GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יובל גנור: שהוא להקפיד על שירים שלא יחזרו על עצמם, להקפיד על כך שיהיה איזשהו מינון בין שנים מסוימות, בין שנות ה-60', 70', 80', 90' ו-2000.
<יובל גנור: באף תחנה, לא בארץ ולא בעולם יש חופש מוחלט לכל עורך לעשות ככל העולה על רוחו, מתחנות הלהיטים הגדולות ביותר ועד music 6 של BBC שהיא נגיד המקבילה של 88.
<יובל גנור: בכל תחנה בעולם יש כמובן קו מוסיקלי כללי ועורך כללי שעורך את המוסיקה, אבל האנשים האלה, הם עורכים את התכניות והם מן הסתם גם כפופים לקו מוסיקלי כאמור.
<יובל גנור: חשוב לי לציין שאין שום מגבלה על ללכת אחורה בשנים ובהיסטוריה, גם שלישיית גשר הירקון וגם התרנגולים, וכל האמנים האלה מושמעים.
<יובל גנור: יש לנו תכנית יומית שמתעסקת רק במוסיקה כזאת של ארץ ישראל.
<יובל גנור: יש לנו תכנית שבועית שעכשיו בימי שישי, שמשמיעים רק את המוסיקה הזאת.
<יובל גנור: יש תכנית אגן הים התיכון שמשמיעים בה מוסיקה ים תיכונית שגם משובצת לאורך כל היום.
<יובל גנור: יש מגוון של תכניות ויש מגוון של מוסיקה.
<יובל גנור: אף פעם אי אפשר לרצות את כולם, ברור.
<יובל גנור: ג' היא תחנה עם 500,000 או 600,000 מאזינים.
<יובל גנור: אני לא חושב שכל אחד יכול להגיד, אני זה שמייצג את ג' כי אני יודע מה הכי טוב.
<יובל גנור: בסופו של דבר מנהלים תחנה.
<יובל גנור: עוד משפט אחד לגבי הפיקוח.
<יובל גנור: זו תחנה שיש לה מנהל, יש מנכ"ל, יש גם מועצה ציבורית, יש חברי מועצה, יש דיונים במועצה.
<יובל גנור: כל הדברים האלה אושרו.
יעקב מרגי: רבותיי, אני לא באתי לכאן עם מחקר כדי עכשיו להתעמת אתכם.
יעקב מרגי: נאמר כאן במפורש, מה לעשות, כאן זה ערוץ ציבורי.
יעקב מרגי: זו רשות ציבורית, תאגיד ציבורי שהוקם בחוק כדי לתת את המענים לציבור.
יעקב מרגי: הוא לא ערוץ מסחרי.
יעקב פרי: והוקם בייסורים.
יעקב מרגי: פעם האישה ההרה רצתה ללדת אותו, פעם להחזיר אותו.
<מלי פולישוק בלוך: אבל תמיד התינוק יוצא.
יעקב מרגי: מזל שהוא יוצא ולא תלוי בה.
יעקב מרגי: זה תאגיד ציבורי.
יעקב מרגי: יש לנו פה, איך אני אומר את זה בלשון עממית, קצת מושאלת ממישהו גם שקשור בשידור, באנו לנהל פה מדינה, לא ביזנס.
יעקב מרגי: שמעת חרדה כאן, א', לתרבות הישראלית, ואמרתי בכוונה בפתיח שלי שאני בדרך כלל לא מדבר גבוהה גבוהה, שהתרבות היא מטבעה מתעברת ומתהווה.
יעקב מרגי: אם אנחנו נעצור במצב מסוים, אנחנו ניצור פה משהו שהחברה הישראלית לא רצתה אותו מלכתחילה כשהקימה את התאגיד.
יעקב מרגי: יש לנו כאן סוגיה מרכזית, זה האמנים, היוצרים, עידוד היצירה הישראלית גם לעבר, גם להווה, גם עתיד והתרבות שלה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני לא מקנא בכם.
יעקב מרגי: מצד אחד אתם בהרצה ואתם מאמינים שאתם בהרצה ואתם רוצים ליצור את הרייטינג שלכם.
יעקב מרגי: יכול להיות שהשיקולים שלכם הם לא ממין העניין של החברה הישראלית והאינטרס הציבורי הכולל.
יעקב מרגי: יכול להיות שהחבר'ה הצעירים אוהבים את הג'אנד פוד באוכל.
יעקב מרגי: נשאיל את זה למוסיקה, את הקצב ואת זה.
יעקב מרגי: התרבות הישראלית נזנחת.
יעקב מרגי: אני רוצה לראות שאתה אומר לי, לכל עורך יש את הקווים המנחים.
יעקב מרגי: לא אמרת לי מה הקווים המנחים.
יעקב מרגי: דיברת איתי באופן כללי.
יעקב מרגי: האם יש לכם קו מנחה?
יעקב מרגי: זה מה שהייתי רוצה לשמוע.
יעקב מרגי: אם אני הייתי יושב שם, הייתי אומר להם, על מה אתם מדברים?
יעקב מרגי: אחד הקווים המנחים שלנו זה היצירה הישראלית, התרבות הישראלית.
יעקב מרגי: לא שמעתי את זה ממך.
יעקב מרגי: נתת לי את האילוצים שכל אחד עובד איתם.
יעקב מרגי: אני פה לא בשביל לשמוע את האילוצים שלך.
<אביעד רוזנבוים: אני אשמח להשמיע.
<אביעד רוזנבוים: אני אספר קצת על התמונה הכללית אצלנו.
<אביעד רוזנבוים: ברדיו בכאן מושמעים כשני שליש ממוסיקה ישראלית אצלנו בתחנות הרדיו.
יעקב מרגי: תנטרל את מורשת.
<אביעד רוזנבוים: רק צריך להגיד את זה.
<אביעד רוזנבוים: אנחנו ארגון שכולל תחנות רדיו רבות וערוצי טלוויזיה ודיגיטל.
<אביעד רוזנבוים: צריך להתייחס לזה וזה חלק מהותי מהתפיסה שלנו.
<אביעד רוזנבוים: לנו יש את תחנת הרדיו ביחידה בישראל שמשדרת 100% מוסיקה ישראלית, ג'.
<אביעד רוזנבוים: היא היחידה.
<אביעד רוזנבוים: דיברו פה על תחנות אזוריות, גלי צה"ל.
<אביעד רוזנבוים: אנחנו תחנה היחידה שמשמיעה 100% מוסיקה ישראלית.
<אביעד רוזנבוים: בנוסף על זה שתי תחנות רדיו אינטרנטיות שמשמיעות אך ורק מוסיקה ישראלית, אחת מוסיקה ים תיכונית מהקלאסיקות עד השירים העכשוויים.
<אביעד רוזנבוים: תחנה נוספת שמשמיעה את הקלסיקה הישראלית בכלל, האימהות והאבות המייסדים של המוסיקה הישראלית, 100% מוסיקה ישראלית.
יעקב מרגי: תגיד לי, נראה לך שהאנשים האלה, משעמם להם, באו לפה עכשיו לבזבז לי את הזמן?
יעקב מרגי: כואב להם.
<אביעד רוזנבוים: רק להכיר קצת את התמונה כי מוצגים פה נתונים אחרים שהם לא משקפים בהכרח את המציאות.
<אביעד רוזנבוים: הזכרנו רשתות אחרות.
<אביעד רוזנבוים: צריך להגיד, רשת ב', רשת מורשת, תחנות נוספות.
<אביעד רוזנבוים: רשת ב' היא תחנה מואזנת.
יעקב מרגי: מורשת היא לקהל יעד מסוים?
<אביעד רוזנבוים: כן.
יעקב מרגי: זה לא הוגן שתשים אותה בתמהיל.
<אביעד רוזנבוים: בסדר גמור.
<אביעד רוזנבוים: רשת ב' היא תחנה מואזנת ביותר בכאן, משמיעה רוב מוחלט של מוסיקה ישראלית.
<אביעד רוזנבוים: לגבי 88, הנתונים שהוצגו פה, חשוב לציין ולקרוא את האותיות הקטנות.
<אביעד רוזנבוים: זה ניתוח של מאה השירים המושמעים בתחנה.
<אביעד רוזנבוים: בתחנה מושמעים אלפים רבים של שירים.
<אביעד רוזנבוים: מהנתונים כמו שאנחנו מכירים אותם יש בדיוק אותו אחוז השמעה של מוסיקה ישראלית ב-88 בעבר, ב-88 היום.
<קריאה: פריים טיים?
<באביעד רוזנבוים: כל שעות היום.
<באביעד רוזנבוים: יש בדיקה.
<באביעד רוזנבוים: שוב, גם בפריים טיים, גם בכל שעות היום, בדיקה שנעשתה בשבילנו.
<באביעד רוזנבוים: אותו אחוז השמעה של מוסיקה ישראלית.
אילן גילאון: אביעד, אולי אתה תציג נתונים?
אילן גילאון: כי מאה שירים הכי מושמעים, דווקא זו רשימה מאוד רחבה.
אילן גילאון: זה סקר גדול מאוד אם עושים את זה.
אילן גילאון: אולי כדאי שאתה תציג את זה פשוט, כי אני לא מאמין שהאנשים היו מגיעים לכאן בעלמא.
אילן גילאון: כנראה שתחושתם לא טובה.
<אביעד רוזנבוים: שוב, יש את הנתונים והם עובדתיים.
<אביעד רוזנבוים: <אילן גילאון (מרצ):> אז אולי אתה תגיד אותם.
<אביעד רוזנבוים: בתחנה משודרים אלפים רבים של שירים.
<אביעד רוזנבוים: לבחון מאה שירים מציג תמונה קצת אחרת מהמציאות.
<אביעד רוזנבוים: <אילן גילאון (מרצ):> בדרך כלל בוחנים עשרים שירים הכי מושמעים או שלושים שירים הכי מושמעים, לא?
<מלי פולישוק בלוך: השאלה גם מי עשה להם את הבדיקה.
יעקב מרגי: אביעד, אני ביקשתי בתחילת הדרך גם על תהליך העבודה.
יעקב מרגי: הדוברים כאן הביאו איזה מסמך שנתנו לו גם את הייחוס שלו, מאיפה לקחו את הנתונים.
יעקב מרגי: שנות ה-60', יוצרי התרבות הישראלית.
יעקב מרגי: זה מגוון.
יעקב מרגי: תתייחס לטענות.
יעקב מרגי: תכניות נישה, כי לשים פלייליסט, אני האיש הכי לא טכנולוגי.
יעקב מרגי: להפעיל פלייליסט זה תכנית מחשב וללכת לישון בחדר.
יעקב מרגי: <אביעד רוזנבוים:> אני רק אגיד, בתחנות מושמע בכל שעה מגוון מאוד גדול מכל התקופות, השנים, הזרמים.
יעקב מרגי: אני יכול לציין שוב אמנים שמושמעים אצלנו.
יעקב מרגי: אריק איינשטיין זה מאות פעמים מאז שעלינו.
יעקב מרגי: אני מדבר על חודשיים.
יעקב מרגי: מאות פעמים.
יעקב מרגי: יהורם גאון מאות פעמים, זהר ארגוב מאות פעמים, חיים משה מאות פעמים.
יעקב מרגי: יש דוגמאות רבות.
יעקב מרגי: ההיקף הרחב של המוסיקה הישראלית מושמע אצלנו.
יעקב מרגי: זה חשוב לנו וזה חלק מהמטרה שלנו.
אילן גילאון: אביעד, הטענה שעלתה פה, כדי להזכיר לך ואולי תתייחס אליה, היא שיש שינוי לרעת ביצירת המקור לעומת מה שהיה קודם, בשעות הפריים טיים, כדי שיהיה ברור.
אילן גילאון: האם זה נכון או לא?
אילן גילאון: אתה תגיד את הנתון שלך.
<אביעד רוזנבוים: אז אני אומר שוב, ג', 100% מוסיקה ישראלית מאז ולתמיד, גם לפני זה ברשות השידור וגם אצלנו בתאגיד השידור ו-88 נותר אותו אחוז השמעה של מוסיקה ישראלית.
יעקב מרגי: אז הטענות שלהם לא נכונות?
<אביעד רוזנבוים: הטענות שלהם בודקות את מאה השירים המושמעים, מתעלמות מעוד אלפים רבים אחרים שהושמעו בפועל.
<אביעד רוזנבוים: אני מדבר על נתוני השמעה בפועל בתחנות.
יעקב מרגי: בבקשה, מר מורד.
<משה מורד: קודם כל אני מאוד שמח שכל כך הרבה מאזינים ל-88 ושכל כך היא בוערת בדמם של כל כך הרבה אנשים וממנה התחיל הדיון.
<משה מורד: טעם טוב יש להרבה חברים כאן.
<משה מורד: אני נמצא במצב המאוד מיוחד, שניהלתי את 88 חמש-שש שנים בתוך רשות השידור ועשיתי את כל הדברים הטובים שעליהם מדברים גם אנשי משמר 88 והלאה, ואני בחודשיים האחרונים בתאגיד במסגרת ההרצה, וכן, זאת עדיין הרצה ואנחנו כל הזמן עם כוונונים.
<משה מורד: אני יושב עם אביעד כמעט מדי יום לכוונונים שונים בנושא הקו המוסיקלי.
<משה מורד: השיטה, נכון, השתנתה.
<משה מורד: השיטה השתנתה.
<משה מורד: אני מודה, היא לא כמו שהיתה ועל זה דיבר אביעד ועל זה יכול לדבר אביעד.
<משה מורד: הוא העורך המוסיקלי הראשי.
<משה מורד: לגבי הנושא של הדיון של השמעת אמנים ישראלים, אגב, אושיק, אני אתמול השמעתי אותך ומאוד נהניתי.
<אושיק לוי: אני לא הסיפור.
<משה מורד: נכון, אתם צודקים.
יעקב מרגי: מה השיטה?
<משה מורד: אני בא מהכיוון, האג'נדה של 88 היתה ותהיה, ולי חשובה חלקת האלוהים הקטנה, סליחה על הביטוי, שלי, שזה 88.
<משה מורד: האג'נדה שלנו זה רב תרבותיות, פלורליזם, תמיכה בדור הישן, בדור הצעיר, בדברים הפחות מושמעים בתחנות האחרות כולל ג' ואנחנו ממשיכים להיות ככה.
<משה מורד: הילה, דבר אחד, אני מאוד אשתדל ואני אעשה ככל יכולתי שנמשיך להיות ככה.
<משה מורד: אנחנו משמיעים היום אמנים חדשים, פול טראק, יהוא ירון, האמנים של השנה האחרונה, ב-88.
<משה מורד: אני מבטיח לכם שהרבה כאן לא יכירו והרבה כן יכירו.
<משה מורד: דרך אגב, אמנים ישראלים מקליטים גם באנגלית וגם להם מגיע להיות מושמעים.
<משה מורד: מקליטים בערבית.
<משה מורד: יש לנו אמנים אתיופים שאנחנו משדרים.
<משה מורד: מוסיקה אתיופית.
<אושיק לוי: אבל איך השיטה?
<אושיק לוי: איך זה נקבע?
<משה מורד: אני לא איש של השיטה.
<משה מורד: אני איש של מוסיקה ותוכן וחשוב לי להדגיש את זה כי זה בוער בדמי וזה ימשיך לבעור בדמם של כל אנשי 88, מאזינים ועורכים, שאנחנו נשדר את המוסיקה הכי טובה שיש ברדיו ודברים שתחנות אחרות לא משדרות.
<משה מורד: זו האג'נדה שלנו.
יעקב מרגי: אביעד, עד כמה אתה מעורב ברמה האישית, עד כמה אתה מתקן תכניות ומתערב באופן אישי בעריכה?
<אביעד רוזנבוים: אני קודם כל אגיד שהדיון הוא לא עלי.
יעקב מרגי: לא אתה כאביעד.
יעקב מרגי: לא אביעד רוזנבוים הוא העניין.
יעקב מרגי: התפקיד שאתה ממלא.
<אביעד רוזנבוים: שוב, צריך להגיד את זה באופן כללי.
<אביעד רוזנבוים: הדיון הוא לא ספציפי עלי.
<אביעד רוזנבוים: שאלתם על שיטות עבודה.
<אביעד רוזנבוים: שיטות עבודה כמו עורך בעיתון, כמו מערכת חדשות.
<אביעד רוזנבוים: אנחנו מערכת עיתונאית.
<אביעד רוזנבוים: לכל עיתון יש עורך.
<אביעד רוזנבוים: לכל מהדורות החדשות יש עורך.
<אביעד רוזנבוים: ככה הדברים עובדים במערכות עיתונאיות.
<אביעד רוזנבוים: ככה גם אצלנו.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, כשאתה תפתח מסעדה או עסק אחר, אתה תחליט איזה תפריט או מה אתה תמכור בעסק שאתה תפתח.
יעקב מרגי: אתה כאן בתאגיד ציבורי, כאן.
יעקב מרגי: אתה בא בשם הציבור, לכן מה שאתה עושה צריך להיות בשקיפות מלאה.
יעקב מרגי: רצונותיך האישיים, אני מכבד אותם.
יעקב מרגי: אתה חייב להיות קשוב ולשקול את מכלול השיקולים.
יעקב מרגי: התחושה שאתה נותן, אביעד, והתחושה שעלתה מהדברים, שיש פה דיקטטורה.
יעקב מרגי: אני בהתחלה לא אהבתי שהם השתמשו במילה דיקטטורה, אבל אין לי מילים אחרות להתבטא.
יעקב מרגי: אז אני אומר לך, יש תחושה שיש פה איזה יד קשה על הג'ויסטיק שלך.
יעקב מרגי: העולם כנראה לא שייך לפחדנים.
יעקב מרגי: העולם הוא יותר ידידותי לאלה שיש להם פלורליזם גם בשמיעה, גם בראיה, גם בחשיבה, גם בדיבור ואומר לכם את זה הדוס עם השחור לבן.
יעקב מרגי: יכול להיות שזה מתקיים והנה אני אומר לכם, לפי איך שאתם מגיבים והסקירה שאתם נותנים, אתם לא משדרים שיש איזו בעיה.
<יובל גנור: אני חייב לומר משהו אישי, סליחה שאני אומר את זה.
<יובל גנור: יש פה שלושה אנשים שעבדו בשידור הציבורי שנים.
<יובל גנור: אני באתי מרשות השידור.
<יובל גנור: אני עבדתי בתפקידים יותר מעניינים ברשות השידור.
<יובל גנור: ניהלתי תחנות.
<יובל גנור: עבדתי כעורך חדשות.
יעקב מרגי: יובל גנור ידידי, אני שמעתי אותך הרבה בדרכים.
יעקב מרגי: רדיו אני שומע רק כשאני בדרכים ואני הרבה בדרכים.
<יובל גנור: זה לא נעים וזה קצת לא הוגן לקחת בן אדם ולהגיד עכשיו, כל הבעיות בסיפור הזה נובעות - - -
יעקב מרגי: יכול להיות שיש לו קושי.
יעקב מרגי: אל תנסה לצייר שיש פה איזה עליהום על אביעד.
יעקב מרגי: הפוך, ואתה רואה שאני מתעקש להוציא ממנו.
יעקב מרגי: יכול להיות שיש קושי גם להביע שיטת עבודה אבל צריך לומר אותה והוא חייב לדעת שהמערכת שהוא עומד בראשה חייבת להתנהל בשקיפות, כי זה, א', משאב ציבורי.
יעקב מרגי: אם אתה כבר פונה לשלישי מהתאגיד, הוא נתן לי את התחושה יותר.
יעקב מרגי: איך שמשה מורד הציג את זה, אני, מה לעשות, נוטה להאמין שכן יש כאן איזה קו מנחה נוקשה, שהוא המילה האחרונה ואני מצפה ממך, זה התפקיד שלך, אבל לפחות מה שאתה מחליט שיהיה בשקיפות.
יעקב מרגי: אנחנו מבקשים את השיטה.
יעקב מרגי: אנחנו מנסים לחלוב את השיטה.
יעקב מרגי: אין לנו אצבע מאשימה כלפי אף אחד.
יעקב מרגי: הלוואי ותצליח להזים אותה, שאני אהיה רגוע.
<אביעד רוזנבוים: אני חושב שבתחושה שלי אנחנו עובדים כמערכת ואני מאוד קשוב גם למה שקורה אצלנו וגם למה שקורה בחוץ.
<אביעד רוזנבוים: אני חושב שזה חלק מהעניין.
<אביעד רוזנבוים: טוב שיש דיון ציבורי ואני חושב שזה חלק מהעניין כי אנחנו כולנו שליחי ציבור.
<אביעד רוזנבוים: זה הכל.
יעקב מרגי: גל"צ, אין טענות על גלגלצ יותר?
יעקב מרגי: איך זה עובד בגלגלצ?
<יסמין ישבי: איך זה עובד?
<יסמין ישבי: כמו שזה עבד תמיד.
יעקב מרגי: לא השתפר?
יעקב מרגי: תציגי את עצמך קודם כל.
יעקב מרגי: בואי נעשה את זה מסודר.
<יסמין ישבי: יסמין ישבי.
יעקב מרגי: יסמין, בעבר היה דיון בוועדה פה על הפלייליסט של גלגלצ, לכן אנחנו רוצים לשמוע הם טענות כאלה חוזרות ונשנות לגבי גלגלצ?
<יסמין ישבי: אילו טענות?
יעקב מרגי: של השמעה סלקטיבית או שאין שקיפות בעריכה של הפלייליסט.
<יסמין ישבי: אנחנו לא נתקלנו בטענות כאלה לאחרונה.
<מלי פולישוק בלוך: זה בגלל שמירי רגב עסקה באופרה ולא בגלגלצ.
<יסמין ישבי: אני יכולה לספר על עצמי אם אתם מעוניינים.
<יסמין ישבי: ולספר על האופן שבו אני עובדת.
יעקב מרגי: ספרי.
<יסמין ישבי: אוקיי.
<יסמין ישבי: אני עורכת המוסיקה הראשית של גלגלצ.
<יסמין ישבי: נכון, המשמעות של זה בגלגלצ לפחות היא לעבור, יש הרבה אורחים, חלקם חיילים, חלקם אזרחים כמוני, ולהסתכל על השידור לפני שהוא יוצא החוצה.
<יסמין ישבי: יש בידיי הכוח והסמכות לשנות בהתאם לדעתי.
<יסמין ישבי: אני מודה שאני לא עושה את זה, לפחות לא מרבה לעשות את זה.
<יסמין ישבי: בתפיסה שלי, אין צורך.
<יסמין ישבי: העורכים מגיעים עם הכלים שלהם ועם הידע שלהם.
<יסמין ישבי: אגב, בגלל שאנחנו גוף צה"לי וקולטים בכל שנה חיילים חדשים, יש גם איזה הליך של חפיפה שבמהלכה אנחנו מלמדים אותם דברים שהם לא יודעים, מרחיבים להם את האופקים וגם לומדים מהם.
יעקב פרי: יסמין, סליחה שאני קוטע אותך.
יעקב פרי: את יכולה במשפט אחד להסביר לי ההדיוט מה זה ועדת הפלייליסט?
יעקב פרי: ממי הוא מורכבת ואיך היא עובדת?
יעקב פרי: רק להשכלה הכללית.
<יסמין ישבי: אנחנו שניים עשר אנשים, רובנו כיום אזרחים.
<יסמין ישבי: יש לי קצת חיילים, שלושה-ארבעה חיילים, מגוון גילאים.
<יסמין ישבי: אני בת 30.
<יסמין ישבי: מנהל התחנה בן 40 ומשהו.
<יסמין ישבי: יש עוד בחור מבוגר יותר וזה פחות או יותר מגוון הגילאים, מ-20 עד 43.
יעקב פרי: כלומר, אני כיוצר שולח - - -
<יסמין ישבי: כן.
<יסמין ישבי: מדי שבוע יוצאים בסביבות מאה ועשרים שירים חדשים, משהו כזה.
<יסמין ישבי: אגב, ככל שהזמן עובר הרשימה הולכת ומתארכת, כנראה בגלל שיותר קל היום להקליט שירים.
<יסמין ישבי: אנחנו מחויבים מול עצמנו להאזין לכל שיר שמגיע.
<יסמין ישבי: זאת ישיבת הפלייליסט בעצם.
<יסמין ישבי: זה אומר, כן, אני באופן אישי מדי שבוע, בדיוק דיברתי על זה אתמול, יום וחצי של עבודה מוקדש רק להאזנה של שירים חדשים.
<יסמין ישבי: איך זה מתנהל?
<יסמין ישבי: יושבים כולם, כל אחד אומר את דעתו על השיר בסבב.
יעקב פרי: ואתם שומעים את השירים מבלי לדעת מי הם הכותבים, מי הם היוצרים?
<יסמין ישבי: אנחנו מסתמכים לפעמים על קומוניקטים שנשלחים אלינו מטעם היוצרים.
<יסמין ישבי: לפעמים יש שירים שמגיעים אנונימיים.
יעקב פרי: אני אחד משניים עשר, אני יודע מי כתב, כמובן מי שר?
<יסמין ישבי: כל הודעה לעיתונות שנשלחת אלינו, אנחנו קוראים אותה.
<יסמין ישבי: אם מישהו בוחר לשלוח באופן אנונימי, אנחנו נשמע את השיר מבלי לדעת.
יעקב פרי: אבל זו לא השמעה אנונימית, בגדול.
<יסמין ישבי: לא.
יעקב פרי: שומע, יודע שאושיק לוי כתב את המנגינה, חנן יובל את המילים.
<יסמין ישבי: אני לא תמיד יודעת מי הכותב והמלחין.
<יסמין ישבי: כשהמידע הזה מוגש לי או שאני מחפשת על שיר מסוים כי זה לוכד את תשומת ליבי, אז כן.
<יסמין ישבי: המבצע, כמובן ידוע מי הוא.
יעקב פרי: כן, כן, זה ברור.
<יסמין ישבי: מאזינים לכל השירים.
<יסמין ישבי: כל אחד אומר את דעתו.
יעקב מרגי: אתם ערים לכך, אני מקווה, שאנחנו חברה רב תרבותית.
<יסמין ישבי: כמובן.
<יסמין ישבי: אני רק אגיד על עצמי בכל זאת כי אני לא זוכרת מי היה ששאל מי הם חברי הישיבה.
<יסמין ישבי: אני גם סיפרתי לחנן יובל.
<יסמין ישבי: נולדתי וגדלתי בקיבוץ מעוז חיים בעמק בית שאן.
<יסמין ישבי: כיום גרה ביפו, נשואה לבעל דתי, שומרים ביחד שבת, זאת אומרת רב תרבותיות בתוך הבית שלי, בתקווה אני מקווה, ובסוף, נכון, זה האנשים והעורכים שאנחנו מנסים כל שנה לבחור בקפידה את החיילים שכן ייצגו את כל המגוון הזה.
<יסמין ישבי: אני מרגישה שאני בתוכי מכילה אותו.
<יסמין ישבי: אני מצטערת שאני שוב מדברת על עצמי.
יעקב מרגי: בכנות רבה, את חושבת ששניים עשר חברי ועדת הפלייליסט משקפים את החברה הישראלית, נותנים ביטוי לכלל החברה הישראלית?
<יסמין ישבי: המשחק שלי כל הזמן כשאני יושבת בישיבה הזאת זה לנוע בין האישי לציבורי.
<יסמין ישבי: אגב, לפעמים זה כבר מקשה אחת, כבר קשה לי להפריד.
<יסמין ישבי: אני לא זונחת את טעמי האישי ואת הדברים שהבאתי מהבית.
<יסמין ישבי: זה חשוב.
<יסמין ישבי: בשביל זה אני שם.
<יסמין ישבי: יחד עם זאת אני כל הזמן חושבת על מאות אלפי האנשים שמאזינים לנו, מנסה גם לקלוע לטעמם.
יעקב מרגי: אני מקווה שזה מצליח לבוא לידי ביטוי.
<יסמין ישבי: אני חושבת שכן.
<יסמין ישבי: אני רוצה להעז ולומר שכן.
<מלי פולישוק בלוך: הטלתם על עצמכם את החובה של חצי יוצרים ישראלים?
<מלי פולישוק בלוך: כמה ישראלי, כמה לא?
<יסמין ישבי: שמושמע בפועל בתחנה?
<מלי פולישוק בלוך: כן.
<יסמין ישבי: 50%.
<מלי פולישוק בלוך: לא, כי אתם לא מגיעים ל-50%.
<מלי פולישוק בלוך: לנו יש נתונים מדויקים.
<מלי פולישוק בלוך: אולי אני אראה לך אחר כך.
<יסמין ישבי: בסדר גמור.
<מלי פולישוק בלוך: אתם לא מגיעים ל-50% יוצרים ישראלים.
יעקב מרגי: הדיון הוא לא גלגלצ אבל טוב ששמענו.
<מלי פולישוק בלוך: אבל מדברים על השיטה.
יעקב מרגי: כנראה האתגר בסוף יהיה של המחוקק.
<יעקב מנור: יעקב מנור, יועץ משפטי של הפי"ל, הפדרציה למוסיקה ישראלית וים תיכונית.
<יעקב מנור: יש לי גם שאלה וגם הצעה.
<יעקב מנור: אני פונה לעורכים המוסיקליים.
<יעקב מנור: יש להם יופי של דבר בידיים, מקבלים כמו שנאמר מאה עשרים, מאה שלושים, מאה חמישים שירים כל פעם.
<יעקב מנור: סליחה, שיכינו שעה-שעתיים של כל השירים האלה, להשמיע אותם.
<יעקב מנור: שיתנו לנו להחליט אם אנחנו רוצים אותם או לא.
<יעקב מנור: למה שהם יחליטו בשבילי?
<יעקב מנור: שתהיה שעה או שעתיים לפחות שייתנו את האפשרות לאותם יוצרים חדשים, לשמוע אותם, במה כלשהי לפחות ברשות הציבורית.
<יעקב מנור: אולי ברדיו הפרטי יכול להיות שזו בעיה, אבל אני בטוח שאם תהיה מוסיקה חדשה, מי יודע, אולי זה פתח בשבילם, אחרת הם לא ישמעו בכלל.
יעקב מרגי: עוד דוברים לפני שניגש לסיכום?
<מיכאל שיזף: אני פה מהמשמר החברתי, אבל כמו שהוא הזכיר, הייתי שש שנים במליאת רשות השידור.
<מיכאל שיזף: א', כל הטענות שעכשיו מעלים נגד כאן נציגי האומנים ברשות השידור הטובה הזאת, הם כל הזמן באו ומחו שלא נותנים להם מספיק האזנה.
יעקב מרגי: אתה אומר, זה לא חדש.
<מיכאל שיזף: זה לא חדש.
<מיכאל שיזף: דבר שני, להגיד שרייטינג זו בושה, אחת הבעיות הכי קשות ברשות השידור היתה למצוא איזון ראוי בין זה שיאזינו לנו לבין זה שנביא דברים חדשים ויפים.
<מיכאל שיזף: אני לא כל כך יודע מה כאן עושה כרגע, אבל צריך לזכור שזה התפקיד שלהם, למצוא את האיזון הראוי בין רייטינג מסוים, כי אחרת בשביל מה הם קיימים, לבין כל הבקשות היפות שלהם.
<מיכאל שיזף: תודה.
יעקב מרגי: אני חושב שהיטבת לנסח את מה שאני התפלתי והתפלתי.
<מרדכי אמיתי: עורך דין מוטי אמיתי, מנכ"ל הפדרציה הישראלית לתקליטים וקלטות.
<מרדכי אמיתי: אני לא רוצה להכביד על הסובבים פה.
<מרדכי אמיתי: אני חושב שבאמת נאמרו פה דברים מאוד חשובים, אבל שתי הצעות פרקטיות.
<מרדכי אמיתי: אחת, אני חושב שתאגיד השידור כאן חרט על דגלו את הנושא של הדיגיטליות, לעבור לדיגיטליות ברשת האינטרנט.
<מרדכי אמיתי: אני חושב שאפשר להציע שיקימו יותר תחנות שהעלויות שלהן הן אפסיות, יותר תחנות דיגיטליות שעוסקות בזמר הישראלי.
<מרדכי אמיתי: כל התאגידים, אני יודע שהולכים לקראתם בנושא התמלוגים כדי להקל עליהם את הנושא הזה וזה משהו שיכול בהחלט להוות איזשהו ציון דרך גם אחר כך כמנגנון לבדיקה של רייטינג.
<מרדכי אמיתי: אנחנו יודעים שהשוק הולך לכיוון הזה.
<מרדכי אמיתי: מכוניות היום הולכות לצאת עם תחנות רדיו דיגיטליות שתוכל להאזין להם, לא רק את ה-FMמיות.
<מרדכי אמיתי: ה-FM בכלל זה משאב ציבורי שהוא נעלם, זאת אומרת שהוא קשה להשגה.
<מרדכי אמיתי: מדובר פה על שלוש תחנות כשבדיגיטל אתה יכול להקים מאה תחנות.
<מרדכי אמיתי: דבר שני שאני מוכן להציע לוועדה, אדוני, אם הוועדה תחליט, כי הועלו כאן טענות שאני באמת לא יודע את התשובה להן.
<מרדכי אמיתי: הועלו טענות שהן משני צידי המתרס לעניין כמות המוסיקה המושמעת ומאיזה סוג.
<מרדכי אמיתי: ככל שאתה, אדוני, תחליט להקים איזושהי ועדה, איזושהי בדיקה, אולי לבקש מהממ"מ לבדוק את הנושא הזה, אז אצלנו בפדרציה יש מערכת שמנטרת 24/7 את כל המוסיקה שמשודרת בתחנות הרדיו ואני מוכן להעמיד את זה לרשות הוועדה, בשמחה.
אילן גילאון: תראו, זה דיון מאוד עצוב משום שבקליפת אגוז הסיפור של כל מה שמתרחש כאן, אני באמת קטונתי, לא בא לאביעד רוזנבוים ולא לעורכים בטענה.
אילן גילאון: בגדול מה שכאן מתרחש, כמעט הייתי מכנה אותו, אנחנו נמצאים בתקופה של ליקוי מאורות, שכמעט, מה לעשות, היצירה היחידה שמנוגנת כאן היא דווקא של טרנטינו, ממזרים חסרי כבוד.
אילן גילאון: יש כאן בעיה של תופעה כוללת וכללית, כי במקום מנהיגים יש להם סוכני מכירות ופרזנטורים ואקזיטורים וכל מיני דברים אחרים וזה פשוט פושה בכל מקום.
אילן גילאון: אני חושב שרציתי מאוד מהוועדה לא להתחיל באיזשהו ניגוח אלא לראות איך אנחנו מיישרים ואיך אנחנו מסוגלים לתקן את הדברים שישנם כאן.
אילן גילאון: אני שוב חוזר לנקודת ההתחלה ואני אומר, הטענה שלנו היתה, ולכן ביקשתי את כינוס הוועדה, אחת, שיש צמצום ביצירה המקורית והפגיעה שלה היא בצד אחד בתמלוגים.
אילן גילאון: בצד שני, בנושא של נכסי תרבות שאנחנו, מה לעשות, אני חניך של מקראות ישראל.
אילן גילאון: זוכר את הספרים האלה?
אילן גילאון: שם קראתי את זה, והדבר הזה איננו מתרחש היום.
אילן גילאון: אני לא מצביע ספציפית על מישהו כזה או אחר.
אילן גילאון: עכשיו תראו, חבר'ה, אין דבר יותר אמת מאשר תחושה של אנשים, הסובייקטיבית הזאת שהאנשים, כי אנחנו מנגחים את עצמנו בעובדות.
אילן גילאון: אגב, מכם לא שמעתי מספרים אחרים מאשר פורסם לא מזמן נדמה לי, בוואלה או במקום אחר וזה חשוב.
אילן גילאון: א', תפריחו את זה בכך שתגידו איך התהליך של הבחירה שלכם, כי זה דבר מאוד חשוב כדי לתת את ההרגשה הטובה לאנשים.
אילן גילאון: הדבר השני, תדברו איתנו במספרים.
אילן גילאון: זה מה שיותר מעניין אותי, כי יש דבר אחד שאיננו משקר.
אילן גילאון: התמלוגים אינם משקרים.
אילן גילאון: בסופו של דבר בסוף היום אנחנו רואים כמה תמלוגים התקבלו ובעניין הזה אני יוצא בתחושה שלא תיקנתי דבר.
אילן גילאון: אני לא באתי לכאן להתווכח ולהתנגח ואין לי עניין עם אף אחד מהגיבורים פה.
אילן גילאון: יש כאן בעיה.
אילן גילאון: הבעיה נסמכת על מצב עובדתי שאתם לא הפרחתם אותו, מצד אחד, ומצד שני לא הסברתם איך אתם עושים לעניין הזה כדי לתקנו, וזה יותר חשוב לי מהכל, כי את העולם כולו לא נתקן פה אבל את העניין של הפלייליסט ואת העניין של התמלוגים ואת העניין של הגדלת הכמות, ותסלחו לי שאני מדבר אתכם באופן כמותי ולא באופן מעמיק וערכי כי אני יכול לתת לכם על זה גם הרצאה גדולה, אבל אני לא משים את עצמי שאני מבין בדבר הזה יותר מזה.
אילן גילאון: שני הנתונים האלה מעניינים אותנו.
אילן גילאון: אחד, בסופו של חשבון התמלוגים.
אילן גילאון: הדבר השני, הכמות.
אילן גילאון: בעניין הזה, חבר'ה, אתם יודעים מה?
אילן גילאון: זה יותר מעניין אותי מאשר השיטה.
אילן גילאון: אם השיטה היא דיקטטורית, אדוני היושב ראש, אבל כולם מבסוטים מהדבר הזה, ניחא, אבל יכול להיות שהשיטה היא דמוקרטית אבל כל האנשים לא מבסוטים ממנה, ולכן התיקון צריך להיות, אביעד, אני פונה אליך.
אילן גילאון: באמת אתה לא אחראי, הדיון לא עליך.
אילן גילאון: יש קונספט כללי.
אילן גילאון: כל מה שחשבנו על התאגיד נאמר בזמנו כאן מבחינה פוליטית.
אילן גילאון: בחרו דברים אחרים.
אילן גילאון: אנחנו חיים במציאות שבן אדם, כדי להיטיב את הצילום שלו בפריים הוא יכול לאמלל אלפיים איש פחות ואין שום בעיה, וזה מזכיר לי כל מיני אפיזודות בהיסטוריה.
אילן גילאון: נקודת הזמן, אנחנו קיימים בתוכה.
אילן גילאון: יש זמנים, יש תהליכים ויש תאריכים.
אילן גילאון: בתוך התהליך הזה התפקיד של אנשי תרבות זה לעצור את האתוס הזה, כי אחרת אין משמעות לחברה, אין משמעות למדינה, אין משמעות לשום דבר.
אילן גילאון: אני לא יוצא בתחושה מפה שאנחנו הולכים לתיקונו של עניין.
אילן גילאון: הוא טען ככה וזה טען ככה.
אילן גילאון: האם עובדתית יש הקטנה?
אילן גילאון: אתה יודע מה, אני אדבר רק על התמלוגים כי זה כאילו המימד הכי אובייקטיבי שיש.
אילן גילאון: בתמלוגים שהיוצרים מקבלים, אחד, ואם כן, מה אתם עושים כדי להחזיר בחזרה את האחריות?
אילן גילאון: כי תראו, חמדנות היא התכונה המכוערת ביותר של בני אדם.
אילן גילאון: כמו שנדיבות היא התכונה הסקסית ביותר, החמדנות היא התכונה המכוערת ביותר של בני אדם וכאשר יש הגינות, אין מאבק.
אילן גילאון: אני אומר לכם את זה בתור פרדיגמה.
אילן גילאון: כאשר יש חלוקה הוגנת, אין מאבק, וזה נכון לגבי כל מערכת ואנחנו עוסקים במערכת שלכם, מערכת של היוצרים שהיא בדרך כלל חוד החנית לקדם את העניין התרבותי שלנו.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, שותפים לדיון.
איתן ברושי: אני מתנצל שלא יכולתי להיות פה מהתחלה אבל הדיון הזה חשוב, ולברך את האמנים שלא מוותרים.
איתן ברושי: קודם כל אני רוצה לשלוח ברכה לשמעון אלקבץ.
איתן ברושי: אולי עשיתם את זה.
יעקב מרגי: שמעון אלקבץ מאשדוד.
יעקב מרגי: גילוי נאות, יליד באר שבע.
איתן ברושי: על זה נאמר, להצלחה אבות רבים.
איתן ברושי: אז קודם כל לברך את שמעון אלקבץ, נבחר למפקד גלי צה"ל.
איתן ברושי: גם אם הוא לא בדיון, אני מניח שחלק מהדברים מוכרים לו מתפקידיו גם במשרד התרבות שהייתי שם שנה וגם מהתפקידים ברשת ב'.
איתן ברושי: תראו, כשבאתי לתפקיד בכנסת באנו בעצם בחלק הסופי של המאבק, שהיה פה את כל השינויים, אבל אני לא זוכר דיון על התכנים.
איתן ברושי: היה דיון בעיקר ארגוני, תקציבי או מה שאמרה שרת התרבות, מה זה שווה אם אנחנו לא שולטים בזה?
<מלי פולישוק בלוך: היה, היה.
<מלי פולישוק בלוך: אנחנו נלחמנו על המוסיקה גם מבחינת התוכן.
איתן ברושי: רגע, אני לא מדבר על הכנסת שלך.
<מלי פולישוק בלוך: לא, אבל את חוק התאגיד.
<מלי פולישוק בלוך: אני כאקו"ם, באנו הנה.
איתן ברושי: אוקיי, אז בטח טוב.
איתן ברושי: אני אומר, לא היה מספיק דיון או שאני לא זכיתי להשתתף בדיון על התכנים, אבל אני כמי שמקשיב, ואני זוכר את המהפכה של רשת ג', וכמי שהיה ראש רשות ועסק גם בזמר העברי ויושבים פה חברים, אני חושב שזה קודם כל עניין של חינוך.