GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שלמה למפרט: גרעין צבר זה חבר'ה שעושים עלייה, מתגייסים לצבא, עולים מחו"ל, חבר'ה הכי ציוניים אידיאליסטיים שיש.
<שלמה למפרט: אני שואל אותם קבוע בשאלות שלי, שירים יד כל מי שאמרו לו בישראל שהוא מטומטם שהוא עשה עלייה.
<שלמה למפרט: יש לו תואר בחו"ל, יש לו אזרחות זרה, הרבה פעמים במדינות שלכאורה הרבה יותר מפתה מכאן.
<שלמה למפרט: ירים יד כל מי שאמרו לו בישראל, ישראלים, שהוא מטומטם.
<שלמה למפרט: כמה הרימו את היד?
<שלמה למפרט: כולם.
<שלמה למפרט: נקרעים מצחוק ואומרים לי, שלמה, חמש-שש פעמים ביום, בישראל, אומרים לי שאני מטומטם.
<שלמה למפרט: הכינוי בצבא זה פראייר.
<שלמה למפרט: אני פראייר שאני עושה עלייה.
חיים ילין: שניים קיבלו צל"ש, אחד בניר יצחק ואחד בכיסופים.
חיים ילין: קיבלו צל"ש בצוק איתן.
<שלמה למפרט: חבר'ה מדהימים אחד אחד.
<שלמה למפרט: הרבה פעמים אני אומר להם, חבר'ה, אתם החלוצים החדשים.
<שלמה למפרט: הציונות לא אבדה, אבל הרבה פעמים אנחנו צריכים יבוא מבחוץ של ציונות לכאן בשביל להזכיר לנו מה אנחנו עושים כאן, ואני תמיד אומר להם, כשאתם מסיימים כזאת עם איזה ישראלי מזלזל, ציני - - -
יעקב מרגי: צריך לשים את הדברים.
יעקב מרגי: לפעמים גם התרבות שלנו לקטר, אבל בסוף הוא אומר לחבר שלו, תקשיב, קורעים לך את זה בצבא?
יעקב מרגי: פראייר.
יעקב מרגי: כשהוא הולך למבדקים, אומר לו, שמע, אני רוצה עוקץ, אני רוצה מסתערב, אני רוצה דובדבן.
יעקב מרגי: לא אבדה.
<שלמה למפרט: אני מסכים וזה גם אחד הדברים שאנחנו מתעסקים בהם, זה איך להביא אם אנחנו באמת אוהבים את המקום הזה ובאמת רוצים ליצור ולקחת אחריות על המקום הזה, אז להביא את האהבה, את השמחה ולקיחת האחריות לשיח ושהשיח לא יהיה מקטר ומסכן ומתלונן.
<שלמה למפרט: כחלק מהדבר הזה, ואני אגע רגע פרקטית במה קורה בשטח, בדיוק שלחו לי עכשיו המתנדבים.
<שלמה למפרט: יש לנו מתנדבים עכשיו, קוטפים מנגו באלמגור על הכנרת, 40 מעלות בחוץ.
<שלמה למפרט: קטפו מהבוקר 35 טון מנגו.
<שלמה למפרט: במהלך הקיץ שבוע העבודה פעיל עם תנועות נוער וחבר'ה ספורדית שמגיעים, הגיעו אלינו בשנה האחרונה 5,000 מתנדבים דרך בתי ספר שמגיעים לעשות שבוע של עבודה חקלאית, שהשבוע הזה הוא באמת win win.
<שלמה למפרט: יש פה ניצחון.
<שלמה למפרט: נכון, אנחנו מגיעים מתוך מצוקה של חקלאים וחקלאות.
<שלמה למפרט: יש פה המון רגישויות כמו שנגעו, אבל בסופו של דבר אם אתה עושה את זה בהדרכה נכונה ובתהליך נכון עם התלמידים, אתה גם מצליח להגיע לתפוקה יפה בחקלאות, כמו שהבאתי דוגמא כרגע.
<שלמה למפרט: זה win אחד.
<שלמה למפרט: זה ניצחון אחד, שהחקלאות והחקלאים מרוויחים.
<שלמה למפרט: ניצחון שני בכיוון הזה זה ניצחון של המדינה.
יעקב מרגי: תעמוד על עוד ניצחון, אם יש, אם הוא קיים.
יעקב מרגי: 30,000, 50,000 מתנדבים, הכל טוב.
יעקב מרגי: שבוע לקחת אותם, הלכו על פרוייקט כזה.
יעקב מרגי: כמה נשארים מחוברים לרעיון?
יעקב מרגי: אתה יודע להגיד לי?
יעקב מרגי: בדקתם את זה?
<שלמה למפרט: אני אגע בזה.
<שלמה למפרט: אני שנייה אגע רק בדבר השני.
<שלמה למפרט: מעבר לסיפור החקלאי יש פה סיפור של ריבונות של המדינה, שבעצם אנחנו שולחים המון בתי ספר, המון אנשים שומרי חוק, אוהבי הארץ לכל פינה בארץ, לא מתבצרים בתוך היישובים, בשטח העירוני, אלא יוצאים החוצה לשטח הפתוח, חיים את השטח הפתוח, לומדים איך לשמור על השטח הפתוח וזה עוד איזה ניצחון גדול בשטח.
<שלמה למפרט: דבר אחרון קשור למשימה החינוכית שלנו.
<שלמה למפרט: שאלת על מה התוצאות והאם אנחנו יכולים למדוד תוצאות של חבר'ה כאלה.
<שלמה למפרט: השאיפה היא שה-50,000 האלה לא יהפכו להיות חקלאיים.
<שלמה למפרט: אנחנו לא רוצים שכל עשרות האלפים שמגיעים לשטח, כל אחד מהם יהיה חקלאי בעצמו.
יעקב מרגי: מה זה עושה להם?
<שלמה למפרט: אבל מה שאנחנו כן רוצים שיקרה, זה שמתוך החיבור והנגיעה באדמה, מתוך העבודה החקלאית, כמו שאימא שלי, זה נצרב אצלה והיא בסוף עשתה מהלך ועלתה לארץ, אנחנו רוצים ליצור עשייה משמעותית ולקיחת אחריות על מדינת ישראל וארץ ישראל והתהליך הזה קורה בשילוב לא רק של עבודה חקלאית, אלא תמיד כשיוצאים לעבוד, שואלים את הנוער ואת האנשים שמגיעים לעבוד.
<שלמה למפרט: שואלים אותם, חבר'ה, תחשבו האם בכלל צריך את זה?
<שלמה למפרט: האם אנחנו בכלל צריכים את המדינה הזאת?
<שלמה למפרט: האם בכלל צריך את האדמה הזאת?
<שלמה למפרט: האם צריך את השטח הזה?
<שלמה למפרט: האם צריך חקלאות?
<שלמה למפרט: האם יש לזה בכלל עניין?
<שלמה למפרט: תחשבו על זה תוך כדי העבודה.
<שלמה למפרט: נדבר על זה בסוף.
<שלמה למפרט: הניצחון זה שאתה מצליח לשלב בין הדברים, מצד אחד לנגוע ולקחת אחריות יחד עם חבר'ה שלא היו מחוברים לזה לפני זה, ואתה משלב עם זה את מהלך החשיבה של הילד, כי אם הילד לא יחשוב ויקבל בסופו של דבר החלטות לעצמו, זה לא יעבוד.
<שלמה למפרט: זהו, אני מהמקום שלי ובזה אני אסיים, ההתפתחות היא מטאורית.
<שלמה למפרט: הגעתי מאוד פאסימי למה שאני עושה, להתנדבות החקלאית בארגון ואני רואה בקצב צמיחה.
<שלמה למפרט: תוך שלוש שנים זה כל שנה הרבה יותר ממכפיל את עצמו.
<שלמה למפרט: בגלל שאנחנו מבינים שהביקוש, אם היינו פסימיים בהתחלה ולא ידענו אם בכלל הציבור רוצה את זה, היום אנחנו באים ואומרים, חבר'ה, הציבור רוצה את זה.
<שלמה למפרט: האנשים שחיים כאן רוצים את זה, בתי הספר מחפשים את זה ועכשיו במהלך שצריך לקרות, 150,000 מתנדבים זה להביא כל נער ונערה במדינת ישראל ובכלל בעולם היהודי לבוא ולנגוע באדמה ולעשות את הפרוייקט הזה דרך שלל הארגונים והאופציות הקיימות ובשביל זה אנחנו צריכים את כל היושבים כאן.
<שלמה למפרט: בואו נגיד, מפה לאוזן זה טוב ויפה, זה מגיע לעשרות אלפים.
<שלמה למפרט: בשביל להפוך את זה למשנה כיוון במדינת ישראל להגיע לכל נער ונערה, אנחנו צריכים את העזרה שלכם.
<שלמה למפרט: תודה.
יעקב מרגי: ואנחנו צריכים את משרד החינוך ואנחנו נעזור לו לעזור לכם.
<איתמר ריין: אם אני יכול להוסיף עוד משהו קטן, עוד תועלת אחת שבעיניי היא אולי הכי חשובה ובשביל זה אנחנו כאן.
<איתמר ריין: אנחנו לא כאן בשבילנו, אנחנו כאן בשביל ציבור החקלאים.
<איתמר ריין: זו בסוף המטרה שלנו ואני חושב שהשבועות האלה והמפגש של החקלאים, שאנחנו רואים אותו כבר היום עם חבר'ה צעירים ישראלים, הוא פשוט מחזיר להם את התקווה.
איתן ברושי: למי, לחקלאים או לצעירים?
<איתמר ריין: לחקלאים.
איתן ברושי: אז הגיל הממוצע כל הזמן עולה.
איתן ברושי: רק תהיו ערים שהמשמעות היא שלא מצטרפים צעירים.
איתן ברושי: המשמעות היא שלפני כמה ימים התפרסם סקר שהביקוש הכי נמוך, להיות חקלאי, מכל המקצועות בישראל.
איתן ברושי: השאלה מה הקשר בין ההצלחה שאתם מספרים עליה ואני מכיר חלק, ואת יואל מכיר, לבין במציאות שהגיל הממוצע הוא גיל שהוא עוד מעט כבר גיל הפנסיה, הוא כבר יותר מ-65, כלומר לא מצטרפים צעירים להיות חקלאים.
איתן ברושי: תפרידו בין החוויה שהיא חשובה.
איתן ברושי: ענף לא מתבסס על החוויה, הוא מתבסס על הצטרפות של אנשים חדשים לחקלאות וזה לא קורה.
איתן ברושי: לא שאתם אשמים.
איתן ברושי: צריך לזכור את חוסר האיזון הזה בין ההתלהבות, לחוויה ובין המציאות - - -
יעקב מרגי: בני הנוער.
<שון בנימין גולדפדר: אנחנו מועצת התלמידים והנוער של המנהל לחינוך התיישבותי.
<שון בנימין גולדפדר: אני שון גולדפדר.
<שון בנימין גולדפדר: אני התחנכתי בכפר הירוק, גר בפתח תקווה.
<שון בנימין גולדפדר: אנחנו מחוז חדש, מועצת תלמידים חדשה והיעד שלנו מבחינתנו הוא איזשהו צורך לייצג את הנוער שבמרחב הכפרי ולענות על צרכיו, ביניהם חקלאות, התיישבות.
<שון בנימין גולדפדר: אנחנו העברנו סקר בימים האחרונים שבעצם נועד לראות את הביקוש ובעצם את הצורך האמיתי בקרב הנוער במרחב הכפרי, הפנימיות וכפרי הנוער לשבוע חקלאות, קשר לחקלאות ובכלל.
<שון בנימין גולדפדר: מתן.
<מתן בוגנים: אני מתן ממושב נתיב העשרה שבחוף אשקלון, עוטף עזה.
<מתן בוגנים: אנחנו ערכנו סקר בתאריך 22 ביולי עד ה-24 ביולי, יומיים של סקר בנערך בעשרים ושלושה בתי ספר ואיתו הגענו לכמה מסקנות ואני אקריא אותן עכשיו.
<מתן בוגנים: מועצת התלמידים והנוער של המנהל לחינוך התיישבותי, פנימייתי ועליית הנוער רואה את החשיבות העליונה בלימודי החקלאות בבתי הספר ורואה קשר בין בני הנוער לבין טיפוח החקלאות.
<מתן בוגנים: כ-85% מהנוער שענו על הסקר רואים חשיבות בלימוד החקלאות במסגרת הבית ספרית ומתוכם 34% גורסים כי יש לתת דגש זה בתכנית הלימודים.
<מתן בוגנים: לפי דעתי אם כך בני נוער חושבים, צריך לעשות עם זה משהו שהוא קצת מעבר.
<מתן בוגנים: גם בתור מישהו שמתחנך בתנועת נוער של בני המושבים, שהרמנו בעצמנו בתחילת השנה חלק מאוד נרחב ממחאת החקלאים שהיתה, וכשכתבתי אפילו לאחראים שלי שאני נמצא ביום בכנסת, בחקלאות, הם מאוד התלהבו ואמרו, וואו, איזה יופי שעושים עם זה עדיין משהו, כי חשבנו שזה ממש נגמר באזור מרץ, שזה גם משהו שמאוד משמח אותי לפחות בפן האישי.
<מתן בוגנים: אני אמשיך.
<מתן בוגנים: הנוער ההתיישבותי התנסה ברובו בחקלאות, בין אם במסגרת בית ספרית, בין אם במסגרת התנדבותית או במרחב הביתי.
<מתן בוגנים: מהסקר עלה כי 85.7% מבני הנוער היו רוצים להתנסות בחקלאות במסגרת הבית ספרית וברמה גבוהה ומקצועית יותר.
<מתן בוגנים: כמו כן תומכים 88.9% מבני הנוער בנוער ההתיישבותי בחידוש וקיום שבוע חקלאות בבתי הספר.
<מתן בוגנים: גם על זה אני אשמח לדבר גם מהפן האישי שלי.
<מתן בוגנים: אני גר במושב שרובו כרגע לצערנו לא חקלאי בעקבות צוק איתן, בחלקו.
<מתן בוגנים: אני אישית הייתי עובד הרבה עם החקלאים, בין אם זה חברים של המשפחה שלנו או משהו בסגנון ואני מאוד נהניתי מהעבודה הזאת של עבודת כפיים של להגיד, אתה עושה את זה?
<מתן בוגנים: ואתה אחר כך גם אוכל את האוכל שאתה עשית.
<מתן בוגנים: אני נוסע להתנדב בעוד שלושה שבועות במושב פארן שבערבה בגידול פלפלים במושב עצמו, גם מתוך רעיון אידיאולוגי שלי אישי, של לבוא ולתרום ולהגיד, אני אעשה עוד משהו למען המדינה כדי שיהיה לנו פה גד"ש או גידול כללי בעצם של מה שקורה פה, שהוא שלנו, שלא נצטרך להיות אחראים מפולין או מכל מיני מקומות אחרים שמייבאים ממנו.
<מתן בוגנים: ישנה זיקה בין הנוער ההתיישבותי לחקלאות בגלל החיבור לעבודה וטיפוח חברה יצירתית.
<מתן בוגנים: אותם ערכים שהובילו את הציונות ואת מדינת ישראל בשנותיה הראשונות, בני הנוער ההתיישבותי מעוניינים בחיזוק הקשר והזיקה לבני הנוער מישראל.
<מתן בוגנים: חיזוק ההתיישבות והביטחון גם עזרה.
<מתן בוגנים: לפי דעתי אנחנו בני נוער עם ראש על הכתפיים.
<מתן בוגנים: כולנו היינו רוצים לעבור את זה או לעשות את זה.
<מתן בוגנים: בית הספר שלי נמצא במרחב כפרי אבל אין בו המון התייחסות לחקלאות.
<מתן בוגנים: הוא יושב בקיבוץ חקלאי שמגדלים בו הכל, משמן זית ודבורים וגד"ש ואני לא רואה על זה דגש בבית הספר וזה נראה לי מאוד רע.
יעקב מרגי: אין בכלל.
יעקב מרגי: היום תיכון גם במרחב ההתיישבותי, יש בו מעל אלף תלמידים, ברשויות, וכל המגמות שמציעים בצמוד, זה יכול להיות חשמל, ביולוגיה, כל מיני, סלחו לי על הביטוי, לוקשים, זו טעימה ותו לא.
יעקב מרגי: איך אתם אומרים לי כל הזמן?
יעקב מרגי: בולעים, בולעים, מקיאים ושוכחים.
יעקב מרגי: אני חושב שאם בעקבות מה שנאמר, ומשרד החינוך, קחו לתשומת לבכם, אם יהיה 5 יחידות במה שתרצו והמגמה היא תהיה חקלאות, יהיה מי שיבחר.
יעקב מרגי: <קריאה:> יש את זה.
יעקב מרגי: <קריאה:> גם בעירוניים יש.
יעקב מרגי: לא במבחר.
<מתן בוגנים: על פי מדגם שעשינו, רק מתוך עשרים ושלושה בתי ספר, כמובן שיש עוד הרבה, אנחנו רואים שהזיקה פה היא זיקה מאוד גדולה ללא התייחסות.
<מתן בוגנים: זה לא משהו שקורה בפועל.
<מתן בוגנים: היינו מאוד רוצים לראות איך זה קורה בפועל.
<מתן בוגנים: אני כבר תלמיד שעולה לכיתה י"ב.
<מתן בוגנים: אולי אני לא אראה את זה בזמן שלי, אבל אני מאוד הייתי שמח לראות את החברים שלי הקטנים ממני - - -
יעקב מרגי: אתה לא מתכונן לרדת מהארץ.
יעקב מרגי: אתה תראה את זה.
<מתן בוגנים: אני ממש מקווה לראות את זה לפחות על חניכים שלי.
איתן ברושי: קחו את זה למועצה ארצית.
איתן ברושי: לכו לשר החינוך.
איתן ברושי: תגידו לו, משנת הלימודים הבאה, לא ב-1 בספטמבר אז בחנוכה, מתחיל שבוע ל-י', י"א בהתיישבות, בביטחון, בחקלאות.
יעקב מרגי: מתן, זו עכשיו מועצת תלמידים חדשה.
יעקב מרגי: תחילת שנה, תכניסו לכם בתכנית העבודה שלכם דיון בעקבות הדיון שהיה פה בכנסת.
יעקב מרגי: תגיעו עם מסקנות.
יעקב מרגי: נסו להוביל לדיון עם מסקנות.
יעקב מרגי: תרצו להיעזר בנו, תעזרו בנו.
יעקב מרגי: תוציאו מסמך מסודר לשר החינוך, העתק אלי ואנחנו נמשיך.
יעקב מרגי: זו תהיה רוח גבית חשובה.
יעקב מרגי: צרפו לו את הסקר.
יעקב מרגי: גם חשוב מה שנאמר בסקר.
יעקב מרגי: יש עוד דוברים לפני שאני עובר למשרד החינוך?
יעקב מרגי: כי אנחנו צריכים לסכם את הדיון.
<שון בנימין גולדפדר: יש לנו עוד שני דוברים.
יעקב מרגי: בבקשה, רק תעשו את זה זריז.
<מאיה ברנשטיין: טוב, אז אני תכננתי לדבר בעל פה אבל אני מאוד מתרגשת.
<מאיה ברנשטיין: שלום, קוראים לי מאיה ברנשטיין, אני גרה בגדרה.
<מאיה ברנשטיין: אני בת 16.5.
<מאיה ברנשטיין: אני לומדת ומתחנכת בכפר הנוער בן שמן כבר שנתיים.
<מאיה ברנשטיין: בן שמן הוא כפר נוער חקלאי המשלב חיי פנימייה, לימודים ועבודה במשק.
<מאיה ברנשטיין: העבודה במשק משולבת בתוך מערכת של בית הספר, כך שיוצא לנו, החניכים, לעבוד במשק פעמיים בשבוע במשך שלוש שעות.
<מאיה ברנשטיין: במשק החקלאי של בית הספר מספר ענפים: לול, רפת, אורווה, גינת נוי וגידולי שדה.
<מאיה ברנשטיין: אני בחרתי לעבוד ברפת.
<מאיה ברנשטיין: הרפת היא מערכת שלמה שדורשת עבודה רצינית ואחראית סביב השעון, 365 ימים בשנה.
<מאיה ברנשטיין: תמיד יש מה לעשות ברפת: לחלוב, להאכיל את היונקים, לנקות את השוקתות ועוד.
<מאיה ברנשטיין: כפר הנוער מייצר ומשווק את החלב לחברת תנובה וזה נושא בעל אחריות גבוהה, כי בסך הכל מדובר באוכל שלנו, של בני האדם.
<מאיה ברנשטיין: האחריות הזו נישאת על ידינו מגיל צעיר.
<מאיה ברנשטיין: הכלים והמשמעות של החקלאות נכונים גם לחיים.
<מאיה ברנשטיין: בישראל קיימת חקלאות מפותחת וחלק מאיתנו, בני הנוער, נהפוך לדור העתיד של החקלאות בשכלולים הבאים.
<מאיה ברנשטיין: העבודה שלנו במשק מאוד ביגרה אותי ובזכותה אני יודעת מה היא מסירות ואחריות.
<מאיה ברנשטיין: אני מאמינה מאוד שהחשיפה לחקלאות חשובה מאוד בגלל נושאים כמו ערך העבודה וטיפוח לחברה יצרנית, חיזוק הקשר והזיקה לאדמה, חיזוק ההתיישבות וביטחון המזון.
<מאיה ברנשטיין: בנוסף, לימודי החקלאות שלי מוסיפים לי המון ידע שימושי והזדמנות לקבל ציון מקצועי ומעשי.
<מאיה ברנשטיין: כפר הנוער בן שמן קולט מגוון ילדים לא בהכרח מצפון תל אביב אלא גם מהפריפריה ונותן להם כלים לבנות מסלול חיים.
<מאיה ברנשטיין: מאז שאני שם אני מרגישה שכל יום אני מתפתחת יותר, ולא מצטערת לרגע על הרגע שבחרתי לעבור לבן שמן.
<מאיה ברנשטיין: תודה לכולם על ההקשבה.
יעקב מרגי: בבקשה, מי הדוברת הבאה?
<עדי בלט: היי, אני עדי, בת 17.5 ממושב עין יהב שבערבה, עולה לכיתה י"ב בית ספר שיטים דרכא, פעילה בתנועת הנוער בני המושבים ונכנסתי לא מזמן לתפקיד במזכירות מועצת התלמידים של המחוז ההתיישבותי, הפנימייתי ועליית הנוער, אותו אני מייצגת פה.
<עדי בלט: פעם שאלו אותי מה היא חקלאות בשבילי.
<עדי בלט: לא חשבתי אפילו לפני שאמרתי שזו דרך חיים.
<עדי בלט: חקלאות בשבילי היא באמת דרך חיים.
<עדי בלט: נולדתי לתוך זה, גדלתי לזה.
<עדי בלט: כל שנות חיי אני גרה בערבה ובלי חקלאות אין ערבה.
<עדי בלט: אני זוכרת את עצמי מקשיבה לסיפורים של אבא על אחותו שהגיעה באוטובוס לערבה בגיל 17 כדי לגור עם דוד שלי ז"ל, כשעוד לא היה להם מושב מוחשי לגור בו והם נחשבו מתנחלים.
<עדי בלט: אני זוכרת גם את השתילות, לקום ב-5:30 בבוקר בחופש הגדול כל שנה מחדש וללכת לשתול עם ההורים והעובדים הזרים עד שההורים נאלצו לסגור את המשק.
<עדי בלט: גם היום אני חיה את החקלאות.
<עדי בלט: יש כאלה שאומרים שאני מבזבזת את הזמן בלשלם כסף על מפעל תנועתי שבו אני הולכת לפרוץ שבילים, לנקות יערות ולעשות עבודה של תאילנדים לקידום מחאת החקלאים בכל פלטפורמה אליה מגיעה, לוותר על התחייבויות קודמות ולנסוע בלי שום הכנה מראש לירושלים להפגנה שמתן דיבר עליה קודם.
<עדי בלט: אולי זה יפתיע את חלקכם, אבל יש כל כך הרבה בני נוער שמסכימים איתי, שפועלים כל הזמן לקדם את המחאה, שנוסעים להתנדב בחקלאות על חשבון הזמן הפנוי שלהם, שעוזרים למשפחה שלהם במשק המשפחתי, נהנים מכל רגע.
<עדי בלט: אולי אומרים שאנחנו דור של עצלנות ומסכים, אבל יש מאות בני נוער במדינה שלנו שמוכנים להפשיל שרוולים ולעבוד בשדה בלי שום בעיה, כאלה שנפגשו כמה וכמה פעמים ועבדו קשה גם בבית כדי לארגן הפגנת ענק בירושלים, כי הם מאמינים שחקלאות היא עתיד, עתיד כלכלי, עתיד בו קיים מימוש לאידיאולוגיה של עיבוי ההתיישבות העובדת ועתיד בו חיבור כמעט מיסטי לאדמת ישראל.
<עדי בלט: במהלך הדרך שלי קידמתי את נושא החקלאות גם במחוז.
<עדי בלט: הגוף המייצג של נוער פנימיות, נוער בתי הספר החקלאיים, נוער מרחבי הארץ, מתיכון מעלה שחרות שבחבל איילות הצמוד לאילת עד תיכון נופי גולן בקצרין הצפונית.
<עדי בלט: המחוז מתמקד ומתייחס לנושא במהלך שנת הפעילות דרך שיתוף פעולה עם ההפגנה, שליחת בתי ספר לחוות חקלאיות, חיבור לשווקים ועוד.
<עדי בלט: אנו כגוף מייצג של הנוער במרחב הכפרי והתלמידים בכפרי הנוער החקלאיים קוראים לנוער כולו להתקרב על עבודת הארץ ומברכים את העושים במלאכה.
<עדי בלט: לתפיסתנו, צריכה להיות המשכיות למפעל החלוצי בארץ ישראל.
<עדי בלט: אנו צריכים להבטיח את עתידנו באמצעות טיפוח החקלאות והחברה היצרנית בארץ ולהגשים את ערך העבודה כבימים עברו.
<עדי בלט: תודה רבה.
<מתן בוגנים: שאלתם איפה הנוער הזה, האידיאליסטי.
יעקב מרגי: אני לא שואל, אני פוגש.
יעקב מרגי: הצהרות זה לא הכל בחיים.
<מתן בוגנים: הנה אנחנו.
<עדי בלט: וגם לפני שאמרתי, חשבנו להעלות את הנושא של לשלב את המחוז בשבוע העבודה ובדיוק אני ושון דיברנו על זה ויש לנו ישיבה בקרוב, אז נדבר על זה שם.
יעקב מרגי: משרד החינוך, מי פותח?
<אבי אלקיים: אבי אלקיים, מפמ"ר מדעי החקלאות, אחראי על כל החינוך החקלאי במדינת ישראל.
<אבי אלקיים: בני פישר שהוא מנהל המנהל, הוביל את החינוך החקלאי ויוסי אלימלך שאני מניח שגם יגידו כמה מילים בעניין.
<אבי אלקיים: אני רוצה ברשותכם להתייחס.
<אבי אלקיים: קודם כל אני מברך על המפגש הזה.
<אבי אלקיים: יש לזה איזשהו ערך כי אנחנו שמענו לא רק על שבוע עבודה, אלא בכלל שמענו גם את התלמידים שלנו בכפרי נוער שמדברים על החינוך החקלאי והמשמעות שלו.
<אבי אלקיים: אני רוצה להיות פרקטי בדברים שלי ולהגיד שבעצם אם אנחנו חושבים על איזשהו מהלך בצורה מסודרת כדי לתת מענה גם לאותם חקלאים, וצר לי ששר החקלאות לא פה כי גם לו הייתי רוצה להעביר איזשהו מסר, שגם הנושא של החקלאים יקבל איזושהי תשומת לב, כי יכול להיות שגם דרך זה אנחנו נוכל להביא לנוער שלנו איזשהו יחס חיובי גם לנושא של חקלאות.
יעקב מרגי: יש מישהו ממשרד החקלאות?
<אבי אלקיים: אני רוצה להיות פרקטי.
<אבי אלקיים: דיברתי עם בני.
<אבי אלקיים: יש איזושהי הצעה שחשבתי איך עושים כדי למסד את זה.
<אבי אלקיים: חשבתי שבעצם החקלאים, יש להם בעיות לכל אורך העונות.
<אבי אלקיים: חשבתי שאותו תלמיד בכיתה י"א, י"ב יעבוד בין שבועיים לארבעה שבועות במהלך השנה, לתת לו מעין פטור ממחויבות אישית שהיום בעצם כל תלמיד מחויב היום למחויבות אישית, לפטור אותו מהמחויבות האישית, לאפשר לו איזושהי מלגה שאיתה הוא יכול לנסוע לפולין, אז אנחנו גם תגמלנו את התלמיד, גם נתנו מענה לחקלאות, גם נתנו איזשהו מענה לאותם חקלאים כל כך צמאים שלצערנו - - -
יעקב מרגי: מיזם דומה דחפנו עם רשות העתיקות.
<אבי אלקיים: מצוין.
<אבי אלקיים: אני רוצה להגיד שאחד הרעיונות שהעליתי ואני שמח שבוועדה הזאת אולי יחשבו עליה, חשבתי על איזושהי שנת שירות, שאותם בוגרים שלנו בכפרי נוער יצאו לשנת שירות, יעבדו בחקלאות אצל איזשהו חקלאי, ימסדו את אותו מקצוע שהחקלאי זקוק להם.
<אבי אלקיים: הוא ישתחרר מהצבא.
<אבי אלקיים: אני בטוח שאותו חקלאי שהיום נמצא במצוקה, שהוא לא יכול בעצם לקבל חקלאים כדור המשך אלא הוא מקבל רק את התאילנדים, הוא יכול לקבל את אותם בוגרים שלנו שבאים גם עם ידע.
יעקב מרגי: יותר נעים לאוזן, עובדים זרים.
<אבי אלקיים: עובדים זרים, אוקיי.
<אבי אלקיים: מה שאני רוצה להגיד, שאם אנחנו נחשוב על איזשהו רעיון של שנת שירות - - -
<יואל זילברמן: זה קיים לגמרי.
<יואל זילברמן: השנה אלף וחמש מאות מועמדים על מאה ושבעים מקומות מתחילים בעוד שלושה שבועות.
חיים ילין: בואו נתמקד, כי בסוף נצא עם כזה שק של ערכים אבל בלי תכנית.
חיים ילין: הבעיה שלנו, שדרך איזו תכנית קטנה אנחנו מנסים לפתור את כל הבעיות של החקלאות.
חיים ילין: יש פה תכנית לטווח ארוך, שזה כלי, איך אנחנו חושפים כמה שיותר צעירים לחקלאות במדינת ישראל כולל הערכים.
חיים ילין: לטווח ארוך זה צריך להביא גם דור חדש של חקלאים, כי המשקים הולכים ונסגרים.
חיים ילין: אני לא בא להכריח מישהו בגיל 65 שרוצה לסיים אם אין לו בנים, עכשיו לקלוט, כי יש לנו גם בעיה איך עושים את הדבר הזה מבחינת חוק ההתיישבות.
חיים ילין: זה הרבה יותר רחב.
<אבי אלקיים: השאלה אם בשבוע ימים אנחנו נותנים את אותו מענה לעתודה הזאת שאתה מדבר עליה?
חיים ילין: כשעברו לחמישה ימים בשבוע אז אמרו למה חמישה ימים?
חיים ילין: בואו נתחיל לעבוד יום אחד, אחרי זה נגיע לחמישה ימים בשבוע.
חיים ילין: בואו נתחיל במשהו.
<אבי אלקיים: ולא רק זה.
<אבי אלקיים: דיברת על נושא של 5 יחידות, אז אנחנו היום מקדמים את הנושא של 5 יחידות גם בחקלאות הייטק, זאת אומרת לתת מענה לאותם סטודנטים שלא רק שהם יעסקו באותה עבודה פשוטה אלא עבודה שיש בה ערכים של מחקר וכו', לכן מהבחינה הזו אני יכול להגיד לך חבר הכנסת מרגי, שאנחנו עושים המון למען החינוך החקלאי וחשוב שאולי אפילו תעשה איזשהו ביקור במנהל התיישבותי.
<אבי אלקיים: נכין לך איזושהי מצגת מכובדת ותראה מה אנחנו עושים בתחום החקלאות.
חיים ילין: אני רוצה שהחינוך ההתיישבותי יהיה בכל מדינת ישראל.
חיים ילין: אתה מבין מה אני רוצה?
חיים ילין: יש לי ערכים הפוכים קצת ממה שמשרד החינוך חושב.
חיים ילין: אני רוצה 5 יחידות לבני אדם ולא 5 יחידות - - -
יעקב מרגי: חיים, עד לפני כמה זמן דנו בסגירת האגף, אם צריך לסגור, וברוך השם שאנחנו לא רק במצב של סגירה אלא במצב של חיזוק ואני מקווה שגם התרחבות.
<בני פישר: קודם כל אני חושב שהדיון הוא מאוד חשוב ואני מאוד התרגשתי לשמוע תלמידים כי העתיד נמצא שם.
יעקב מרגי: אתה לא יודע על מה אתה התחייבת.
<בני פישר: אני יודע.
<בני פישר: אני רוצה להגיד למה אני מתחייב.
<בני פישר: אני בדיון הזה מייצג את המנהל לחינוך התיישבותי.
<בני פישר: האתגר הוא אתגר ברמה הלאומית לגמרי, אבל בחלקת אלוהים הקטנה שלנו אפשר לעשות כמה דברים ויש לנו את היכולת.
<בני פישר: א', אני יכול לשתף אתכם שאנחנו נמצאים בשיח לא פשוט עם מנהלי בתי הספר על להחזיר את יום העבודה.
<בני פישר: פעם בחינוך ההתיישבותי עבדו יום בשבוע.
יעקב מרגי: בני, תנסה לעזור לי.
יעקב מרגי: אנחנו עוד כמה דקות מסיימים את הדיון.
יעקב מרגי: אני רוצה שתנסה לעזור לנו בקטע הזה, לצאת מחלקת האלוקים הקטנה.
יעקב מרגי: אני בחינוך ההתיישבותי, דוגרי, לא צריך את הדיון הזה.
יעקב מרגי: זה לא מה שאנחנו מצפים.
יעקב מרגי: אנחנו מצפים שמערכת החינוך הממלכתית, אתה יודע, מעבר לממלכתית, גם במוכרים שאינם רשמיים, שהנושא הזה יהיה בפול של תכניות הלימודים, שזה מעבר לאיזה אזכור והתייחסות כזו או אחרת אלא לגעת בידיים כפי שהם ביקשו.
<בני פישר: כן, אני מקבל את זה.
<בני פישר: א', אני באמת חושב שהפרטנר פה זה מנהל, חברה ונוער שבעיניי ברמה הארצית עושה מהלכים חשובים.
<בני פישר: זה אחד.
<בני פישר: אנחנו מפתחים עכשיו איזשהו מודל של חממות אזוריות.
<בני פישר: אנחנו מבינים שהילדים היום בעידן הטכנולוגי, צריך לאתגר אותם.
<בני פישר: אתגר של להיות עם הטוריה הוא חשוב, אבל בסוף הילדים גם מדברים באיזושהי שפה אחרת וגם בסיפור הטכנולוגי וחקלאות מדייקת ופלטפורמה למפגשים לאינטראקציה.
<בני פישר: יש לנו חווה כזאת בעין שמר.
<בני פישר: אנחנו מקימים עכשיו בעמק המעיינות, מפגש בין ערבים-יהודיים, דתיים-חילוניים, אבל סביב עבודה, סביב חקר, סביב סטודנטים מהעולם שמגיעים לחקור, חברות שמתעסקות בתחומים רלוונטיים.
יעקב מרגי: זה חממות.
<בני פישר: אבל זה חממה במובן של מקום של עבודה, של יצירה ובעיניי זה אתגר אחד.
<בני פישר: אני חושב שהסיפור של שבוע עבודה, בעיניי הוא חשוב.
<בני פישר: אני רוצה לומר שגם במנהל לחינוך התיישבותי אנחנו כבר מזמן לא בהכרח מתעסקים בחקלאות והמשימה הזאת היא גם בפתחנו.
<בני פישר: אני חושב שאנחנו מוכנים להרים את הכפפה הזאת, אני כמנהל המנהל, בשיתוף פעולה, להכניס את זה לתכנית העבודה שלנו ולקדם את הנושא הזה.
יעקב מרגי: מנהל, חברה ונוער.
יעקב מרגי: בסוף זה אתם.
יעקב מרגי: לא יודע למה נתתי לכולם לדבר לפני שפניתי אליך.
<אלי שיש: שלום, קוראים לי אלי שיש, אני מנהל את אגף של"ח וידיעת הארץ במשרד החינוך.
יעקב מרגי: אתה כפוף לרוזנר?
יעקב מרגי: היום הוא היה איתנו בנס הרים.
<אלי שיש: אני אגף במנהל של רוזנר.
<אלי שיש: אני אגיד כמה דברים, מה שהמשרד עושה, איך הוא רואה את הדברים.
יעקב מרגי: נסה להיות תמציתי וזריז והתייחס לצורך שעלה פה, אם אתה רואה בכלל היתכנות.
יעקב מרגי: אתה יכול לבוא ולומר לי, אתה יודע מה, שמעתי את החזון הזה וכל הכבוד, משרד החינוך שלנו עסוק באתגרים אחרים.
חיים ילין: אני אגיד לך מה, כשאומרים לא, אנחנו יודעים לעבוד.
חיים ילין: כשאומרים כן ולא קורה כלום, אנחנו לא יודעים לעבוד.
<אלי שיש: קודם כל ערך העבודה כערך ועבודה בחקלאות היא חשובה, אבל הדיון פה שנסוב, שהציגו החברים מהשומר החדש שאיתם אנחנו עובדים בשיתוף פעולה - - -
יעקב מרגי: ודרור.
<אלי שיש: ודרור ישראל שגם איתם אנחנו עובדים בשיתוף פעולה, עם החבר'ה המקסימים האלה.
<אלי שיש: הדיון עוסק בנושא של זהות והזדהות וזיקה והשתייכות לעם, לארץ, למורשת, לאדמה הזאת.
<אלי שיש: על זה דיברנו בשיח הזה.
<אלי שיש: המשרד כן נוקט פעולה בכיוון הזה דווקא בהיבטים בלתי פורמליים, מקדם הרבה מסעות מעצבי זהות במספרים גדולים מאוד שיש בהם שלושה מרכיבים של תכנית.
<אלי שיש: אני בשלוש שניות אומר מה הם שלושת המרכיבים שאנחנו מדברים עליהם.
<אלי שיש: יש ציר אחד שהוא ציר המידע והידע.
<אלי שיש: יש ציר אחד שהיא ציר חינוכי-ערכי, והציר השלישי הוא ציר של התנסות.
<אלי שיש: אנחנו מקיימים במסע ישראלי מימד של התנסות בחברה הישראלית, של תרומה והתנדבות של יום מתוך המסע בכל מיני ארגונים בסגנון הזה.
<אלי שיש: אנחנו מקדמים מסע עם השומר החדש, לעבדה ולשמרה, שבו אנחנו מקיימים גם כן ציר של התנסות בעבודה חקלאית, שיקום תראסות, כל משימה שאנחנו מתאמים אותה עם החבר'ה המקסימים של השומר החדש.
<אלי שיש: לגבי מסעות נוספות, החפירות הארכיאולוגיות כפי שהוצגו, שחבר הכנסת מרגי יושב ראש הוועדה קידם.
יעקב מרגי: אנחנו רק היינו מאחוריו.
<אלי שיש: בסדר גמור.
<אלי שיש: גם דחיפה זה דבר טוב.
<אלי שיש: לפחות עוזר בעליה.
יעקב מרגי: מגיע כל הקרדיט לכם ולרשות העתיקות.
<אלי שיש: אז אנחנו עושים גם את הדבר הזה.
<אלי שיש: אנחנו מתכוונים שבכל שנה יגיעו עשרות אלפי תלמידים במסגרת מסעות שיש בהם שילוב של שלושת המרכיבים שעליהם דיברתי, כי להכיר את הארץ ולאהוב אותה זה צריך איזשהו חיבור של שלושה רבדים בתוך האדם הזה, את הפיזי, את הרגשי ואת הקוגניטיבי.
<אלי שיש: אי אפשר להשאיר רק משהו בחוויית התנסות ולהגיד לו, בוא תתחבר.
<אלי שיש: זה לא מתחבר.
<אלי שיש: ולכן אנחנו עוסקים בדבר הזה בשלושת המימדים האלה.
<אלי שיש: כל מה שאנחנו מצפים מתוך חוויה של התנסות, להעצים את חוויית הלמידה והחוויה הרגשית שילד ותלמיד ילך אליה.
איתן ברושי: אבל דיברו איתך על שבוע, לא על גוף וולונטרי.
איתן ברושי: דיברו איתך על שבוע במערכת הלימוד עם ביטוח, עם אחריות, עם הכל.
יעקב מרגי: איתן, מנהל, חברה ונוער.
יעקב מרגי: תן לו להביע.
איתן ברושי: בסדר גמור, אני רק אומר על מה אנחנו דיברנו.
יעקב מרגי: אנחנו בסוף נאמר מה אנחנו רוצים.
יעקב מרגי: אמנם זו לא רפת.
יעקב מרגי: ניסינו לחלוב, לא הלך.
יעקב מרגי: אנחנו נגיד להם מה אנחנו רוצים בסוף.
איתן ברושי: את השומר החדש לא אתם הקמתם.
<אלי שיש: שמעת את זה ממני?
איתן ברושי: הם עושים וולונטרי מה שהם עושים.
איתן ברושי: שאלו אותך מה משרד החינוך עושה, לא מה הם עושים.
<אלי שיש: אז זה בדיוק מה שאני מנסה לומר.
יעקב מרגי: מר שיש הנכבד, סכם את הדברים.
<אלי שיש: אנחנו עושים מיזם חינוכי משותף שהוא חוויית התנסות מעצימה.
<אלי שיש: אנחנו שמענו את הדברים.
<אלי שיש: אנחנו ניקח אותם אלינו ונבחן אותם.
יעקב מרגי: משרד החקלאות נמצא איתנו?