GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: שלא תהיה על הכתפיים שלה איזושהי אחריות פלילית או משהו של משהו שלא התכוונו אליו.
<דודי מזרחי: אי אפשר לאכול את העוגה ולהשאיר אותה שלמה.
יעקב מרגי: בשלב זה מי שאכל את העוגה זה משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: עם הקצפת והדובדבן.
<דודי מזרחי: אתם רוצים שכן יהיה סטנדרט ולוודא שהוא קיים.
יעקב מרגי: אני המחוקק אומר לך שלאור המצוקה שנקלענו אליה, אני מוכן להתפשר.
יעקב מרגי: אני המחוקק.
יעקב מרגי: זה אומר שמה שהרשות המקומית אמורה לבצע בקרה, מוכן להתפשר בניהול רישיון עסק בלבד.
יעקב מרגי: אתה בפרוזדור, אתה משרד החינוך, נקלעת למבוי סתום, היית מוכן לפיקוח רק על המחיר.
יעקב מרגי: זה לא חוקתי מה שאנחנו מנסים עכשיו לעשות?
יעקב מרגי: אנחנו רוצים, זה מה שיהיה.
יעקב מרגי: הנה, קבעתי.
יעקב מרגי: מה שהשלטון המקומי קיבל על עצמו, אנחנו נסתפק ברישוי עסקים ותצהיר שמסתמך על רישוי עסקים.
יעקב מרגי: מה שאתם קיבלתם על עצמכם, זה יחול לפי כל מה שכתוב בחוק.
<הדס אגמון: הדבר היחיד שהוא נעלם מבחינתנו ואני לא חושבת שמיכל יודעת לענות עליו, זה שאנחנו מניחים שיש להם רישיון עסק.
<הדס אגמון: אנחנו לא יודעים את זה.
יפעת שאשא ביטון: מתנ"ס חייב רישיון הפעלה.
יפעת שאשא ביטון: הוא מכניס ציבור ותושבים לפעילויות שם.
יעקב מרגי: אני אומר לך בחוק, אין רישיון עסק, אין צהרון שם.
יפעת שאשא ביטון: אם אין רישיון או אין אישור הפעלה.
יעקב מרגי: בתקנו תכתבו אבל תכתבו רק רישיון עסק.
<קריאה: או משהו שמקביל לו.
יעקב מרגי: אני לא יודע מה מקביל לרישיון עסק.
יעקב מרגי: את מוכנה לקבל חתול בשק?
יעקב מרגי: אז רק רישיון עסק.
<מיכל מנקס: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון אמרה שלא בטוח רישיון עסק אלא אולי אישור הפעלה.
יפעת שאשא ביטון: יש להם אישורי הפעלה.
יפעת שאשא ביטון: הם צריכים לקבל אישור בכלל להכניס ציבור.
יפעת שאשא ביטון: הם מקיימים שם אירועים.
יעקב מרגי: זה יישאר אישור ניהול עסק.
<מירב ישראלי: זה בא לאישור הוועדה.
יעקב מרגי: זה בתקנות.
יעקב מרגי: מרגע שברור, בואו נאפשר למירב.
<מירב ישראלי: אמרנו לגבי (2), יש לנו בעצם את התיקון הזה שהרשות המקומית מגישה את התצהיר וזהו.
<מירב ישראלי: רק תיקון לסעיף 4.
<מירב ישראלי: עכשיו לגבי (3) שזה חברת המתנ"סים או חברה ממשלתית.
<מירב ישראלי: מה אתם רוצים שיחול?
יעקב מרגי: כל חוק הפיקוח.
<מירב ישראלי: זה למעשה כל החוק.
יפעת שאשא ביטון: דודי אמר הכול.
<מירב ישראלי: הם מגישים תצהיר בעצמם ואז החוק חל עליהם כל דבר ועניין.
<מיכל חורין: יש שאלה לגבי העיצומים הכספיים.
<מיכל חורין: אנחנו כתבנו שאפשר יהיה להפעיל על מפעיל למעט בעלים ומנהל.
<מיכל חורין: אני רוצה לראות שנוכל להפעיל על חברת בת כזאת.
<מיכל חורין: היא נכנסת תחת מפעיל.
<מיכל חורין: נכון?
<מיכל חורין: מטעם הרשות המקומית היא עדיין מפעיל.
<מיכל חורין: היא לא הבעלים והיא לא המנהל.
<מירב ישראלי: אני מדברת עכשיו על חברת המתנ"סים.
<מיכל חורין: חברת המתנ"סים היא המפעיל.
<מירב ישראלי: בוודאי, אבל בעיצומים הכספיים, למה היא נחשבת?
יפעת שאשא ביטון: למפעיל כי היא גם בעלים וגם מפעיל.
יפעת שאשא ביטון: היא מפעילה.
יפעת שאשא ביטון: היא תקבל את העיצומים הכספיים מתוקף היותה מפעיל.
<קריאה: אם היא תפעיל באמצעות מי שמפעיל עליו יוטלו העיצומים.
יפעת שאשא ביטון: מי שמפעיל את הצהרון, הוא אחראי.
<מירב ישראלי: בזה זה מכסה.
<מירב ישראלי: אנחנו מצביעים.
<מירב ישראלי: מתי התקנות מגיעות?
<מיכל חורין: התוספת הזאת לא משפיעה על התחילה.
יעקב מרגי: נבחן אותה.
יעקב מרגי: מה אמרנו בתשע"ח?
יפעת שאשא ביטון: כל מי שמופעל במוסדות חינוך.
יפעת שאשא ביטון: כולם חוץ מגנים פרטיים.
<מירב ישראלי: רשות מקומית או מי מטעמה.
יעקב מרגי: חוץ מהפרטיים.
<דודי מזרחי: על זה צריך להגיד ביושר שני דברים ראשית, המרכזים הקהילתיים, המתנ"סים, כל אלה שהם גם א היו חלק מהקול קורא, הניחו שזה לא יחול עליהם בתשע"ח.
יפעת שאשא ביטון: מה זה הניחו?
<דודי מזרחי: הניחו.
יפעת שאשא ביטון: הם התווכחו אתי למה זה קורה.
יפעת שאשא ביטון: הם התחננו שניתן להם שנה.
<דודי מזרחי: אני אומר הכול במסגרת הכנסים של השלטון המקומי.
<קריאה: שיתבעו.
<קריאה: שיעתרו לבג"ץ.
<קריאה: הם יעתרו לבג"ץ.
<דודי מזרחי: אני לא יודע.
<דודי מזרחי: אני שם את זה על השולחן.
יעקב מרגי: אם החברה למתנ"סים מפעילה במוסד חינוכי, חלה עליה בתשע"ח.
<מירב ישראלי: רשות מקומית או מי מטעמה, חל עליה בתשע"ח.
<קריאה: זה אומר שבתוך המבנים הציבוריים, זה כן יחול.
<מירב ישראלי: מיכל, אתם צריכה להגיד לנו.
<מירב ישראלי: אתם רוצים שזה יהיה מיד?
יפעת שאשא ביטון: אחרת כל תל אביב תהיה בחוץ.
<מירב ישראלי: וחברת המתנ"סים?
יפעת שאשא ביטון: עכשיו דודי אמר כן.
<מירב ישראלי: כרגע זה לא יחול.
<מירב ישראלי: כרגע זה עד תשע"ט.
<מירב ישראלי: אני שואלת אם ה תשע"ח או תשע"ט.
<קריאה: הוא דומה לפרטי.
<קריאה: לכן הוא תשע"ט.
יפעת שאשא ביטון: רוב תל אביב נמצאים במתנ"סים.
יעקב מרגי: אותי לא מעניין תל אביב או ראשון.
יעקב מרגי: אני רוצה לבודד.
<דודי מזרחי: מקומות שהחברה מפעילה לא במוסדות חינוך.
יעקב מרגי: מה שבמוסדות חינוך, אמרנו.
יעקב מרגי: צריך להיות אמייתי וללכת עם זה עד הסוף.
יפעת שאשא ביטון: כמה מופעלים במתנ"סים?
יפעת שאשא ביטון: הבנתי קודם שהרבה מאוד מהצהרונים מופעלים בתוך המתנ"סים.
<דודי מזרחי: לפי הדיווח שהחברה נתנה לנו, רוב הצהרונים שלה פועלים בבתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: ואתם תפקחו.
יפעת שאשא ביטון: בוא נהיה הוגנים.
יפעת שאשא ביטון: אתם תוודאו שבשנה הזאת הם לא עושים שטיק ומוציאים החוצה את הצהרונים?
יעקב מרגי: זה מוקנה לשר.
יעקב מרגי: אמרנו שזה מוקנה לשר.
יפעת שאשא ביטון: שהם לא יוציאו לנו החוצה.
יעקב מרגי: אם נראה שרשות מקומית פעלה שלא בתום לב והחליטה פתאום – עד היום לא היה אלא היה באמצעות מוסדות החינוך – שמשנה הבאה היא עושה טריק או שטיק ומפעילה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מחריגים אותם בתשע"ח.
<הדס אגמון: אתה מתייחס למשהו שירד בתחולה המצומצמת.
<הדס אגמון: ברגע שהרחבנו את התחולה, זה ירד.
<קריאה: כל השעות האלה זה כדי שזה יתחיל מתשע"ט?
יפעת שאשא ביטון: ברור שהיא צודקת.
יעקב מרגי: חברה למתנ"סים נכנסת בתשע"ח.
<קריאה: אבל היא כמו מפעילים פרטיים.
יעקב מרגי: היא לא.
יעקב מרגי: אל תרחיבי את הפרשנות שלך.
יעקב מרגי: סיכמנו משהו.
יעקב מרגי: זאת הייתה הפשרה.
<קריאה: אבל אז ההבחנה היא מטעם הרשות או לא מטעם הרשות.
יפעת שאשא ביטון: אני מפחדת שהם יסיטו צהרונים הצידה.
יעקב מרגי: אנחנו אחרי שבע שעות חקיקה.
יעקב מרגי: אל תחזירו אותי להתחלה.
יפעת שאשא ביטון: בואו נלך על זה באומץ.
<הדס אגמון: אפשר להישאר עם אותה הבחנה.
<הדס אגמון: מטעם הרשות – תשע"ח.
<הדס אגמון: לא מטעם הרשות – תשע"ט בלי להסתכל מי המפעיל.
<קריאה: אז מה עשינו?
<קריאה: לא יהיה.
<מירב ישראלי: למה לא יהיה?
<מירב ישראלי: זה מה שהחלטנו.
יעקב מרגי: זה לא מה שהחלטנו.
יעקב מרגי: אני הקראתי לפני הפשרה.
יעקב מרגי: רשות מקומית או מי מטעמה – תשע"ח.
יעקב מרגי: פרטי – תשע"ט.
יעקב מרגי: יש לנו בתוך זה ענף שיש בו גם רשות וגם פרטי, שזה נקרא המתנ"סים.
יעקב מרגי: אם החברה למתנ"סים מפעילה באמצעות מוסד חינוכי – תשע"ח.
יפעת שאשא ביטון: אבל אז יש לי הרבה ישובים מוחרגים ואלה דווקא ישובים חלשים.
<מיכל מנקס: אפשר להוסיף שמפעיל צהרון שאינו רשומה, רשות מקומית או מי מטעמה, ואינו חברה ממשלתית, יחול החוק החל מתשע"ט.
<מיכל מנקס: למה אני מוציאה את המתנ"סים מכאן?
<דודי מזרחי: אנחנו מדברים על החברה הממשלתית.
<מירב ישראלי: השאלה אם הם יכולים להיות ערוכים לזה.
<מיכל מנקס: ברור לי שאנחנו מדברים על חברה ממשלתית.
יעקב מרגי: אני אמרתי פרטי, לא הכנסתי חברה ממשלתית.
יפעת שאשא ביטון: הם ערוכים כי הם ממילא מקיימים את זה.
יפעת שאשא ביטון: בואו נודה על האמת.
יפעת שאשא ביטון: הם ממילא ערוכים לקיים אתך זה בתוך בתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: אז מה זה משנה?
יפעת שאשא ביטון: הרי אם אנחנו מדברים על זה שהם ממילא מפעילים בגנים ובבתי הספר, אז הם ממילא ערוכים לסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: אז מה זה משנה מבחינה גיאוגרפית אם הם עושים?
<קריאה: זה לא מה שמעניין אותם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לעצור את זה.
יפעת שאשא ביטון: תשע"ח.
יפעת שאשא ביטון: הם ממילא מפעילים בגני הספר ובגנים, אז הם כבר ערוכים.
יפעת שאשא ביטון: המתנ"ס הוא בבעלותם.
יפעת שאשא ביטון: הם לא משלמים שם שכירות.
יפעת שאשא ביטון: זה אותו הדבר.
יפעת שאשא ביטון: דודי, זה אותו הדבר.
יעקב מרגי: תשע"ח, החברה הממשלתית.
יעקב מרגי: תקשיבו, יש גבול.
יעקב מרגי: דודי, איזו פשרה הבאת לי אם אתה לוקח אותה?
יפעת שאשא ביטון: יש לה כסף.
יפעת שאשא ביטון: שתפעיל רק במוסדות חינוך, ואם היא ערוכה במוסדות חינוך, היא ערוכה באותה מידה גם אצלה כי היא לא משלמת שכירות.
יעקב מרגי: לפי ההבנות האלה, אנחנו מתקדמים עד הסוף.
יעקב מרגי: מי בעד אישור הצעת חוק לפיקוחו על הפעלת צהרונים, לפי הנוסח אותו סיכמנו?
יעקב מרגי: > אין מתנגדים ואין נמנעים.
יעקב מרגי: הצעת החוק התקבלה.
יעקב מרגי: תודה רבה על הסבלנות שלי.
יעקב מרגי: תודה רבה על הסבלנות שהייתה לי וסליחה.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, הרביעית במספר היום.
יעקב מרגי: 25 ביולי 2017, ב' באב תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום, החזרת תכנית שבוע עבודה בחקלאות למערכת החינוך.
יעקב מרגי: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה תציג לנו.
חיים ילין: אני חייב להגיד כבוד היושב ראש, קודם כל מרגי ביקש ממני שאני אנהל את הישיבה.
חיים ילין: אמרתי, תראו, אין לי שום בעיה לנהל את הישיבה אבל מי שיודע להוציא הכי הרבה ממשרד החינוך זה מרגי.
חיים ילין: יש לו בכנסת הרבה יותר ניסיון מאשר ממני.
חיים ילין: חוץ מזה הוא מושבניק, דרך אגב, למי שלא יודע.
יעקב מרגי: אני יודע שבסוף במקצוע הקודם שלי באחת הקריירות הקודמות שלי הגעתי למסקנה שבסוף בסוף כולם מחוברים לאדמה.
חיים ילין: כבוד היושב ראש, אני עד היום, גילוי נאות, לא סיפרתי את הסיפור אבל אני אספר אותו.
חיים ילין: כשעליתי לארץ עליתי כמתנדב ששה חודשים ונשארתי עוד ששה חודשים ואחרי זה נשארתי ארבעים שנה, אבל למה אני מספר את זה?
חיים ילין: כי כשבאתי לעבוד, אז אנחנו כמתנדבים היינו צריכים לעבוד בחקלאות ואז אני רציתי נורא לעבוד בגד"ש, בגידולי שדה.
חיים ילין: אמרו לי, ארגנטינאים לא יודעים לעבוד ולכן אתה לא תוכל לעבוד בגד"ש.
חיים ילין: לקח שנה.
חיים ילין: הפכתי להיות מרכז הרכש.
חיים ילין: אחרי זה הלכתי להיות מרכז השקיה.
חיים ילין: למה אני מספר את זה?
חיים ילין: כי חינכו אותי לאהוב את האדמה ולהיות חקלאי.
חיים ילין: בן אדם שגדל שמונה עשרה שנה בעיר, בבואנוס איירס, הוא לא יודע מה זו חקלאות.
חיים ילין: הוא אפילו מקלל את היום שיש גשם, למה?
חיים ילין: כי המכוניות עוברות ומשפריצות עלינו.
חיים ילין: זה כמעט כמו התל אביבים אבל זה קצת שונה, לכן אמרתי, רגע, יש פה עניין של חינוך.
חיים ילין: אם אני אהבתי ואני אוהב את החקלאות ואני מחובר אליה, כנראה שיש משהו בערכים הבסיסיים, שמשהו בנשמה שלנו מביא אותנו לשם, אבל בואו נפתח את זה.
חיים ילין: בואו לא נשאיר את זה שם.
חיים ילין: אני נותן את הדוגמא הזאת כי אני אומר לכם, אני לא חונכתי על ידי החינוך ההתיישבותי, כי באתי בגיל שבע עשרה.
חיים ילין: ברחתי בכיתה י"א.
חיים ילין: אני הייתי מאלה שאם הייתי, בני, אצלך, הייתי באיזו פנימייה שם, משהו כזה, מה שנקרא נוער בסיכון, אבל אין שום ספק שמה שנקרא, ואני אומר את זה בגדול, מה שפעם קראנו לזה עליית הנוער ונעלה וכל מה שהביאו לפה לארץ בגיל נעורים, שבסופו של דבר התחבר לאדמה והפך להיות, יש לזה משמעויות.
חיים ילין: התכניות האלה, כולנו יודעים שמצליחות.
חיים ילין: כולנו יודעים את זה.
חיים ילין: אף אחד לא יכול להאמין שאותו נוער היום גם מנהל והוא חלק ממדינת ישראל ויש לו עוד משהו, פלוס אחד גדול.
חיים ילין: יש לו מספיק מוטיבציה להראות לצברים שהם יכולים יותר, אבל לא זאת התחרות.
חיים ילין: התחרות עכשיו, איך אנחנו יכולים להראות לחקלאות ולותיקים שיש דור המשך, ובשביל שיהיה דור המשך ובשביל שאנחנו נוכל לפתוח את אותן דלתות לאותם צעירים, אנחנו מביאים את הדיון הזה לכנסת ישראל.
חיים ילין: הוא דיון שבא ואומר איך אנחנו לא נשארים בתוך הבועה שלנו, איך אנחנו פותחים את הדלתות בתל אביב, חיפה, ירושלים שיגיעו לחינוך ההתיישבותי.
חיים ילין: שים לב, בני, אני לא מדבר שהחינוך ההתיישבותי פותח את הדלתות לחינוך ההתיישבותי.
חיים ילין: איך החינוך הממלכתי מתחבר לחינוך ההתיישבותי ככה שהם יעריכו קצת מה זה הרבדים ומה זו האדמה ומה זה הגשם.
חיים ילין: כשיבואו לקטוף בחופש את הלימונים, הם יצאו עם שריטות, יקללו את הרגע שהם נשרטים, אבל כשיספרו את זה לילדים שלהם ולנכדים שלהם, הם לא ישכחו לעולם את השריטות של הלימון על הגוף שלהם.
חיים ילין: זה מה שאנחנו צריכים ולכן המטרה מעבר לנאום שלי, היא איך אנחנו לוחצים על משרד החקלאות כך ולא על בני, אלא שבני יכתוב את התכנית והחינוך הממלכתי יוכל להתחבר לשבוע לימודים של הנוער בחינוך ההתיישבותי בקיבוצים, במושבים, בחקלאות, כך שאנחנו נוכל לפתוח את הדלתות לכל הצעירים.
יעקב מרגי: תרשו לי לקדם בברכה את חברי מועצת התלמידים והנוער הארצית.
יעקב מרגי: הם שותפים שלנו.
<קריאה: אנחנו התיישבותית, לא ארצית.
יעקב מרגי: בסדר, אתם חלק מהארצית.
יעקב מרגי: הם שותפים שלנו בדיונים.
יעקב מרגי: בתקופה הזו שבין משמר נכנס ומשמר יוצא ויתרנו לכם קצת כדי שתוכלו להתארגן על עצמכם, אבל תמיד הם שותפים.
יעקב מרגי: אני בתור תלמיד במערכת החינוך הממלכתית, ביסודי הייתי במהלך שנות ה-60' עד אמצע שנות ה-70', אז אני זוכר שלקחנו אותנו לקטיף במושבים ובקיבוצים בתור תלמידים ואנחנו נהנינו מזה.
יעקב מרגי: הערך שעה שקיבלנו שימש לנו לקנות ספרים, אנציקלופדיות, טיולים.
יעקב מרגי: היתה לנו גם חווה חקלאית.
יעקב מרגי: היינו הולכים פעם בשבוע, בבאר שבע.
יעקב מרגי: יוצאים לחווה החקלאית בבאר שבע, שותלים.
יעקב מרגי: א', זה אפשרי.
יעקב מרגי: ב', צריך למצוא.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך לחבר וצריך לחנך וכל אחד בסוף בוחר לו את המסלול, ומסכן משרד החינוך שיושב פה כל שבוע וצריך חינוך פיננסי, זהירות בדרכים וחינוך לזה ועוד, אבל גם על זה לא נוותר לכם.
יעקב מרגי: חבר הכנסת ברושי, בבקשה.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, השתתפתי בחלק מסוים מהיום שילין אירגן, ואני רוצה, השומר החדש, אחרים, לברך על היוזמה החשובה.
איתן ברושי: אני רוצה להגיד שאנחנו בכנסת ה-20, גם חיים וגם אני חדשים פה יחסית, אבל אני בתחילת הקדנציה פניתי לשר הביטחון, אז היה בוגי, שר החינוך שנשאר בנט והצעתי להם אדוני היושב ראש, תכנית משולבת, מתחיל בשבועיים, אבל אני אמרתי, בואו נסתפק אפילו בשבוע של שילוב של גדנ"ע, אהבת הארץ ועבודה בחקלאות.
איתן ברושי: הוצאנו את זה גם בכתב וגם בעל פה והתחילו להיווצר הסכמות.
איתן ברושי: נפגשנו גם עם מר משרד הביטחון, גם עם קצין חינוך ראשי.
איתן ברושי: היה צריך אישור.
איתן ברושי: בינתיים השתנו הפרסונות אבל כתבנו את זה גם בכתב.
איתן ברושי: זה אומר שבוע שמתחיל ביום ראשון בבוקר ונגמר ביום שישי והוא כולל את המרכיבים, כי מדובר פה גם על תקציב וגם על שילוב.
איתן ברושי: משרד החינוך יותר רצה את שבוע הכרת הארץ ואהבת הארץ.
איתן ברושי: הגדנ"ע כידוע, הוא לא מספק את כל הביקושים בגלל מגבלות ואני לא רוצה להאריך, של בגרות וכו'.
איתן ברושי: דיברנו על בסיסים ועל יכולת לבצע שילוב של אימונים ועבודה וטיולים, כאשר כל ילד ב-י' או בי"א יבצע את השבוע הזה, שמקורות המימון יבואו מההוצאות שמדינת ישראל מוציאה על הגדנ"ע, הוצאות ששר החינוך היה מוכן להשתתף במרכיב הזה של עבודה וטיולים יחד עם משרד הביטחון, כאשר ברקע סגרו את ג'וערה ודיברנו על פתרונות נוספים בבסיסי צה"ל, במקרה זה של טירוני גולני וצנחנים ובסיסים נוספים שיוכלו לאפשר באמת את הגדנ"ע לכל ילדי ישראל, לא רק בגלל האירועים האחרונים אלא כחלק מאותו עיצוב דמות הבוגר, של עבודה, של אימונים, של לימודים, היכולת גם להתגונן, עזרה ראשונה, שימוש בנשק, הדברים הידועים.
איתן ברושי: אנחנו מודדים גם את שימוש השתתפות במשמר האזרחי, במתמיד.
איתן ברושי: בטח פה לא צריך להוסיף, עבודה והיכולת גם להגן.
איתן ברושי: התכנית הזאת באופן כללי התקבלה על דעת שר הביטחון הקודם ושר החינוך שממשיך בתפקידו והתחלנו את הדיונים.
איתן ברושי: אחר כך התחילו השינויים הפוליטיים וכרגע זה לא חזר לסדר היום.
איתן ברושי: זה לא לגמרי פשוט לחבר משרדי ממשלה לתכנית כזאת.
איתן ברושי: לפי דעתי זה נכון, קראו לזה פעם שירות לאומי.
איתן ברושי: כמי שגדל בן קיבוץ וחבר קיבוץ, עסקנו בזה גם כחלק מתכנית הלימודים.
איתן ברושי: גם מרגי בקיבוץ שלנו, שהיה צריך הרבה יותר עבודת ידיים.
איתן ברושי: בינתיים חלק מהדברים השתנו.
איתן ברושי: גם יש מיכון וגם עובדים זרים, וגם בעזרה ליישובים צעירים, מה שקראו "יציאה החוצה".
איתן ברושי: זה היה בעולם קצת שונה.
איתן ברושי: במצב הזה נראה לי שזו תכנית נחוצה גם לחינוך ההתיישבותי, בני, גם לאנשי ההתיישבות, ודאי גם לציבור הרחב, לכן אני חושב שצריכה להיות תכנית משולבת לשבוע שלם ב-י' או בי"א, אבל כל ילד בישראל יעבור את התכנית והיא תהיה מורכבת מהאלמנטים פחות או יותר שאני אומר והיא תהיה בנויה על אחריות משותפת של משרד הביטחון, צה"ל ומשרד החינוך והיא תהיה מורכבת פחות או יותר מסל של מרכיבים שיש בו גמישות מסוימת והיא תחול על כל ילד בכיתה י' או י"א והיא תביא לידי ביטוי גם את הרעיונות שנאמרו פה וגם רעיונות נוספים והיא תהיה חובה על כל ילד או ב-י' או בי"א.
יעקב מרגי: ארגון השומר החדש, מי מתחיל?
<יואל זילברמן: צהריים טובים.
<יואל זילברמן: יואל זילברמן, מנהל את השומר החדש.
<יואל זילברמן: אני רוצה רגע להגיד בכמה מילים רקע קצר.
<יואל זילברמן: אני חושב שזה דברים שיהיו לכם ברורים אבל הם בכלל לא ברורים.
<יואל זילברמן: קודם כל אנחנו מזהים פה מצד אחד אירוע מאוד משמח ואירוע מאוד טראגי.
<יואל זילברמן: אנחנו כארגון בשנה הזאת, בעצם לפני שלוש שנים היה לנו משהו כמו 11,000 צעירים וצעירות שהגיעו להתנדב אצלנו.
<יואל זילברמן: אנחנו לפני שנתיים היינו עם 20,000 מתנדבים, שנה שעברה 38,500 מתנדבים ואנחנו השנה מדברים על לעבור את ה-50,000 מתנדבים.
<יואל זילברמן: כמה חבר'ה יש לנו בקיץ עכשיו?
<יואל זילברמן: לפחות 6,000-7,000.
<יואל זילברמן: רק במהלך יולי-אוגוסט לכיוון ה-12,000 מתנדבים בחודשיים.
<יואל זילברמן: השומר החדש צמח מתוך המשבר של החקלאות ושל החקלאים בגלל נטישות הקרקע, בגלל הסוגיה של הפשיעה החקלאית הקשה, בגלל שחקלאים בעצם היו מחוסרי ידיים עובדות ובעצם במהירות מאוד גדולה אנחנו זיהינו שהמשבר הטראגי הזה, לא פחות משהוא פוקד את החקלאים, הוא פוקד את הדור הצעיר.
<יואל זילברמן: בעצם הדור הצעיר בישראל, כבוד היושב ראש, לא פגש או פוגש בשום בחינה שהיא את עבודת האדמה כמרכיב בזהות שלו.
<יואל זילברמן: אם הוא מבקר בכותל, זה דרמה, חלק מעצב, יד ושם, חלק מעצב, אנחנו מבינים שחלק מעצב אצל נער או נערה ישראלים צריך להיות בשורש המושג, האדם הוא תבנית נוף מולדתו.
<יואל זילברמן: מי שלא מתחבר לנוף, ממש בפועל נוגע בקרקע, מתלכלך בקרקע, מזיע בשבילו, הוא לא מרגיש שזה שלו.
<יואל זילברמן: נקודה.
<יואל זילברמן: יש מסעות פנומנליים בתוך משרד החינוך שאפשר ללמוד מהם המון.
<יואל זילברמן: עדיין אנחנו טוענים שגם תגלית, אתה פוגש אמריקאים של היום שעשו את תגלית.
<יואל זילברמן: בסוף זה תהליך של עשרה ימים.
<יואל זילברמן: אתה פאסיבי לסיטואציה.
<יואל זילברמן: אתה לא יוצר משהו שהוא שלך.
<יואל זילברמן: אתה לא יוצא ואומר, אני שתלתי משהו, אני מסקתי פה עץ.
<יואל זילברמן: הוא שלי.
<יואל זילברמן: קורית פה בעצם סיטואציה שאם לפני שלושים-ארבעים שנה היה טרנד עולמי, יהודים ולא יהודים הגיעו לפה, זה היה מודל להתנדבות.
<יואל זילברמן: הגיעו לפה להתנדב בקיבוצים, במושבים.
<יואל זילברמן: לנו יש תאומים אמריקאים.
<יואל זילברמן: בינם לבין מסורת יהודית, אגב, לצערי אין הרבה, אבל מה ששמר או מחזק את הזיקה שלהם לפה זה דבר אחד, שבועיים בבית אלפא זה הקשר שלו והמחויבות של המקום הזה.
<יואל זילברמן: זו הברית שנכרתה.
<יואל זילברמן: נוצר מצב בישראל בשלושה עשורים האחרונים ששלושה דברים דועכים בצורה דרמטית.
<יואל זילברמן: קודם כל גדנ"ע צבאית.
<יואל זילברמן: בואו נדבר על הגדנ"ע הצבאית.
<יואל זילברמן: היא נכחדת.
<יואל זילברמן: היא נעלמת.
<יואל זילברמן: סגרו את ג'וערה.
<יואל זילברמן: זה מבנה נטוש ובעצם מה שקורה, כמעט אין שום מרכיב משימתי.
<יואל זילברמן: אני לא מדבר עכשיו, חוץ מתנועות הנוער שהן עושות גם כן עבודה מדהימה ואפשר לדבר גם על מרכיב משימתי - - -
יעקב מרגי: וארגוני הנוער.
<יואל זילברמן: וארגוני הנוער, נכון.
יעקב מרגי: בבוקר היינו בנס הרים.
יעקב מרגי: ראינו פעילות.
יעקב מרגי: הוועדה היתה.
יעקב מרגי: היינו בסיור.
<יואל זילברמן: אז אין ספק שזה אחד הגופים המתרוממים ביותר בחמש שנים האחרונות, ארגוני הנוער.
<יואל זילברמן: שלומי קסטרו עושה עבודה מדהימה, אבל בעצם אין היום שום הגדרה או אמירה איך המושג הזה של אהבת הארץ במובן שזה שלך, לא פאסיבי, לא מטייל כמו שאתה מטייל בגיאורגיה, שזה יופי.
<יואל זילברמן: איך אתה מתחבר והופך את זה לשלך.
<יואל זילברמן: אני מציע דבר פשוט.
<יואל זילברמן: אני מציע קודם כל, וחבר הכנסת ברושי ציין את זה.
<יואל זילברמן: אנחנו יודעים שיש גורם שזה גורם מצטיין בלעשות דברים מהירים ורציניים, זה נקרא מנהל חברה ונוער.
<יואל זילברמן: יש פה את אלי שיש, של"ח.
<יואל זילברמן: הם חוללו כבר מהפכה.
<יואל זילברמן: אני חושב שהמהפכה הבאה היא שמגדירים ששכבה י', י"א או ט', י', בשכבות האלה.
יעקב מרגי: אנשי המקצוע יחליטו.
<יואל זילברמן: בדיוק, אבל שבשכבות האלה כל נער ונערה יוצאים לשטח להתנדב.
<יואל זילברמן: אגב, אנחנו עם 50,000 השנה.
<יואל זילברמן: אני מתחייב בפניך, אנחנו נשב פה עוד חמש שנים, יהיו 300,000.
<יואל זילברמן: יהיו גם בני מיעוטים, יהיו חרדים שיתנדבו.
יעקב מרגי: אמרת מצד אחד משמח, מצד שני טראגי.
<יואל זילברמן: הטראגי זה שבעצם היום כל ההסתכלות על החינוך היא לייצר חוויה לילד שהוא מסתכל על הדברים והוא נמצא מתחת לפלורסנט או שהוא עובר איזושהי חוויה, נקרא לזה של שיח, של מפגש.
<יואל זילברמן: אין חוויה שהוא יוצר את הדבר בעצמו.
<יואל זילברמן: אין משימה שהיום נער אומר, אני יכול להמשיך ליצור את הארץ הזאת, להמשיך לפתח אותה, לבנות אותה בשתי ידיי, כמו השירים הכי בסיסיים שגדלנו עליהם.
<יואל זילברמן: ברמה הפרקטית יצרנו תכנית והתכנית הזאת היא סתם מודל.
<יואל זילברמן: היא צינור.
<יואל זילברמן: היא משהו שכבר קורה.
<יואל זילברמן: היא נקראת לעבדה ולשמרה, עם הרבה תהליכים ולמידה, מנהל, חברה ונוער איך ליצור את זה נכון.
<יואל זילברמן: התחלנו עם זה לפני שנתיים עם 1,500 תלמידים, ממש משום דבר.
<יואל זילברמן: הצענו את זה לבתי ספר.
<יואל זילברמן: אנחנו מבינים פה שהפוטנציאל הוא לגדול תוך שנתיים-שלוש ל-15,000-20,000.
<יואל זילברמן: זה ברור שזה תלוי תקציבים ומוטיבציה וכן הלאה, והטענה שלנו זה שיש עוד ארגונים אחרים.
<יואל זילברמן: יש פה את דרור ישראל, הם ידברו תיכף בפני עצמם, אבל יש עוד ארגונים אחרים מעולים, לא פחות טובים מאיתנו שידעו לעשות את זה ולהביא את זה לשכבות של 60, 70 ו-80 אלף תלמידים בשנה שיעשו את הפעולה הזאת.
<יואל זילברמן: אם הקיבוצים ידעו לעשות את זה בעשרות אלפים לפני עשרים-שלושים שנה, היכולות רק השתפרו מאז.
<יואל זילברמן: יש יותר מקומות להיכנס ולהיות במתקנים שלהם.
<יואל זילברמן: קח למשל את הקרן הקימת.
<יואל זילברמן: יש לך כיתת לימוד של 1.5 מיליון דונם שיש בה כל הזמן שריפות ובעיות ויש שם אין סוף עבודה, ואני אומר לך את זה באחריות כי אנחנו בפרוייקט עם מיזם משותף עם הקק"ל.
<יואל זילברמן: אנחנו מחזיקים את כל מחוז צפון שלהם, כיבוי אש, נטיעות, השקיה, גיזומים קלים, כל הדברים האלה ועושים את זה עם מתנדבות ומתנדבים.
<יואל זילברמן: אין סיבה שתלמיד בבית ספר לא ירגיש מחויב ליער שנמצא ליד הבית.
<יואל זילברמן: אין סיבה שתלמיד באכסאל לא יטפל ביער שליד הבית שלו.
<יואל זילברמן: אנחנו טיפלנו שם בהצתה שהיתה בחודש נובמבר.
<יואל זילברמן: אני רוצה שבהצתה הבאה מי שיקפוץ איתי זה החבר'ה של אכסאל, כי זה גם היער שלהם, וכדי שהדבר הזה יקרה צריך הכוונה ברורה שאומרת, המודלים הישנים נכחדו, נעלמו מהעולם.
<יואל זילברמן: אין יותר גדנ"ע, אין יותר שבועות עבודה חקלאית והיום צריך למסד את זה ממש מלמטה מחדש.
<יואל זילברמן: בשטח זה קורה.
<יואל זילברמן: התלמידים יוצאים מאושרים מהימים האלה.
<יואל זילברמן: עובדתית, אגב, עד עכשיו ה-50,000 שאני מדבר עליהם, רק מפה לאוזן, זה לא בשלטי חוצות.
יעקב מרגי: מישהו שלא ממשרדי הממשלה רוצה להתייחס?
<איתמר ריין: אני איתמר ריין מדרור ישראל.
<איתמר ריין: דרור ישראל זו תנועה חינוכית חברתית שפועלת בהרבה מאוד גזרות בחברה הישראלית.
<איתמר ריין: אני חלק מפרוייקט שנקרא דרור מטעים חינוכיים, פרוייקט שפועל כבר קרוב לאחת עשרה שנה, של קבוצות של צעירים שמגיעים לכמה שבועות של התנדבות בחקלאות במהלך שנה.
<איתמר ריין: בשנים האחרונות התרחבנו לקרוב לשניים עשר ישובים באזור עמק הירדן ובשנה האחרונה אנחנו ביחד עם השומר החדש מנסים להרים את הפורום הזה של הארגונים המתנדבים בחקלאות.
<איתמר ריין: אני רק רוצה להוסיף על מה שיואל אמר פה.
<איתמר ריין: הוא אמר הרבה דברים חשובים.
<איתמר ריין: מה שלדעתי עוד חסר בכל הסיפור הזה זו ההכרה בשבועות האלה.
<איתמר ריין: כשאני היום פונה לבתי ספר ומזמין אותם לבוא לשבועות עבודה כאלה ואחרים כמו שאתה סיפרת, הרבה פעמים בית הספר נתקל בקושי כי זה לא נכנס בלו"ז, כי המפקח לא מכיר.
<איתמר ריין: הוא לא יודע מה זה, כי פעם זה היה והיום זה נכחד.
<איתמר ריין: אין כבר שום דבר שדומה לזה ואז המנהלת פוגשת את זה ויש קושי מאוד גדול כי זה לא מוכר.
<איתמר ריין: יש משמעות בלהביא את זה.
<איתמר ריין: יש משמעות בלהפוך את זה למשהו מסודר שיש לו חוזר מנכ"ל, שיש לו הוראות ברורות, שהוא מוכר, ומעבר לתקצוב שהוא דבר חשוב מאוד, יש צורך גם בהכרה שמסדירה את זה ומפקחת את זה ואומרת מי יכול לשלח מתנדבים ומי יכול להסמיך מדריכים.
<איתמר ריין: זה דבר אחד.
<איתמר ריין: דבר שני זה שחשוב להבין שזה לא משחק.
<איתמר ריין: מה שאנחנו למדנו בשנים האחרונות בפעילות שכבר קורית בלי ההכרה הזאת המדוברת, זה שלקחת נוער, לא משנה באיזה גיל בדיוק ולהביא אותו לחקלאי, החקלאי מאוד חושש כי זה לא מסודר, כי להביא נוער לארבע-חמש שעות ליום אחד של להרגיש את האדמה, זה דבר אחד, ולהביא נוער לשבוע עבודה מסודר, מובנה, שיש בו תכנים גם מאוד חשובים אחרי הצהריים, זה משהו אחר לגמרי, ואז גם הילדים לומדים לעבוד, כי בסוף מדובר במשהו שצריך ללמוד אותו, צריך להתמקצע בו.
<איתמר ריין: זה דבר מאוד קצר ואפשרי ואנחנו רואים את זה, נראה לי, גם השומר החדש וגם אנחנו מההתנסויות שכבר קיימות.
<איתמר ריין: ברגע שהמודל הזה יהיה משהו שהוא טיפה יותר מפותח, פחות נחמד ויותר נחוץ לחקלאי, זה משהו שיעזור לו מאוד להתפשט.
<קריאה: שלמה.
<שלמה למפרט: אני שלמה, מנהל בארגון השומר החדש את כל נושא ההתנדבות החקלאית.
<שלמה למפרט: גר במצפה אבי"ב בגוש משגב.
<שלמה למפרט: במקור ממעלות.
<שלמה למפרט: אגב, בהמשך לסיפורי העולים פה, אז ההורים שלי עשו עלייה מארצות הברית וגם אימא שלי, כל פעם כשהיא שרה, יש לה שיר אחד אחרי ארוחת שבת, שרים שירי ארץ ישראל.
<שלמה למפרט: כשהיא שרה "על כל אלה", קבוע היא מתחילה לדמוע.
יעקב מרגי: היא עוד לא התקלקלה.
<שלמה למפרט: היא גם לא תתקלקל, כי היא מעבירה את זה בדם שלה, בשורשים שלה ואל מול כל הציניות שיש היום בחברה לדברים האלה.
<שלמה למפרט: כשהיא מגיעה לשיר "על כל אלה" היא דומעת, כי היא נזכרת בשבוע העבודה החקלאית שהיא התנדבה בתור ילדה, חלק מהסיפור שגם הוביל אותה לעלות לארץ, ובסוף בניגוד למהלך המשפחתי שנשאר בארצות הברית, בבוסטון, אז היא קמה ועשתה עלייה יחד עם אבא שלי, גם עלייה ישר לפריפריה, למעלות, מתוך רצון לקחת אחריות על המדינה.
<שלמה למפרט: השורש של הדברים גם אצלה וגם אצל רבים אחרים כמו שנגעו פה, נוגע בעניין של עשייה משמעותית חקלאית.
<שלמה למפרט: אני לא אכביר במילים כי דיברו כאן לפניי הרבה על הנושא.
<שלמה למפרט: אני כן אמשיך את המימד הטראגי.
<שלמה למפרט: אני פוגש עשרות אלפי מתנדבים.
<שלמה למפרט: הגיעו אלי השנה 35,000 מתנדבים.
<שלמה למפרט: פוגש עשרות אלפים, פוגש חבר'ה בצבא, פוגש חבר'ה מגרעין צבר, שזה גרעין של חבר'ה שמגיעים - - -
יעקב מרגי: יש לך מסד נתונים?
יעקב מרגי: אתם שומרים את הנתונים?
<שלמה למפרט: חד משמעית.
<שלמה למפרט: כל מתנדב כתוב.
<שלמה למפרט: אתן דוגמא אחרונה שהיתה לי עם גרעין צבר.