GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מירב ישראלי: הגדרה של רשות מקומית נשארה עירייה או מועצה מקומית כאשר מועצה מקומית כולל מועצה אזורית מבחינה משפטית.
<מירב ישראלי: אני אבדוק את זה שוב.
איתן ברושי: לא כוללת.
יעקב מרגי: למרות שרשות מקומית כולל בתוכה מועצה אזורית, אם ניתן לכתוב במפורש לכתוב מועצה אזורית, אנא כתבי.
<מירב ישראלי: אני אבדוק את זה.
יעקב מרגי: נגמר הדיון בסוגיה הזאת.
<מירב ישראלי: השר הוא שר החינוך.
<מירב ישראלי: זה סעיף ההגדרות.
יוליה מלינובסקי: תודה אדוני היושב ראש, תודה רבה לכל הנוכחים.
יוליה מלינובסקי: חבריי חברי הכנסת.
יוליה מלינובסקי: אני מבקשת להוסיף לסעיף ההגדרות צהרון – "למעט צהרון שהמדינה והרשות המקומית אינן משתתפות בתקציב עבור צהרון במישרין או בעקיפין ושאינו פועל בשטח של מוסד חינוך רשמי".
יוליה מלינובסקי: המטרה היא שאם זה מוסד שמפעיל צהרון פרטי ולא נתמך בשום דרך או צורה על ידי מדינה או רשות מקומית, או בכסף או במבנה - - -
יעקב מרגי: ולא נמצא במקרקעין של רשות מקומית.
יוליה מלינובסקי: הפיקוח וההגבלות לא יחולו עליו.
יעקב מרגי: החוק לא חל עליו.
יפעת שאשא ביטון: אף צהרון לא נתמך היום על ידי המדינה.
יפעת שאשא ביטון: בסעיף הזה אתה מחריג את כל הצהרונים.
יוליה מלינובסקי: מי שנמצא במוסד חינוכי רשמי, למעט צהרון שהמדינה ו/או הרשות המקומית אינם משתתפות בתקציב עבור צהרון במישרין או בעקיפין - זאת אומרת, זאת יכולה להיות תמיכה כספית או מבנה – ושאינו פועל בשטח מוסד חינוך רשמי.
יעקב מרגי: זה צהרון פרטי לכל דבר ועניין.
יעקב מרגי: משרדי הממשלה, יש לכם בעיה עם הנוסח הזה?
יפעת שאשא ביטון: השאלה אם זה כולל את הרשמי שאינו מוכר שמקבל תקציב.
יעקב מרגי: לא כולל.
<נעה היימן: אגף התקציבים, משרד האוצר.
<נעה היימן: לפי מה שאני מבינה מדבריך, אם הצהרון מקבל סבסוד, זה יחול עליו.
יוליה מלינובסקי: זה יחול עליו.
יעקב מרגי: לא רק סבסוד.
יעקב מרגי: גם אם הוא שוהה במקרקעין של רשות מקומית.
יוליה מלינובסקי: אם צהרון פרטי יחליט להיכנס לקול קורא ולקבל סבסוד, זה יחול עליו.
יעקב מרגי: או יקבל נכס או מקרקעין.
<נעה היימן: נכס של רשות מקומית.
יוליה מלינובסקי: אם עמותה קיבלה הקצאה של מבנה או רשות מקומית מפעילה צהרונים שלה במבנה של מוסד רשמי, זה לא יחול עליהם.
<נעה היימן: אם אני מבינה נכון את כוונתך, המשמעות של התיקון שאת מבקשת אומר שכיתות ג' צריכות לצאת מוקף החוק כי לכיתות ג' כרגע אין סידור.
יעקב מרגי: אל תלכי לשם.
יוליה מלינובסקי: זה לא קשור.
<נעה היימן: זה מה שמשתמע.
יעקב מרגי: כיתה ג' נמצאת במקרקעין של מדינת ישראל – חל עליה החוק.
יוליה מלינובסקי: פועל בשטח של משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני רוצה לסיים עם זה עכשיו אחת ולתמיד.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להשאיר את זה.
יעקב מרגי: כל המטרה של ההסתייגות של יוליה היא לומר לך שאם יש צהרון שנושא בעלויות מטעם עצמו, בשונה מאחרים, או על ידי זה שהוא שוכר מקרקעין והוא גם לא מקבל שום סבסוד מהמדינה, אני מבקש להחריג אותו.
יעקב מרגי: אנחנו המחוקקים יכולים לחיות עם ההחרגה הקטנה הזו מתוך רציונל שזה פרטי.
יעקב מרגי: גם לא מקרקעין, גם לא מקבל תמיכה מהמדינה – להחריג אותו.
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שהרשמי שאינו מוכר יוצא מהחוק.
יעקב מרגי: זאת לא ההגדרה.
יפעת שאשא ביטון: אבל שם אתה נמצא.
<הדס אגמון: משרד המשפטים.
<הדס אגמון: להבנתנו בעצם זה שכתבנו שצהרון פועל בשטח מוסד חינוך, משתמע מכך שהוא מקבל בעקיפין סיוע ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: בעקיפין.
יעקב מרגי: סיוע.
<הדס אגמון: בזה שהוא מתוקצב בשעות הבוקר.
<מירב ישראלי: אם הוא לא מקבל את זה, אם הוא גן ילדים שלא מקבל מהמדינה, אם יש דבר כזה - - -
יעקב מרגי: יש דבר כזה.
<מירב ישראלי: ודאי שיש.
<מירב ישראלי: זה מה שאומרים.
<הדס אגמון: להבנתנו אין דבר כזה.
יעקב מרגי: משרד החינוך מאפשר לגנים פרטיים לענות על קול קורא כזה או אחר ולקבל סבסוד על שעות הגן, בבוקר 700 ומשהו שקלים.
<דודי מזרחי: זה לא סבסוד.
<דודי מזרחי: אנחנו משלמים שכר לימוד.
יעקב מרגי: שכר לימוד.
יעקב מרגי: לו יצויר שאני עכשיו מחזיק נכס פרטי, שכרתי מפישמן לפני שהוא פשט את הרגל מבנה, ושמתי שם גן ילדים.
יעקב מרגי: אני מקבל ממך, מהמדינה, את ה-700 שקלים.
יעקב מרגי: על הצהרון אני לא מקבל כלום.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא מקבל.
<מירב ישראלי: גם לא על המבנה.
יפעת שאשא ביטון: אתם לא מבינים על מה אתם מדברים.
<דודי מזרחי: הרציונל שלנו היה שאם גן הילדים בבוקר מקבל תקצוב ואחר הצהרים הוא מפעיל צהרון, הצהרון חייב להיות בפיקוח.
<דודי מזרחי: יחד עם זאת, יש גני ילדים מוכרים שמקבלים רישוי – אגב, בודדים – שבבוקר לא מקבלים תקצוב ועליהם אפשר לדבר.
יעקב מרגי: יוליה, כרגע אני מבין שהחברים הבינו את ההסתייגות שלך.
יעקב מרגי: יש לכם בעיה עם ההסתייגות שלה?
יפעת שאשא ביטון: לי יש בעיה.
<מיכל חורין: כמו שזה מנוסח על ידי חברת הכנסת, זה מאוד מאוד לא בהיר.
<מיכל חורין: הצהרון שיופעל לא ידע אם הוא נכנס או לא נכנס.
יוליה מלינובסקי: אז אני אסביר.
<מיכל חורין: במישרין או בעקיפין.
יוליה מלינובסקי: אם הייתם יושבים אתי קודם כפי שביקשתי מכם, הייתי מסבירה.
<מיכל חורין: מעבר לנוסח, אני רוצה להבהיר שמבחינתנו התקצוב בבוקר יש בו גם מרכיבים של מבנים.
<מיכל חורין: זאת אומרת של בעקיפין.
יוליה מלינובסקי: אבל אני כתבתי בצהרון.
יוליה מלינובסקי: הוא לא מקבל.
יפעת שאשא ביטון: אבל אף צהרון לא מקבל סבסוד.
יפעת שאשא ביטון: אין צהרון אחד במדינת ישראל שמקבל היום סבסוד לצהרון.
יפעת שאשא ביטון: לבוא ולומר שצהרון שלא מקבל סבסוד או תמיכה בצהרון מוחרג מהחוק, זה אומר, חברים, בואו נלך, תודה שבאתם.
יעקב מרגי: אני מבין ממך שברגע שנעניתם לי וקיבלתי את התקצוב, שכר הלימוד של גן הילדים עם אותם 700 שקלים, כולל בתוכם מרכיב בעקיפין של המבנים.
יעקב מרגי: אם אני מעביר את ההסתייגות שלך, היא נופלת.
יוליה מלינובסקי: כל הסבסוד הזה, 700 שקלים בשעות הבוקר לגנים, מתייחס אך ורק לשכר.
יעקב מרגי: הם אומרים לך לא.
יוליה מלינובסקי: אני בדקתי את הנושא הזה.
יעקב מרגי: את יכולה לחיות עם הנוסח הזה?
יוליה מלינובסקי: זה נוסח שמתאים לי.
יעקב מרגי: אני שואל את משרד החינוך.
יעקב מרגי: אם מבחינת
יעקב מרגי: כם זה מתקצב בעקיפין, מה אכפת לך שתהיה ההסתייגות הזאת?
<מיכל חורין: תהיה אי בהירות.
יעקב מרגי: משרד המשפטים הבין.
יעקב מרגי: אתם טוענים שה-700 הוא תקצוב בעקיפין.
<הדס אגמון: לא רק של המבנים.
יעקב מרגי: אומרת חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, מסתייגת הסתייגות מהותית, שההחרגה תחול רק על מי שלא מתוקצב במישרין או בעקיפין.
יעקב מרגי: זאת אומרת שההסתייגות שלה מחריגה רק מי שלא מקבל גם את ה-700 שקלים.
<מיכל חורין: לא טוב.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שמשתמע אבל לא לזה היא מתכוונת.
יעקב מרגי: לכן אנחנו מחדדים את זה.
<הדס אגמון: זה מה שמשתמע, זה נכון.
יפעת שאשא ביטון: לזה גם אני מוכנה.
יפעת שאשא ביטון: מי שלא מקבל שום שקל מהמדינה, שיעשה כרצונו.
<נועה בן אריה: זה בדיוק הנוסח של ההסתייגות שלה.
<נועה בן אריה: ההסתייגות שלך מתייחסת לאותם מוסדות שלא מתוקצבים, לא במישרין ולא בעקיפין, על ידי המדינה ו/או הרשות המקומית ושאינם מתקיימים במבנה הרשות.
<נועה בן אריה: אלה שני תנאים מצטברים.
יוליה מלינובסקי: ואינם פועלים בשטח - - -
<נועה בן אריה: אם זאת ההסתייגות, יש מוסדות שאין להם לא את זה ולא את זה.
<נועה בן אריה: אתם מוכנים לחיות עם זה?
<מירב ישראלי: מבחינה משפטית, מבחינה של חופש עיסוק, מי שלא מקבל בכלל - - -
יוליה מלינובסקי: אני מקריאה שוב את הנוסח, כדי שלא יהיו אי הבנות.
יוליה מלינובסקי: אני רוצה להחריג.
יוליה מלינובסקי: "למעט צהרון שהמדינה או הרשות המקומית אינן משתתפות בתקצוב עבור צהרון במישרין או בעקיפין ושאינו פועל בשטח של מוסד חינוך רשמי".
<נועה בן אריה: הן לא משתתפות בתקצוב.
<נועה בן אריה: מה זה עבור צהרון?
<נועה בן אריה: איזה מין דבר זה תקצוב עבור צהרון?
<נועה בן אריה: אין חיה כזאת.
יעקב מרגי: אין תקצוב צהרון.
יוליה מלינובסקי: אני אסביר שוב.
יוליה מלינובסקי: אתם לא מצאתם זמן, משרדי הממשלה, לשבת אתם למרות שביקשתי מכם לשבת אתי בשבוע שעבר.
יוליה מלינובסקי: לא מצאתם זמן ולכן כרגע אנחנו יושבים כאן ומדברים.
יוליה מלינובסקי: אני אסביר את הרציונל.
יוליה מלינובסקי: אם אני לא קיבלתי מבנה חינם או בהקצאה, שזה במישרין או בעקיפין, ולא נעניתי לקול קורא במצטבר – שני דברים במצטבר, זאת אומרת, המדינה לא מתקצבת את הצהרון שלי – אני פטורה מכל העניין הזה.
<מיכל חורין: אבל הקול קורא מנותק היום מהחוק.
<מיכל חורין: החוק מדבר על אוכלוסייה אחרת והוא לא מחייב את הסבסוד של אחר הצהרים.
יוליה מלינובסקי: לא יהיה סבסוד עבור כל הצהרונים.
יוליה מלינובסקי: אם אני לא קיבלתי מהרשות מבנה חינם או בהקצאה, כמו עמותות שמקבלות, ואני שוכרת מבנה בשוק הפרטי ואני מפעילה שם גן ילדים בשעות הבוקר - - -
<דודי מזרחי: את לא מתוקצבת עליו במשרד החינוך?
יוליה מלינובסקי: אני מתוקצבת.
יוליה מלינובסקי: לפי מה שאני ביררתי, חבל שלא מצאת זמן לדבר אתי קודם, רדפתי אחרי האדון ואיכשהו זה לא הסתדר, ה-700 שקלים אלה, המדינה נותנת לי עבור הפעלת הצוות.
יוליה מלינובסקי: אני אשמח לראות את הפירוט.
יעקב מרגי: תקריאי את ההסתייגות.
יעקב מרגי: אנחנו בסוף נצביע עליה.
<חיים הלפרין: אני רוצה להסביר שהמשמעות עלולה להיות שכל מוסד מוכר שאינו רשמי יקים עמותה אחר הצהרים.
יוליה מלינובסקי: אם הוא יושב במבנה - - -
<מירב ישראלי: זה יפתור לך את הבעיה של תשלומי הורים, אם יקרה דבר כזה.
<חיים הלפרין: או יפתור או ייצר.
יוליה מלינובסקי: אם הוא קיבל ממך מבנה.
<חיים הלפרין: גם אם הוא לא קיבל מבנה.
יוליה מלינובסקי: את הנוסח הזה לא ניסחתי לבד כי אני לא מספיק חכמה לשם כך.
יפעת שאשא ביטון: את חכמה אלא שיש כאן אינטרסים אחרים.
יוליה מלינובסקי: זה לא קשור לאינטרסים.
יוליה מלינובסקי: אני מהישיבה הקודמת מדברת על זה.
יוליה מלינובסקי: ניסחתי את זה בעזרת היועצת המשפטית של הוועדה שהיא מומחית בתחום הזה.
יוליה מלינובסקי: הגענו להבנה שזה נוסח שנותן מענה לכל התשובות.
<חיים הלפרין: צריך להבין שהמשמעות היא מה שאמרתי.
<חיים הלפרין: גם לא יהיה פיקוח לא רק על המחיר שבזה כולם מתמקדים אלא גם לא יהיה על הבריאות ולא על הסטנדרט.
יוליה מלינובסקי: כאילו עכשיו יש לך פיקוח על זה.
יפעת שאשא ביטון: את זה אנחנו רוצים לשנות ולשם כך התכנסנו.
<זאב גולדבלט: לא ברור לי למה אתם הורדתם מתחולת החוק את כל נושא המתנ"סים.
<זאב גולדבלט: אין לזה שום הצדקה.
יפעת שאשא ביטון: לא הורדנו.
יפעת שאשא ביטון: זה כאן.
יעקב מרגי: לא הורדנו.
<זאב גולדבלט: זה מחוק.
יפעת שאשא ביטון: בשום אופן.
<זאב גולדבלט: מרכז קהילתי מחוק.
<זאב גולדבלט: בסעיף 1 מרכז קהילתי מחוק, וגם אחרי כן בסעיף קטן (2), ירד נושא מרכז קהילתי.
<זאב גולדבלט: השאלה היא על שום מה.
<זאב גולדבלט: נקודה שנייה בנושא ההגדרות.
<זאב גולדבלט: למה אף אחד לא התמודד עם מה שביקשנו, להגדיר גם את נושא ההורים?
<זאב גולדבלט: גם הורים צריכים לקבל איזושהי התייחסות בהגדרות כי אחרי כן זה משפיע בהמשך.
יעקב מרגי: תרשמו את ההערות ואחר כך אני ארצה התייחסויות.
<שולמית ביסמנובסקי: יושבת ראש ארגון הגנים הפרטיים בישראל.
<שולמית ביסמנובסקי: אני רוצה לחזק את הדברים שנאמרו קודם על ידי חברת הכנסת מלינובסקי.
<שולמית ביסמנובסקי: הצהרונים שנמצאים במקומות פרטיים, משלמים עליהם לפעמים עשרים אלף, 15 אלף שקלים, רק שכר דירה.
<שולמית ביסמנובסקי: על זה תוסיפו ארנונה.
<שולמית ביסמנובסקי: הם לא פטורים מכל התשלומים האלה.
<שולמית ביסמנובסקי: לכן אי אפשר לאחד את כל הגנים בארץ, מהצפון ומהדרום, כך שכל אחד ישלם בדיוק אותו הדבר.
<שולמית ביסמנובסקי: זה פשוט ייכנס לדלת שאי אפשר להיכנס בה.
<שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שזה נכון יהיה לפטור את הצהרונים שמשלמים שכר דירה וארנונה.
<שולמית ביסמנובסקי: אי אפשר לאחד את כולם.
<שולמית ביסמנובסקי: הרשות להגבלים עסקיים לא מאשרת לנו לאחד מחירים.
יעקב מרגי: האם את יכולה להבין את החשש שלנו שבפתח הזה שאנחנו ניתן ייכנסו כל אלה ואז כל החוק הזה מיותר?
<שולמית ביסמנובסקי: לא.
<שולמית ביסמנובסקי: ממש לא.
<שולמית ביסמנובסקי: רוב הצהרונים נמצאים ברשויות המקומיות, במתנ"סים ובמרכזים הקהילתיים.
<שולמית ביסמנובסקי: דווקא את המתנ"סים ואת המרכזים הקהילתיים יפטרו ואת הגנים לא.
יפעת שאשא ביטון: לא יפטרו.
יפעת שאשא ביטון: החוק הזה לא יעבור בלי המתנ"סים.
<שולמית ביסמנובסקי: אין הרבה גנים פרטיים שמפעילים צהרונים.
<נועה בן אריה: אני רוצה להשיב לעניין הזה של השכירות והארנונה.
<נועה בן אריה: זה לא דבר שלא נתנו לו ביטוי גם בדיון הקודם.
<נועה בן אריה: אני מפנה אותך לנוסח העדכני, בסעיף 9(א)(1) שבא בדיוק להתייחס למקרים שבהם יש לנו עלות עודפת של מפעילים של מסגרות שצריכים להוציא כסף אחר מאשר רשות ציבורית שהמבנה ניתן לה במימון המדינה.
<נועה בן אריה: שם נאמר במפורש: בקביעת מחיר כאמור, יביא השר בחשבון, בין היתר, את אופן התאגדותו, סל שירותים שנקבע בו, האזור שבו הוא פועל, שכבות הגיל של הילדים ורשאי הוא לקבוע מחירים חודשיים מרביים שונים וכולי.
יעקב מרגי: נתנו לשר מנדט מורחב.
<שולמית ביסמנובסקי: צריך לקבוע 6,000 סוגים שונים של תשלומים.
<שולמית ביסמנובסקי: כל גן הוא שונה.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת והשותפים לדיון.
איתן ברושי: צריך לקחת בחשבון בכל תחום – והדיון הזה הוא חשוב – את הייחוד של המועצות האזוריות.
איתן ברושי: הוויכוח הוא לא משפטי אלא קודם כל ברמה הערכית.
איתן ברושי: מדובר על תשעה אחוזים מהאוכלוסייה בישראל שפזורים באלף ישובים כפריים, במושבים ובקיבוצים.
יעקב מרגי: כשאתה אומר ברמה הערכי, עם משקל סגולי גבוה יותר.
איתן ברושי: יותר טוב שאתה תגיד את זה.
יעקב מרגי: אתה.
יעקב מרגי: אני רוצה להבין ממך.
איתן ברושי: אלף ישובים כפריים שמפוזרים ב-54 מועצות אזוריות, לאורכה ולרוחבה של הארץ, ולא דומה ישוב אחד לשני או רשות אחת לשנייה.
איתן ברושי: לכן התעקשתי שיהיה כתוב מועצה אזורית כדי שלא נהיה אחר כך תלויים בפרשנות של פקיד תורן.
איתן ברושי: להכיר בייחוד.
איתן ברושי: למשל, אם אנחנו אומרים שהצהרון פועל בשטח מוסד חינוך, ברוב הישובים הכפריים אין מוסד חינוך.
איתן ברושי: היו פעם.
איתן ברושי: עכשיו זה בבתים כאלה ובבתים אחרים, אבל אני לא רוצה להיכנס לזה ואין טעם להאריך.
איתן ברושי: לכן צריך כקו מנחה באישור החוק החשוב הזה, וברמת צריך להביא אותו השבוע לכנסת, ולכן אני מציע לא לעצור את הדיון במקומות שלא צריך אבל לא להשאיר אותנו עם כאבי בטן.
איתן ברושי: לא פעם אנחו מרגישים מחוץ לציבור.
יעקב מרגי: אני אתן התייחסות מיוחדת לסוגיות האלה.
<נועה בן אריה: כשאדוני יגיע לדיון בסוגיית המועצות האזוריות, אני אבקש להעלות עוד שני נושאים שצריך לתת עליהם את הדעת במסגרת החקיקה כאן בנושא המועצות האזוריות.
יעקב מרגי: את רוצה שנקיים את הדיון כרגע ונסגור אותו?
<מירב ישראלי: זה קשור להגדרת צהרון.
<עמיר ריטוב: ראש המועצה האזורית לב השרון ויושב ראש מרכז המועצות האזוריות.
<עמיר ריטוב: אני כמובן מברך אבל שכחו אותנו בבית, את המועצות האזוריות.
<עמיר ריטוב: קודם כל, אני חייב הערה שלא קשורה למועצות האזוריות.
<עמיר ריטוב: אני לא חושב שהתייחסתם, כמה שניסיתי לקרוא בחוק.
<עמיר ריטוב: יש דבר כזה שנקרא במוסדות החינוך חטיבה צעירה.
<עמיר ריטוב: מהי חטיבה צעירה?
<עמיר ריטוב: ילדי גן החובה לומדים, אני לא יודע לומר כמה זה באחוזים במדינת ישראל, אבל זה קיים.
<עמיר ריטוב: גילוי נאות, עליתי על זה כי במועצה האזורית שלי יש חטיבה צעירה.
<עמיר ריטוב: מה המשמעות?
<עמיר ריטוב: שיש ילדים שלומדים ביחד.
<עמיר ריטוב: הם לומדים באותו בית, ילדי גן חובה יחד עם ילדי כיתה א', ולפי מהות החוק כאן, בטח בסוציו אקונומי הגבוה, ילדים, אותם ילדים שהולכים ביחד לבית ספר, ילכו ביחד לצהרון, וזה יצטרך לשלם וזה לא יצטרך לשלם.
<עמיר ריטוב: כאילו לזה יש סבסוד ולזה לא.
<עמיר ריטוב: אני חושב שזה משהו שצריך לקחת בחשבון.
יעקב מרגי: אל תערבב.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע מחוקקים את חוק הפיקוח.
<נועה בן אריה: בדבר אחד הוא כן צודק.
<נועה בן אריה: כאשר אנחנו נעשה הבחנה כוללת, גני ילדים ובתי הספר, נגדיר אותם אם הם בית ספר או גן ילדים לצורך העניין.
<עמיר ריטוב: אנחנו במרכז המועצות האזוריות רואים שתי בעיות עיקריות בחוק, מבחינתנו.
<עמיר ריטוב: הראשונה, כל הנושא של ההיסעים.
<עמיר ריטוב: מועצה אזורית מפוזרת על מאתיים אלף דונם, 18 ישובים, עשרים ישובים, ואנחנו ברמה הזאת יודעים לעבוד ומשרד החינוך ידע לעבוד מולנו גם בקייטנות של הקיץ וגם תמיד, בקטע של לקחת את הילדים האלה ולהסיע אותם.
יפעת שאשא ביטון: פתרנו את זה בפעם הקודמת.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על כך שכל הילדים יוסעו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הרי יודעים שבקיבוצים יש מרכזי ילדים שמקיימים את הפעילות בתוך הישוב או בתוך הקיבוץ.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אני מכירה את זה מקרוב.
יפעת שאשא ביטון: לכן זה פותר את סוגיית ההסעה.
<עמיר ריטוב: אני מסכים אתך אבל לא לחלוטין.
<עמיר ריטוב: אני אסביר.
<עמיר ריטוב: אכן בקיבוצים הבעיה יכולה להיפתר.
<עמיר ריטוב: זאת אומרת, בקיבוצים יודעים לקלוט את הילדים.
<עמיר ריטוב: ייסעו בהסעות.
<עמיר ריטוב: אבל במושבים אנחנו לא ערוכים ואין לנו מוסדות כמו בקיבוצים לקלוט את הילדים.
<עמיר ריטוב: יוצא שבמועצות אזוריות שהן מעורבות, של קיבוצים ומושבים, זה עוד יותר בעייתי כי חצי מהילדים נוסעים הביתה בהסעות בצורה מסודרת, לצהרונים בקיבוצים, וחצי צריכים להישאר בבית הספר.
יפעת שאשא ביטון: איפה מקיימים המושבים את כל הימים?
יפעת שאשא ביטון: הרי יש חופשים במהלך השנה שהמושבים נותנים להם פתרון.
יפעת שאשא ביטון: הם לא נותנים את זה במסגרת בית הספר אלא הם נותנים את זה במסגרת הישוב.
<עמיר ריטוב: לא.
<עמיר ריטוב: לא קיים.
יעקב מרגי: לא כל המושבים.
יפעת שאשא ביטון: יש לך רשימה שמית של הישובים שאכן עושים את זה?
יפעת שאשא ביטון: תתארגנו.
<עמיר ריטוב: עוד הערה.
<עמיר ריטוב: הדבר הנוסף קשור בגודל שלנו.
<עמיר ריטוב: אתם קבעתם, נדמה לי, מינימום 22.
<עמיר ריטוב: אנחנו קטנים ולעתים קשה לנו להגיע ל-22.
<עמיר ריטוב: אנחנו רוצים להגיע למצב, לתת גם שירות לפחות.
<עמיר ריטוב: אנחנו מבקשים את האישור שלכם.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה בפעם הקודמת.
<עמיר ריטוב: שיבוא לידי ביטוי בחוק, שנוכל לגבות יותר כסף כדי לתת שירות גם לפחות ילדים.
יעקב מרגי: נועה, את רוצה להתייחס למועצות האזוריות , למושבים ולקיבוצים?
<נועה בן אריה: ראשית, הגדרה של מועצה מקומית מכילה בתוכה גם מועצה אזורית.
<נועה בן אריה: כך ההגדרה המשפטית על פי חוק.
<נועה בן אריה: אני מניחה שגם כשנגיע לשלב של הניסוחים הסופיים, לפני קריאה שנייה ושלישית, גם אם נכניס כרגע את הביטוי לרבות מועצה אזורית, זה ירד בשלב הניסוח.
איתן ברושי: אין סיבה שזה ירד.
<נועה בן אריה: אני באמת לא מתווכחת על העניין הזה.
<נועה בן אריה: זה יחול על מועצות אזוריות.
<נועה בן אריה: זה ברור.
<נועה בן אריה: הנושא של שטח המוסד.
<נועה בן אריה: כן ברגע שמורידים את ההגדרה של מבנים קהילתיים או מרכזים קהילתיים, לגבי המועצות האזוריות עולה בעיה מכיוון שמרבית הפעילות שלהם בצהרונים, בפעילויות בלתי פורמליות אחרי שעות בית הספר, לא מתקיימת בשטחי מוסד חינוך כהגדרתו.
<נועה בן אריה: לכן צריך למצוא לזה איזשהו מענה כדי שלא יהיה מצב שבו אנחנו בעצם מוציאים את המועצות האזוריות מתוך החקיקה הזאת.
<זאב גולדבלט: לכן צריך להשאיר את המתנ"סים בפנים.
<נועה בן אריה: צריך לייצר מצב שבו במועצות האזוריות עצם קיום הצהרונים במבנה שהוא איננו מבנה חינוך בהגדרה, עדיין מכניס אותו תחת המסגרת המפוקחת.
<נועה בן אריה: הדבר השלישי הוא ההתייחסות לקבוצות.
<נועה בן אריה: ההתייחסות לגודל קבוצה.
<נועה בן אריה: ההתייחסות לגודל קבוצה הובאה לידי ביטוי במסגרת הקול הקורא ניצנים ותובא לידי ביטוי גם כאן.
<נועה בן אריה: הנושא של גודל קבוצה בא לידי ביטוי במסגרת הקול הקורא באמצעות תוספת של מרכיב גודל קבוצה למסגרת מפרט השירותים והמחיר שבצדם שניתן להוסיף.
<נועה בן אריה: את אותו ביטוי ביקשנו לתת גם כאן במסגרת התקינה שתיעשה על ידי השר לגבי המחיר המרבי המפוקח בהתייחס לגודל קבוצה וגם בהתייחס למקרה המיוחד של מועצות אזוריות.
<נועה בן אריה: לכן גם כאן זה יבוא לידי ביטוי.
<נועה בן אריה: המסגרת של זה הוסדרה בסעיף 9(א)(1) כמו שאתם רואים אותה.
<נועה בן אריה: אם צריך לחדד אותה, נחדד אותה.
<נועה בן אריה: הדבר האחרון הוא ההסעות.
<נועה בן אריה: אני אומרת שוב ואני אומרת את זה כמו מנטרה, אמרנו את זה לאורך כל הדיונים, שהיינו מאוד רוצים להביא מוצר מושלם אבל הרשויות המקומיות בסוף צריכות לממן את ההסעות האלה והן לא יכולות.
<נועה בן אריה: אף פעם צהרונים לא הביאו בתוכם את המרכיב של הסעות תלמידים.
<נועה בן אריה: אנחנו לא יכולים לייצר עכשיו מוצר שבו אנחנו גם מחילים את מרכיב ההסעות מכיוון שאנחנו צריכים לזכור שבשונה משיעורי ההשתתפות של מועצות אזוריות, משרד החינוך, ברשויות מקומיות שהן אינן אזוריות, שיעורי ההשתתפות האלה עומדים על ארבעים אחוזים ועל חמישים אחוזים בהתאמה.
<נועה בן אריה: אנחנו לא יכולים לשאת בזה.
<נועה בן אריה: לכן צריך למצוא לזה מקור תקציבי אחר.
יעקב מרגי: משרד החינוך, מקובל?
יעקב מרגי: ההבהרות של נוער, זאת אומרת שזה נכנס ומכוסה?
<מירב ישראלי: מה זה אומר מבחינת הנוסח?
<נועה בן אריה: 9(1)(א).
<מירב ישראלי: אבל זה לא נותן מענה להיכן זה מתקיים.
<נועה בן אריה: הנושא של המבנים לא נותן מענה כרגע בנוסח.
יעקב מרגי: בדיון הקודם, אני אזכיר לכם, ישב כאן שי חג'ג' והוא שאל את השאלה הזאת ואמרנו לו, והסכמתם שזה אפשרי, שמושב שיהיה מסוגל מבחינת הגודל, מבחינת ארגון של שני מושבים סמוכים, לארגן קבוצה בתוך המושב – יתאפשר לו.
<נועה בן אריה: אבל ברגע שהוא יצא מההגדרה של מרכז קהילתי שאותה הגדרנו בדיון הקודם ועכשיו הוצאנו אותה בנוסח הנוכחי, אנחנו לא יכולים להתכנס.
איתן ברושי: אני חושב שהפתרון הוא שהמועצה תאשר את המבנים.
איתן ברושי: המועצה האזורית היא זו שאחראית על המהלך הזה.
איתן ברושי: למועצה האזורית תהיה סמכות לאשר את המבנים בישוב הקהילתי, גם מושב וגם קיבוץ.
איתן ברושי: המועצה האזורית היא הסמכות.
איתן ברושי: היא גוף סטטוטורי, יש לה אחריות.
יעקב מרגי: מה זה לאשר את המבנים?
יעקב מרגי: מבחינה משפטית.
איתן ברושי: זה אומר שהמבנה ראוי לקיים צהרון.
יוליה מלינובסקי: להחליט היכן יהיה צהרון?
איתן ברושי: המועצה האזורית תחליט.
<דודי מזרחי: בעיקרון אין בעיה.
<דודי מזרחי: כל התשתית, לפחות מבחינת משרד החינוך במערך הפיקוח כאן, מושתתת על מוסדות החינוך.
<דודי מזרחי: במסגרת הקול קורא גם למועצות אזוריות וגם לרשויות אחרות שירצו מסגרות אחרות, תמיד יהיו מקרים חריגים, כל מועצה אזורית שפנתה אלינו – היינו קשובים לייצר לה את הפתרון.
איתן ברושי: שיהיה כתוב.
<דודי מזרחי: יש משהו שעוד צריך לייצר, נייצר את הפתרון.
<מירב ישראלי: אבל החוק לא יחול.
<דודי מזרחי: זה לא במסגרת של החוק הזה.
יעקב מרגי: החוק לא יחול.
<מיכל חורין: החוק לא - - -
<מירב ישראלי: למרות שיש לך את סעיף 9.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, זו הדרך המרכזית שלנו.
איתן ברושי: הדרך המרכזית שלכם היא שזה יבוצע במוסדות החינוך.
איתן ברושי: למדו עד 1:00 בכיתה א', ב' ו-ג', ועכשיו ילמדו עד 4:00.
איתן ברושי: סתם, לא חשוב, באותו מקום עם הוצאות יותר נמוכות כי בית הספר קיים.
איתן ברושי: אני מאוד בעד זה.
איתן ברושי: אני חושב שגם בהתיישבות צריך לבחון את זה.
איתן ברושי: אבל במידה וחוזרים למושב, לקיבוץ ולישוב הקהילתי, וברוב המקומות מה שהיה פעם בתי ספר יסודיים כבר עברו אלף גלגולים, יש כל מיני מבנים.
איתן ברושי: המועצה האזורית היא הזרוע המבצעת של המממשלה.
יעקב מרגי: למה היא לא יכולה?
<מיכל חורין: החוק מחיל רגולציה, מחיל סטנדרטים על הצהרונים שפועלים בתוך מוסדות החינוך.
<מיכל חורין: אין מניעה שאתם תמשיכו להפעיל את הצהרונים במבנים כאלה ברשויות המקומיות.
<קריאה: הם לא יהיו בחסות החוק.
יפעת שאשא ביטון: מושבים, אם הם רוצים להיות יסודיים, שיגישו רשימה ואנחנו נבדוק אותה.
יפעת שאשא ביטון: בהרבה מאוד מושבים יש מרכזונים ובתי ילדים ומקיימים שם את הפעילויות בחופשים.
יפעת שאשא ביטון: שם זה יחול ושם זה יהיה.
יעקב מרגי: אני לא מבין האם זו גזרת גורל משמים שהם לא יהיו מפוקחים אם זה יהיה בצורה שהוא ביקש.
יעקב מרגי: אנחנו יכולים להכניס בחוק, ואני שואל וגם קובע, ניסוח מתאים לפיו במועצות אזוריות, במידה והרשות המקומית היא הריבון והיא קבעה שהצהרון יהיה א', ב', ג', למה שהחוק לא יחול?
<מיכל חורין: החוק קובע כאן ששר החינוך הוא הריבון בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב ראש, מחזירים חזרה את הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: הרי זה לא יעבור בלי זה ואת זה אני אומרת לכם מראש.
יפעת שאשא ביטון: שטח מרכז קהילתי ומרכז קהילתי הוא אותם מבני ציבור.
יעקב מרגי: הם לא שומעים אותך.
יפעת שאשא ביטון: מספיק שאתה שומע אותי.
יעקב מרגי: אני צריך גם אותם.
יעקב מרגי: הבטחתי שזה יהיה בהסכמה.
איתן ברושי: גם עניין הגודל הוא בעייתי.
איתן ברושי: הנקודה היא שיש ילדים שהם ילדים של ישוב ונגיד הם חיים עכשיו בערבה, לא אצל עמיר ריטוב אלא בערבה.
יפעת שאשא ביטון: את הגודל פתרו.
איתן ברושי: צריך להגיד שגודל הקבוצה הוא מאוד מינימלי.
איתן ברושי: אני בכוונה לוקח את הערבה כדוגמה.
יפעת שאשא ביטון: הבעיה היא שאנחנו משאירים את הקיבוצים כל הזמן.
יפעת שאשא ביטון: הם מתנהלים איך שבא להם, הם גובים כמה שבא להם והם עושים מה שבא להם.
יפעת שאשא ביטון: הגיע הזמן לעצור את זה.
יעקב מרגי: משרד המשפטים ומשרד החינוך.
יעקב מרגי: היועצות המשפטיות המכובדות.
יעקב מרגי: אני מבין שאם לא היינו מוציאים את המבנים של המרכזים הקהילתיים, הסוגיה הזו הייתה פתורה.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מתאים.
<מירב ישראלי: בהגדרה הזאת.
יעקב מרגי: ברגע שהוצאנו את המרכזים הקהילתיים, אי אפשר להחריג אותו ואז תעלה טענת השוויון.
יעקב מרגי: הבנתי מהר, אבל אני לא מסכים.
יעקב מרגי: עדיין מועצות אזוריות, זה לא זכיין כזה או אחר אלא זאת אושיה משפטית שקיימת במבנה אחר מרשות מקומית או מועצה מקומית אחרת שהיא כולה מרוכזת.
יעקב מרגי: לכן אני חושב שגם טענת השוויון היא חלשה והיא דהויה.
יעקב מרגי: מצדי, עד סוף הדיון צריך למצוא את הניסוח שיאפשר לשר לקבוע אמות מידה לפיקוח למועצות האזוריות בגלל המבנה.
<חיים הלפרין: אני חושב שיש כאן חיבור שבין שני דברים שלא קשורים.
<חיים הלפרין: במסגרת הקול קורא אפשרנו לכל מועצה אזורית שניגשה לקול קורא שני דברים.
<חיים הלפרין: האחד, במסגרת חריגים להגיד שאצלה בישובים - - -
איתן ברושי: לא רוצים להיות חריגים.
איתן ברושי: אנחנו לא חריגים.
יעקב מרגי: איתן, אני קורא אותך לסדר.
יעקב מרגי: הוא עוד לא דיבר.
יעקב מרגי: הוא אמר חריגים.
יעקב מרגי: אני חריג, לא הוא.
יעקב מרגי: עד היום במדינה כל החריגים רק מצ'ופרים.
<חיים הלפרין: הגדרנו מראש מקומות, לא מועצות אזוריות, בהם מספר הילדים בבוקר הוא באופן יחסי קטן, באופן טבעי בצהרון לא יכולים להישאר 22 ילדים.
<חיים הלפרין: אמרנו שיש ועדת חריגים, תפנו, ניתן לכם מענה.
<חיים הלפרין: לגבי מועצות אזוריות, והנושא הזה עלה, לגבי הפיזור של הילדים.
<חיים הלפרין: אנחנו יודעים שמועצות אזוריות גדולות, כלומר, שבתי הספר גדולים, אין בעיה כי אפשר לפצל את ההסעות.
<חיים הלפרין: במועצות אזוריות בהן יש רק קיבוצים, גם אין בעיה כי הפיזור יכול להיות לקיבוצים והפעילות יכולה להימשך.
איתן ברושי: יש מועצה אחת כזאת.
יעקב מרגי: איתן, אתה מבין מהר ואני עוד לא הבנתי.
יעקב מרגי: תן לו לסיים את דבריו.
<חיים הלפרין: המקרים האלה, זה יכול להתקיים בקיבוצים והמועצה אומרת שהיא מסמיכה את הישובים שלה להפעיל את זה במקומה.
<חיים הלפרין: לגבי הקול קורא גם אין בעיה.
יעקב מרגי: אם המועצה מסמיכה את הישובים, יש כיסוי?
<חיים הלפרין: זה מה שאמרתי.
<חיים הלפרין: לכן זה לא קשור לחוק אלא זה קשור לקול קורא.
יעקב מרגי: זה קשור לקול קורא.
יעקב מרגי: יש לי כיסוי.
איתן ברושי: זה לא מעניין.
איתן ברושי: יש חוק ולא יכול להיות דבר כזה שיחריגו עכשיו, שנחל עוז ומשגב עם יוחרגו.
איתן ברושי: ביהודה ושומרון הייתם עושים את זה?
איתן ברושי: בנט היה מסכים שביהודה ושומרון הם חריגים?
איתן ברושי: נחל עוז חריג?
איתן ברושי: משגב עם חריג?
יעקב מרגי: אתה סתם צועק.
איתן ברושי: מה פתאום חריג?
איתן ברושי: אנחנו כמו כולם.
יעקב מרגי: תפריד בין חוק הפיקוח לקול קורא.
יעקב מרגי: אתה מערבב בין שני הדברים.
איתן ברושי: מה יצא קול קורא כשעוד אין חוק?
איתן ברושי: עוד אין חוק ואתם כבר מוציאים קול קורא.
יעקב מרגי: הקול קורא קיים.
איתן ברושי: עם כל הכבוד, אנחנו רוצים להיות כמו כולם.
איתן ברושי: אל תחריג אותנו.
יפעת שאשא ביטון: שישלמו כמו כולם.