GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: את מדברת רק על הגנים.
<הדס אגמון: גם בתי הספר.
יפעת שאשא ביטון: אין הסכמות.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר את דעתי, כמו שאמרתי בדיון הקודם.
יעקב מרגי: איפה את לא מסכימה?
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה גם בפעם הקודמת.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על כך שאני יודעת שיש חלק בחוק הזה שאולי ייקח יותר זמן להניע אותו, אבל בגדול מבחינת הפיקוח בעיקר על המחיר, אנחנו יכולים להחליט שאנחנו מחילים את זה מתשע"ח.
יפעת שאשא ביטון: רוב המקומות הם ממילא כאלה שנמצאים תחת פיקוח כזה או אחר של המשרדים גם בבוקר ואז זה אוטומטית ממשיך גם אחר הצהרים, ובמקומות האחרים אנחנו ניתן פרק זמן של החלת הפיקוח ובלבד שהדברים שהם ברורים ומוסכמים, כמו הנושא של מחיר ודברים שהם טכניים אחרים, יחולו בתשע"ח.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נותנים אורכה לאף אחד.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים כל הזמן בכמה קולות.
יפעת שאשא ביטון: אמרנו שאנחנו לא מערבבים בין הסבסוד וקול קורא לבין החוק.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים פתאום לבוא ולהגיד שאלה שלא מקבלים סבסוד, שאלה אשכולות שש עד עשר בגנים, ושוב אני יודעת מה הסיפור שם, אין מצב שהם לא נכנסים תחת הפיקוח בתשע"ח.
יפעת שאשא ביטון: חברים, או שאנחנו עושים את הדרך הזאת או שאנחנו לא עושים אותה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים לעשות אותה בערך.
יפעת שאשא ביטון: צריך אומץ.
יפעת שאשא ביטון: סיפרו לי על העניין של ההסתמכות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם שיקרו אז או משקרים היום, אבל באחת הפעמים בטוח משהו כאן לא מיושר עם האמת.
יפעת שאשא ביטון: ישבו כאן מפעילים וצעקו חמס, אף אחד לא הגיש ואנחנו לא מתכוונים לגשת, לא תיפתח שנת הלימודים ואלף ואחד סיפורים ובסוף אנחנו יודעים שהם כן ניגשו.
יפעת שאשא ביטון: לא יכול להיות שפתאום עכשיו הם כן בהסתמכות או לא בהסתמכות.
יפעת שאשא ביטון: החוק הזה נדון כבר מחודש אפריל, חלקם מכירים את זה ברשויות המקומיות עוד לפני כן.
יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה שאנחנו לא נעמוד מאחורי האמירה שלנו רק בגלל שצועקים יותר מדי חזק בחוץ.
יפעת שאשא ביטון: (היו"ר איתן ברושי)
איתן ברושי: מי מתייחס?
איתן ברושי: חינוך או אוצר?
איתן ברושי: מי מתייחס לסוגיה הזאת?
<הדס אגמון: משפטים.
<הדס אגמון: אני אחזור שוב על הדברים שאמרתי.
<הדס אגמון: אנחנו עושים כאן הסדרה שהיא מרחיקת לכת, היא מפקחת גם על המחיר וגם על תנאי כשירות ותכנים.
<הדס אגמון: משנים כאן את כללי ההתנהלות של השוק הזה.
<הדס אגמון: זה דבר חריג.
<הדס אגמון: כשעושים אותו בכל מיני הסדרות של עיסוקים, כדי שההסדרה הזאת תהיה מידתית, חייבת להיות תקופת היערכות.
<הדס אגמון: זה שהחוק נדון מאפריל, לא נתן לאף אחד במשק איזושהי ודאות אם החוק הזה יעבור ובאיזו צורה.
איתן ברושי: מה היה קורה אם ההיערכות הייתה נמשכת לפרק זמן קצוב במהלך השנה הקרובה, נאמר עד החגים או משהו כזה?
יפעת שאשא ביטון: הפיקוח על המחיר, כולם ידעו שזה הולך לקרות.
יפעת שאשא ביטון: הם ניהלו אתנו שיח בכל החזיתות.
יפעת שאשא ביטון: גם הפרטיים, גם המוכרים שאינם רשמיים.
יפעת שאשא ביטון: אם היו מצלמות אצלי בחדר, וחבל שאין, הייתם רואים שהחדר שלי הוא כמו עלייה לרגל.
יפעת שאשא ביטון: למכה לא עלו ככה.
יפעת שאשא ביטון: כולם הגיעו.
יפעת שאשא ביטון: כולם ידעו שזה הולך לקרות.
יפעת שאשא ביטון: לכולם אני אמרתי שזה יהיה.
יפעת שאשא ביטון: אין אחד שיכול לעמוד ולהגיד שבאיזשהו שלב גמגמנו, גם בדיונים שהיו כאן.
יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שכאן עומדים משרדי הממשלה ואומרים, חברים, אנחנו לא עד הסוף עם הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שהציבור ידע.
יפעת שאשא ביטון: יש כאן שיטה בכנסת.
יפעת שאשא ביטון: כל מה שלא נוח אתו, אנחנו דוחים בשנה.
יפעת שאשא ביטון: עשינו את זה עם הקייטנות ואמרתי את דעתי למרות שזה חוק שלי.
יפעת שאשא ביטון: אני כועסת על כך שזה נדחה בשנה.
יפעת שאשא ביטון: כל פעם כשקצת לא נעים לנו, אנחנו דוחים את זה.
יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה שהפיקוח על המחיר יידחה, במיוחד שבמקומות בהם מקבלים סבסוד, למה הם כן ייהנו ממחיר וסבסוד ואחרים לא ייהנו לא ממחיר ולא מסבסוד?
<הדס אגמון: אנחנו מקבלים את זה שמי שנכנס וולנטרית לתוך הקול הקורא ובעצם לקח על עצמו ביודעין את כל התנאים - - -
יפעת שאשא ביטון: ומי שלא בא לו?
יפעת שאשא ביטון: הוא לא יהיה חלק?
יפעת שאשא ביטון: הוא רוצה למשוך את הרווח עוד שנה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו משאירים את ההורים כבני ערובה בידיים שלו?
<הדס אגמון: כדי שהחוק הזה יהיה חוקתי ונוכל להגן עליו כשהוא ייתקף, אין לנו ברירה אלא במקרים כאלה לתת שנה לשוק להיערך.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו ברירה.
יפעת שאשא ביטון: אין כאן היערכות.
יפעת שאשא ביטון: הדבר היחידי שנפגע כאן זה הקופון שהם גוזרים על ההורים ואת זה צריך להגיד ביושר.
יפעת שאשא ביטון: הצהרונים הם אותם צהרונים, הם יושבים באותו מקום, הם מופעלים על ידי אותם אנשים.
איתן ברושי: העמדה ברורה.
איתן ברושי: מישהו מהשלטון המקומי רוצה להתייחס לתחולה?
יוליה מלינובסקי: שלטון מקומי, אתם מבחינת
יוליה מלינובסקי: כם מוכנים לשנה הזאת?
<קריאה: אבל משפטית זה נראה לך נכון?
<קריאה: משפטית זה אפשרי?
<נועה בן אריה: אני יכולה להגיד לך שאני פניתי למנהלי אגפי החינוך לפני שבוע ימים בשאלון שכלל בתוכו האם בעקבות הקול קורא או לפני כן הוא ישתתף במכרז.
<נועה בן אריה: מרבית הרשויות שהשיבו אמרו שהם עוד לא פרסמו.
<נועה בן אריה: מי שכן יכול לפתור את הבעיה הזאת, אלה גני הילדים.
<נועה בן אריה: יש רשויות שאני יכולה לתאר לעצמי שלא כללו את המרכיבים של הקול הקורא.
<קריאה: הם יכולים לטעון שהם לא יודעים מה הרכיבים.
<קריאה: אין עוד תקנות.
<קריאה: איך הם יכולים לדעת?
יפעת שאשא ביטון: הם יודעים מה המחיר המרבי?
יפעת שאשא ביטון: הם יודעים מה המחיר המרבי.
יפעת שאשא ביטון: (היו"ר יעקב מרגי)
יעקב מרגי: בלי מקהלות.
יפעת שאשא ביטון: את מוכנה לקחת על עצמך שיהיו הורים שישלמו מחירים מופקעים רק בגלל שאנחנו לא מסוגלים לקחת כאן אחריות ולהגיד את זה בצורה ישרה?
<נועה בן אריה: דבר אחד אני אומר באופן ברור.
<נועה בן אריה: לתת כאן איזושהי הגדרה של מי שענה לקול הקורא, לגביו יחול החוק, ומי שלא ענה, לגביו לא יחול החוק – זו הגדרה מאוד מאוד מאוד בעייתית.
<נועה בן אריה: מאוד בעייתי.
<נועה בן אריה: זה בעיקר משום שיש כאן אפשרות ברשויות מקומיות שרק חלק מהמוסדות בהן יענו על הקול קורא וחלקן לא.
<נועה בן אריה: אז אני מייצרת מצב שבו אני מייצרת החלה מדורגת גם בתוך הרשויות עצמן.
<נועה בן אריה: זה לא מתקבל על הדעת.
<נועה בן אריה: או שמחליטים שקבוצות הגיל הן המייצרות את המדרג תחילה, או שמחליטים שרמת הפיקוח היא המייצרת את מדרג התחילה, או שמחליטים שמייצרים רמת תחילה אחידה לכולם כפי שאומרת חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.
יפעת שאשא ביטון: רמת הפיקוח תהיה במדרג.
איתן ברושי: המפעילים לא יוכלו להתכונן.
יפעת שאשא ביטון: בכזאת רצינות יתייחסו אלינו גם בפעמים הבאות.
יפעת שאשא ביטון: יגידו, אנחנו ניתן להם לריב ובינתיים אנחנו ניקח את הזמן.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא יתיישר לפי שום דבר שאנחנו נוציא כי אולי בסוף זה מה שיקרה וידחו את זה.
יפעת שאשא ביטון: לשם אנחנו מזמינים.
יפעת שאשא ביטון: יוצא שכאילו מי שלא מיהר או שניסה לבדוק עד כמה אנחנו באמת רציניים, ומגלה שאנחנו לא באמת רציניים, הוא ייהנה מזה שלא יהיה עליו פיקוח בשנה הבאה ועל אחרים כן יהיה פיקוח.
יפעת שאשא ביטון: זאת האמת.
יפעת שאשא ביטון: זאת המציאות.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את הצעת מרכז השלטון המקומי.
יעקב מרגי: אני רוצה ללכת עליה.
<נועה בן אריה: יצירת מדרג תחילה לפי קבוצות הגיל, זאת אומרת, גני ילדים לחוד, בתי ספר לחוד, או יצירת מועד תחילה לפי רמת הפיקוח.
<נועה בן אריה: כלומר, דברים שהמשרד יכול להיערך אליהם אל מול דברים שהוא לא יכול להיערך אליהם.
<נועה בן אריה: בכל מקרה לא יצירת מועד תחילה לפי מי שענה לקול הקורא או מי לא ענה.
יעקב מרגי: מדרג פיקוח, סמכותו של השר לקבוע.
<זאב גולדבלט: אנחנו מצטרפים בפירוש למה שהציגו נועה ויפעת.
יעקב מרגי: יפעת הסכימה.
<אלון נתן שוסטר: אני רוצה לייצג ראשי רשויות, לפחות במועצות האזוריות שהתכנסו ביום שישי.
<אלון נתן שוסטר: דיברנו על כך.
<אלון נתן שוסטר: מאוד מברכים על הצד העקרוני.
יעקב מרגי: איפה התכנסו?
<קריאה: בחדר האוכל הקיבוצי.
יעקב מרגי: התכנסו ביום שישי בבוקר.
יעקב מרגי: במדינה התפתחה תרבות ימי שישי שמנהלת המדינה.
יעקב מרגי: אני מקבל טלפונים בימי שישי ואומרים לי שיושבים כאן בבית קפה בתל אביב, אנחנו יושבים בבית קפה בירושלים וכולי.
יעקב מרגי: מסתבר שכולם יושבים ביום שישי באיזה מקום ורק אני עובד בגינה.
<אלון נתן שוסטר: בכל מקרה, כמובן שהמהלך הוא מהלך מאוד חשוב ומאוד טוב.
<אלון נתן שוסטר: שתי הערות.
<אלון נתן שוסטר: קודם כל, לא את כל ההורים מנצלים אלא יש הורים, בעיקר בקהילות המאורגנות, שמעוניינים לשלם יותר והם מבינים, אנחנו מבינים, שהתחום הזה נכנס לפיקוח ואנחנו מחילים על עצמנו את הרגולציה.
<אלון נתן שוסטר: אני מציע לא להתייחס לכל ההורים כאילו הם שבויים בידי מונסטר חיצוני.
יעקב מרגי: על אלה אנחנו לא בוכים.
יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה מדהים אותי?
יפעת שאשא ביטון: ועדיין לא ברור לי אם אני ערה או שאני באיזה סיוט של לילה ועוד מעט אקום ואעשה את הדרך לירושלים.
יפעת שאשא ביטון: חודשים נשמע ברחוב הקול של ההורים שצעקו שעושקים אותם, גוזלים אותם, גונבים אותם.
יפעת שאשא ביטון: חודשים דיברו כאן על החשבונות שרוצים מהרשויות כדי לראות כמה כסף הם מוציאים על הגב של ההורים.
יפעת שאשא ביטון: פתאום אנחנו יושבים כאן ובמשך אני לא יודעת כמה זמן הם נלחמים על אלה שרוצים לשלם יותר.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו תסבירו לי, שמישהו יסביר לי, את ההיגיון של הסיפור הזה.
<אלון נתן שוסטר: אני לא שם.
<אלון נתן שוסטר: אני מדבר על דברים אחרים.
<אלון נתן שוסטר: אומרת למשל סיגל מורן מבני שמעון, מוכרת לך, שהיא רוצה להיכנס אבל אנחנו לא ערוכים.
<אלון נתן שוסטר: אנחנו גם לא יודעים – אנחנו מכירים את זה מהקשרים אחרים של סבסוד מעונות וכולי – פער תזרימי נורא בין מה שההורים מצפים לקבל כי הם יודעים שמגיעה להם השתתפות, לבין הכסף שמגיע.
<אלון נתן שוסטר: הצורך שלנו להבין במה מדובר.
<אלון נתן שוסטר: מספר שבועות לפני תחילת הלימודים, מי שאין לו צהרון – מילא, מי שיש לו ועוד איכשהו יודע להתארגן – מי שצריך לקפוץ למים ולייצר, לכן אני לא כל כך נרגש.
<אלון נתן שוסטר: אפשר להתחיל שמתחילים ב-1 בספטמבר, מצוין, אבל ההתחלה על פי היכולת להבין את העולם החדש, היא בסדר גמור.
<אלון נתן שוסטר: לא צריך להיבהל מזה.
יעקב מרגי: בחומה ומגדל, אתה צודק.
יעקב מרגי: אבל כאן התשתית קיימת.
יעקב מרגי: מי שרצה לפתוח צהרון ורצה להתייחס לקול קורא, חרש אותו עם היועצים המשפטיים שלו ועם הכלכלנים שלו.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים כרגע על חוק הפיקוח וגם כאן אנחנו קשובים כאשר זה במנותק מהקול קורא ומהעלויות.
<קריאה: שיאריכו את הקול קורא.
<מאיר בינג: החברה למתנ"סים.
<מאיר בינג: הגופים שמפעילים את הצהרונים יודעים כבר זמן רב על הקול קורא והכיוונים שלו ונערכים לכיוון הזה.
<מאיר בינג: טוב או לא טוב, יש הרבה קשיים, יש לי גם הערות.
<מאיר בינג: לטוב ולרע.
<מאיר בינג: לבוא ולומר בחקיקה על צהרונים שלא שייכים לקול קורא, להחיל את זה לעוד חודש, זה לא סביר.
<מאיר בינג: הגופים לא נערכים לזה, לא נערכו לזה, לא מצפים לזה.
<מאיר בינג: בהרבה מהמקרים, הגננות עובדות במשרה קבועה 12 חודשים הרבה שנים אחורה, אני צריך לשנות תנאי העסקה ולכן צריך לעשות להן שימוע היום, עד ה-31 ביולי.
יפעת שאשא ביטון: את זה נעשה בהדרגה, אבל את המחיר לא.
<מאיר בינג: אין יכולת לשנות - - -
יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את הבלוף הזה.
יעקב מרגי: החשש הזה קיים ואנחנו קשובים לו.
יעקב מרגי: לכן אני חושב שבהתדיינות בחוץ התייחסנו פחות או יותר.
יעקב מרגי: דודי, אתה יכול לומר לי מה העלית בחכתך בדיון המשנה שקיימתם בחוץ?
<דודי מזרחי: לגבי הנושא של התחולה.
<דודי מזרחי: אני יכול להתייחס אליה ולא לגבי ההיבט שמעלה כאן מאיר.
יעקב מרגי: אתה מדבר על התחולה.
יעקב מרגי: אני הולך על המתווה של נועה ממרכז השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: איזה מתווה?
יפעת שאשא ביטון: היא הציעה שניים.
יפעת שאשא ביטון: היא אמרה מדרג של פיקוח.
יעקב מרגי: נכריע.
יעקב מרגי: אנחנו נכריע.
יפעת שאשא ביטון: אבל מדרג של פיקוח.
יפעת שאשא ביטון: לא החרגה.
<נועה בן אריה: אמרתי.
<נועה בן אריה: או שנעשה החלה מדורגת לגבי הפיקוח או שנעשה החל המדורגת לגבי קבוצות הגיל אבל לא לגבי אלה שענו על הקול הקורא או לא ענו עליו.
יפעת שאשא ביטון: החלה הדרגתית של הפיקוח זה שאנחנו אומרים מה הם הסעיפים שיחולו מספט
יפעת שאשא ביטון: מבר תשע"ח ומהי קצובת הזמן עד להשלמה של הפיקוח המלא.
יפעת שאשא ביטון: זה לא שזה יחול על חלק כן ועל חלק לא.
יעקב מרגי: רבותיי, החלה הדרגתית של הפיקוח.
<קריאה: מה המשמעות?
יעקב מרגי: אי אפשר לומר לי שלא הסתמכו על כלום.
יעקב מרגי: אני לא מקבל שלא הסתמכו על כלום, שפתאום נחתו מאיזה כוכב לכת וזה קיים.
<קריאה: גם כיתות ג' לא הסתמכו?
יפעת שאשא ביטון: אלה אותם מפעילים.
<מיכל חורין: גני ילדים באשכולות שש עד עשר.
יעקב מרגי: בואו נבודד את זה.
יפעת שאשא ביטון: שאלו אותי ואני אמרתי לכולם.
יעקב מרגי: בוא נתחיל לבודד.
יעקב מרגי: אני לא אתן שמעל שישים אחוזים מהחוק הזה יוחרג לתשע"ט.
יעקב מרגי: אם אני מאפשר פתח יציאה לאשכולות שש עד עשר החוצה מהפיקוח השנה בלי הבחנה, אפשרתי את זה.
<מיכל חורין: רק לגני הילדים שלא נערכו לכך.
יפעת שאשא ביטון: מסכנים ההורים שם.
יפעת שאשא ביטון: ישחטו אותם במחיר.
יפעת שאשא ביטון: בדיוק אותה אוכלוסייה בשבילה אנחנו יושבים כאן.
יעקב מרגי: יפעת, בלי הצהרות.
יפעת שאשא ביטון: זאת לא הצהרה.
יעקב מרגי: אנחנו אחרי ההצהרות.
יעקב מרגי: אנחנו עכשיו מנסים לפרוט את זה לפרוטות.
יפעת שאשא ביטון: דיברו כאן כל הזמן על שוויוניות.
יפעת שאשא ביטון: איפה היא?
יעקב מרגי: אנחנו צריכים לפרוט את זה.
יעקב מרגי: מה שבאמת גזרה שאין הציבור יכול לעמוד בה, אני אתך גם במחיר שאני לא מחוקק את החוק כי אין לי עניין לסמן וי ולומר שחוקקתי.
יעקב מרגי: מצד שני, אני אומר לך יפעת, צריך לראות גם מה בגיץ ומה לא בגיץ.
יפעת שאשא ביטון: דיברו כאן לאורך כל הדרך על שוויוניות.
יפעת שאשא ביטון: אתה לא יכול פתאום להגיד שאלה כן מפוקחים ואלה לא.
יפעת שאשא ביטון: זה לא משהו אחר.
<מירב ישראלי: זה לא קשור לשוויון.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה לעמוד בבג"ץ ולהראות לו גם בראיות את כל מה שהושג עד היום לגבי ההסתמכות הזו ולהראות איך כולם היו על הסיפור הזה וכולם ידעו אותו אל מול האמירה.
יפעת שאשא ביטון: בואו לא נטמון את הראש בחול.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן יכולים לעשות הדרגה של הפיקוח.
יעקב מרגי: שואלים אותי מה זה הדרגתי.
יפעת שאשא ביטון: מבחינת כוח אדם, אני אומרת שהוא לא ילך לפטר עכשיו את האנשים.
יעקב מרגי: את יודעת לומר לי מה הדרגתי?
<הדס אגמון: אני לא עושה את הפיקוח.
יעקב מרגי: עכשיו את חלק מהתהליך.
יעקב מרגי: תעזרי לנו.
יעקב מרגי: לצורך העניין את יועץ מומחה.
יפעת שאשא ביטון: על המחיר אנחנו לא מתפשרים.
יפעת שאשא ביטון: את השאר אפשר לקבוע בהדרגה.
יעקב מרגי: הצענו למשרד המשפטים פיקוח הדרגתי.
יעקב מרגי: היא שואלת אותי מה זה אומר.
יעקב מרגי: אמרתי בהגדרה כללית מה זה אומר.
יעקב מרגי: מה שבאמת הציבור לא יכול לעמוד בו, זה באמת עיוות, גורם לעוולה ועיוות מהותי – אני מוכן.
יעקב מרגי: אבל יש דברים שלא בהכרח.
יפעת שאשא ביטון: על המחיר לא מתפשרים.
יפעת שאשא ביטון: על העסקה של כוח אדם, אני יכולה להבין שמי שהתחייבו לו להיות מועסק בשנה הבאה, מקובל.
<קריאה: המחיר הוא תוצאה של כוח אדם.
יפעת שאשא ביטון: אם אתם רוצים להיות רציניים עכשיו ולא כמו שאמר כבוד היושב ראש ללכת בהצהרות, בואו נפרוט את זה לפרוטות ונגיד במה אנחנו כן יכולים לעמוד בתחילת השנה ובמה בשום אופן אנחנו לא יכולים לעמוד בתחילת השנה.
<קריאה: מחיר הוא גם פונקציה של כוח אדם.
יפעת שאשא ביטון: והוא גם פונקציה של מאזני רווח והפסד.
יפעת שאשא ביטון: הוא פונקציה של הרבה מאוד דברים.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להיכנס לכם לכיס.
יפעת שאשא ביטון: יש דברים שהם ייהרג ובל יעבור ויש דברים שהם בגמישות.
<קריאה: אני מוכן לשלוח לך רווח והפסד שלי.
יעקב מרגי: אל תשלח לה.
יעקב מרגי: יצירתיות.
יעקב מרגי: עולה במוחכם ניסוח שיאפשר לסל להפעיל פיקוח הדרגתי?
יוליה מלינובסקי: עיצומים כספיים אפשר לשנה הבאה.
יעקב מרגי: הדס, הכול או לא כלום?
<הדס אגמון: בחוק הזה יש שני דברים מכבידים.
יעקב מרגי: אני הבנתי שהעיצום הכספי נדחה לתשע"ט?
<הדס אגמון: העיצום הכספי הוא עליית מדרגה גם מבחינת מי שנכנס לקול קורא.
<הדס אגמון: מבחינת המפעילים, הדבר האחד הוא המחיר והשני הוא כל הסעיף שמאפשר לשר לקבוע בתקנות, ואני מזכירה שעדיין לא הותקנו.
<הדס אגמון: כל התכנים ותנאי הכשירות.
<הדס אגמון: שני הדברים האלה – המחיר שעדיין לא נקבע - - -
יפעת שאשא ביטון: נקבע המחיר.
יפעת שאשא ביטון: 650 עד 935 שקלים במסלולים, כולל פירוט.
יפעת שאשא ביטון: נקבע יחד עם ההורים.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אל תחריגו את המחיר.
<הדס אגמון: נקבע בקול קורא.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו זו התשתית.
יעקב מרגי: זאת התשתית.
<הדס אגמון: אבל הוא עוד לא נקבע.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אני מקווה שהכול רשום בפרוטוקול כי גם אם נלך לבג"ץ אז הנה, אנחנו מודיעים שהקול קורא כבר נשלח ואנחנו יודעים כולם מה הוא אומר.
<נדב שינברגר: אם זה לא נקבע, מה הבעיה?
<נדב שינברגר: יכול להיות שיכריע על 1,100.
יפעת שאשא ביטון: הוא כבר נקבע.
<נדב שינברגר: אם השר עוד לא הכריע, יכול להיות שהשר יכריע על 1,100.
<נדב שינברגר: אז מה הבעיה?
יפעת שאשא ביטון: הוא כבר הכריע בקול הקורא.
<הדס אגמון: מפעיל היום, לקראת סוף חודש יולי.
<נדב שינברגר: אי אפשר לבוא ולומר שמצד אחד אנחנו עוד לא יודעים מה יכריע השר ולכן אנחנו צריכים לדחות, ומצד שני אתם באים ואומרים לא, המחיר הוא קטע קריטי בשבילנו כי אנחנו יודעים שהם לא יעמדו בזה.
<נדב שינברגר: אם השר יכריע 1,100?
<הדס אגמון: אני אמרתי שיש כאן
<הדס אגמון: ציבור שמטילים עליו רגולציה וכרגע הוא נמצא בתנאים של חוסר ודאות.
<הדס אגמון: לכן אנחנו צריכים לתת זמן היערכות.
<הדס אגמון: השר צריך לקבוע.
יפעת שאשא ביטון: איזה חוסר ודאות?
יפעת שאשא ביטון: היה קול קורא שנשלח לכולם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בישראבלוף כאן.
יפעת שאשא ביטון: הקול קורא כבר יצא לכל הרשויות וכולם יודעים.
יפעת שאשא ביטון: הדבר הזה פורסם מאפריל.
יפעת שאשא ביטון: קיבלנו תגובות והסתייגויות על הפרסום הזה.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא יכול לבוא ולומר שהוא לא ידע.
<קריאה: אבל הוא היה וולנטרי.
יוליה מלינובסקי: יש לנו 19 אלף צהרונים שהם כולם של שלטון מקומי.
יוליה מלינובסקי: מתוך 19 אלף יש רק 500 פרטיים.
יוליה מלינובסקי: השלטון המקומי אומר לך שהוא מוכן.
יוליה מלינובסקי: מתוך 19 אלף מסגרות, חוץ מ-500 פרטיים, כולם בשלטון המקומי והם אומרים שהם מוכנים.
יוליה מלינובסקי: הם אלה שמחזיקים 99,9 אחוזים.
יפעת שאשא ביטון: על מי אנחנו עובדים?
יפעת שאשא ביטון: איך אני אסביר את זה אפילו ציבורית שחלק כן ידעו וחלק לא?
<קריאה: זה לא עניין של ידיעה.
<קריאה: זה גם עניין של היערכות.
יוליה מלינובסקי: אני אומרת לך שהם מוכנים והם רוב.
<קריאה: זה מה שנעשה בשטח.
<קריאה: זה כבר קיים בשטח.
<מנחם פרח: הקול קורא כפי שאתם קוראים לו מאפריל, הרישום לגנים הפרטיים, וגם בגני עירייה, נעשה כבר בפברואר.
<מנחם פרח: איך יכולנו לדעת?
<מנחם פרח: את הרישום כבר סגרנו.
<מנחם פרח: אם אני עכשיו צריך לבוא להורים ולומר להם שאין קבוצה כזו, אני סוגר אותה כי אני לא יכול לנהל אותה.
<מנחם פרח: אני רוצה לראות 500 גנים סוגרים את הקבוצה הזאת היום.
<מנחם פרח: אתם צריכים להבין את זה.
<מנחם פרח: זה לא יכול לקרות.
<מנחם פרח: לא הכינו אותנו.
<מאיר בינג: אנחנו מפעילים מעל אלף מסגרות.
<מאיר בינג: קול קורא יצא בתחום מסוים לקבוצות גילאים מסוימים.
<מאיר בינג: אנחנו לא ערוכים.
יפעת שאשא ביטון: אתה אישית שאלת אותי כמו הרבה חברים שלך.
יפעת שאשא ביטון: כולכם ידעתם שהחוק יחול על כולם.
יפעת שאשא ביטון: כתבתי את זה שחור על גבי לבן בכל מקום.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה בכל ראיון.
יפעת שאשא ביטון: אל תשחקו אותה כאילו עכשיו הגעתם לארץ והייתם בחוץ לארץ עד היום.
יפעת שאשא ביטון: כולם ידעו את השיח ואנחנו כאילו יושבים ומבלפים את עצמנו.
יפעת שאשא ביטון: עד מתי?
<מנחם פרח: אנחנו לא ערוכים לזה בחופש הקרוב.
<מנחם פרח: המחיר קשור לכוח אדם.
<קריאה: אבל אף אחד לא אמר לך שהשר לא יקבע מחיר.
יפעת שאשא ביטון: אמרתי לך, בכוח אדם נעשה בהדרגה.
יפעת שאשא ביטון: אין שם פערים.
<קריאה: מה עם המבנה?
<קריאה: מה עם ארנונה?
<מנחם פרח: זה לסגור את הקבוצה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שלא תיסגרו.
<מנחם פרח: אני מאה אחוזים סוגר אותה.
<מנחם פרח: אני מוכן להבטיח לך.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מפעילים שירצו להיכנס.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד כאן לא מאיים על עף אחד.
<מנחם פרח: אני לא מאיים.
יעקב מרגי: סלח לי, אין כאן דו שיח.
יעקב מרגי: אני הולך להכריע.
יעקב מרגי: יפעת, אין ברירה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ששרת המשפטים ושר החינוך יעמדו ויגידו שהם לא מסוגלים לתת את זה לציבור.
יעקב מרגי: רבותיי, זה יקפיץ כמה אבל אני צריך להכריע.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך ללכת לפיקוח הדרגתי.
יעקב מרגי: ללכת לפי סעיפים, יקשה עלינו.
יעקב מרגי: כמה שקשה לי עם זה, ואתם רואים שאני בוחר מלים, קשה לי לדחות מצד אחד את הפיקוח לתשע"ט, במיוחד על המחיר.
יעקב מרגי: זה לא יכול להתקיים באופן גורף כי מה הועילו חכמים בתקנתם מצד שני אני גם צריך להסתכל נכוחה גם על המציאות וגם על המציאות המשפטית.
יעקב מרגי: אין ספק שיהיה מי שיבוא, ואם את שואלת אותי, זה בגיץ.
יעקב מרגי: ההסתמכות כאן היא חזקה, היא כבדה.
<קריאה: קח אותי אתך לבג"ץ.
יעקב מרגי: כשהייתי שר לא נתנו לי לייצג את עצמי.
יעקב מרגי: אמרתי שמכספי אני מוכן ולא אפשרו לי.
יעקב מרגי: נחזיר את שרית דנה מהפרישה המוקדמת והיא תגיד לך.
יעקב מרגי: אבל אני שמח ששמעתי לעצתה.
יעקב מרגי: היא ישבה והסבירה לי.
יעקב מרגי: הייתה אידיליה.
יעקב מרגי: לא שהוא נתן לי מה שאני רוצה, אבל הבנתי אותו.
יעקב מרגי: רבותיי, לכן אני אומר שההסתמכות כאן היא כבדה ואנחנו לא רוצים לתקוע את זה בהליך של בג"ץ.
יעקב מרגי: תאמינו לי, שני ילדים, זו האגרה של בג"ץ והחוק נתקע.
יפעת שאשא ביטון: תן להם עוד כלים.
יפעת שאשא ביטון: בסוף הם יתיישרו.
יפעת שאשא ביטון: הם רק רוצים לראות עד כמה אנחנו רציניים.
יעקב מרגי: לכן אני חושב שאנחנו צריכים ללכת בהדרגתיות.
יעקב מרגי: אמרנו, רשות מקומית לא תטען להסתמכות.
<מירב ישראלי: רשות מקומית בעצמה.
יעקב מרגי: רשות מקומית בעצמה, לא.
<נועה בן אריה: רשות מקומית בעצמה, בטח שלא.
<נועה בן אריה: אין לנו הרבה כאלה.
יעקב מרגי: אני רוצה לעלות עוד מדרגה.
יעקב מרגי: רשות מקומית שמפעילה באמצעות זכיין.
יעקב מרגי: הזכיין הזה מוגבל לאמות מידה כלשהן?
יעקב מרגי: עד היום זה היה מה שהוא רוצה?
<מירב ישראלי: בעצם מה שאנחנו שואלים זה בשם מי אתם מדברים.
<נועה בן אריה: שם המזמין.
<מירב ישראלי: את מי אתם מייצגים?
<נועה בן אריה: אני אומרת.
<נועה בן אריה: אמרנו את זה גם עת ישבנו על התקינה.
<נועה בן אריה: אמרנו שאנחנו בתוך המכרזים שלנו לאורך השנים יצרנו לעצמנו סטנדרטיזציה.
<נועה בן אריה: אנחנו יצרנו אותה.
<נועה בן אריה: הגדרנו אותה בתוך המכרזים.
<נועה בן אריה: אמרתי גם קודם שיתכן מאוד שכאשר רשות מקומית מכרזה בעבור גני הילדים, היא יצרה סטנדרט שהוא שונה אולי ממה שכתוב היום בניצנים, בין היתר כי היא לא ראתה את עצמה כחלק מניצנים.
<נועה בן אריה: אבל, ואני אומרת שוב, במקומות בהם ביררתי, יש גם לא מעט רשויות שישבו על הגדר וחיכו.
יפעת שאשא ביטון: חיכו לראות מה אנחנו עושים.
יפעת שאשא ביטון: עד כמה אנחנו רציניים.
יעקב מרגי: היא אומרת את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני מחדדת.
<נועה בן אריה: כל הזמן השאלה הייתה באוויר.
יעקב מרגי: מפעילים בהתקשרות עם הרשות המקומית - - -
<נועה בן אריה: האם יש סעיף שמאפשר לי לשנות להם תוך כדי תנועה את הכללים של המשחק במכרזים?
<נועה בן אריה: קיים אבל שוב, ואני אומרת את זה גם כשאני מדברת עם הרשויות בשטח.
<נועה בן אריה: יש הבדל בין מצב שבו אני רושמת סעיף גנרי כזה שמאפיין מכרזים שהרשות המקומית שומרת לעצמה את הזכות לשנות את התנאים בהתאם לרגולציה של משרדי הממשלה כפי שתהיה מעת לעת, ואז אם משנים לי פתק קטן של מספר ילדים - - -
יעקב מרגי: אבל לא משהו מהותי.
<נועה בן אריה: זאת לא רפורמה.
יעקב מרגי: כאן את מגדירה את זה כרפורמה?
<נועה בן אריה: זו רפורמה.
<נועה בן אריה: אי אפשר להגיד שהיא לא.
יפעת שאשא ביטון: אפשר להחליט מה לוקחים מתוכה.
<נועה בן אריה: יש מקומות בהם כשיצאו למכרז וראו שמתהווה איזשהו משהו שהוא אחר ממה שהיה כתוב במכרז והם ביטלו אותו עוד לפני ההכרזה על זכיינים.
<נועה בן אריה: ביטלו אותו והתיישבו על הגדר להמתין.
<נועה בן אריה: אני מלווה לא מעט כאלה.
<נועה בן אריה: אני רואה את זה.
יעקב מרגי: בעקבות זה, יש לי הצעה.
יעקב מרגי: אני רוצה להציע הצעה שהיא לא שלמה לאף צד אבל לפחות היא מוכיחה שיש כאן ניסיון לא לחוקק חוק דרקוני.
יעקב מרגי: אנחנו הולכים לעשות זאת בהדרגה.
יעקב מרגי: קודם כל, רשות מקומית בעצמה, אלה שמפעילות בעצמן, רשויות מקומיות באמצעות זכיינים.
יפעת שאשא ביטון: רובן מפעילות דרך זכיינים.
יעקב מרגי: עליהן זה יחול בתשע"ח.
יעקב מרגי: על הפרטיים בתשע"ט.
יפעת שאשא ביטון: מי זה פרטיים?
יעקב מרגי: זאת ההדרגתיות שתתקבל, גברת הדס?
<הדס אגמון: אני חושבת תוך כדי שאנחנו מדברים אבל הזכיינים האלה גם הם התארגנו באותו אופן.
יפעת שאשא ביטון: הם עוד לא.
יפעת שאשא ביטון: הם יושבים על הגדר.
יפעת שאשא ביטון: את מייצגת אותם או אותנו?
יפעת שאשא ביטון: את רואה שהם יושבים על הגדר.
<נועה בן אריה: 180 רשויות לא יושבות על הגדר.
<מירב ישראלי: אני מנסה לחשוב על כיוון של הדרגתיות.
<מירב ישראלי: בעצם יושב כאן המפוקח, במידה מסוימת, ואומר שהוא מוכן להחיל על עצמו את הפיקוח.
<מירב ישראלי: אני מנסה לברר מי אומר שהוא מוכן להחיל על עצמו.
<מירב ישראלי: גם הם באים בשם מישהו וגם את באה בשם מישהו.
<מירב ישראלי: אני מנסה להבין את מי הם מייצגים.
<מירב ישראלי: אני רק מנסה למקד.
<מירב ישראלי: אנחנו יודעים שכאשר אנחנו עושים רגולציה, הקול קורא לא מחליף את הרגולציה ואי אפשר להסתמך על הקול קורא.
<מירב ישראלי: לכן בעצם יש כאן מצב שתוך חודש המון גופים צריכים להיערך למשהו חדש לגמרי.
<מירב ישראלי: הוא כן חדש לגמרי.
<מירב ישראלי: התקנות לא יהיו זהות לקול קורא וגם המחיר כנראה לא יהיה זהה לקול קורא.
יפעת שאשא ביטון: בטח שכן.
<מירב ישראלי: אנחנו לא יודעים.
יפעת שאשא ביטון: שבפרוטוקול יהיה כתוב – זה כן.
<מירב ישראלי: אולי יהיו יותר סלי שירותים, אולי יהיו יותר אפשרויות.
<מירב ישראלי: החקיקה יוצרת מצב חדש.
<מירב ישראלי: היא כן יוצרת מצב חדש ואת זה צריך להגיד.
<מירב ישראלי: זה לא יהיה זהה לקול קורא.
<מירב ישראלי: בהרבה בחינות זה לא יהיה זהה לקול קורא.
<מירב ישראלי: לכן תוך חודש המפוקחים החדשים צריכים להיערך לכל הדבר החדש הזה.
<מירב ישראלי: אתם יודעים כאן עכשיו ואומרים שאתם מוכנים להחיל את זה על עצמכם.
<מירב ישראלי: אני רוצה להבין מי זה אנחנו.
<מירב ישראלי: אם אתם אומרים לפרוטוקול אנחנו המפוקחים ואנחנו מוכנים להחיל את זה על עצמנו, אז אני חושבת שלמשרד המשפטים יש פחות בעיה עם האמירה של אי אפשר להחיל את זה.
יפעת שאשא ביטון: הערה לפרוטוקול.
יפעת שאשא ביטון: הקול קורא יצא, חתום על ידי שר החינוך, אני חושבת שכולנו יכולים להיות תמימי דעים שאנחנו לא נעשה לאף אחד שינוי בקול קורא והוא יהיה תקף לכל תשע"ח וכי כל שינוי שנרצה להכניס שהוא לא בתוך הקול קורא, נחיל אותו מתשע"ט.
יעקב מרגי: זה לא קשור לחוק.
יפעת שאשא ביטון: זה קשור כי הציגה כאן היועצת המשפטית, ואני מקבלת את מה שהיא אומרת, שיש אפשרות שמה שמופיע היום בקול הקורא, זה לא יה שייקבע בתקנות.
יפעת שאשא ביטון: אני מציעה את הפשרה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו הקול קורא הוא זה שיהיה תקף לשנה הקרובה ויחול על כל מי שמפוקח.
יפעת שאשא ביטון: כל שינוי שייעשה, ולא משנה מה מידתו, יחול רק בתשע"ט.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אז יש כאן את ההסתמכות ואנחנו פותרים אותה כי כבר ממילא הקול קורא יצא וכבר ממילא כולם נחשפו אליו.
יפעת שאשא ביטון: כל שינוי שהוא מעבר לו, יחול בתשע"ט.
יעקב מרגי: סליחה שאני מנסה להסביר את יפעת.
יעקב מרגי: הקול קורא ידוע, התקנות לא ידועות.
יפעת שאשא ביטון: המחיר המרבי ידוע.