GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אומרת יפעת שבגלל המצוקה הזאת וכדי לא לאבד את התכלית הראויה של החקיקה, של הפיקוח, בוא נתחייב עכשיו שהתקנות יהיו ברוח, בתשתית הכי קרובה, של הקול קורא.
יפעת שאשא ביטון: לתשע"ח.
יפעת שאשא ביטון: המחיר המרבי הידוע, אנחנו יכולים לפקח עליו.
<הדס אגמון: מה זה אומר מבחינת מי שראה את הקול קורא והחליט ביודעין לא להיכנס אליו בגלל שהוא כבר לקח על עצמו מלכתחילה או קודם התחייבויות אחרות?
<הדס אגמון: מה אנחנו אומרים לו עכשיו?
<הדס אגמון: את הידעת על הקולן קורא, החלטת שלא ועכשיו אנחנו אומרים לך - - -
יפעת שאשא ביטון: את רוצה לשמוע את האמת?
יפעת שאשא ביטון: הם יצטרפו כולם בסוף.
יפעת שאשא ביטון: הם רק מחכים לראות את נקודת הסיום שלנו היום כדי לעשות את המהלך שלהם.
יפעת שאשא ביטון: בתוך עמי אני חיה.
<קריאה: חברת הכנסת שאשא ביטון, תדברו גם על איכות ולא רק על כמות.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על איכות.
<קריאה: ככל שלוקחים יותר נמוך, המחיר יותר נמוך, ותראי מה קורה בצהרונים היום, בנות בגיל 16 עובודת בצהרונים כי רוצים להוריד את המחיר.
יפעת שאשא ביטון: אפשר לעשות את אותו דבר אלא פשוט להרוויח פחות.
<קריאה: רווח הוא לא דבר רע.
<קריאה: זה צריך להיות כלכלי.
<קריאה: אף אחד לא מחפש רווח גדול.
<קריאה: מחפשים כלכליות.
<קריאה: כדאית כלכלית.
יפעת שאשא ביטון: אפשר להיות רווחי.
יפעת שאשא ביטון: לא צריך להיות חזיר ולא על הגב של ההורים.
יפעת שאשא ביטון: בקול קורא יש מחיר מרבי.
יפעת שאשא ביטון: יש את כל הדברים הבסיסיים.
יפעת שאשא ביטון: בואו נלך עליהם ואת כל השאר נראה בתשע"ט.
יעקב מרגי: יפעת, אני מכריע.
יעקב מרגי: רבותיי, אתם עדים.
יעקב מרגי: בבג"ץ תאמרו שקיימתי דיון מעמיק במשך שעתיים וארבעים דקות עד שהכרעתי.
יפעת שאשא ביטון: אל תהרוג את זה.
יעקב מרגי: אני לא הורג את זה, אבל אין ברירה.
יעקב מרגי: גם בג"ץ הורג את זה.
יפעת שאשא ביטון: בג"ץ לא יהרוג את זה.
יעקב מרגי: יהרוג את זה.
יעקב מרגי: נער הייתי וגם זקנתי.
יעקב מרגי: אני מאחל לך שתזכי להיות בעמדה כזאת שיבוא לך היועץ המשפטי עם הרפרנט ויאמר לך שהוא לא יוכל להגן על העמדה שלך בבג"ץ.
יפעת שאשא ביטון: אני אגן עליה.
יעקב מרגי: מראש אני אומר לאותו שר שלא ילך לבג"ץ.
יעקב מרגי: אל תכניסו אותי לרפורמה וכל מה שמדברים על הכול שפיט והכול בגיץ.
יעקב מרגי: דעו לכם, במדינה אין הפרדת רשויות.
יעקב מרגי: מי שחושב שיש הפרדת רשויות, טועה.
יעקב מרגי: אין הפרדת רשויות כמו שאין הפרדה בין הון לשלטון.
יפעת שאשא ביטון: הנה, והוכחנו את זה שבעלי ההון היום הכריעו כאן, והלוביסטים הכריעו כאן וצריך להגיד את זה.
יפעת שאשא ביטון: הלוביסטים הכריעו.
יעקב מרגי: אני לוקח הכרעה.
יעקב מרגי: אני מקבל את ההצעה של נועה בן אריה מהשלטון המקומי בחלקה ומכריע כלהלן.
יעקב מרגי: רשות מקומית בעצמה, מפעילה בעצמה – תשע"ח.
יעקב מרגי: מפעילים בהתקשרות עם רשות מקומית על כל הגוונים שלהם – תשע"ח.
יעקב מרגי: מפעילים פרטיים – תשע"ט.
יפעת שאשא ביטון: מה עם המתנ"סים?
<מירב ישראלי: זה בהגדרת צהרונים.
יעקב מרגי: עכשיו ניכנס לקטע שהגענו.
יעקב מרגי: הכרעתי בסוגיית התחולה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שיירשם בפרוטוקול שכן, שבעלי המאה הכריעו את החוק וההורים יצטרכו לשלם כפי שהם יכתיבו בשנה הקרובה עד השנה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שהחוק הזה לא ישתנה עד תשע"ט.
יפעת שאשא ביטון: צר לי עם זה, אבל זאת המציאות.
יעקב מרגי: דודי, תציג את הפשרה אליה הגענו לגבי המקרקעין.
<דודי מזרחי: לגבי הסעיף של התחולה.
יעקב מרגי: אתה עוד פעם חוזר לתחולה?
<דודי מזרחי: לא תחילה.
<דודי מזרחי: תחולה.
<הדס אגמון: לגבי התחילה.
<הדס אגמון: עיצומים כספיים - - -
<מירב ישראלי: לא ברור לי אם 2 חל או לא.
<מירב ישראלי: מה שקורה כאן, עדיין יש סעיפים שאי אפשר יהיה לעמוד בהם.
יפעת שאשא ביטון: מוכרים שאינם רשמיים.
יעקב מרגי: נשאל את פי הנערה.
יעקב מרגי: המפוקחת.
יפעת שאשא ביטון: הפרטיים מינואר.
יפעת שאשא ביטון: יש להם ארבעה חודשים להתארגן.
יפעת שאשא ביטון: אין מצב שמפטרים.
יפעת שאשא ביטון: הם לא יפטרו.
יוליה מלינובסקי: אני לא מסכימה.
יוליה מלינובסקי: את לא קובעת כאן הכול.
יפעת שאשא ביטון: אני לא קובעת.
יפעת שאשא ביטון: הציבור קובע.
יוליה מלינובסקי: אי אפשר.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן יועצים שיושבים ומגינים על הגנים הפרטיים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מאמינה.
יוליה מלינובסקי: השר שלך אלי כהן עומד על הרגליים האחוריות היום כי זאת פגיעה בעסקים.
יוליה מלינובסקי: תחשבו גם על זה.
יוליה מלינובסקי: חוץ מהאמת שלך, יש אמת אחרת.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן ציבור.
יוליה מלינובסקי: את לא יודעת הכול ואת לא יכולה לקבוע.
<קריאה: חופש העיסוק נפגע.
יפעת שאשא ביטון: אני נגד חזירות.
<קריאה: אל תכפישי ענף שלם.
<קריאה: זאת לא חזירות.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה לא ענף שלם.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מתוככם שהתיישרו לחוק כבר מזמן.
יפעת שאשא ביטון: ארגון חיבה לדוגמה.
<קריאה: אבל את פוגעת בהם עכשיו.
<נועה בן אריה: אני אומרת להשאיר את סעיף 34(2).
<מירב ישראלי: זה אומר שזה הצהרה, מזון ועיצומים כספיים.
יעקב מרגי: זה בתשע"ט?
יעקב מרגי: אז למה רבנו מהתחלה?
<מירב ישראלי: צו הגבלה כן יהיה.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, במצבים החמורים כן יש.
יעקב מרגי: פסקה (1) לא? היא יורדת?
<מירב ישראלי: מה שיהיה בתשע"ט זאת הצהרה, הצורך להצהיר ולהודיע.
יעקב מרגי: אני עכשיו בנוסח החוק, בסעיף 34.
יעקב מרגי: אמרת שנשארת פסקה (2).
<מירב ישראלי: על אף האמור בסעיף קטן (א) – בפסקה (1) אנחנו צריכים לכתוב משהו אחר.
<מירב ישראלי: צריך לראות איך לנסח את זה.
<מירב ישראלי: זה מפעיל שאינו רשות מקומית, שאינו מופעל מטעמו.
<קריאה: ואינו מפעיל עבורה.
<מירב ישראלי: צריך לנסח.
יעקב מרגי: סעיף 4 ו-8 נשארים?
יפעת שאשא ביטון: זה אומר שגם בגנים, מי שמפעיל בכל האשכולות מטעם הרשות, הוא בתוך החוק.
יעקב מרגי: בתוכו.
<מירב ישראלי: סעיף קטן (2) נשאר.
יעקב מרגי: דודי, תציג את הפשרה אליה הגענו.
<שיר דגן: אני רוצה להבין מי בדיוק הוחרג כדי שנדע איך לפעול.
יעקב מרגי: בסוף הדיון, לפני ההצבעה, נסביר לך במיוחד.
יעקב מרגי: אנחנו עכשיו עוברים לתחולה.
<דודי מזרחי: לגבי התחולה.
<דודי מזרחי: עלו שני מקרים ואני אסווג אותם לשתי קטגוריות בהם הועלה הקושי שזה בעייתי לא לפקח אף על פי שהצהרון מתקיים לא בתוך מוסד חינוך.
<דודי מזרחי: אחד, העלו המועצות האזוריות סיטואציה שיכולה להתקיים שבה מועצה אזורית נדרשת לקיים את הצהרון במבנה ציבור שהוא לא מוסד חינוך בגלל המאפיינים הייחודיים של המועצות האזוריות.
<דודי מזרחי: לכן פתרון אחד שאנחנו מציעים להכניס לתוך החוק, תכף ננסח אותו, הוא שבמקרה שבו רשות מקומית, מועצה אזורית, לא חשוב מה, תפנה לשר החינוך בבקשה לקיים צהרון שיחולו עליו כל הכללים והרגולציות כפי שדיברנו עליהם בתוך אותו מבנה ציבור, כך ייעשה.
<דודי מזרחי: כך ניתן מענה למועצות האזוריות.
<דודי מזרחי: היבט שני שעלה כאן.
<דודי מזרחי: עלה כאן חשש.
<דודי מזרחי: היות ודובר על צהרונים שפועלים במבני ציבור לא נמצאים באופן גורף בהצעת החוק, יכולה להיווצר סיטואציה שמפעילים שהיום מפעילים צהרונים בתוך מוסדות חינוך יתחילו להעביר באופן שיטתי צהרונים לתוך מתנ"סים, כפי שעלה כאן, וגופים אחרים.
<דודי מזרחי: יתחילו להעביר באופן שיטתי צהרונים ממוסדות חינוך למבנים ציבוריים כאלה או אחרים.
<דודי מזרחי: יש לנו מצד אחד קושי לקבל החלטה גורפת לפקח על כל צהרון שפועל בכל מבנה ציבור בגלל שורה ארוכה של טעמים ובראש ובראשונה בהיבטים של פיקוח זה מאוד מורכב.
<דודי מזרחי: לכן הדבר המרכזי שעומד לנגד עינינו הוא מצב שבו יש רשות שעושה סוג של עיוות, סוג של אביוז של המצב החוקי ולכן אנחנו מציעים להכניס לחוק סעיף שגם כאן
<דודי מזרחי: נצטרך לדייק את הניסוח אבל רוח הסעיף צריך להיות כזה שאם שר החינוך או ככל ששר החינוך מזהה מצב שבו רשות מקומית פועלת בניגוד לרוח החוק ולמעשה מפעילה באופן שיטתי – שוב, צריך לדייק את הניסוח – צהרונים שלא בתוך מוסדות החינוך אלא מחוץ למוסדות החינוך במבני ציבור, תהיה סמכותו של השר להחיל על אותם צהרונים שפועלים במבני ציבור את החוק.
<דודי מזרחי: צריך לדייק את הניסוח אבל זאת דעתנו.
יעקב מרגי: כל החוק הזה בסוף הוא באישור ועדת החינוך.
<מירב ישראלי: אבל אלה החלטות ספציפיות.
יעקב מרגי: מה נקודת המבחן של השר?
יעקב מרגי: לו יצויר שאני רשות מקומית שעכשיו נכנסתי לסוגיית הצהרונים והחלטתי מראש שהם לא באמצעותי.
יעקב מרגי: אני מנצל את זה שיטתית?
<מירב ישראלי: גם אין כאן חובה להפעיל צהרונים.
<מירב ישראלי: מראש אתה לא קובע חובה.
<דודי מזרחי: היות וזאת הצעה שעלתה לפני שעה, העלינו מספר אופציות או מספר חלופות.
<דודי מזרחי: צריך לשבת על המדוכה ולייצר את הקריטריונים הללו.
<דודי מזרחי: צריך ללכת לפי כללי אצבע ברורים ולפי החלטות פרטניות.
<דודי מזרחי: אני לא יודע עכשיו לשרטט בדיוק איך זה ייעשה.
<דודי מזרחי: נצטרך לשבת ולשרטט בדיוק כיצד זה ייעשה ברחל בתך הקטנה.
<דודי מזרחי: אני לא יודע להגיד כרגע בעת הזו איך נעשה את זה.
<דודי מזרחי: צריך לשבת.
<דודי מזרחי: זאת הצעה שעלתה לפני שעה.
יעקב מרגי: אתם מבינים מה הוא אומר?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים הכול כלי שהמתנ"סים לא ייכנסו בפנים.
יפעת שאשא ביטון: דודי, בוא נגדיר את המתנ"סים עם ההסתייגות שאמרתם.
יפעת שאשא ביטון: זה המקסימום הרחוק שאנחנו ללכת אליו.
יפעת שאשא ביטון: גם אם יש הפעלה בתוך המתנ"סים ובלבד שיש מענה בפיקוח לכל מי שדורש, אז אין בעיה שיהיו גם מענים אחרים שהם לא בפיקוח.
יעקב מרגי: דודי, זה בדיוק אותו דבר, אבל מזווית הפוכה.
יפעת שאשא ביטון: לא יקרה אחרת.
יעקב מרגי: אנחנו מבקשים לשים את המתנ"סים ותאפשר החרגה.
יפעת שאשא ביטון: תאפשרו החרגה.
<דודי מזרחי: יושב כאן מאיר בינג מהחברה למתנ"סים.
<דודי מזרחי: אין לי בעיה באופן פרטני עם מאה מתנ"סים, עם 150 מתנ"סים, שמפעילה החברה למתנ"סים.
<דודי מזרחי: יש לי בעיה – למשרד החינוך יש בעיה – עם מאות מבני ציבור שמפוזרים לאורך כל הארץ.
<דודי מזרחי: הם לא מפוקחים על ידי משרד החינוך, אין להם אישור בריאות, לא אישור בטיחות.
יעקב מרגי: תחריג אותם.
יפעת שאשא ביטון: למרבית מהמקומות האלה יש אישורים יותר מאשר יש לבתי ספר.
<דודי מזרחי: אף אחד לא מכיר אותם.
יעקב מרגי: אני מסכים אתך אבל יותר קל להגיע לתכלית הזו כשאתה שם את המתנ"סים בפנים ותוציא לך את כל אלה שאתה לא יודע עליהם.
<דודי מזרחי: אבל מה זה מתנ"סים?
יעקב מרגי: מרכז קהילתי.
<דודי מזרחי: גם בית מדרש הוא מרכז קהילתי.
יפעת שאשא ביטון: יש להם אישורים של בטיחות.
יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים יותר מאשר לבית ספר.
<דודי מזרחי: גם בתי מדרש וגם בתי כנסת.
יעקב מרגי: מתנ"ס עירוני הוא לא בית מדרש, עם כל הכבוד וזה לא קונסרבטוריון.
יעקב מרגי: מתנ"ס עירוני.
יוליה מלינובסקי: מרכז קהילתי.
יעקב מרגי: בהגדרה.
יעקב מרגי: אתם תבחרו.
יעקב מרגי: יש הגדרה משפטית.
<מירב ישראלי: הגדרנו את זה.
<דודי מזרחי: הצענו שהשר יהיה רשאי.
יעקב מרגי: תכניס את המתנ"סים, את המרכזים הקהילתיים, ותן לשר להוציא.
<דודי מזרחי: אבל השר עכשיו באופן שיטתי לגבי אלפי מוסדות יגיד זה כן וזה לא?
יעקב מרגי: תן לו הגדרה.
יפעת שאשא ביטון: הוא יגיד מה כן.
יפעת שאשא ביטון: תעשה את זה על דרך החיוב.
<דודי מזרחי: אנחנו בעד שהשר יאמר.
יעקב מרגי: תכניס את המתנ"סים ותגדיר אתה מה אתה רוצה שיצא מהם.
יוליה מלינובסקי: מרכזים קהילתיים.
יעקב מרגי: אני מסמיך את השר.
יעקב מרגי: אני בחוק מסמיך את השר.
יפעת שאשא ביטון: להחריג.
יוליה מלינובסקי: השלטון המקומי מפעיל שם.
יוליה מלינובסקי: הם לא יפעילו במקום שהוא לא מקום ראוי.
יפעת שאשא ביטון: כולנו יודעים מה זה מרכז קהילתי.
יפעת שאשא ביטון: שהשר יחריג.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שבכל דבר בסוף צריך הכרעה.
יעקב מרגי: מי שלא מחליט, תראו מה קורה בהר הבית.
יעקב מרגי: צריך הכרעה.
יעקב מרגי: אני אומר שזה יהיה כולל מרכז קהילתי כפי שהיה כתוב ואני מסמיך את השר להחריג את מי שהוא חושב שלא צריך להיכנס.
<קריאה: חצי מהם.
יעקב מרגי: זה עדיף.
יעקב מרגי: נתתי את תשע"ט לפרטיים.
<מירב ישראלי: אני חושבת שההחרגה היא לפי רשויות מקומיות.
יפעת שאשא ביטון: מה זה מרכז קהילתי ומה זה לא.
יפעת שאשא ביטון: בית מדרש הוא לא.
יוליה מלינובסקי: יש הגדרה למרכז קהילתי.
יעקב מרגי: לא חייבים להתבטא על כל דבר.
<מירב ישראלי: אני צריכה לנסח את זה.
<מירב ישראלי: אני חייבת להבין.
יפעת שאשא ביטון: המתנ"סים ימשיכו להפעיל את זה בגנים אותו הדבר.
יוליה מלינובסקי: על הגנים הפרטיים הם מתעקשים ועל המתנ"סים הם לא מתעקשים.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא מחריגים את המתנ"סים, הם עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו משאירים את המתנ"סים, הם ממילא ימשיכו להפעיל את זה במוסדות החינוך והם ממילא כבר מפוקחים מהבוקר כך שאין כאן בעיה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקלים על משרד החינוך.
יעקב מרגי: מעכשיו אף אחד לא מפריע לי.
יעקב מרגי: אם יהיו הפרעות, גם של חברי הכנסת, אני עוצר את הדיון.
יעקב מרגי: אני לא מעביר את החוק.
<מירב ישראלי: כרגע ההגדרה שלנו הייתה, זאת שנמחקה, ש"היא מופעלת בידי רשות מקומית או מי מטעמה בשטח מרכז קהילתי".
<מירב ישראלי: מרכז קהילתי היה "מבנה ציבור המיועד ומשמש דרך כלל לקיום פעילות קהילתית או חברתית".
<מירב ישראלי: זאת אומרת שבעצם זה מבנה של הרשות המקומית, לא משנה איך קוראים לו, שהיא מפעילה שם צהרון.
יעקב מרגי: הוא ממוקד.
<מירב ישראלי: זאת ההגדרה.
<מיכל חורין: אבל פעילות קהילתית או חברתית, זה מאוד רחב.
יעקב מרגי: המחוקק אומר לך שהוא שם מרכז קהילתי בגלל שיש לנו את הסיפור של המתנ"סים ואין הגדרה בחוק, הגדרה ספציפית, למרכז קהילתי.
יעקב מרגי: אני מסמיך את השר לנפות את כל הפסולת מתוך זה.
יעקב מרגי: הוא יודע לעשות את זה.
<מירב ישראלי: אני רוצה להציע משהו אחר.
<מירב ישראלי: תקשיבו לי.
<מירב ישראלי: אולי זה יהיה מקובל עליכם ואז זה פשוט יותר.
<מירב ישראלי: לפי מה שאתם אמרתם, אתם רוצים בעצם להחיל את זה או להחריג, לא משנה מאיזה כיוון מסתכלים על זה, ברשות מקומית שיש בה בעיה.
<מירב ישראלי: לכן ההחרגה לא צריכה להיות של מבנה ציבור אלא היא צריכה להיות החרגה של רשות מקומית.
יעקב מרגי: אנחנו אומרים בהגדרה הכוללנית.
יעקב מרגי: אנחנו הרי יודעים ואנחנו לא חיים בוואקום.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים מה זה מרכזים קהילתיים בהגדרה שאתם חוששים שייכנסו.
יעקב מרגי: אנחנו מסמיכים את השר.
יעקב מרגי: אתה רוצה, אני אשב אתך עכשיו על הרשימה.
יעקב מרגי: אני נותן לשר להחליט שיוריד הכול.
יעקב מרגי: הייתי צריך לחשוד בך שתנכה לי בסוף גם אותם, בסמכות שאני נותן לך.
יעקב מרגי: אני נותן לך, אז תסתום את הפה אם אני נותן לך.
יעקב מרגי: אבל אני חייב להוכיח שלפחות יש לי כוונת מכוון שבאמת לא ינוצל לרעה החוק הזה.
יעקב מרגי: אז אני נותן לכם.
יעקב מרגי: מסמיך.
יעקב מרגי: במקרים אחרים, תרצה, תתחנן שאני אסמיך את השר – אני לא אתן.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לראות את בנט עומד ואומר שהוא מחריג את המתנ"סים.
<מירב ישראלי: אם הבנתי נכון את הכוונה, צריך להחזיר את ההגדרה של מה שהיה קודם ולאפשר לשר להחריג מזה רשויות מקומיות.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, רשות מקומית שרוב הצהרונים שלה – מועצות אזוריות בוודאי יהיו בפנים כי רוב הצהרונים שלהן כנראה יהיו במרכז קהילתי – כך שזה פותר ולא צריך אפילו להגיד מועצות אזוריות באופן ספציפי.
<מירב ישראלי: רשויות מקומיות אחרות שאתם לא מזהים בהן בעיה, הרוב שם במוסדות חינוך, אז תחריגו אותן.
יפעת שאשא ביטון: צריך לדאוג שהם לא ייכנסו לי עכשיו פתאום.
<דודי מזרחי: כאן יהיה מנגנון של לחצים שיופעל על משרד החינוך.
<דודי מזרחי: אני רואה את זה.
<דודי מזרחי: ממש צופה פני עתיד.
יעקב מרגי: אמרו לי ששר החינוך עמיד בלחצים.
יעקב מרגי: לא ראיתי ש-ביבי עומד בלחצים שלו.
יעקב מרגי: הוא עד עכשיו בסדר.
<דודי מזרחי: אני לא דואג לשר החינוך.
<דודי מזרחי: אני מדבר באופן כללי על כך שיהיו כאן לחצים.
<דודי מזרחי: הסעיף הזה הוא סעיף פילטר שהוא הרבה יותר גרוע.
יפעת שאשא ביטון: אז תחליטו שזה כולל מתנ"סים.
יפעת שאשא ביטון: תעמדו באומץ ותגידו שזה כולל מתנ"סים.
<דודי מזרחי: אלה גם עלויות מאוד כבדות שאף אחד לא משפה אותנו.
<דודי מזרחי: לא נוכל.
יוליה מלינובסקי: איזה עלויות?
יעקב מרגי: אני סיימתי.
<אריאל לוי: אני בכל זאת רוצה להתייחס.
<אריאל לוי: שימו לב להגדרה שהגדרנו מרכז קהילתי, מאוד מאוד דיפוזי.
<אריאל לוי: האם יש דרך אחרת להגדיר הגדרה הרבה יותר צרה?
יעקב מרגי: תביא לי אותה.
<אריאל לוי: לא הצלחנו.
<אריאל לוי: ניסינו.
<אריאל לוי: כמות הלחצים שתופעל.
<אריאל לוי: אני בעד הפוך.
<אריאל לוי: לא החרגה.
<קריאה: הצענו נוסח הכי רחב.
יעקב מרגי: תמשוך את החוק.
יפעת שאשא ביטון: אמרת שזה יותר טוב לכם.
יעקב מרגי: תמשוך את החוק שהציבור ידע שאתם לא רוצים פיקוח.
יוליה מלינובסקי: הציבור ידע ששר החינוך מפחד מאחריות.
<אריאל לוי: כל מה שניסיתי לומר זה שבמקום להחריג בדרך השלילה, צריך למצוא את דרך החיוב להגדיר ולצמצם את אותם מקומות.
<אריאל לוי: אם אפשר לתת לנו – עם כל הלחצים, כדי שלא נעשה כאן טעות – שיהיה ברור שאנחנו בעד הסיפור של החלת חוק הפיקוח, ואני מציע גם לחברת הכנסת שאשא ביטון להסתכל על התמונה הגדולה.
<אריאל לוי: עשית דבר גדול.
<אריאל לוי: בואו נסתכל רק על תשע"ח.
<אריאל לוי: תנו לנו כמה דקות לשבת רגע ולראות אם יש הגדרה יותר מצומצמת, במקום שהשר עכשיו יתחיל להחריג ההוא החוצה וההוא החוצה.
<אריאל לוי: לא נצא מזה.
יעקב מרגי: אתה יודע להגדיר לי מרכז קהילתי?
<אריאל לוי: לא יודע.
<אריאל לוי: אני צריך עוד כמה דקות.
יפעת שאשא ביטון: אתם לא רוצים לכלול את המתנ"ס.
יפעת שאשא ביטון: אתם פשוט לא רוצים את המתנ"סים.
<אריאל לוי: זה לא נכון.
<אריאל לוי: אל תייחסי לי את זה.
יעקב מרגי: קח כמה דקות.
<אריאל לוי: תנו לנו רבע שעה לשבת ביחד.
יעקב מרגי: יש לך עשר דקות.
יעקב מרגי: הפסקה עשר דקות.
יעקב מרגי: אנחנו מחדשים את הישיבה.
יעקב מרגי: לגבי התחילה סיכמנו ואני לא חוזר על זה.
יעקב מרגי: לגבי התחולה.
<מיכל חורין: מירב, הקראת את כל החוק?
יעקב מרגי: את כל החוק.
<מיכל חורין: גם את ההחרגה של הצהרונים המסוימים של הרווחה?
<מירב ישראלי: מה שעשינו, אמרנו שדברים שהיו זהים לראשונה, אמרנו שהם זהים לראשונה.
<טובי קרויזר: רואת חשבון, ממשרד מישור הרשקוביץ, רואי חשבון.
<טובי קרויזר: אני רוצה להסביר יותר את הסיפור של הגנים הפרטיים ולהסביר את זה כהכרות קרובה, לא פיזית, אלא כלכלית פיננסית ולמה באמת הגנים האלה בסכנת – לא כל הגנים אבל יש הרבה גנים – סגירה עם ספיגת הפסדים משמעותיים.
<טובי קרויזר: הגנים האלה מקבלים תקציב בבוקר, זה נכון, מקבלים תקציב של 700 שקלים לילד והתקציב הזה מיועד ומכסה שכר של גננת וסייעת פלוס 1,200 שקלים לחודש לכיתת גן שמיועדים לחשמל, מים והוצאות אחרות.
<טובי קרויזר: לא מתקבל תקציב לא למבנה, לא לשכר דירה, לא להצטיידות ולא להוצאות מעבר לכך.
<טובי קרויזר: כדי לקבל את התקציב הזה, הרבה מפעילים פרטיים, מאז נכנס טרכטנברג לפני כמה שנים, ויש כאלה שגם לפני שנה, השקיעו – ואני לא מגזימה במספר הזה – מאות אלפי שקלים להכשרת הגן.
<טובי קרויזר: זה אומר שיפוץ, שימוש חורג, הרבה דרישות של משרד החינוך כדי לקבל את הרישיון.
<טובי קרויזר: הסיבה היחידה שהגנים האלה השקיעו את זה - - -
יעקב מרגי: את יודעת מה את אומרת במלים אחרות?
יעקב מרגי: כל עוד דודי לא נכנס, את יכולה לדבר.
יעקב מרגי: מאחר ומתוך הן אני שומע לאט, יש לי תכונה בעייתית כזאת.
יעקב מרגי: את אומרת לי במלים אחרות שאנחנו את כל הדלתא הזאת שהעמסת והעמסת ואמרת שהשקיעו והשקיעו, בונה על שעות הצהרון.
<טובי קרויזר: זה לגמרי נכון.
יעקב מרגי: אבל אני לא שם.
יעקב מרגי: אני כאן כדי לוודא שעל שעתיים תקבלי שעתיים.
יעקב מרגי: על שלוש שעות תקבלי שלוש שעות.
יעקב מרגי: זה שהשקעת והשקעת ואת רוצה למקסם, אותי לא מעניין.
יעקב מרגי: אני הרגולטור.
יעקב מרגי: אני המדינה וזאת פרצה שקיימת לצערי הרב.
יעקב מרגי: גור, תשמע אותה טוב.
יעקב מרגי: אתה ראש אגף פיקוח ובקרה.
יעקב מרגי: תשמע אותה טוב.
יעקב מרגי: דווקא היא הנותנת וזיהינו זאת בדיון שהיה בזמנו על הקיבוצים שמעניין, מ-8:00 עד 1:00 זה עולה 700 שקלים.
<גור רוזנבלט: זה בחינם.
יעקב מרגי: המדינה משלמת.
יעקב מרגי: לפעמים צריך לחשוב גם כשאומרים.
יעקב מרגי: כששואלים אותי מה שלומך, אני עונה ברוך השם.
יעקב מרגי: זה תלוי איפה את שמה את האוזן.
יעקב מרגי: תלוי מי הדובר ומה המלים.
יעקב מרגי: מ-8:00 עד 1:00, המדינה תמחרה ואמרה חוק חינוך חינם, 700 שקלים.
<גור רוזנבלט: ולהורים כלום.
<טובי קרויזר: החוק עוד לא היה חל למשל לפני שנה.
<טובי קרויזר: גננת שפתחה לפני שנה היא באמת הסתמכה על הפעלת הצהרון.
<טובי קרויזר: עוד לא הייתה לה הגבלה.
יעקב מרגי: דחינו לך את זה לתשע"ט.
יעקב מרגי: תחליטי אם את רוצה ללכת על זה או לא.
<טובי קרויזר: לא יספיק לה.
יעקב מרגי: לכן בתשע"ט עומדת לה הזכות לסגור את העסק.
<קריאה: זה מה שיקרה.
יעקב מרגי: תשע"ט - החרגנו אותך.
<קריאה: תוך כדי ספיגת הפסדים.
<קריאה: פשיטת רגל.
יוליה מלינובסקי: היא עסק.
יוליה מלינובסקי: היא משלמת מע"מ.
יעקב מרגי: כנראה מישהו התבלבל כאן.
יעקב מרגי: כאן מנהלים מדינה קודם כל וזה תפקידה של הכנסת.
יעקב מרגי: תפקידם של נבחרי הציבור, להיות קשובים.
יעקב מרגי: את רואה שאנחנו קשובים וזה לא היה קל.
יעקב מרגי: תאמינו לי, זה לא היה קל להחריג את הצהרונים הפרטיים לתשע"ט.
יעקב מרגי: אני אמרתי בקיצוניות שאם תחליטו בתשע"ט, עכשיו כשאתם יודעים איך זה הולך להיות, רווחי או לא רווחי – זכותכם להחליט מה אתם רוצים לעשות.
יעקב מרגי: דודי, תאמר לי מה העמדה.
יעקב מרגי: הבנתי מה הגמישות שלכם.
יעקב מרגי: אני מעביר את זה כפי שאמרתי קודם.
יעקב מרגי: עומדת למשרדי הממשלה לעשות את הבחירה אחרי שאני מעביר בוועדה את מה שהם רוצים.
יעקב מרגי: אנחנו מחזירים את הסעיפים של המרכז הקהילתי ומסמיכים את השר להחריג את מי שהוא רוצה.
<מירב ישראלי: שזה רשויות מקומיות.
<מירב ישראלי: להחריג רשויות מקומיות.
יוליה מלינובסקי: על פי שיקול דעתו?
<מירב ישראלי: השאלה אם אתם רוצים - - -
יעקב מרגי: להבנות לו את השיקול?
יעקב מרגי: כדי לאפשר לו להיערך לרמת פיקוח נאותה.
יעקב מרגי: זה שיקול הדעת היחיד שזה נותן לו.
יעקב מרגי: אם הוא יכול לעמוד ברמת הפיקוח הנאותה, הוא לא יחריג.
יעקב מרגי: היכן שהוא לא יכול לעמוד, הוא יחליט.
יעקב מרגי: אני סומך על השר.
יעקב מרגי: במקרים אחרים לא הייתי סומך על השר.
יעקב מרגי: אם גם זאת לא גמישות, אני לא יודע מהי גמישות.
יעקב מרגי: אני סיכמתי את הדיון.
יעקב מרגי: זה הנוסח שאני רוצה.
יעקב מרגי: לאור הנאמר יש לך שאלות הבהרה?
<מירב ישראלי: אם הבנתי נכון, מחזירים את המרכז הקהילתי כמו שהוא היה קודם ונותנים סמכות לשר, שכל הנושא של המרכז הקהילתי יהיה למעט ברשויות מקומיות.
יעקב מרגי: השר יחליט.
<קריאה: סליחה, מה עם ההערה של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי?
יעקב מרגי: סליחה, לא נתתי לך רשות דיבור.
<מירב ישראלי: יש לנו את החוק עם התיקונים כפי שנכנסו במהלך הדיון.
<מירב ישראלי: הסתייגות של חבר הכנסת ברושי.
<מירב ישראלי: למעשה ניתן לה מענה.
יעקב מרגי: אתה רוצה רק לדיבור?
יעקב מרגי: הסתייגות דיבור.
איתן ברושי: וגם לגבי המועצה האזורית.
יעקב מרגי: זה ייבדק.
איתן ברושי: גם אם זה כולל, אין בזה סתירה.
איתן ברושי: לכי לקראתנו.
יעקב מרגי: אם זה לא מפריע ברמה משפטית בצורה בוטה, זה יוכנס.
איתן ברושי: אם זה לא פוסל את החוק, שיהיה כתוב מועצה אזורית.
<קריאה: את יכולה להקריא לנו את הנוסח?
<מירב ישראלי: אם אני מבינה נכון, אני מחזירה את ההגדרה של מרכז קהילתי ואת פסקה (2) להגדרת צהרון.
<מירב ישראלי: אנחנו צריכים לראות איך לנסח את זה והיכן להכניס את זה כשבעצם זה לא יחול ברשויות מקומיות על מרכזים קהילתיים ורשויות מקומיות שהשר קבע שלא יחול עליהן.
יוליה מלינובסקי: הכלל הוא שזה חל ואפשר להחריג.
<מירב ישראלי: מה שנאמר לפרוטוקול זה שבעצם שיקול הדעת של השר, אם אני מבינה נכון, הוא שהוא רואה שברשות מקומית שאין פתרון, מן הסתם הוא לא יחריג.
יוליה מלינובסקי: הכלל הוא שכולם ויחריג את מי שצריך.
<מירב ישראלי: מה שצריך לעשות זה להצביע על ההסתייגות של יוליה מלינובסקי ואז אפשר להצביע על החוק.
<מירב ישראלי: זאת ההסתייגות היחידה.
יעקב מרגי: אנחנו מצביעים על ההסתייגות של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.
יוליה מלינובסקי: יכול להיות שהיינו מוצאים נוסח אחר.
יעקב מרגי: זה מהותי ביותר.
יעקב מרגי: זה כמעט מייתר את החוק.
יעקב מרגי: תוציאי אתה החרגות שעשינו פלוס ההסתייגות שלך, אין חוק.
יוליה מלינובסקי: אני מוכנה להתגמש כאן.
יעקב מרגי: ההתגמשות היחידה יכולה להיות צהרון שנמצא - - -
יוליה מלינובסקי: במבנה פרטי.
יעקב מרגי: לא במקרקעין של רשות מקומית או של המדינה ואינו עונה על ההגדרה.
<מירב ישראלי: שהוא לא מקבל תקציב לא בבוקר ולא אחר הצהרים.
יעקב מרגי: אני מוכן לזה.
<מירב ישראלי: אני חושבת שזה גם נכון מבחינה משפטית.
יוליה מלינובסקי: אדוני היושב ראש, אנחנו כבר כל כך הרבה זמן כאן, אז תכבד בבקשה.
יוליה מלינובסקי: כמעט כל הדיון לא דיברתי.
יוליה מלינובסקי: שמענו עכשיו ש-700 שקלים אלה מכסים עלויות של הגננות והסייעת ולא מכסים הוצאות אחרות.
יעקב מרגי: זה לילד.
יעקב מרגי: זה רווחי.
יעקב מרגי: זה משאיר מתח רווחים.
יעקב מרגי: אף אחד לא עובד לשם שמים.
<טובי קרויזר: זה הפסדי.
יעקב מרגי: אני אומר לך שאם זה לא רווחי ומישהו בנה על הצהרון שיפרנס אותו, תודה רבה, אני לא שם, אני נגד זה ואני עוצר את זה עכשיו במוצהר.
יעקב מרגי: לא מסתתר מאחורי שום דבר.
יעקב מרגי: הצהרות לא בא לכסות ערווה של אף אחד.
<הדס אגמון: יש לי פתרון לעניין הזה.
<הדס אגמון: אנחנו מוכנים להסתייגות הזאת ובלבד שיובהר בנוסח שמימון בעקיפין ובכלל זה באמצעות תקצוב מוסד החינוך שבשטחו מתקיים הצהרון.
<הדס אגמון: הצהריים, זה בעקיפין.
יפעת שאשא ביטון: החלטנו על זה.
יפעת שאשא ביטון: לא צריך לחזור לזה.
<מירב ישראלי: כרגע זה לא מוחרג.
יפעת שאשא ביטון: אמרנו שהם בחוק.
יוליה מלינובסקי: אני רוצה לשמוע לגבי ההסתייגות שלי.
<מירב ישראלי: הפרטיים לגמרי לגמרי.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, אלה שלא מקבלים גם על מוסד החינוך בבוקר.
יפעת שאשא ביטון: הם לא בחוק.
<מירב ישראלי: את זה צריך להכניס.
יעקב מרגי: תגישי את ההסתייגות שלך.
יוליה מלינובסקי: תכניסי את זה.
יעקב מרגי: תכניסי את זה פלוס ההסתייגות שלך.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מאוד גנים שמי שמקבל תקצוב מהמדינה, אין מה לעשות - - -
יוליה מלינובסקי: מי שמקבל תקצוב מהמדינה בשעות הבוקר.
יוליה מלינובסקי: אני עירייה, אני מפעילה גן עירוני במבנה עירוני.
יעקב מרגי: הוא בחוק.
יוליה מלינובסקי: זה ברור לי.
יוליה מלינובסקי: עדיין בהבנה שלי.
יוליה מלינובסקי: אבל אני לא משלמת עליו שכירות כי זה שלי.
יוליה מלינובסקי: אני לא משלמת עליו ארנונה כי זה מוסד חינוך ולכן הוא מוחרג, וגם את כל הוצאות החשמל ומים, הרשות נושאת בכל ההוצאות האלה.
יוליה מלינובסקי: כמובן אז החוק חל על צהרון כי הוא בהמשך לבוקר.
יוליה מלינובסקי: אני לא משלמת מע"מ כי אני עירייה.
יוליה מלינובסקי: אני עמותה, לדוגמה חב"ד, וקיבלתי הקצאה.
יעקב מרגי: המוכר שאינו רשמי.
יוליה מלינובסקי: לצורך הדוגמה, אני חב"ד וקיבלתי הקצאה מהעירייה.
יוליה מלינובסקי: אני מפעילה באותו מבנה שקיבלתי מהעירייה גן ילדים.
יעקב מרגי: חל עליו.
יוליה מלינובסקי: ברור שזה חל אבל עדיין אין לי הוצאות כי אני לא משלמת שכירות.
יוליה מלינובסקי: אני גם לא משלמת ארנונה כי זה מבנה של העירייה ואני גם לא משלמת מע"מ כי אני עמותה.
יוליה מלינובסקי: אחר כך אני יוליה, אני גננת, אני פתחתי גן, לקחתי מבנה פרטי ואני משלמת עליו.
יוליה מלינובסקי: נכנסתי לתכנית של משרד החינוך על שעות בוקר, אני מקבלת 700 שקלים תקצוב על שעות בוקר.
יוליה מלינובסקי: אבל אני משלמת שכירות כי זה מבנה פרטי.
יוליה מלינובסקי: אני גם משלמת ארנונה כי אני לא מוסד חינוך ואני לא בהחרגה הזאת, ואני עוד במקרה עוסק מורשה ולכן אני משלמת מע"מ.
יפעת שאשא ביטון: עסק פרטי.
יוליה מלינובסקי: עסק פרטי.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להרשות לך שבשעתיים צהרון הזה או שלוש השעות את תעמיסי הוצאות.
יפעת שאשא ביטון: אם הוא פרטי, שיהיה פרטי עד הסוף.
יוליה מלינובסקי: הכסף שהמדינה נותנת בשעות הבוקר, הוא טוב לשלטון מקומי כי בעצם אצלם כל העלויות כבר בפנים.
יוליה מלינובסקי: 500 גנים נכנסו לנישה הזאת כאשר המדינה התקשתה להפעיל גנים מגיל 3 וביקשה מהגנים הפרטיים להיכנס לנישה הזאת.
יוליה מלינובסקי: הרשויות לא הספיקו לבנות גני ילדים.
<קריאה: המדינה הייתה צריכה לוותר על המע"מ.
יוליה מלינובסקי: אני מבקשת להחריג.