GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אנחנו גם צריכים להיות ערים לכך שאנחנו – לא אומר בחיפזון – בלוחות זמנים מאז התקבלה ההחלטה לקדם את החקיקה ואנחנו צריכים להיות יותר מעשיים מאשר אמוציונאליים.
יעקב מרגי: לכן אנחנו נשמע היום את שיעורי הבית שנשלחו התלמידים לעשות ומה העלו בחכתם.
יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע גם את האורחים וכאלה שכתבו לנו בסוגיות כאלה ואחרות שהחוק יכול להשפיע עליהם.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שהיום, כפי שאמרתי, אם לא יהיו הפתעות שהן מהותיות, מהותיות, מהותיות - אנחנו נסיים את החקיקה לקריאה ראשונה.
יעקב מרגי: אם יהיו דברים שמעקרים את החוק ולא מאפשרים לפחות את הליבה של הרציונל של המחוקקים, נתייעץ בינינו.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים להעביר את זה בכל מקרה.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו כאן רוב.
יעקב מרגי: יועצים משפטיים.
יעקב מרגי: מירב, תתחילי את.
<מירב ישראלי: אני אזכיר מה היה.
<מירב ישראלי: משרדי הממשלה ומרכז השלטון המקומי התבקשו להידבר ביניהם ולהביא איזשהו נוסח שמוסכם על כלל הגורמים וגם שנותן מענה לשאלות שעלו בישיבה הקודמת.
יעקב מרגי: מה הן השאלות שעלו?
<מירב ישראלי: אני אזכיר שהיה עניין המתווה המשפטי, כי אין יותר פיקוח כמו שהיה בהצעת החוק המקורית.
<מירב ישראלי: יש הסדר אחר - ועוד מעט אני אתן למשרדי הממשלה להסביר אותו – במקום הפיקוח וכל הדברים הנלווים לכך.
<מירב ישראלי: גם הדברים שאמרנו שיהיו בחוק לעומת דברים שיהיו בתקנות.
<מירב ישראלי: ניסחנו גם את סעיף ההסמכה לתקנות בצורה יותר מפורטת.
יעקב מרגי: בואי נלך מהכבד לקל.
יעקב מרגי: קודם כל, סטנדרטיזציה עליה דיברנו שהולכת להיכנס בחוק.
יעקב מרגי: מה סוכם ואיך היא נכנסת?
<מירב ישראלי: אנחנו נקריא כמובן ויהיו הפרטים, אבל המסגרת הכללית של התנאים לפתיחת צהרון ולהפעלתו, סעיף 3, השר יקבע את התנאים בתקנות.
<מירב ישראלי: יש דברים מסוימים שנקבעו בחוק כפי שהוחלט בישיבה הקודמת כמו הנושא של העבירות הפליליות, הנושא של התזונה והתשלומים.
<מירב ישראלי: הדברים שהם ברמת החקיקה הראשית.
יעקב מרגי: התקנות יתוקנו מיד עם החקיקה כפי שאמרנו?
<מירב ישראלי: את זה אני אשאיר לממשלה לענות.
<מירב ישראלי: זאת למעשה הסטנדרטיזציה.
<מירב ישראלי: המתווה, איך שזה יחול, אולי כשנקרא, נסביר, וגם אולי ניתן למשרדי הממשלה לתאר באופן כללי.
יעקב מרגי: הייתה עוד מטלה.
יעקב מרגי: הגדרה של מוסד פרטי.
<מירב ישראלי: שוב, משרדי הממשלה יסבירו כי גם היה לי דיון אתם על הנושא הזה ובעיני הוא עדיין דורש הסבר.
<מירב ישראלי: כרגע, החלטת משרדי הממשלה והתיאום שנעשה הוא שזה יחול על כל צהרון שפועל במקרקעין של מוסד חינוך.
<מירב ישראלי: זאת ההחלטה.
<מירב ישראלי: מוסד חינוך שיש לו סמל ושהוא פועל בבוקר כמוסד חינוך.
<מירב ישראלי: צהרון שפועל במקרקעין האלה, בעצם בהמשך ליום הלימודים, זה הצהרון שעליו יחול החוק.
יעקב מרגי: בהחרגה הזו, מישהו יודע לומר לי כמה תלמידים נכנסים לחוק הפיקוח?
<נועה בן אריה: לא יכולה להיות הערכה כזאת.
<נועה בן אריה: מכיוון שבשלב הזה אי אפשר לדעת.
<נועה בן אריה: אנחנו לא יודעים האם כתוצאה מאותה החרגה תהיה לנו קפיצה על העגלה של אי אילו מפעילים שיעדיפו לקיים צהרונים בתוך אותם מבני ציבור שאינם מבני חינוך על מנת להחריג את עצמם במידה מסוימת מהוראות החוק והרגולציה המחייבת על פיו או לא.
<נועה בן אריה: אז לקבל את המספרים של היום, לא בהכרח יהווה אינדיקציה מה גם שממילא החוק הזה יחול על החינוך המוכר, כך או אחרת.
<נועה בן אריה: לכן כל אינדיקציה למספרים של מה יכול להיות אילו, לא תהיה רלוונטית בשלב הזה.
<נועה בן אריה: אלה יהיו ספקולציות.
יוליה מלינובסקי: יש לי כאן שאלה מהותית.
יוליה מלינובסקי: שטח מוסד חינוך, מתנ"ס.
<מירב ישראלי: מתנ"ס חייב להיות בפנים.
יוליה מלינובסקי: זו שאלה ראשונה.
יוליה מלינובסקי: דבר שני שאני שואלת ומבקשת הסבר.
יוליה מלינובסקי: יש גן פרטי שיושב במבנה פרטי.
יוליה מלינובסקי: משלם שכירות.
יוליה מלינובסקי: או שהוא יושב במבנה, למשל בחולון יש חברה כלכלית שמחזיקה מבנים ציבוריים ומשכירה אותם לאנשים פרטיים.
יוליה מלינובסקי: הבן שלי היה בגן כזה.
יוליה מלינובסקי: כל חודש, 16 אלף שקלים הגברת משלמת.
יוליה מלינובסקי: היא נכנסה לתכנית של טרכטנברג לשעות בוקר, עד שעה וחצי.
יוליה מלינובסקי: אני מדגישה שהיא משלמת שכירות.
יוליה מלינובסקי: היא לא קיבלה הקצאת חינם.
יוליה מלינובסקי: זאת לא עמותה כמו ויצ"ו או נעמ"ת.
יוליה מלינובסקי: לדעתי זה לא הוגן להכניס אותה לאותם כללים כי זה לא שוויוני מול אותו מוסד שלא משלם שכירות.
יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב ראש, אנחנו דיברנו על זה גם בדיון הקודם ואני חוזרת ומדגישה.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן ניסיון למצוא פרצה בחוק.
יפעת שאשא ביטון: בוא נודה על האמת, אנחנו אלופים, היהודים אלופים במציאת פרצות בחוק.
יעקב מרגי: לא רק היהודים.
יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו משחקים בין הטיפות.
יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני אומרת את זה בצורה בוטה, אבל אני מתחילה להרגיש שאם אנחנו לא נגיד את הדברים כמו שהם על השולחן, אנחנו לא נתקדם לשום מקום.
יפעת שאשא ביטון: מתנ"ס לא היה מעולם ולא יהיה מעולם גוף פרטי.
יפעת שאשא ביטון: הם לא גוף פרטי.
יפעת שאשא ביטון: הם חלק מהשירות החברתי קהילתי שאנחנו נותנים במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: כל ניסיון להחריג אותו אומר שלא כמה ינצלו את ההזדמנות לקפוץ על העגלה אלא כולם יקפצו על העגלה ויהפכו את עצמם לצהרונים פרטיים.
יפעת שאשא ביטון: שוב אני חוזרת ואומרת שאנחנו לא היינו יושבים כאן כבר כמה דיונים אם לא הייתה זעקה רבתי בחוץ של ההורים שאמרו, די, נמאס מהעושק ומהגזל הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו שינסנו מותניים והגענו לכאן כדי לעשות את הכול כדי שזה יסיים הכי מהר שאפשר ויתחיל כבר בספטמבר הקרוב.
יפעת שאשא ביטון: אני מודיעה לכל מי שיושב כאן סביב השולחן שאם יש למישהו איזושהי כוונה פעם אחת לטרפד את זה ופעם שנייה לנסות לדחות את זה – זה לא יקרה.
יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב ראש, יש לנו כאן רוב, אנחנו חברי הכנסת, הגיע הזמן שאנחנו ננהל את מה שאנחנו רוצים ולא כמה בעלי עניין ואינטרס יבואו וינסו לנהל אותנו.
יעקב מרגי: יש עוד סוגיה.
יעקב מרגי: אני רוצה להתחבר לאמירה.
יעקב מרגי: הרי לא קמנו בבוקר וחלמנו חלום לחוקק את סוגיית הצהרונים.
יעקב מרגי: כמה סערה, מחאה ציבורית שכולנו מכירים אותה וזוכרים אותה.
יעקב מרגי: ישבנו בשולחנות עגולים והבנו.
יעקב מרגי: דודי, אני רוצה שתקשיב כי אתה האקטיביסט בקטע הזה.
יעקב מרגי: אם הקושי להיערכות לפיקוח בתהליך ההטמעה, אנחנו מוכנים להיות קשובים ולתת את המדרג.
יעקב מרגי: אם זה לבוא ולומר במישור העקרוני, לא, וגם בעתיד לא – בעדינות ובזהירות אני אומר, גם בצניעות, שלא צריך להיוועץ בינינו, אנחנו המחוקקים, אם בכלל כדאי לחוקק את החוק הזה.
יעקב מרגי: יש את שר האוצר ששם כסף גדול, שיפרסם קול קורא, יש את מה שאתם יודעים לעשות ב- 1, 2, 3, טוב, לא טוב, מפוקח, לא מפוקח, תשאירו את האנרכיה ואת הבלגן.
יעקב מרגי: אתם משרדי הממשלה שומעים, ובמיוחד משרד החינוך, את התחושות של חברי הכנסת המחוקקים.
יעקב מרגי: לכן אני רוצה לשמוע מכם.
יעקב מרגי: עוד בעיה שעלתה תוך כדי שאני רוצה שהמשפטנים במשרד החינוך יתייחסו וגם השלטון המקומי יתייחס.
יעקב מרגי: לא דין הרשויות המקומיות כדין המועצות האזוריות.
יעקב מרגי: רוב המועצות האזוריות, מוסדות החינוך שלהן נמצאים במרכזי חינוך אזוריים שהן הקימו ויש מערך היסעים.
יעקב מרגי: אם הן יצטרכו להוסיף עוד סיבוב של היסעים בשעות הצהרים, זה מייקר, זאת עלות גבוהה.
יפעת שאשא ביטון: אבל יש לזה פתרון.
יעקב מרגי: לכן צריך לייצר להן חלופות והחרגות.
יעקב מרגי: צריך לחשוב על כך.
יעקב מרגי: משרד החינוך ומשרד המשפטים, בבקשה.
יעקב מרגי: למה מתנ"סים לא.
<מיכל חורין: צהרים טובים.
<מיכל חורין: אני רוצה להזכיר שמטרת החוק הייתה בעצם לייצר מסגרות המשך לילדים לצהרונים.
<מיכל חורין: אנחנו חושבים שמסגרות המשך, כמו שאנחנו מייצרים, כמו שמכניסים כאן לתוך החוק, בעצם עומדות ברציונל הזה.
יעקב מרגי: הרציונל - המחוקקות והמחוקקים נמצאים כאן ואפשר לשאול לפיהם.
יעקב מרגי: לא צריך להישען על פרשנויות בעתיד.
יעקב מרגי: הרציונל נוצר כדי לתת מענה של פיקוח מחירים פחות או יותר.
יעקב מרגי: מעבר לזה, אמרנו שאם כבר נכנסים לסוגיה הזאת, גם יוצקים תכנים פדגוגיים לתוכה ואפשרנו פעילות אחת, פעילות שנייה והלאה למי שירצה.
יעקב מרגי: גררנו את משרד החינוך – סליחה שאני אומר כך – למרכז המעגל כדי שיהיה לו SAY ויהיה לו מה לומר בנושא הצהרונים.
יעקב מרגי: שוב, אני מצהיר ואומר שזאת רק תחילת הדרך בסוגיה הזאת של היפוך הפירמידה והחינוך לגיל הרך, חינוך מלידה והלאה.
יעקב מרגי: עוד לא הגענו לזה ואני מקווה שנגיע בהמשך אבל זה הרציונל.
יעקב מרגי: אם מישהו יאמר לי שהחוק הזה יתמקד בפיקוח על מחירים בלבד ונאפשר למי שרוצה פרטים מעבר לזה, תודה רבה, לכו תחוקקו, לכו תמשיכו, זה לא זה.
יעקב מרגי: עכשיו תמשיכי את הסקירה שלך.
<מיכל חורין: רציתי לומר שהפתרון שאנחנו מייצרים בגרירה או לא בגרירה, הפתרון שאנחנו מייצרים כאן הוא בעצם שילדים שמגיעים בבוקר לבית הספר, מסיימים את מסגרת החינוך וממשיכים.
יעקב מרגי: ונשארים.
<מיכל חורין: נשארים באותו מבנה שמתוקצב בבוקר, שיש לו רישיון.
יעקב מרגי: נכיר בזה.
יפעת שאשא ביטון: גם אלה שעוברים למרכז הקהילתי הסמוך.
יעקב מרגי: ברציונל היה פיקוח כללי על הכול.
יעקב מרגי: קמו הורים שחושבים כך שאמרו מה אתם כופים עלינו?
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לשלם יותר.
יעקב מרגי: אמרנו ששלחנו אתכם לשבת ושמחתי שישבתם.
יעקב מרגי: חשבתי שתגיעו למוצר מוגמר.
יעקב מרגי: תגדירו מהו מוסד פרטי.
יעקב מרגי: פתאום נכנס לי המתנ"ס.
יעקב מרגי: ברגע שאתם מכניסים את המתנ"ס, לא לשווא שואלת אתכם חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון למה מתנ"ס לא.
יעקב מרגי: ברגע שאתה מאפשר במתנ"סים לא, אנחנו נייצר – ואני סמכתי על התשובה המתפרצת של גברת נועה בן אריה שאמרה שהיא לא יכולה לתת לי היום מספרים.
יעקב מרגי: אנחנו נייצר כאן חוק אנמי שרוב רובם של הילדים ימצאו את עצמם במסגרות לא מפוקחות אנחנו לא שם.
יעקב מרגי: אני במיוחד, אני לא יודע לגבי חבריי, לא להוט לעוד וי בחקיקה.
יעקב מרגי: יש לי סבלנות.
יעקב מרגי: אנחנו רצים למרחקים ארוכים.
יעקב מרגי: למה מתנ"ס לא?
<דודי מזרחי: אני רוצה להתייחס לשלושה היבטים.
יעקב מרגי: השאלה שלי בתוך שלושת ההיבטים?
<דודי מזרחי: חד משמעית.
יעקב מרגי: כי אני מנסה כבר כמה פעמים.
<דודי מזרחי: אם לא, תגיד לי ואני כמובן אתייחס.
יוליה מלינובסקי: מי האדון?
<דודי מזרחי: מנהל אגף תקציבים במשרד החינוך.
<דודי מזרחי: יש כאן שלושה היבטים.
<דודי מזרחי: ראשית, עמוד השדרה של מערכת החינוך הם בתי הספר וגני הילדים.
<דודי מזרחי: באמת התפיסה שלנו, גם מבחינת הבקרה והפיקוח וגם מבחינת מודל ההפעלה, מושתת על הפלטפורמה הזו, על התשתיות.
<דודי מזרחי: לכן זה גם היבט של פשטות תפעולית אבל זה גם היבט, אם אני מנסה לחשוב על העלות שתהיה, ותהיה לכך עלות, של לפקח על אותן מסגרות.
<דודי מזרחי: אלה לא רק המתנ"סים.
<דודי מזרחי: אנחנו מדברים בעצם על כל מסגרת חינוכית שפועלת אחר הצהרים, שפועלת במקרקעין של הרשות המקומית.
<דודי מזרחי: אלה מתנ"סים, זאת הדוגמה שכולנו מכירים בשליפה, אבל יש עוד הרבה מסגרות.
<דודי מזרחי: דיברנו על מועצות אזוריות.
<דודי מזרחי: יכול להיות שיש המון פרמטרים אחרים.
יעקב מרגי: אין המון.
יפעת שאשא ביטון: כולם מופעלים היום.
יעקב מרגי: אני מוכן לדון במתנ"סים בלבד.
יעקב מרגי: כל מה שלא, עזוב את ההגדרה הכוללנית האומרת מקרקעין של רשות מקומית שיכולה להכיל בתוכה עוד.
יעקב מרגי: אני הולך אתך.
יעקב מרגי: מתנ"סים מייצרים כאן מצב.
יעקב מרגי: לו יצויר והייתי יכול, אלא שהזמן דוחק ולא ירדנו לעומקם של דברים, הייתי אומר לך שהרציונל החינוכי, לא להעביר ילד בשעה 1:00 לאיזה מתקן אחר.
יעקב מרגי: אתה מסבסד צהרונים, אתה רוצה סבסוד של צהרונים, תשאיר את זה בגן הילדים ואתה מאפשר את זה דרך זכיינים.
יעקב מרגי: יכול להיות שהחוק היה צריך להיות מלכתחילה צהרונים רק במסגרות החינוך.
יעקב מרגי: גן ילדים בגן ילדים.
יעקב מרגי: אתה לא מטרטר את הילד ולא מעביר אותו, לא הסעות ולא כלום.
יעקב מרגי: יכול להיות שבעתיד אבל כרגע לא.
יעקב מרגי: אם אתה מבקש ממני להחריג מתנ"ס, אני פותח פתח גדול שיכולים להישאב לתוכו, ואני לא יודע מה המוח היהודי ייצר.
קארין אלהרר: אבל לא דיברנו על זה פעם קודמת?
קארין אלהרר: למה אתה חוזר עוד פעם?
<קריאה: נתבקשנו לעשות על זה עבודה.
<דודי מזרחי: יכול להיות שאפשר לעשות כאן עוד עבודה בהיבט הזה.
יפעת שאשא ביטון: אין לעשות עבודה.
יפעת שאשא ביטון: די למרוח את הזמן.
יעקב מרגי: רבותיי, אני בכוונה מנהל את הדיון ממוקד כי אני חושב שזאת אבן הנגף הכי גדולה שצריך קודם כל לפרק אותה ונתקדם.
יפעת שאשא ביטון: אבל לעשות עוד עבודה?
יפעת שאשא ביטון: נגמר.
יעקב מרגי: אני יכול לציין במשאים ומתנים, מי חזק יותר.
יעקב מרגי: אני עכשיו רק משדר.
<דודי מזרחי: אני רק אציג את עמדת המשרד.
<דודי מזרחי: יכול להיות שאתה צודק במה שאתה אומר ויכול להיות שניתן לעשות עוד עבודה ועוד שיח כדי לראות אם אפשר לראות אם יש איזשהו דבר.
קארין אלהרר: אתם מנהלים כאן שוק?
יעקב מרגי: נכבד אחד את השני.
<דודי מזרחי: בהנחה שיש הסכמות בין המשרדים.
יעקב מרגי: אל תשתמש בזה הרבה.
יעקב מרגי: אתה רואה שאנחנו הולכים אתך.
יעקב מרגי: אני חוטף ביקורת על כך.
<דודי מזרחי: יכול להיות שאפשר לחשוב, כפי שאמרת, לא לייצר דברים שהם באמת בלתי סבירים מבחינה ציבורית אבל התשתית למה לא כל מסגרת, היא, ראשית, משום שהתשתית שלנו במשרד החינוך, בבתי הספר ובגני הילדים.
<דודי מזרחי: שנית, יש לזה עלויות מאוד גדולות.
<דודי מזרחי: ברגע שעכשיו אני צריך לשלוח פקחים, מבקרים ומדריכים - - -
יוליה מלינובסקי: נו, באמת.
יעקב מרגי: לא לזלזל.
<דודי מזרחי: לצד המסגרת המפוקחת והמבוקרת, יש שאלה שצריך לשאול אותה.
<דודי מזרחי: אם היינו מדברים רק על מתנ"סים, בסדר, אבל השאלה היא אם כוונת המחוקק - - -
יעקב מרגי: רק המתנ"סים.
יפעת שאשא ביטון: הוא רוצה ליפול על המקום של המוכרים שאינם רשמיים.
יעקב מרגי: המוכר, יפוקח.
יעקב מרגי: אני מצהיר הצהרה.
יעקב מרגי: אם המוכר לא בפנים, אני מושך ידי מהחוק.
<קריאה: הוא בפנים.
יפעת שאשא ביטון: מתנ"סים, כל הפעילות שיש במתנ"ס, הרי היא מפוקחת ומבוקרת מבחינת רישוי וסטנדרטים של בטיחות וכולי.
יפעת שאשא ביטון: כי שוהים שם ילדים.
יפעת שאשא ביטון: הרי אי אפשר להפעיל מתנ"ס בלי שהוא עובר את כל התהליך הזה.
<קריאה: זה לא בהכרח.
יעקב מרגי: זה שלטון מקומי.
יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי, את יכולה להפעיל מתנ"ס אם הוא לא עומד -- - -
<נועה בן אריה: אני יכולה להפעיל מתנ"ס אם הוא תואם הוראות.
<נועה בן אריה: יש סטנדרט של פיקוח ושל רישוי שנדרשים מאתנו במסגרת מבני חינוך.
<נועה בן אריה: יש סטנדרט ורישוי ופיקוח שאנחנו צריכים לעמוד בהם מבחינת תקנים, מבחינת בטיחות עבור השוהים במתקן במבני ציבור.
<נועה בן אריה: אני לא יודעת לתת את הרשימה.
<נועה בן אריה: אני כן יכולה לומר שרמת הפיקוח שמדובר במוסדות חינוך וכל הסובב אותם, בכל המתקנים בתוכם, היא להערכתי הרבה יותר הדוקה.
יפעת שאשא ביטון: לכל מסגרת חינוך יש אישור של כבאות?
<נועה בן אריה: איפה?
<נועה בן אריה: במוכר שאינו רשמי?
יעקב מרגי: נועה, תודה.
קארין אלהרר: אדוני, אני מתנצלת, לא הייתי עד סוף הדיון הקודם אבל אני מבינה שאנחנו קצת ממחזרים את עצמנו.
קארין אלהרר: אני שמחה לשמוע את עמדת נציג משרד החינוך שאומר שיש עוד על מה לדבר.
קארין אלהרר: אני מציעה אדוני, אתה יותר ותיק ממני כאן בבית הזה אבל מניסיון הם יותר נדרשים לעבודה כשיש להם תמריץ והתמריץ צריך להיות שנעביר את זה בקריאה ראשונה.
קארין אלהרר: החקיקה טרם הושלמה.
קארין אלהרר: יש לנו קריאה שנייה ושלישית.
קארין אלהרר: אני מבטיחה לך אדוני היושב ראש שלדיון הבא כולם באים עם תשובות מוסכמות.
יעקב מרגי: אין ספק אבל כדי לא לחזור על הדיון גם לקראת קריאה שנייה ושלישית, אנחנו נמצה את הדיון היום.
יעקב מרגי: גם זה נלקח בחשבון.
יעקב מרגי: דודי, אני שמח לשמוע ממך שבקטע הזה יותר מפריע לך שבהגדרה – זה לא עניין המתנ"סים אלא יש לך חשש – ייכנסו הדברים שאנחנו לא חשבנו עליהם או שאתה לא מסוגל להיכנס לזה.
יעקב מרגי: גם המתנ"סים, עם כל הכבוד, אמרתי בסוגיה של הפיקוח.
יעקב מרגי: אף אחד לא יבוא אליך בטענה למה ב-1 לספטמבר הקרוב לא נערכת למערך פיקוח מלא מאה אחוזים.
יעקב מרגי: תרצה, נקבע זאת בתהליך הדרגתי.
יעקב מרגי: אנחנו מבינים שזה לא הוקוס פוקוס.
יעקב מרגי: גם אם נכתוב את זה ונחוקק את זה בצורה הכי נוקשה, אנחנו מרמים את עצמנו כי יש תהליך.
<דודי מזרחי: אני אומר שזה גם דורש יותר משאבים.
חיים ילין: אני אומר את הדברים באווירה ואני אומר לדודי שזאת תחושה.
חיים ילין: אני לא בטוח שזאת אמת מה שאני אומר, אבל התחושה היא שאתם רוצים למרוח את זה בעוד ועדה ועוד ועדה.
חיים ילין: זאת תחושה.
חיים ילין: אנחנו מכירים את זה מתוך הדיונים לגבי חקיקה.
חיים ילין: אני דווקא חושב, כבוד היושב ראש, שקארין צודקת.
חיים ילין: ברגע שזה יעבור בקריאה ראשונה, העסק הזה יטוס.
חיים ילין: מותר לעשות בדיקות ומותר להקים עוד ועדות ועוד ועדות אבל שיעשו את זה בין הקריאה הראשונה לבין השנייה והשלישית.
חיים ילין: הנושא השני הוא נושא המתנ"ס.
חיים ילין: יש שלטון מקומי ויש מועצות אזוריות.
יעקב מרגי: זה לא שלטון מקומי?
חיים ילין: זה שלטון מקומי אבל בתוך השלטון המקומי יש גם מועצות מקומיות ויש גם מועצות אזוריות.
חיים ילין: המתנ"ס הוא חלק מאוד מרכזי בהרבה מאוד מועצות אזוריות כדי לנסות לחסוך בהסעות.
חיים ילין: אם אתם מוציאים את המתנ"ס, אין שום בעיה.
חיים ילין: שימו עכשיו צ'ק של שמונים מיליון שקלים רק למועצות האזוריות.
חיים ילין: אם אתם תכניסו את המתנ"ס, שימו לב, יכול להיות שאפשר להגיע להסדר יחד עם המועצות האזוריות שעכשיו, בגלל שהן חוסכות בהסעות, כל מה שצריך עכשיו זה לתת את התפעול של המתנ"ס בדיוק לפעילות הזאת.
<קריאה: לא הבנו את הטענה.
<מיכל חורין: לא הבנו את הקשר לגבי הכנסת המתנ"סים.
<מיכל חורין: אם תוכל לחזור על הטענה.
חיים ילין: הטענה שלי היא שהמתנ"סים צריכים להיות חלק והם חלק של המועצות וחלק של השלטון המקומי בהרבה מאוד מקומות.
חיים ילין: אם זה נעשה מתוך זה, ואני מכיר את זה, בשעה 2:00 מסתיימים הלימודים, אין מנהלת בית ספר, היא תעמוד על הרגליים האחוריות כדי שהלימודים ימשיכו במסגרת אחרת בתוך אותה מסגרת של בית הספר.
חיים ילין: אין דבר כזה שהכיתות ישמשו לפעילות אחרת שהיא לא בית ספרית.
חיים ילין: לכן הוקמו מתנ"סים ומסגרות נוספות.
חיים ילין: לא בכל מקום יש אולם ספורט שאת יכולה לעשות חוגים וכולי.
חיים ילין: הקימו את המתנ"סים שנמצאים באותו מרחב כך שאפשר לעבור גם לצד השני.
חיים ילין: ברגע שאתם לא מכירים בזה, אתם בעצם לקחתם זרוע ביצועית של השלטון המקומי ואמרתם שזה מחוץ לתחום.
חיים ילין: ממש לא נכון.
חיים ילין: אם עדיין לא הבנתם, אני כנראה בבעיה כי אני לא יודע להסביר אבל אתם הבנתם.
חיים ילין: הנושא הנוסף הוא הנושא של סמל מוסד או המקומות הפרטיים של המועצות.
חיים ילין: המועצות והשלטון המקומי יכול לקחת מבנים, לשפץ אותם, עם סמל מוסד של השלטון המקומי כדי בעצם לקבל גם את המענקים לשיפוץ ולתת לחברה חיצונית לתפעל את הצהרון.
חיים ילין: הם יכולים לעשות את זה.
חיים ילין: עדיין זה תחת אחריות של מאה אחוזים לשלטון המקומי.
חיים ילין: הוא חייב לקבל החלטה אם זאת חברה פרטית או אם אלה עובדים שלו.
חיים ילין: הוא מקבל את ההחלטה שחברה פרטית שיודעת לתפעל את העסק הזה, בגלל שהיא מקצוענית, בגלל שיש תקן מאוד גבוה והם לא צריכים להקים את זה.
חיים ילין: הנושא הזה הוא מהותי.
חיים ילין: צריך להבין את זה.
חיים ילין: בסופו של דבר מדובר בכסף.
יעקב מרגי: חיים, עזוב.
יעקב מרגי: בסוף זה קובע בסוף אם מעבירים או לא מעבירים.
יעקב מרגי: הפרוטוקול קולט הכול.
חיים ילין: אני אומר לך שאנחנו מחוקקים כאן לא מעט ובעצם אין בכלל קשב.
חיים ילין: לא רק שאין קשב אלא אנחנו נמצאים בשני מקומות שונים לחלוטין.
חיים ילין: יש לנו מטרה אחת.
יעקב מרגי: יפעת, אי אפשר לקיים שני דיונים בעת ובעונה אחת.
יעקב מרגי: אתם רוצים, צאו החוצה.
יעקב מרגי: הוא באמצע דבריו.
חיים ילין: אני לא מוכן לקבל שאתם מוציאים חלק מהמבנים או חלק מהסטטוטוריקה שהיא של השלטון המקומי כמו מתנ"ס אל מחוץ לתחום וגם תשימו אותו יחד תחת הכותרת של חינוך פרטי.
חיים ילין: זה בשום פנים ואופן לא מקובל.
חיים ילין: אני רוצה לומר עוד משהו.
חיים ילין: כבוד היושב ראש, בתפיסה שלי, התפיסה הזאת של חינוך בלתי פורמלי, כך אני קורא לזה במסגרת הזאת, הוא אחד המקומות שמצמצם הכי הרבה את הפערים הסוציו אקונומיים במדינת ישראל.
חיים ילין: מי שלא מצליח להבין שראש עיר, ראש מועצה, על ידי הפעילות שנעשית שם הוא מצמצם פערים והוא יודע שילדים שלפעמים, ואין מה להתבייש, אין להם תזונה נכונה בבית שלהם והם יכולים שם לקבל אותה, שאין להם את שיעורי העזר אותם הם יכולים לקבל שם, אם אתם באמת רוצים להרים את הדגל של החינוך ככלי מספר אחד של סגירת פערים – זה נמצא כאן אבל אתם לא עושים את העבודה הזאת, דודי, תסלחו לי.
יעקב מרגי: לפני שאני אתן לכם להשיב, עוד סוגיה מהמועצות האזוריות.
יעקב מרגי: שי חג'ג', בבקשה.
<שי חג'ג': שלום לכם.
<שי חג'ג': ראש המועצה האזורית מרחבים.
<שי חג'ג': אני רוצה לברך על היוזמה.
<שי חג'ג': צהרונים זה דבר מבורך וההחלטה הזאת צריכה לעבור ולהתקדם.
<שי חג'ג': אנחנו לא רוצים לעכב אותה.
<שי חג'ג': אני רק רוצה לשים על השולחן את העניין של המועצות.
<שי חג'ג': מבחינתנו הפתרון הכי טוב הוא לתקצב את ההסעות ולדאוג שהילדים האלה יישארו בבתי הספר ונסיע אותם.
<שי חג'ג': אבל אם זה באמת עולה המון כסף למדינה, אנחנו מוכנים לבוא לקראת ולשים כאן
<שי חג'ג': הצעה נוספת לפיה הילדים יחזרו עם שאר הילדים בהסעה אחת ונפעיל מסגרות בתוך הישובים.
<שי חג'ג': כל ישוב יפעיל את המסגרת במסגרת המתנ"ס כי רק המתנ"סים יודעים להפעיל מסגרות אצלנו.
<דודי מזרחי: יהיו פחות ילדים במסגרת.
<שי חג'ג': יהיו פחות ילדים.
<דודי מזרחי: זה יעלה יותר כסף.
<שי חג'ג': לא.
<שי חג'ג': לא עולה יותר כסף.
חיים ילין: אז תשים צ'ק של שמונים מיליון שקלים.
חיים ילין: דודי, תחליט.
<שי חג'ג': האלטרנטיבה היא לממן הסעות כי אני חושב שצריך להיות שוויון בין כל הילדים במדינת ישראל.
<שי חג'ג': זה שאנחנו גרים במועצה אזורית וחלקם בעוטף עזה, לא צריכים להיפגע מכך.
<שי חג'ג': צריך שיהיה שוויון.
<שי חג'ג': אז יש אלטרנטיבה.
<שי חג'ג': האלטרנטיבה הכי טובה היא תארגנו הסעות.
<שי חג'ג': אתם לא יכולים?
<שי חג'ג': קשה למדינת ישראל?
<שי חג'ג': אני מבין.
<שי חג'ג': נפעיל את המסגרות בתוך הישובים.
<שי חג'ג': תצטרכו לשים עוד קצת כסף בכיס כדי לממן חלק מזה כי המסגרות יהיו קטנות?
<שי חג'ג': נשים כסף בכיס.
יעקב מרגי: אנחנו נצטמצם בקטע הזה ונמקד את זה לגבי המתנ"סים.
<הדס אגמון: גם אנחנו מוטרדים מההבחנה הזאת על בסיס סוג המסגרת, סוג המבנה.
<הדס אגמון: אנחנו נבקש להמשיך את הליבון גם בתוך הממשלה, לפני קריאה שנייה ושלישית.
יוליה מלינובסקי: אני לא קיבלתי תשובה.
יעקב מרגי: אם היה לך חשש או ספק שלא נעמוד בהתחייבות שלנו לתיאום והסכמה, הסירי דאגה מלבך.
<הדס אגמון: לא.
<הדס אגמון: לא היה.
יעקב מרגי: אנחנו כן נקיים דיון מעמיק.
יעקב מרגי: הייתי שם.
יעקב מרגי: הפקידות היא יותר שמרנית.
יעקב מרגי: אני מבין משרד ממשלתי שמקבל מטלות והוא צריך לכסות את עצמו הן מבחינה תקציבית והן מבחינה ארגונית.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים בצורך הזה.
יעקב מרגי: אנחנו לא מחוקקים את עצמנו לדעת.
יעקב מרגי: אנחנו באמת רוצים להעביר הצעת חוק ואסור לנו שהחששות ינהלו אותנו.
יעקב מרגי: אנחנו צריכים להיות קשובים, צריכים להיות ערניים לכך ואני מסכים עם זה ואת רואה את הסבלנות וזה כשלא קל להתמודד עם שלוש מחוקקות אסרטיביות.
יעקב מרגי: גם אם נעביר היום כשחלק מאתנו לא הכי נינוחים או מסכימים, לקראת הקריאה השנייה והשלישית – אנחנו נתכנס להסכמה הדדית של כולם, של משרדי הממשלה, של השלטון המקומי ושל המחוקקים.
יעקב מרגי: עד כאן ברור.
יעקב מרגי: אפילו נדב שהגיע בהיסח הדעת, קיבל הבהרה עכשיו על הדרך כשאני משיב לך.
יעקב מרגי: אני מחדד את מה שביקשה לשמוע חברת הכנסת יוליה מלינובסקי מהמשפטנים כאן.
יעקב מרגי: אנחנו ביקשנו להחריג, היא מבקשת להחריג, ובצדק, גוף פרטי ששוכר בשכירות מלאה מרשות מקומית.
יוליה מלינובסקי: או מקום פרטי בשוק, משלם שכירות, משלם ארנונה.
יוליה מלינובסקי: גוף מוכר.
יעקב מרגי: אנחנו מחריגים אותו.
יפעת שאשא ביטון: מה זה מוכר?
יפעת שאשא ביטון: מקבל סבסוד מהמדינה?
יוליה מלינובסקי: אני מדברת.
יוליה מלינובסקי: אל תצעקי לי באוזן.
יפעת שאשא ביטון: שאלתי אם הוא מקבל סבסוד מהמדינה.
יעקב מרגי: בבוקר הוא מקבל רישיון ומתוקצב.
<קריאה: אבל אחר הצהרים באותו מבנה נשאר אותו גוף?
<קריאה: הוא נכנס.
יוליה מלינובסקי: אני לא אסכים לזה.
יוליה מלינובסקי: אני עמותת ויצ"ו, אני קיבלתי מבנה חינם ואני לא משלמת שכירות ואני לא משלמת ארנונה.
יוליה מלינובסקי: אני מתוקצבת בבוקר לשעות הבוקר.
יוליה מלינובסקי: לעומת זאת אני גברת, אני מפעילה גן פרטי ואני נכנסתי לתכנית של טרכטנברג.
יוליה מלינובסקי: מבנה פרטי.
יוליה מלינובסקי: אני משלמת שכירות לפלוני אלמוני או אפילו לעירייה, שכר דירה של אלפי שקלים, ואני משלמת ארנונה.
יוליה מלינובסקי: כאן אין כלום, כאן זה אפס, כאן זאת שכירות וארנונה.
יוליה מלינובסקי: אני בבוקר מתוקצבת ב-700 השקלים האלו.
יוליה מלינובסקי: אני מוכרת.
<נועה בן אריה: לצורך הדוגמה שלך, בשתי המסגרות?
<נועה בן אריה: בשתי המסגרות בבוקר את מתוקצבת?
יוליה מלינובסקי: אבל כאן אני לא משלמת כלום.
<נועה בן אריה: הבנתי, אבל השאלה היא שאלת התקצוב.
<נועה בן אריה: על זה השיב משרד החינוך.
יוליה מלינובסקי: זאת לא שאלת התקצוב.
יוליה מלינובסקי: אחרי הצהרים אני מפעילה צהרון לאותם ילדי גן.
יוליה מלינובסקי: הם ממשיכים אתי עד הערב.
יוליה מלינובסקי: כאן זה אפס וכאן לצורך הדוגמה אלה אלפי שקלים.
יעקב מרגי: מצד אחד אמרנו מקרקעין.
יעקב מרגי: ירדנו מההגדרה של המקרקעין והצמדנו למוסד חינוכי.
יעקב מרגי: אז כשהיא באה, היא נתנה דוגמה, ושאלתם האם הוא מתוקצב במסגרת הבוקר.
יעקב מרגי: מה ההבדל באשר למוסד פרטי אחר שהוא לא שוכר מבנה מהרשות המקומית?
יעקב מרגי: יש מציאות שהוא מסובסד על ידי המדינה?
יעקב מרגי: למה שם הוא יוחרג?
<קריאה: הוא לא יוחרג.
יעקב מרגי: דודי, אם כך, אני מתפלא עליכם.
יעקב מרגי: או שאני לא הבנתי או שאתם מנסים לעשות משהו שכאילו לא מבינים.
יעקב מרגי: מצד אחד טענת שזה משית עלינו עול תקציבי של פיקוח נוסף.
יעקב מרגי: באנו לקראתך ואמרנו שנצמצם.
יעקב מרגי: אתה ממילא קיים ונוכח בתוך מסגרות החינוך הקיימות.
יעקב מרגי: היכן שאתה קיים, ממילא אתה קיים והשינויים הם מינוריים ואתה כמשרד יכול לספוג זאת.
יעקב מרגי: עכשיו אני שומע ממך מוסיקה אחרת, לפיה אתה מוכן לפקח גם על הפרטיים לגמרי.
<דודי מזרחי: מוסדות מוכרים שאינם רשמיים שמתוקצבים בבוקר, מבחינתנו נכנסים.
יעקב מרגי: לפיקוח.
יוליה מלינובסקי: אתה מוכן לשלם לו שכירות.
<נועה בן אריה: זה לא משפט מלא, דודי.
<נועה בן אריה: הם נכנסים לפיקוח ובלבד שהם קיימים בתוך מבנה חינוך, לפי השיטה של הנוסח הנוכחי.
<נועה בן אריה: אבל זה לא מה שהיא שאלה כאן.
<נועה בן אריה: העניין כרוך אחד בשני וצריך לומר את זה.
<נועה בן אריה: רבותיי, הדיון כרוך אחד בשני.
<נועה בן אריה: הרי התשובה לשאלה שהעליתם קודם לגבי התחולה במבני חינוך מסוימים, היא גם תשליך בהכרח על התשובה לחברת הכנסת מלינובסקי בהתייחס לגוף כזה מוכר שאינו רשמי אבל ששוכר מבנה שהוא לא של הרשות המקומית אלא מבנה פרטי.
<נועה בן אריה: עדיין הוא מתוקצב על ידי המדינה.
<נועה בן אריה: זאת אומרת שכל תשובה שנספק כרגע היא תשובה שתהיה חלקית עד אשר אנחנו נברר עד הסוף את עמדת המדינה ביחס למבנה.
יעקב מרגי: אני אגיד לך למה לא.
יפעת שאשא ביטון: אמרנו שכל גוף שמתוקצב על ידי המדינה, הוא לא פרטי.
<נועה בן אריה: אבל עדיין נותרת שאלת המבנה.
יעקב מרגי: אני לא חושב – יוליה, תקני אותי – שחברת הכנסת יוליה מלינובסקי כיוונה לכך.
יעקב מרגי: אני לא מדבר על מוסד מוכר שאינו רשמי.
יעקב מרגי: מוסד מוכר שאינו רשמי, הוא בתוך הפיקוח.
יעקב מרגי: למה אתם קופצים?
יעקב מרגי: קודם כל, בבסיס מוסד מוכר שאינו רשמי שמקיים צהרון, יפוקח בין אם הנכס הוא רשות מקומית ובין אם הנכס הוא לא רשות מקומית.
יעקב מרגי: אנחנו בחלק הזה רוצים לבודד משהו אחר בכלל.
יעקב מרגי: לו יצויר שמפעיל צהרון שהילדים שלו ודאי שנהנים מאותם 700 שקלים, אם הוא מפעיל צהרון פרטי, יש מציאות שהוא מפעיל צהרון פרטי שלא בנכס, שוכר נכס, הוא רק מפעיל צהרון.