GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן ברושי: ישלמו כמו כולם.
יעקב מרגי: אני מיציתי.
יעקב מרגי: אתה רוצה להגיש הסתייגות?
יעקב מרגי: תגיש.
יעקב מרגי: אני לא אעשה כאן פיליבסטר.
איתן ברושי: מה מיצית?
איתן ברושי: מה כתוב?
יעקב מרגי: ברגע שיש לי הבהרה חד משמעית שהשר נתן פתרונות למקרים החריגים, אני מיציתי.
איתן ברושי: אבל זה לא חריג.
איתן ברושי: אצלנו זה כולם כך.
איתן ברושי: מה חריג?
איתן ברושי: עמיר, אתה מסכים להיות חריג?
איתן ברושי: אנחנו מדברים על אלף ישובים.
איתן ברושי: מה זה חריג?
יעקב מרגי: איתן ברושי, תודה רבה.
איתן ברושי: אני רוצה שתצביע נגדי.
איתן ברושי: אתה תצביע נגדי שמועצה אזורית היא חריג.
איתן ברושי: אנחנו חריג?
יעקב מרגי: אני קיבלתי תשובות.
איתן ברושי: מה קיבלת?
איתן ברושי: ראית את זה כתוב?
יעקב מרגי: יושב כאן בן אדם, יועץ משפטי של משרד, יושב כאן בעל תפקיד במשרד ואומר דברים לפרוטוקול.
איתן ברושי: אני רוצה שיהיה כתוב שהמועצה האזורית רשאית לאשר מבנים.
יעקב מרגי: איתן, תקשיב.
יעקב מרגי: אני מיציתי את הסיפור של המועצות האזוריות.
יעקב מרגי: יש לי בחוק עוד נושאים כבדים יותר, כבדי משקל, שאני חייב לסיים אותם.
איתן ברושי: תצביע.
איתן ברושי: תצביע עכשיו.
<אלון נתן שוסטר: ראש המועצה האזורית שער הנגב ויושב ראש ועדת החינוך של מרכז המועצות.
<אלון נתן שוסטר: לשעבר אני מורה לאזרחות.
<אלון נתן שוסטר: אני לא מצליח להבין איך החוק לא מאפשר לנו והקול קורא מאפשר לנו.
<אלון נתן שוסטר: זאת אומרת, הקול קורא מאפשר לנו להיכנס ולקבל את הסיוע, אבל החוק בעצם לא מאפשר.
יעקב מרגי: מה זה החוק?
יעקב מרגי: איזה חוק?
<אלון נתן שוסטר: החוק שאתם מדברים עליו.
יעקב מרגי: זה חוק פיקוח.
יעקב מרגי: מה זה לא מאפשר לך?
<אלון נתן שוסטר: אין קשר בין הדברים?
יעקב מרגי: אין קשר.
איתן ברושי: אם אין קשר, אז תכניס לחוק.
יעקב מרגי: כתוב "חכמים היזהרו בדבריכם שמא יבואו תלמידים אחריכם וישתו מהמים הרעים".
יעקב מרגי: בסוף יבוא מישהו לקרוא את החוק ויגיד שכותבים כאן שטויות.
יעקב מרגי: הרי בדור הבא יהיו יותר חכמים מאתנו ויאמרו, תראו מה כתבו כאן, שטויות.
יעקב מרגי: נאמר במפורש.
יעקב מרגי: נתנו לך מענה.
<חיים הלפרין: יש כאן סוג של הקלה למועצות האזוריות.
יעקב מרגי: אני מיציתי את הסוגיה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: איזו סוגיה?
יפעת שאשא ביטון: של האזורים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו עדיין בהגדרות של הצהרון.
יפעת שאשא ביטון: המתנ"סים, צריך לחזור לזה.
יעקב מרגי: המתנ"סים לא יהיו בחוק.
יפעת שאשא ביטון: אז תבטלו את הכול.
יפעת שאשא ביטון: חברים, כל מי שירצה עכשיו להפעיל צהרון, גם מבית ספר, יעבור למתנ"סים.
יפעת שאשא ביטון: המתנ"ס הוא מרכז קהילתי.
יפעת שאשא ביטון: לא יקום ולא יהיה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת למה אתם עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני קיבלתי את אותו מכבש לחצים בשבועיים האחרונים.
יפעת שאשא ביטון: שמעתי על כל הפעילויות האחרות שהם מממנים בזכות הכסף שההורים משלמים לצהרונים, מה שאסור שיקרה.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לתת לך את זה, יש לי גם חלק מהדברים כתובים.
יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מבקשת, חברים, אם החוק הזה עובר בלי המתנ"סים – הוא לא שווה כלום.
יפעת שאשא ביטון: הנה, אני אומרת לכם כמי שמקדמת אותו.
<קריאה: גם אנחנו הבהרנו את זה.
יעקב מרגי: נעה, התייחסות.
יעקב מרגי: מה הבעיה עם המתנ"סים?
<נעה היימן: את עובדת אתנו זמן מה ואני חושבת שהדברים שאמרת בעניין לחצים לא נכונים.
יפעת שאשא ביטון: תני לי סיבה הגיונית אחת למה המתנ"ס צריך להיות מוחרג.
<נעה היימן: בואו נבדיל בין שני דברים בפעילות המתנ"ס.
<נעה היימן: בפעילות המתנ"ס יש שני סוגים של הפעלת צהרונים על ידי מתנ"סים.
<נעה היימן: יש צהרון שמופעל על ידי המתנ"ס בשטח הגן או בשטח בית הספר.
<נעה היימן: זה מרבית הצהרונים.
<נעה היימן: כשאומרים צהרונים של המתנ"סים, מרבית הצהרונים של המתנ"סים פועלים גם בתוך בית הספר ולא בשטח המרכז הקהילתי.
<נעה היימן: לכן החברה למתנ"סים לא מתה על החוק.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא מת עליו.
יפעת שאשא ביטון: כל מי שהרוויח עד היום, לא מת על החוק.
<נעה היימן: החוק חל על כל מי שמפעיל צהרון בשטח גן או בית ספר, בין אם זו החברה למתנ"סים, בין אם זו הרשות המקומית, החברה הכלכלית של הרשות המקומית או גורם פרטי.
<נעה היימן: כל מי שנכנס להפעיל צהרון בשטח גן או בשטח בית ספר, חל עליו.
יפעת שאשא ביטון: מה זה החלק השני של הצהרונים?
יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה יקרה?
יפעת שאשא ביטון: כולם יעבירו לשם כי יש הרבה מקומות שאין מספיק ילדים באותו גן, אז הם מעבירים את זה למרכז הקהילתי.
יפעת שאשא ביטון: אני חותמת לך כאן, וכולם שומעים וזה גם בפרוטוקול, שאם אנחנו נחריג את זה, כל הצהרונים יעברו לפעול בשטח המתנ"סים.
יפעת שאשא ביטון: מתנ"ס הוא לא גוף פרטי, עם כל הכבוד, אלא זה גוף קהילתי ציבורי.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים ממי הם מקבלים את המימון.
יפעת שאשא ביטון: אם היה ומישהו מגיע והוא פרטי לגמרי והוא לא מקבל מימון בבוקר והוא מפעיל והוא משלם, אני לא יודעת מה, הכי פרטי שיכול להיות, אולי.
יפעת שאשא ביטון: אבל כמה כאלה יש?
יפעת שאשא ביטון: ממש אין.
יפעת שאשא ביטון: אם המתנ"ס מפעיל את זה, המתנ"ס סמוך לרשות המקומית, לשולחנה של הרשות המקומית, והוא חייב להיות חלק מהחוק.
יפעת שאשא ביטון: ה לא שהוא חייב להיות חלק מהחוק, אלא הוא בבסיס חלק מהחוק.
יפעת שאשא ביטון: בתפיסה הבסיסית.
יעקב מרגי: הטענה של משרד האוצר ושל משרד החינוך בקטע הזה היא שברגע שאני מכניס את המתנ"סים יש לכם עלויות נוספות שמושתות עליכם בפיקוח.
<קריאה: החוק יכניס הרבה כסף.
<קריאה: באיזה סדרי גודל?
<קריאה: הרוב קורה בתוך גני הילדים ובבתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: אתם מדברים כאילו האנשים שיושבים סביב השולחן לא מכירים את המערכת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים אותה.
יפעת שאשא ביטון: אני חיה אותה.
יעקב מרגי: בזמן שהם מתייעצים, דברי אלי.
<שיר דגן: אני מוועד ההורים בתל אביב.
<שיר דגן: אני רוצה לומר לכם שכבר היום המפעילים אצלנו מאיימים שהם לא רוצים להפעיל בבתי הספר ובגנים.
יעקב מרגי: שלא יפעילו.
<שיר דגן: ברגע שאתם תפתחו להם פתח להפעיל את זה בתוך המתנ"סים, אנחנו ההורים ניאלץ לשלוח את הילדים שלנו למתנ"סים ולשלם שם אלפיים שקלים לחודש.
<שיר דגן: זה מה שיקרה.
יפעת שאשא ביטון: זה הורג לנו את החוק.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה כל פעם להילחם על אותה החלטה.
יעקב מרגי: יש עוד התייחסות?
<קריאה: אין ספק שלהחזיר את הסעיף בחזרה פותר את שתי הבעיות.
יוליה מלינובסקי: גם מועצות אזוריות.
יוליה מלינובסקי: נכון מאוד.
יוליה מלינובסקי: אם אנחנו מחזירים את המתנ"סים, זה גם פותר את הבעיה של המועצות האזוריות.
יוליה מלינובסקי: אתם תוכלו להפעיל צהרונים במתנ"סים ובמרכזים קהילתיים.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן מלחמת חורמה.
יפעת שאשא ביטון: שלא יהיה חוק.
יפעת שאשא ביטון: תסבירו לשר למה אין חוק.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת גם מאיפה זה בא.
יוליה מלינובסקי: החברה למתנ"סים כאן?
<קריאה: זה לא רק המתנ"סים.
<קריאה: המתנ"סים כמשל אבל זה יכול להיות כל גוף שפועל במרכז קהילתי כפי שהגדרנו אותו בדיון הקודם.
יפעת שאשא ביטון: מרכז קהילתי, כשמו כן הוא, הוא שייך לקהילה.
יפעת שאשא ביטון: כל ניסיון לעקר את זה פוגע גם בחוק וגם בתפיסה של המקום הזה.
יוליה מלינובסקי: אני מאוד מסכימה עם יפעת.
יפעת שאשא ביטון: גם הציבור יראה בדיוק מה היה מקור הלחץ.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אוותר בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: יש לי קול קורא, יש לי כסף ממשרד האוצר, מה הסיפור?
יפעת שאשא ביטון: שמחר לא יתחלף לי איזה שר ויחליט שלא מתאים לו.
יפעת שאשא ביטון: בחוק אנחנו מעגנים את הכול.
יפעת שאשא ביטון: הם אומרים אל תעגנו את זה עכשיו.
יפעת שאשא ביטון: בלי המתנ"סים זה לא עובר.
יעקב מרגי: הסוגיה נשארה בצריך עיון.
יעקב מרגי: אנחנו מתקדמים בחוק.
יעקב מרגי: בינתיים יביאו לנו פתרונות.
פרק ב': 2.
פרק ב': מינוי ממונה השר ימנה, מבין עובדי משרדו, ממונה לעניין חוק זה.
פרק ב': הממונה יהיה אחראי לפיקוח על הפעלת צהרונים לפי חוק זה.
פרק ב': הודעה על מינוי הממונה תפורסם ברשומות.
פרק ג': 3.
פרק ג': הפעלת צהרון לא יפעיל אדם צהרון ולא ינהל אותו, אלא בהתאם להוראות לפי חוק זה.
פרק ג': בסעיף 4, שזו הצהרה של מפעיל יש תיקונים שביקש משרד החינוך.
יעקב מרגי: בסעיף 2 ו-3 לא היו בעיות.
<מירב ישראלי: הצהרה של מפעיל צהרון והודעה לרשות המקומית מפעיל צהרון יגיש לממונה תצהיר – הוא צריך לחתום בפני עורך דין או מי שזה לא יהיה - כי הוא עומד בהוראות לפי חוק זה.
<מירב ישראלי: התצהיר יהיה חתום בידי המפעיל או מי שמורשה לכך מטעמו, ואם הוא תאגיד – בידי מורשה חתימה של התאגיד, ואם הוא רשות מקומית – בידי מנהל מחלקת חינוך כהגדרתו בחוק הרשויות המקומיות (מנהל מחלקת חינוך), התשס"א-2001.
יעקב מרגי: ברירת המחדל זה התצהיר.
יעקב מרגי: כדי לפשט, לא רצינו להכביד על כולם, אנחנו מחייבים אותו להגיש תצהיר שהוא עומד בכל הסטנדרטים.
<מירב ישראלי: קיבלנו את הערת השלטון המקומי לגבי מנהל מחלקת חינוך.
<נועה בן אריה: אני לא בטוחה שהתכוונתי שרק הוא.
<נועה בן אריה: הצהרה מטעם רשות מקומית בדרך כלל זה מורשה חתימה שלה.
<מירב ישראלי: להוריד את זה?
<נועה בן אריה: לגבי ההיבטים הפדגוגיים שקשורים באותה הצהרה, מנהל מחלקת החינוך.
<נועה בן אריה: זאת צריכה להיות רשות מקומית ולא מנהל מחלקת החינוך שלה.
<נועה בן אריה: אנחנו בתוך הבית נסדר את זה.
<מירב ישראלי: הורדתי.
איתן ברושי: המשמעות היא שהרשות המקומית – אמרנו גם מועצה אזורית – היא בעצם מייצגת את הצהרונים שבתחומה מול השר הממונה.
<מירב ישראלי: זה משהו שונה.
<מירב ישראלי: ההצהרה היא אישית.
<מירב ישראלי: ב-(א) ההצהרה היא של המפעיל עצמו.
איתן ברושי: אבל מול מי עובד המפעיל הבודד?
<מירב ישראלי: עשינו שני שלבים.
<מירב ישראלי: קודם כל, הממונה במשרד החינוך צריך לקבל תמונה כוללת.
<מירב ישראלי: לכן כל מפעיל, אם זאת הרשות המקומית עצמה, היא בעצמה, או אם זה מישהו מטעמה או מפעיל פרטי – כל מפעיל ומפעיל שולח תצהיר לשר.
איתן ברושי: זה לא יעבוד.
יעקב מרגי: למה לא יעבוד?
איתן ברושי: לשם מה צריך את זה?
איתן ברושי: אם אני מפעיל בתל אביב, אני אגף חינוך בתל אביב, הוא מרכז את הפעולה והוא זה שפונה לשר.
איתן ברושי: אתה רוצה שכל מפעיל צהרון ברחוב קטן יפנה לשר?
יעקב מרגי: זה לא אחד-אחד.
איתן ברושי: למה לא הרשות מרכזת את זה?
<מירב ישראלי: הרשות מרכזת רשימה.
<מירב ישראלי: זה הדבר השני.
<מירב ישראלי: יש את שני הדברים.
<נועה בן אריה: החובה להגיש תצהיר היא של כל מפעיל צהרון.
איתן ברושי: בסדר, אבל מול מי?
איתן ברושי: מול לשכת השר?
<מירב ישראלי: מול הממונה.
איתן ברושי: כמה צהרונים יש?
איתן ברושי: יהיו אלפי אנשים.
יעקב מרגי: איתן, זה לא הוגן.
יעקב מרגי: זה דבר שדנו ובלענו אותו.
יעקב מרגי: אלה פרוצדורות לא מהותיות.
יעקב מרגי: אנחנו התגמשנו.
<קריאה: זה מחליף את הרישום.
איתן ברושי: אני לא נגד זה.
איתן ברושי: אני רק שואל.
יעקב מרגי: אתה הורס לי זמן איכות.
יעקב מרגי: התגמשנו.
יעקב מרגי: הורדנו תהליך רישוי, הורדנו עשרים אלף דברים.
איתן ברושי: רציתי לדעת מה יעיל כאן.
<מירב ישראלי: זה המנגנון שהוחלט עליו בקריאה הראשונה.
<מירב ישראלי: לא שינינו אותו.
<מירב ישראלי: יש כאן הודעה לממונה ובנוסף רשימה שהרשות מרכזת לפי הודעה בסעיף 5.
<מירב ישראלי: סעיף 6 הוא תנאים לפתיחת הצהרון והפעלתו.
<מירב ישראלי: מה שהוחלט בקריאה הראשונה.
יעקב מרגי: לא יהיו בו שינויים.
<מירב ישראלי: יש כאן שינוי אחד שאני אומר אותו.
יפעת שאשא ביטון: הארוחות שיינתנו.
<מירב ישראלי: הכוונה היא שהשר יקבע תקנות גם לעניין ההזנה, התוכן של ההזנה.
<מירב ישראלי: יש לנו סעיפים לגבי הפיקוח בהמשך של תזונה ומזון שמפנים לחוק התזונה בצהרונים אבל כאן הכוונה שהשר יקבע את זה כשירותים שניתנים בצהרון.
איתן ברושי: אני חוזר למועצות האזוריות ולישובים הכפריים.
איתן ברושי: גם כשיש לנו ישובים גדולים, יש גם ישובים קטנים ואפילו קטנים מאוד.
איתן ברושי: נלך לקצה של הארץ בערבה.
איתן ברושי: חבריי מהמועצות האזוריות, יכול להיות מצב שיהיו חמישה, שלושה, שישה ילדים.
איתן ברושי: צריכים להכיר במציאות הזאת.
איתן ברושי: יכול להיות שבמקומות האלה צריכים עזרה יותר גדולה.
יעקב מרגי: זה הקול קורא.
יעקב מרגי: לך לקול קורא.
יעקב מרגי: אני לא בקול קורא.
איתן ברושי: כתוב כאן "לפי סוגים שונים של צהרונים או לפי מספר ילדים השוהים בצהרון או גילם כמפורט".
איתן ברושי: צריך להכניס כאן את ההסתייגות - - -
יעקב מרגי: מה אתה רוצה להשיג?
יפעת שאשא ביטון: הנה, זה כבר נכנס.
יעקב מרגי: אתה רוצה שיסייעו למקומות הקטנים?
יעקב מרגי: זה לא בחוק הפיקוח.
איתן ברושי: השאלה אם יכירו בזה.
יעקב מרגי: תפנה למשרד החינוך.
איתן ברושי: מה הגבול של קבוצה קטנה?
<מיכל חורין: אם הכוונה למחיר, יש לזה התייחסות בסעיף 9.
<מירב ישראלי: כאן יש קביעה של סלי שירותים שונים לפי כל מיני פרמטרים.
<מירב ישראלי: בסעיף 9 שתכף נגיע אליו, לכל סל שירותים כזה אפשר לקבוע משהו אחר.
<מירב ישראלי: לסעיף 7.
<מירב ישראלי: בקריאה הראשונה נאמר שלא יעסיק אדם עובד בצהרון כאשר למעשה גם מפעיל הצהרון לא אמור להיות כזה שעבר עבירות מהסוג הזה.
את זה: הוא הורשע בעבירת מין כהגדרתה בחוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים, התשס"א-2001.
את זה: כתב אישום, זה היה משהו שהייתה טעות בקריאה הראשונה.
את זה: לפי החוק ההוא אין אפשרות למפעיל הצהרון לדעת על כתב אישום.
את זה: לכן זה למעשה עובר ל-(2): נודע לממונה כי הוא הורשע בעבירה אשר מפאת מהותה, חומרתה או נסיבותיה אין הוא ראוי לעבוד בצהרון, או שהוגש נגדו כתב אישום בעבירה כאמור.
את זה: לא יעסיק אדם בצהרון אם נודע לממונה כי יש בהתנהגותו משום השפעה מזיקה על ילדים.
<קריאה: איך הוא ידע?
<מירב ישראלי: אם הממונה מקבל הודעה על זה.
<מירב ישראלי: פסקה (ג) מאפשרת לממונה, כמו בפיקוח על בתי ספר, עשינו הסדר דומה.
<מירב ישראלי: נודע לממונה כי התקיימו בעובד צהרון אחד התנאים המנויים בסעיפים קטנים (א) ו-(ב), רשאי הוא להורות על פיטוריו, לאחר שנתן לנוגע בדבר הזדמנות נאותה להשמיע טענותיו.
<מירב ישראלי: על הוראה כאמור יחולו הוראות פרק ה'.
<מירב ישראלי: זה אומר שאם לא מקיימים את הוראת הפיטורין, אפשר להוציא צו סגירה.
<מירב ישראלי: יש כאלה שאלה ששאלתי את משרד החינוך ואני מקווה שיש להם תשובה.
<מירב ישראלי: המנגנון בחוק פיקוח הוא עם ערר לשר.
<מירב ישראלי: כאן אני לא חושבת שזה מתאים להגיש בג"ץ ישר.
<קריאה: דיברנו על זה בפעם הקודמת.
<מירב ישראלי: אם כן, ערר לשר.
<מירב ישראלי: תזונה ומזון בצהרון, סעיף 8, לא חל שינוי.
<זאב גולדבלט: אפשר לשאול שאלה לגבי סעיף 7?
<זאב גולדבלט: אם המידע לאותו מפקח מגיע דרך משרד החינוך, הוא צריך להגיע למנהל בית הספר?
<זאב גולדבלט: הוגש התלונה, הוא עדיין לא הואשם, אין גזר דין.
<זאב גולדבלט: אם המידע שהוגשה תלונה והנושא תחת חקירה, למשל על פדופיל, מי מעביר את המידע הזה למפעיל הצהרון כדי שלא ישכור את שירותיו?
<זאב גולדבלט: הוא כרגע בחקירה.
יעקב מרגי: דנו בזה ואמרנו שכרגע אין מענה.
יעקב מרגי: זה בתהליכים, בעקבות פרשיות שהיו.
<זאב גולדבלט: נציג המשטרה אמר שזה מגיע למשרד.
יעקב מרגי: דנו בזה בקריאה הטרומית ובקריאה הראשונה.
יעקב מרגי: כל הסוגיה הזאת, כל מערכת החינוך יחד עם המשרד לביטחון פנים מתכנסים לפתרון ולמענה.
יעקב מרגי: כשיהיה מענה, יחול גם על זה.
יפעת שאשא ביטון: יש גם חקיקה בנושא.
יפעת שאשא ביטון: זה בתהליך חקיקה.
<מירב ישראלי: סעיף 8, התזונה, נשאר אותו הדבר כמו בקריאה הראשונה.
<מירב ישראלי: בסעיף 9 יש שינוי שמשרד החינוך יתייחס אליו.
<מירב ישראלי: קביעת מחיר חודשי מרבי לצהרון ושיעור השתתפות המדינה השר, בהסכמת שר האוצר, לאחר התייעצות עם ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, רשאי לקבוע, בצו - מחיר חודשי מרבי לעניין שירות של צהרון שייגבה בעד כל ילד השוהה בצהרון, בין היתר על בסיס עלות הצהרון ותקורה סבירה.
<מירב ישראלי: בקביעת מחיר כאמור יביא השר בחשבון, בין היתר, את אופן התאגדותו, סל השירותים שנקבע לפי סעיף 6(3) הניתן בו, האזור שבו הוא פועל ושכבות הגיל של הילדים השוהים בו, ורשאי הוא לקבוע מחירים חודשיים מרביים שונים בהתאם לאמות מידה אלו.
יעקב מרגי: זה נותן מענה.
<מירב ישראלי: ברגע שנקבע סלי שירותים שונים וגם יש שוני בפרמטרים שונים בין הצהרונים השונים, השר יכול לקבוע.
<מירב ישראלי: הכוונה היא - ומשרד החינוך אמר את זה, והוא יכול לומר זאת שוב, וגם האוצר אמר את זה - שיהיה למפעיל הצהרון רווח סביר.
<מיכל חורין: בצורה סבירה.
איתן ברושי: למרות הפיקוח, יש כאן הגדרה ברורה.
<מירב ישראלי: השר קובע גם את שיעור השתתפות המדינה.
<מירב ישראלי: את שיעור השתתפות המדינה בעלות צהרונים, ורשאי השר לקבוע בדרך האמורה שיעורי השתתפות שונים, בין היתר על בסיס השיקולים כאמור בפסקה (1).
<מירב ישראלי: זאת התשובה לחבר הכנסת ברושי לגבי האפשרות לקבוע שיעורי השתתפות שונים לצהרונים שונים.
<קריאה: אפשר להוסיף את מספר הילדים.
איתן ברושי: זה מה שביקשתי.
<מירב ישראלי: נוסיף את זה ב-(1).
<מירב ישראלי: מספר הילדים.
<מירב ישראלי: מפעיל הצהרון לא ייתן שירותי צהרון במחיר העולה על המחיר החודשי המרבי שנקבע לי סעיף קטן (א).
<מיכל מנקס: לא ברור השינוי הזה.
<מירב ישראלי: אני לא מבינה למה הם שינו את זה, אבל אני אבדוק את זה.
<מיכל מנקס: אני מפעילה ואני רוצה לתת עוד חוג על חשבוני.
<מיכל מנקס: זה אסור לי על פי חוק?
<מיכל מנקס: מה זאת השטות הזאת?
<מיכל מנקס: סליחה.
<מירב ישראלי: שהמחיר מפוקח.
יעקב מרגי: המחיר לסל.
<מיכל מנקס: אבל לא יגבה מפעיל יותר ממה שמותר, אבל למה לא ייתן שירות?
יפעת שאשא ביטון: אם הוא נותן שירות בלי שהוא צריך לגבות שקל מההורים, אין שום בעיה.
<מירב ישראלי: למה תיקנתם את זה?
יפעת שאשא ביטון: במחיר העולה על המחיר החודשי.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, רק אם זה עולה.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא ייתן שירות במחיר העולה על המחיר המרבי.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהוא לא יוכל לתת באלף שקלים במקום ב-930.
<מיכל מנקס: לצורך העניין קבע השר או מי מטעמו בקול הקורא, למשל שעלות חוג שווה שלושים שקלים לילד לחודש.
יעקב מרגי: ההורים רוצים שלושה חוגים.
<מיכל מנקס: המשמעות היא שבשלושים שקלים אני לא יכולה לתת שירות?
יפעת שאשא ביטון: את יכולה אבל זה לא מה שכתוב.
יפעת שאשא ביטון: כאן כתוב שזה לא יעלה.
<מיכל מנקס: אני לא מבינה למה.
<הדס אגמון: התיקון היה תיקון של ניסוח כיוון שהנוסח הזה, כמו שתוקן, הוא הנוסח שעבר עכשיו בחוק הקייטנות.
<הדס אגמון: מבחינתנו התיקון לא התכוון לעשות איזשהו שינוי במהות.
<הדס אגמון: הכוונה היא שיש לעמוד בהוראות החוק, כלומר, לספק את השירותים האלה.
<זאב גולדבלט: למרות שמה שכתוב כאן זה שהשר יכול לקבוע מחיר שונה לכל ישוב.
יפעת שאשא ביטון: יש מקסימום.
יעקב מרגי: כשאומרים השר, השר מחויב לפעול לפי אמות מידה סבירות.
יעקב מרגי: זה נכון לכל חקיקה.
יעקב מרגי: השר לא יכול לפעול איך שהוא רוצה.
יעקב מרגי: השר חייב לפעול על פי מה שמנחה החוק והוא גם צריך להסביר את הצעדים שלו.
יעקב מרגי: יש שוויון, יש סבירות, יש הכול והוא כפוף לחוק הזה.
יעקב מרגי: נתנו לו בסעיפים מכלול שיקולים לשקול.
<זאב גולדבלט: מרווח.
יפעת שאשא ביטון: בחוק לא כותבים מחיר.
יפעת שאשא ביטון: המחיר משתנה.
יפעת שאשא ביטון: אבל בקול קורא מופיע מחיר.
<מנחם פרח: אני מנהל גן פרטי בחיפה.
<מנחם פרח: מה שאתם מנסים לעשות כאן ב-900 שקלים או באלף שקלים, זה תכל'ס – ואני מדבר בשפה הכי פשוטה שיש – להוריד את הרמה של הצהרונים במקרה הזה.
<מנחם פרח: אתם רוצים לקבוע סף מחיר.
<מנחם פרח: הצהרון, החוגים, המזון, אפשר להשיג דברים ממש בזול, אבל בזול הוא לא תמיד טוב.
<מנחם פרח: אפשר לנסות לעמוד בתנאים שלכם, אבל תבינו דבר אחד, המזון שהילדים מקבלים אצלנו בגן, לא יוכלו לקבל אותו במחיר הזה.
<מנחם פרח: חוגים ברמה טובה ועובדים ברמה טובה.
<מנחם פרח: יש לנו סייעות שעובדות שנים על גבי שנים.
<מנחם פרח: אתה חייב לפצות אותן בשכר טוב.
<מנחם פרח: אין לי אפילו סייעת אחת שעובדת בשכר מינימום.
יעקב מרגי: אמרת דברי טעם.
יעקב מרגי: אני מזמין אותך אחרי הישיבה.
יעקב מרגי: נועה ויעל, תסלחו לי שאני מנדב אתכן.
יעקב מרגי: מאחר ועל החוק הזה ישבו שבעה נקיים – אני אסביר לך אחר כך מה זה ולא עכשיו – בשולחן עגול ושקלו ומרכז השלטון המקומי שהוא המפעיל הגדול ביותר במדינה.
יעקב מרגי: אני לא מכיר מפעיל אחר.
יעקב מרגי: הלכנו אתו ואל תגלו לאף אחד, אבל לא בדקנו אותו אחרי שהם באו ובדקו וישבו ותמחרו ולקחו מקדם רווח.
יעקב מרגי: אם אחרי הדיון לא ישכנעו אותך, ננסה לשכנע אותך.
<מנחם פרח: רק להוסיף עוד דבר אחד.
<מנחם פרח: ההורים היום מגיעים אלי לצהרון ומשלמים מחיר מלא ויש להם במרחק פסיעה צהרונים של העירייה או צהרונים נוספים אחרים אבל הם לא הולכים אליהם.
<מנחם פרח: האם את זה אתם גם רוצים לקחת להורים?
<מנחם פרח: את זכות הבחירה הזאת?
<נועה בן אריה: לפי דבריך שדרגנו אותך.
<נועה בן אריה: אל תדאג.
<מירב ישראלי: סעיף 10, חובת רשות מקומית, נשאר כפי שהוא.
<מירב ישראלי: כך גם כל הסעיפים של הסמכת מפקחים שלא נגענו בהם.
<מירב ישראלי: יש תוספת בעמוד 6 למעלה שהיא תוספת מקובלת.
<מירב ישראלי: זה סעיף נוסף ולכן עדיין אין לו מספר.
<מירב ישראלי: הפרעה למפקח.
<מירב ישראלי: הפריע מפעיל צהרון או מי מטעמו, למפקח, להפעיל את סמכויותיו לפי סעיף 12(3) – למעשה לא נתן לו להיכנס לצהרון - רשאי הממונה לשלוח לו התראה בכתב ולפיה אם לא יחדל מלהפריע כאמור בתוך תקופה שנקבעה בהתראה יהיה רשאי הממונה להפעיל את סמכותו לפי פרק ה'.
איתן ברושי: זה חל גם על הצהרונים במועצות האזוריות?
<מירב ישראלי: זה חל על מי שחל עליו החוק.
איתן ברושי: אני אומר לכבוד היושב ראש ואני חוזר לנקודה.
איתן ברושי: אי אפשר להחריג את הצהרונים האלה כי הם תחת המסגרת הכוללת של משרד החינוך והמטרות החינוכיות, כולל שאלות הבטיחות והבריאות.
יעקב מרגי: איך ההפרעה למפקח קשורה?
איתן ברושי: אני אומר את זה כללית לגבי כל מה ששמענו עד עכשיו.
איתן ברושי: לכן אני חוזר לנקודה שאמרתי.
איתן ברושי: מועצה אזורית אחראית על הפעילות בבית ספר והיא אחראית על הפעילות שמתקיימת בישוב במקום בית ספר.
איתן ברושי: היא גם מעבירה את הכסף והיא גם נושאת באחריות.
איתן ברושי: האחריות הזאת היא עד הקצה.
יעקב מרגי: עד הקצה.
איתן ברושי: אני חוזר למבנים.
איתן ברושי: אני רואה שעוזר השר מסתובב כאן כאילו מחר יש בחירות.
איתן ברושי: יש שמועה כזאת.
יעקב מרגי: אם היו בחירות, הוא לא היה כאן אלא במקום אחר.
יעקב מרגי: זאת אחריות של השר וכל הכבוד שהוא הלך לראות שהעסק מתנהל באחריות.
איתן ברושי: אני שמח.
איתן ברושי: אני רוצה להגיד שאנחנו חוזרים לנקודה שהערתי קודם.
איתן ברושי: אחריות המועצה האזורית חלה עד הקצה.
איתן ברושי: היא גם זאת שתממן את הפערים, ויש פערים במימון.
איתן ברושי: לן, כאשר המועצה אחראית, היא גוף סטטוטורי, זאת המדינה אחראית.
איתן ברושי: לכן צריך לפעול על פי כל הכללים.
יעקב מרגי: אנחנו נקבל ניסוח אחר.
איתן ברושי: בסדר, אבל תן להם להכין אותו.
<מירב ישראלי: בפרק ה', צו הגבלה מינהלה, יש תוספת.
יעקב מרגי: בסעיף (ז).
יעקב מרגי: מה עם התיקון ב-(ו)?
<מירב ישראלי: התיקון ב-(ו) ירד מפני שבדרך כלל כשיש צו שיפוטי שבעצם מפסיק את צו ההגבלה המינהלי.
<מירב ישראלי: כיוון שכאן אין צו שיפוטי, צו ההגבלה המינהלי יעמוד בתוקפו עד שתהיה החלטה אחרת.
<מירב ישראלי: אני חושבת שיש כאן סתירה בין הסעיף החדש (ז) לבין הבקשה לביטול צו מינהלי.
<מירב ישראלי: תגידו לי מה האופן שבו אתם רוצים שהצו יהיה, ערר או עתירה.
<מיכל חורין: יהיה אפשר לעתור לבית משפט שלום בו יושב נשיא בית משפט השלום שבאזור שיפוטו ניתנה החלטה.
<מירב ישראלי: אני מורידה את (א).
<מירב ישראלי: אני מבינה שמשרד החינוך ומשרד האוצר ביקשו את זה, אבל אני חושבת שזה בעייתי ואני אסביר למה.
<מירב ישראלי: למעשה הניסוח, גם בסעיף הזה של צו הגבלה מינהלי וגם בעיצומים הכספיים, עת נגיע לזה, שכל הצהרונים בארץ צריכים להגיש את הערר, את העתירות וכולי, לירושלים.
<מירב ישראלי: אני חושבת שזה דבר מקפח.
<מירב ישראלי: כשהייתי במשרד המשפטים הייתי מגישה בשם היועץ המשפטי לממשלה נגד גופים פרטיים שעושים דברים כאלה טענה שמדובר בסעיף מקפח ולכן אני חושבת שהמדינה לא צריכה לנקוט כך.
<גור רוזנבלט: מנהל מינהל רישוי בקרה ואכיפה במשרד החינוך.
<גור רוזנבלט: גם בשאר החוקים שלנו, חוק הרישוי, כל העתירות והכול נדון בירושלים.
<גור רוזנבלט: זה לא משהו שמכביד בצורה יותר מדי קשה.
<גור רוזנבלט: כל הערערים האלה מתנהלים בירושלים.
<גור רוזנבלט: התשובה שממונה יתחיל לרוץ בכל הארץ, היא לא פרקטית.
יעקב מרגי: זה עובד בפרקטיקות אחרות.
<מירב ישראלי: בעיצומים כספיים אני לא מכירה שזה עובד בכל החוקים.
<גור רוזנבלט: במשרד החינוך, גם ברישוי וגם בערערים שלנו, הכול מתנהל בירושלים.
<מירב ישראלי: זה סעיף בעייתי.
<זאב גולדבלט: לגבי סעיף 14, בקשה או הערה אחת.
<זאב גולדבלט: במקרה ויוצא צו סגירה מינהלי או צו סגירה לאותו צהרון, אני מבקש שיתווסף שמעבר להודעה להורים, ייקבע שהם גם יקבלו את חלקם היחסי חזרה.
<זאב גולדבלט: זאת אומרת, שלא יישארו קירחים מכאן ומכאן.
<קריאה: או שימצאו להם מקום חלופי.
<נועה בן אריה: זה גם לא בחקיקה.
<נועה בן אריה: אלה דברים שאנחנו מבצעים אותם.
<זאב גולדבלט: אני יודע מה אני אומר.
<זאב גולדבלט: אם זה לא יהיה כתוב, זה ייעלם.
יעקב מרגי: לגבי ועדת ערר, אני קיבלתי את עמדת המשרד.
יעקב מרגי: אני גם מכיר את הפרקטיקות בדברים אחרים.
יעקב מרגי: זה הכול מתקיים בירושלים.
יעקב מרגי: יש לנו צרות עם המחוזות בדברים אחרים ולא ניתן להם גם את זה.
<מירב ישראלי: זה לבית משפט.
<מירב ישראלי: צהרון באילת צריך להגיש את הערר שלו בבית משפט בירושלים.
יעקב מרגי: אמרתם שלפני כן יש אינסטנציה לשר.
<מירב ישראלי: לא בזה.
<מירב ישראלי: רק בנושא מסוים.
<מירב ישראלי: צהרון באילת וצהרון בצפון צריך להגיש לירושלים.
<גור רוזנבלט: צריך לזכור שזה לא דבר שקורה כל יום.
<גור רוזנבלט: יש לנו 150-200 כאלה ברישוי בשנה וזה מתנהל בירושלים.
<מירב ישראלי: כי אתם לא רוצים להכביד על עצמכם אבל להכביד על האנשים.
<גור רוזנבלט: זאת גם מומחיות של בית המשפט.
<גור רוזנבלט: זה לא פשוט לחלק דבר כזה בין כל כך הרבה אנשים.
יעקב מרגי: אתה מזלזל בבתי המשפט ואומר שהם לא מומחים?
<גור רוזנבלט: אני אומר שזאת הפרקטיקה שמקובלת גם בעתירות מינהליות על צווי סגירה של בתי ספר, גם בוועדת ערר על חוק הרישוי וגם בשאר הדברים.
<גור רוזנבלט: במקסימום, אם זה יקרה לצהרון, זה יקרה לו פעם בתקופת חייו.
<מירב ישראלי: לגבי צו סגירה, אולי.
<מירב ישראלי: צו לסגירה מינהלי.
<מירב ישראלי: על עיצומים, אנחנו תכף נגיע לזה, לדעתי זה יותר בעייתי.
<זאב גולדבלט: מה לגבי החזר להורים?
<מירב ישראלי: לגבי סגירה נשאיר את זה, אבל לגבי עיצומים - - -
יעקב מרגי: זאב, מה שאלת?
<זאב גולדבלט: במידה ויוצא צו סגירה, צריך להוסיף כאן שההורים יקבלו את החלק היחסי כי הם שילמו על הצהרון.
<זאב גולדבלט: זה נראה לי הזוי שלצורך העניין משרד מוציא צו סגירה אבל אף אחד לא חושב איך להחזיר את הכסף להורים ששילמו כבר.
<זאב גולדבלט: מי יפצה אותם על זה?
<זאב גולדבלט: הרי הם צריכים לתת משהו חלופי.
<קריאה: הם הרי משלמים כל חודש.
<קריאה: אז הם מפסיקים לשלם.
יעקב מרגי: זה תשלום חודשי.
<זאב גולדבלט: כן, אבל זאת הוראת קבע והוראת קבע קשה לעצור.
<מירב ישראלי: אלה דינים של השבה.
יעקב מרגי: זה קיים בחוק לגבי כל דבר.
<מירב ישראלי: לא בכל מקום שיש צו סגירה, אומרים שיוחזר הכסף.
<יצחק מנחם: האקדמיה לתלמיד.
<יצחק מנחם: שאלה.
<יצחק מנחם: יש סבסוד של משרד האוצר.
<יצחק מנחם: זאת אומרת, יש סבסוד ממשרד החינוך למי שעומד בתנאי קול קורא.
<יצחק מנחם: האם ההורה משלם אחרי הסבסוד או שהסבסוד הזה מגיע לרשות?
<נועה בן אריה: זה לא קשור לחוק.
<נועה בן אריה: השאלה שלך רלוונטית לקול הקורא.
<נועה בן אריה: בנושא של הקול הקורא, כרגע הסיפור הוא שהרשות המקומית גובה מראש בחלק היחסי ומקבלת את ההשלמה ממשרד החינוך.
<נועה בן אריה: היינו, ההורה מראש משלם פחות וכל זה רלוונטי לניצנים ולא רלוונטי לחקיקה.
<מירב ישראלי: אני מבינה שבבקשה לביטול צו הגבלה מינהלי, ביטלנו את (א).
<מירב ישראלי: (ב) רלוונטי לעתירה לבית המשפט.
<מירב ישראלי: הגשת עתירה לא מתלה את תוקפו של הצו כל עוד לא החליט בית המשפט אחרת.
<מירב ישראלי: החליט בית המשפט להתלות את תוקפו של הצו במעמד צד אחד, תידון הבקשה במעמד הצדדים בהקדם האפשרי ולא יאוחר מתום שבעה ימים מיום ההחלטה.
<מירב ישראלי: בית המשפט רשאי לבטל צו הגבלה מינהלי, לאשרו או לשנותו.