכניות ייחודיות למעשה פוגע בקהלים נרחבים ביותר בציבור.
<רעות גרוס: עשרות אלפי מאזינים בארץ, ותיקים וגם צעירים שגדל על שירי ארץ ישראל לא מוצא עוד את מקומו ברשת ג'.
<רעות גרוס: ציבור שומרי המסורת כבר אינו נהנה יותר ממוסיקה יהודית מקורית לצד מוכרת וותיקה, לאחר שבוטלה התכנית היחידה ששידרה מוסיקה כזאת.
<רעות גרוס: כמו שאמרנו, ריקודי עם גם כן נפגע קשות.
<רעות גרוס: למעשה יש כאן אותה מגמה, ריכוזיות, האחדה, ההיפך מפלורליזם.
יעקב מרגי: אחרון הדוברים לפני שנעבור לכאן.
יעקב מרגי: יובל גנור.
<יובל גנור: אני מכאן.
יעקב מרגי: אז דבר מכאן.
<יובל גנור: אני מנהל את ג'.
<יובל גנור: אני אתייחס לכמה מהדברים שבעיניי הם דברים שאולי מפריעים או הועלו.
<יובל גנור: אין שום איסור להשמיע מוסיקה מלפני שנות ה-70.
<יובל גנור: מוסיקה משנות ה-60 מושמעת.
יעקב מרגי: רק הצעה לסדר.
יעקב מרגי: אתה או אחד הדוברים הבאים מכאן, ספרו לוועדה איך זה עובד.
<יובל גנור: יש לוח שידורים עם עורכים ושדרנים.
<יובל גנור: אביעד הוא אמנם העורך הראשי אבל יש עורכים שהם רובם אנשי ג' הקודמת שאתם מכירים את השמות שלהם: יוסי כסיף, יוסי כהנא, ערן ליטוין, אסתי סילפן, אהרון פררה.
<יובל גנור: הצטרפו עוד שני עורכים חדשים.
<יובל גנור: כל העורכים האלה עורכים את התכניות יום יום ויש להם חופש לערוך את התכניות.
<יובל גנור: ברור שיש קו מוסיקלי מנחה לתחנה או קו כללי מנחה.
יעקב מרגי: שהוא?