GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: אני, מהניסיון שלי, כל פעם שאני מוזמנת למקום, אם אני שמה שם של בית ספר על הווייז אני מגיעה, אז אין שום סיבה לטעון שהלך לאיבוד 50 דקות בכפר כמו ריינה וזה מה שנאמר באותו מקרה.
עאידה תומא סלימאן: אם אכן ואתם יודעים שזה המצב ואתם יודעים שקשה לכם להגיע, לפחות על המוסדות שאתם חתומים על הגשת שירותים להם, תלכו ותעשו מיפוי מהתחלה.
עאידה תומא סלימאן: תבדקו איפה בית הספר הזה כדי שכולם, כשיוקפצו למקום, יגיעו במהירות האפשרית כדי להציל חיים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבטח אם נשמע את האבא, נשמע עוד דברים ועוד פרטים, אבל אני מצטרפת גם לבקשה ואני חושבת שצריך לקיים לעומק ועדה שתחקור את המצב הזה, לא רק המקרה הספציפי, אלא מה לומדים ומה ההשלכות ואולי גם שינויים בהוראות הקיימות.
יעקב מרגי: עירית, חוץ ממך, מהמחוז, נמצאים כאן?
יעקב מרגי: בית הספר?
יעקב מרגי: אז העדות תהיה מהאב ומ"מציל חיים".
מסעוד גנאים: כל מה שאמרו חברותיי חנין ועאידה, אני מצטרף.
מסעוד גנאים: אני רק רוצה, בשם כולם, להשתתף בצערו של האבא.
מסעוד גנאים: אין ספק שזה מקרה טרגי, לא קל.
מסעוד גנאים: אני מצטרף אליהן בעניין שתחילה אנחנו רוצים לסדר את העניינים ואחר כך לדעת מה קרה בדיוק ומה צריך לעשות.
יעקב מרגי: אם לא נדע מה קרה לא נדע מה לסדר.
מסעוד גנאים: אין ספק שבמערכת החינוך, תחילה, חיי בני אדם הם בראש.
מסעוד גנאים: חיי התלמידים והבריאות שלהם, לפני כל דבר אחר.
מסעוד גנאים: לכן, אני מצטרף לכל מה שאמרו חנין ועאידה ואני רוצה לשמוע את האב וגם את משרד החינוך ומשרד הבריאות.
יעקב מרגי: בבקשה, יוסף.
יוסף ג'בארין: אז אכן אנחנו מצטרפים לאבו אדם על האובדן של אולי הכי היקר שיש לו.
יוסף ג'בארין: אני רוצה, בנוסף למה שאמרו קודמיי, להוסיף שתי נקודות.
יוסף ג'בארין: הנקודה הראשונה, כל מי ששמע את הסיפור של המשפחה מתחיל לדאוג לגבי הילדים שלו בבתי הספר, כי ההרגשה היא שזה יכול לקרות בכל מקום והמערכת כנראה לא מוכנה, לא ערוכה להתמודד עם מקרים כאלה.
יוסף ג'בארין: אני מכיר מקרוב את המערכת הערבית, אבל זה יכול להיות בכל מערכת החינוך.
יוסף ג'בארין: מאוד מאוד מדאיג מה שקרה, זה הדבר הראשון.
יוסף ג'בארין: גם האב השכול אמר לי את זה במילותיו, ש"את הבן שלי אני כבר איבדתי, אבל מה יקרה לעתיד של שאר הילדים שמחר, אם יהיה מקרה דומה, אין שום ביטחון שהסיפור הכואב הזה לא יחזור על עצמו".
יוסף ג'בארין: לכן, האחריות שלנו, במיוחד בוועדה הזו, היא לראות איך מתוך הכאב הזה אפשר אולי להציל אנשים בעתיד.
יוסף ג'בארין: הנקודה השנייה היא נקודה שלא הצלחתי להבין עד היום, איך זה שמשרד החינוך אחרי מקרה טרגי כזה מחליט שהוא לא מקים ועדה, אפילו לבירור של מה שקרה.
יוסף ג'בארין: האב, פגשתי אותו רק לפני כמה ימים, אין לו תשובות למה שקרה.
יוסף ג'בארין: הוא לא יודע, הוא לא יודע מתי בדיוק נפטר הבן שלו, הוא לא יודע מה הקריאה הייתה, הוא לא יודע מה בדיוק הנהלים בתוך מערכת בתי הספר, לא ייתכן להשאיר אב ומשפחה כזו במצב כזה.
יוסף ג'בארין: לא רק הוא אלא כולנו, כולנו דואגים לגבי מה שקורה, לכן אני מאוד מתקומם.
יוסף ג'בארין: אני אמנם מדבר בשקט, אבל זה באמת מקומם, לראות את היחס המזלזל של משרד החינוך, שפשוט לא נותנים תשובות.
יוסף ג'בארין: הנקודה השלישית והאחרונה.
יוסף ג'בארין: התשובות שנדרשות הן לא רק למשפחה, דרוש כאן לתת תשובות אבל גם מסקנות לעתיד, מה צריך לעשות במערכת החינוך כדי שהסיפור הזה לא יחזור על עצמו, שיהיו מסקנות עתידיות.
יוסף ג'בארין: אנחנו לא יודעים אם בתי ספר ערוכים, אם יש להם מספר טלפון להתקשר אליו, אם מספר הטלפון פועל, מה המרחק מגורמי ההצלה וכד', האם יש הנחיות, מתי בפעם האחרונה זה רוענן, האם יש הנחיות בשפה הערבית בבתי הספר.
יוסף ג'בארין: כל השאלות הללו נשארו פתוחות ולכן זה הרבה מעבר למקרה הספציפי.
יוסף ג'בארין: אני רואה גם את עורך דין מטאנס שאער, שהוא עורך דין מאוד מוכר בתחומים הללו, אני מקווה שתהיה לו גם הזדמנות להביע גם את דעותיו בנושא הספציפי והכללי.
יעקב מרגי: עומאר, אתה רוצה לדבר?
<עומאר חסן: כן.
<עומאר חסן: קודם כל שלום לכם, קוראים לי עומאר חסן, הבן שלי ז"ל קראו לו אדם חסן, בן 8 שנים, בריא, שאני הייתי בטוח שאם אני שולח אותו לבית הספר, הייתי מאוד בטוח שהוא בתוך מסגרת ואני סומך על המסגרת הזו.
<עומאר חסן: היום אני כבר לא סומך כדי לשלוח את הילד השני שלי לבית הספר.
<עומאר חסן: אני פה בשביל למנוע את הקרבן הבא.
<עומאר חסן: זה מה שאני רוצה.
<עומאר חסן: זה דבר ראשון.
<עומאר חסן: דבר שני, זה כואב מאוד, אני יודע שאתם כולכם מרגישים את הכאב הזה, אבל במיוחד אנחנו - - -
<עומאר חסן: כואב לנו מאוד.
<עומאר חסן: הבן שלי לא נפטר, הוא נהרג.
<עומאר חסן: הבן שלי נהרג בשל הרשלנות שהייתה, בשל שרשרת הרשלנות שהייתה.
יעקב מרגי: מה סיפרו לך, איך זה קרה?
<עומאר חסן: התקשרו אלי, חמש דקות מנפילתו, "התעלף בבית הספר".
<עומאר חסן: התקשרו אליי, תוך שלוש דקות הגעתי לבית הספר.
<עומאר חסן: הגעתי, ראיתי אותו מתמוטט בפרוזדור של בית הספר, עדיין המורה מנסה, הוא חושב שהוא נחנק, מנסה להוציא לו משהו מהפה.
<עומאר חסן: אבל הוא לא נחנק ולא היה כלום.
<עומאר חסן: הגיע לשם אמבולנס, סליחה, זה לא אמבולנס, זו מונית.
<עומאר חסן: נהג, אין לו מכשור אין לו כלום, קוראים לו "מציל חיים".
<עומאר חסן: הנהג עומד, מסתכל, אני לקחתי את הילד שלי בידיים ורצתי לאמבולנס.
<עומאר חסן: אני אומר לו, "פתח את הדלת, פתח, ניקח אותו לבית החולים".
<עומאר חסן: אומר לי, "לא, אני לא יכול לקחת אותו.
<עומאר חסן: אין לי מכשור, אני לבד, אני לא יכול לקחת אותו".
<עומאר חסן: אמרתי לו, "אני אקח אותו", "לא, אסור לך לקחת אותו".
<עומאר חסן: אחרי זה הגיע עוד אמבולנס של "מציל חיים" שהוא גם מונית.
<עומאר חסן: כאילו, אתה יודע, בשביל לרשום ש"הגעתי", לקבל תקציב.
<עומאר חסן: לא יודע מה קרה שם, למי התקשרו.
<עומאר חסן: מנהל בית הספר אומר לי, "חכה, אל תעשה כלום, אנחנו הזמנו טיפול נמרץ".
<עומאר חסן: הגיע עוד אמבולנס, שלושה אמבולנסים - - -
יעקב מרגי: רגע, כשאתה אומר לי אמבולנס "מציל חיים", זה לא של מד"א.
<עומאר חסן: לא של מד"א.
<עומאר חסן: מד"א עוד לא הגיע.
יוסף ג'בארין: בשביל זה הוא רק נהג.
<עומאר חסן: שלושה נהגים הגיעו, אתה מבין?
יעקב מרגי: בלי ציוד.
<עומאר חסן: כן, מנהל בית הספר אומר לי, "התקשרתי למד"א בהתחלה", הגיע "מציל חיים", לא יודע אם הוא התקשר ל"מציל חיים", "מוקד נטלי", מד"א, אני לא יודע.
<עומאר חסן: מגיע טיפול נמרץ, אחרי 40 דקות מהמקרה, פינו את הילד מהאמבולנס, מהמונית של "מציל חיים", פינו אותו משם, לקחו אותו למד"א ואני כבן אדם פשוט, אני יודע וכולנו יודעים, אני שמח מאוד שכולנו יודעים, שיש שבע או שמונה דקות שאפשר להציל חיים של בן אדם.
<עומאר חסן: לא אחרי 40 דקות, ילד שאיבד הכרה, היה אפשר להציל את החיים שלו, מגיע טיפול נמרץ - - -
יעקב מרגי: תוך כמה זמן מהאירוע הגיעו?
<עומאר חסן: הגיע ב-10:40 - - -
יעקב מרגי: כמה זמן עבר מאז שזה קרה?
<עומאר חסן: אני הגעתי בערך ב-10:13 דקות לבית הספר, עד 10:40 הגיע טיפול נמרץ.
<עומאר חסן: הממונה על בית הספר אומר לי, "התקשרתי בהתחלה", יש מספר שמתקשרים אליו, מוקד מד"א לילדים והם מדווחים על המקרה ושולחים אמבולנס שמתאים למקרה, לפי הדיווח.
יעקב מרגי: איפה זה ריינה?
יעקב מרגי: תמקם אותי.
<עומאר חסן: ליד נצרת.
יעקב מרגי: מה המרחק מנצרת?
יעקב מרגי: בנצרת יש תחנת מד"א.
<עומאר חסן: יש תחנת מד"א גם בנצרת עלית, שזה שבע דקות בנסיעה רגילה.
<עומאר חסן: בלי להיות מד"א ובלי כלום, שבע דקות בנסיעה רגילה אתה תגיע לשם.
<עומאר חסן: הגיע טיפול נמרץ, מפנים את הילד לניידת של הטיפול נמרץ, אחרי שתי דקות הוא יוצא, אני שואל אותו מה המצב, הוא אומר לי, "המצב קשה אבל אנחנו מנסים".
<עומאר חסן: אחרי זה, הילד, לקח לו לפנות אותו משם, מבית הספר, 50 דקות.
יעקב מרגי: אחרי שהם הגיעו או בכלל?
<עומאר חסן: לא, בכלל.
<עומאר חסן: אחרי 50 דקות פינו אותו לבית החולים, שם החליטו וקבעו שהבן שלי נפטר.
<יהודית גידלי: בבית הספר?
<עומאר חסן: בבית החולים.
<עומאר חסן: התחילו להוציא שמועות שהבן שלי היה חולה ושהבן שלי, לא יודע מה, סבל מאפילפסיה.
יעקב מרגי: שמועות לא מעניינות אותנו.
<עומאר חסן: אני התקשרתי, בכוחות עצמי התקשרתי לרדיו שם, דיברתי איתם, אמרתי להם שהבן שלי בריא מאה אחוז, אתם יכולים לבדוק, יש כתובת של קופת החולים, של הרופאה שמטפלת בו, חוץ מזה - - -
יעקב מרגי: עומאר, אני רוצה להתמקד.
יעקב מרגי: מאז שזה קרה, לצערנו הרב, נודע שאדם נפטר, נהרג, כמו שאתה אומר, האם מישהו מבית הספר, ממשרד החינוך, פנה אליך?
<עומאר חסן: בהתחלה, אתה יודע, אנחנו יושבים שישה ימים, באה אלי אורנה שמחון ביום הראשון, "משתתפת בצערך" וזה, אז אני אומר לה, "אנחנו צריכים לשבת לדבר על המקרה הזה", היא אומרת לי, "טוב, אחרי שאני אחזור מארצות הברית".
<עומאר חסן: פנו אליי ועד ההורים מנצרת, מכפר ריינה, "שלחנו לה מכתב", לגברת אורנה שמחון, מבקשים לדעת מה קרה, ועדת חקירה.
<עומאר חסן: שלחה לנו שלש שורות, "לפי הייעוץ המשפטי אין מקום לוועדת חקירה".
<עומאר חסן: האם זו תשובה שתספק אותי?
<עומאר חסן: האם זו תשובה שאני יכול להשתכנע ממנה?
יעקב מרגי: לא, אני קובע שלא.
<עומאר חסן: זה מה שפנו אליי.
יעקב מרגי: בואו נעשה, תנוח בינתיים, קח אויר, אתה רוצה להוסיף משהו או בסיבוב הבא?
<עומאר חסן: בסבב הבא.
<מטאנס שאער: צהריים טובים לכולם, אני עורך דין מטאנס שאער - - -
יעקב מרגי: אנחנו לא בבית משפט.
יעקב מרגי: רק תשלים.
יעקב מרגי: לא אדוני, לא כבודו.
<מטאנס שאער: תודה.
<מטאנס שאער: אני רוצה רק להודות לכבודו, על הישיבה של היום.
<מטאנס שאער: אולי יש משהו סימבולי בשם של הילד שנפטר, אדם, מדברים על אדם באשר הוא.
<מטאנס שאער: אני גר בפריפריה - - -
יעקב מרגי: גם אני, אל תדאג.
<מטאנס שאער: לא, זה חשוב, אני גר בפריפריה בכפר פסוטה.
<מטאנס שאער: הבעיה של הפריפריה ושירותי הרפואה ידועה ולאחרונה מפרסמים שהמצב שהוא קטסטרופלי, יש את מדינת תל אביב ויש את כל השאר.
<מטאנס שאער: המקרה הזה הוא מקרה קשה.
<מטאנס שאער: ועדת בדיקה זה הדבר המינימלי הנדרש במדרג של אפשרויות החקירה.
<מטאנס שאער: זו לא ועדת חקירה, זה בירור עובדתי פשוט.
<מטאנס שאער: הבירור הוא ישים ופשוט.
<מטאנס שאער: כולנו יודעים שבמוקד מד"א ובמוקדים בכלל של שירותי חירום, כל הקריאות מוקלטות.
<מטאנס שאער: הקריאות מוקלטות, אז זה מאוד פשוט לברר מה נתבקש בהתחלה ומה נעשה בהמשך.
<מטאנס שאער: עד כמה שאני מבין, "מציל חיים" וחברות אחרות של חירום, הן פועלות כקבלן משנה במירכאות, בלי לפגוע באף אחד, של מד"א.
יעקב מרגי: זה הבירור שאני אעשה אחר כך.
<מטאנס שאער: זה מה שקורה בפועל, בסופו של יום.
<מטאנס שאער: זה במסגרת בדיקה, אני לא בודק, אף אחד מאיתנו לא בודק.
יעקב מרגי: אלה ארגוני מתנדבים בלבד.
<מטאנס שאער: הדברים ניתנים לבדיקה ולמדידה ויש ראיות חפציות בעניין הזה, כגון הקלטות.
<מטאנס שאער: אנחנו חיים בעניין הזה מפי החוק, חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים.
<מטאנס שאער: בחוק הזה לא נכלל בית ספר יסודי, אבל התברכנו לאחרונה בהצעת חוק של כבודו, הצעת חוק של לימוד עזרה ראשונה בבתי ספר וכו' והצבת מכשירי החייאה, התשע"ז – 2017, תבורכו על ההצעה הזו.
<מטאנס שאער: בקשתי היא, כמו של כולם, לזרז את ההצעה הזו שתהפוך לחוק ואז זה באמת יעזור לכולם.
<מטאנס שאער: המטרה של כולנו היא שהמקרה הזה לא ישונה לכל אדם באשר הוא.
<מטאנס שאער: העניין של ההתנהגות של משרד החינוך זה דבר שצריך לבדוק אותו.
<מטאנס שאער: אני לא חי מפיו ולא מפי אף אחד, אבל ועדת בדיקה יכולה לעזור לכולנו כדי שהמצב לא ישונה.
<מטאנס שאער: אני לא רוצה להרבות במלל, אני רוצה להודות שוב.
<מטאנס שאער: מקווה שהדברים יסתדרו בהמשך וייחסכו חיי אנשים אחרים.
<מטאנס שאער: תודה רבה.
יעקב מרגי: משרד הבריאות נמצא איתנו?
יעקב מרגי: "מציל חיים" זה כמו "איחוד הצלה"?
<מירי כהן: צהריים טובים, מירי כהן, מנהלת שירותי הצלה ועזרה ראשונה.
<מירי כהן: "מציל חיים" היא חברת אמבולנסים שפועלת ברישיון של משרד הבריאות, עומדת בתנאים שלו - - -
יעקב מרגי: זו חברת אמבולנסים.
<מירי כהן: חברת אמבולנסים.
<מירי כהן: "איחוד הצלה" יש לה גם - - -
יעקב מרגי: זה לא ארגון מתנדבים?
<מירי כהן: אולי יש לה גם מתנדבים, אבל היא חברת אמבולנסים מורשית, פועלת, יש לה רישיון בפועל - - -
יעקב מרגי: איך הוא ידע שיש אירוע בבית הספר?
<מירי כהן: לגבי האירוע עצמו, אני רוצה לומר, ואני לא רוצה לומר דברים מטעים, פרטי האירוע, אני לא מכירה אותם לאשורם כי אני לא קיבלתי את הדיווח וכו'.
<מירי כהן: אני כבר אומרת לכם שאני מצטרפת לקריאה שנאמרה פה, אני גם דיברתי עם עירית ליבנה ממשרד החינוך לפני הישיבה, אני חושבת שנכון להקים ועדת בדיקה לבדוק את האירוע הזה.
<מירי כהן: באירועים מהסוג הזה, נכון, אני גם אמליץ את זה למשרד החינוך, באירועים כאלה טראומתיים וכאלה טרגיים, בכל אירוע כזה יש מקום להקים ועדת בדיקה שתבדוק את כל שרשרת הטיפול.
יעקב מרגי: לכן אני מתפלא - - -
<מירי כהן: אני חושבת שזה נכון לעשות וגם אמרתי לך עוד לפני הישיבה ואנחנו נעשה את זה.
יעקב מרגי: אנחנו בסיכום נתייחס גם לזה.
<מירי כהן: אני מודה, אני לא מכירה את הפרטים של האירוע הזה, לכן אני אומרת שוב, כדי לא לטעות ולא להטעות, כי חשוב לנו - - -
יעקב מרגי: חשוב לי לדעת, מדוע "מציל חיים" הגיעו לבית הספר?
<מירי כהן: זו שאלה טובה, זו אחת השאלות שצריכות להיבדק, למה הצוות של בית הספר הזמין את "מציל חיים" ומד"א.
<מירי כהן: זו אחת השאלות שצריכה להישאל, מה היה באירוע הזה, כולל לוחות הזמנים, כולל המרחקים, כולל כל החומרים, הכול צריך להיבדק לפרטי פרטיו ולתת כאן תשובה.
<מירי כהן: אני אומרת שוב, דיברתי עם מד"א, קיבלתי את הדיווח שמד"א עשו בתוך מד"א, דיברתי עם החברה, עם "מציל חיים", אני אומרת שוב, כדי לעשות את הבדיקה באופן יסודי, אני מציעה למנות צוות שיבדוק את זה, יבדוק את כל ההקלטות, כל לוחות זמנים, ידבר עם צוות בית הספר, מה עשה וכו', ובאמת יבדוק את האירוע לפרטי פרטיו.
חנין זועבי: את עשית בדיקה משל עצמך?
<מירי כהן: לא, אני אומרת שוב, אני קיבלתי את הדיווחים.
<מירי כהן: מכיוון שזה משרד החינוך, זה לא מקרה - - - שוב, יש שאלות שצריכות להישאל.
<מירי כהן: למשל, כפטירה חריגה, אפילו בית חולים - - -
יעקב מרגי: רגע, השאלות אחר כך.
יעקב מרגי: מה אני צריך לשאול אותך ואת מד"א אני אשאל אחר כך, עכשיו אני עדיין בשלב הזה.
<מירי כהן: אני רוצה - - -
יעקב מרגי: "מציל חיים", מה השם?
<אחמד זועבי: זועבי אחמד.
יעקב מרגי: אתם קיבלתם קריאה, ממי?
<אחמד זועבי: אנחנו קיבלנו קריאה מבית הספר שמדובר בילד, ואני שוב חוזר על אותם דברים שאמרתי בעבר, שמדובר בילד מפרכס, עם דופק ונשימה.
יעקב מרגי: כשאתם הגעתם זה היה?
<אחמד זועבי: סימנים כאלה, לפי הקריאה ולפי הדיווח שאנחנו קיבלנו - - -
חנין זועבי: איך קיבלת את זה, בעל פה או כתוב?
חנין זועבי: איך אתה מקבל את זה?
<אחמד זועבי: טלפונית.
<אחמד זועבי: אנחנו מקבלים טלפונים.
<אחמד זועבי: קיבלנו שמדובר בילד בן 8 שהוא מפרכס, בחיים, עם דופק ונשימה, ולפי זה אני פעלתי והוצאתי אמבולנס שהוא כונן.
<אחמד זועבי: זה לא אמבולנס מונית, זה אמבולנס לכל דבר, שהוא מאושר על ידי משרד הבריאות, אמבולנס שבתוכו יש נהג שהוא גם חובש, שהוא מוכשר ויש לו גם רישיון של משרד הבריאות.
<אחמד זועבי: הגיע לבית הספר, הוא בדק שם והתברר שמדובר בילד ללא חיים, ללא דופק, ללא נשימה - - -
יעקב מרגי: כשאתה הגעת כבר היה ללא - - -
<אחמד זועבי: אני עוד לא הגעתי.
<אחמד זועבי: אני מדבר על האמבולנס שלי שהגיע - - -
יעקב מרגי: האמבולנס הראשון.
<אחמד זועבי: האמבולנס הראשון שהגיע.
יעקב מרגי: כשהגיע האמבולנס הראשון הוא כבר היה ללא חיים וללא דופק?
<אחמד זועבי: הילד לא היה עם סימני חיים - - -
חנין זועבי: כמה זמן לקח לכם להגיע לבית הספר?
<אחמד זועבי: זה היה בערך 10 דקות, בערך 10 דקות עד שהוא הגיע למקרה.
<אחמד זועבי: זו בעיה כי בבית הספר עצמו יש כמה כניסות ויחסית הוא קצת מסובך, עד שהגענו מלמטה ועד שחיכו לנו עם רכב ונכנס הרכב הראשון.
<אחמד זועבי: הנוהל שלנו, אנחנו עובדים עם נוהל של משרד הבריאות, הוא שאפשר להקפיץ אמבולנס כונן שזה נהג חובש שהוא נמצא בבית, במקרה הבית שלו היה בריינה, שיצא ישר לשם.
<אחמד זועבי: חיברו מוניטור.
<אחמד זועבי: האמבולנס השני שלנו שהגיע, שזה אמבולנס רגיל שעבד בשגרה, שהוא גם שמע בקשר והאזין וידע שיש קריאה ואז הכונן, בדרך כלל הוא לא מפנה כי הוא נהג לבד וצריך גם מלווה, אז האמבולנס שלנו, גם על דעת עצמו ולפי שיקול דעת שלו, הוא גם דיווח לי בקשר שהוא נוסע למקרה שם.
<אחמד זועבי: הגיעו שני אמבולנסים, התחילו החייאה, חיברו מוניטור, ללא הצלחה.
<אחמד זועבי: אני אישית הגעתי, כי אני אישית קיבלתי את הקריאה, זה לא היה אמבולנס שלישי, זה אני עם הרכב הפרטי שלי וזה היה טנדר עם כל הציוד.
<אחמד זועבי: אני גם ירדתי והצטרפתי להחייאה.
<אחמד זועבי: איך שידענו שמדובר בילד עם החייאה מיד דיווחנו למד"א.
<אחמד זועבי: מד"א גם יצאו לכיוון, הגיע אמבולנס רגיל בהתחלה והגיע אחרי זה אמבולנס נט"ן.
<אחמד זועבי: בסך הכול ארבעה אמבולנסים ובנוסף, אני עם הרכב שלי, שאני גם פרמדיק במקצוע, כולנו עשינו את כל המאמצים.
<אחמד זועבי: הכונן שהגיע ראשון מדווח לנו לאחור ש"מדובר בילד בלי דופק ובלי נשימה ואנחנו מבצעים החייאה".
<אחמד זועבי: לפי הדיווח של הנהג וגם הנהג השני, היה מדובר בילד שהוא גם קר למגע, שזה אומר שעבר זמן שהוא יותר מ-10 דקות.
<אחמד זועבי: אנחנו לא יודעים מתי התחיל, אנחנו לא יודעים מה היה המצב עצמו, אנחנו לא טוענים שהוא חולה אפילפסיה או משהו חלילה, אנחנו הלכנו לפי הקריאה.
<אחמד זועבי: הנוהל שלנו וזה גם שיקול דעת של המוקדן עצמו, ברגע שאנחנו מקבלים קריאה אנחנו מוציאים אמבולנס בהתאם ואנחנו הוצאנו אמבולנס בהתאם.
<אחמד זועבי: האמבולנס הגיע, התחיל החייאה.
<אחמד זועבי: במקרה הזה היה זמן שאנחנו לא יודעים עליו, שזה מתי התחיל.
<אחמד זועבי: הצוות שלנו תפקד כמו שצריך, עשה החייאה, היה דיווח מלא למד"א והייתה גם שיחת ועידה עם הנהג של מד"א, עד שהגיע לבית החולים - - -
חנין זועבי: למה לא מפנים אותו מיד לבית חולים?
<אחמד זועבי: לא מפנים אדם שעושים עליו החייאה, כי אי אפשר לעשות החייאה תוך כדי נסיעה.
יעקב מרגי: אם אפשר להציל אותו - - - עזבי את המקרה של אדם ז"ל, כי אם ניתן היה להציל אותו אז מצילים.
<עומאר חסן: אם היה מגיע רופא, הנהג הראשון ורופא, היו מפנים אותו לבית חולים והיו יכולים להציל את החיים שלו.
יעקב מרגי: עומאר, תאמין לי - - -
<עומאר חסן: במקום לשלוח לו עוד אמבולנס היה יכול להתקשר למד"א ישירות ולהביא את מד"א ישירות.
יעקב מרגי: אתה צודק, לא רק זה.
<עומאר חסן: זה לא - - -
יעקב מרגי: עומאר, עומאר, אני אגיד לך עוד משהו לפני כן, עוד משהו שצריך לברר עוד לפני כן.
יעקב מרגי: עומאר, יש משהו שצריך לברר עוד לפני כן.
יעקב מרגי: קודם כל, יכול להיות שעבר זמן יותר רב, ואני לא גאון גדול בתחומי הצלת חיים, עד שהרימו טלפון לאבא.
יעקב מרגי: זה מחייב בדיקה בלי שום קשר.
יעקב מרגי: חשוב לי לשמוע את מד"א.
יעקב מרגי: אתם מכירים את המקרה?
יעקב מרגי: באתם עם הנתונים של המקרה?
יעקב מרגי: אתה יודע לומר לי מרגע שקיבלתם את ההודעה, אל"ף, באיזו שעה קיבלתם את ההודעה הראשונה?
<קריאה: אנחנו קיבלנו את הקריאה הראשונה ב-10:32.
<קריאה: אצלנו הכול מתועד וממוחשב.
<קריאה: גם מאחמד זועבי וגם מנהג האמבולנס שהגיע.
יעקב מרגי: עומאר, מתי קיבלת את ההודעה?
<אחמד זועבי: ב-10:10 דקות.
יעקב מרגי: אתה רק ב-10:32 קיבלת.
<קריאה: קיבלנו את הקריאה ב-10:32.
יעקב מרגי: מתי הגעתם?
<קריאה: 10:42.
חנין זועבי: יש לי שאלה, יש אופציה אחרת למנהל בית הספר חוץ מלהתקשר ל"מציל חיים", להתקשר לטיפול נמרץ להגיד, "במקרה הזה אני רוצה טיפול נמרץ כי זה מקרה חירום"?
חנין זועבי: המנהל היה יכול לעשות את זה?
<קריאה: לדעתי הדבר המתבקש היה לחייג 101.
יעקב מרגי: קודם כל 101, ודאי.
חנין זועבי: במקרה הזה המנהל לא התקשר ל-101.
יעקב מרגי: הוא אומר לך שהוא קיבל הודעה מ"מציל חיים".
יעקב מרגי: עירית, עירית, רגע.
יוסף ג'בארין: אחמד, מתי האמבולנס הראשון הגיע?
<אחמד זועבי: האמבולנס הראשון הגיע אחרי 10 דקות, 12 דקות.
<אחמד זועבי: אני לא זוכר את ה - - -
יוסף ג'בארין: הכוונה שלי, האמבולנס הראשון לא התקשר למד"א?
יוסף ג'בארין: זה מה שלא הבנתי.
<אחמד זועבי: הוא התקשר.
חנין זועבי: הוא התקשר ב-10:32.
יעקב מרגי: ב-10:32, במד"א, מתועד להם כניסה ראשונה.
<קריאה: אצלנו התקבלו שתי שיחות, חמש או עשר שניות, האחת מאחמד ואחת מנהג האמבולנס.
<עומאר חסן: אחרי שהגיע האמבולנס הראשון שקבע שהבן שלי אין לו דופק, ב-10:10 היה צריך להתקשר אליו, אתה מבין?
<עומאר חסן: אתה מבין מה קורה פה?
<עומאר חסן: הוא הרג את הבן שלי.
יעקב מרגי: עומאר, לא, לא נכון.
יעקב מרגי: עומאר, אל תסיק מסקנות מהר.
יעקב מרגי: אני אגיד לך משהו יותר מזה, אני איד לך עוד משהו, עומאר, אני אגיד לך משהו.
יעקב מרגי: אנחנו נצטרך לבדוק מרגע שהיה אירוע בבית הספר, לי חשוב, עד שאתה קיבלת את ההודעה, כמה זמן עבר ויש לי חשש שעבר זמן יותר ממושך.
יעקב מרגי: לכן, עירית, אני רוצה לשאול ואני אתן לכם, לוועד ההורים, חשוב לי לדעת אם יש נהלים ברורים, כתובים, למנהל בית הספר, לצוות חינוכי, איך לפעול?
חנין זועבי: מתי 101 ומתי לא 101?
יעקב מרגי: אין "לא 101".
יעקב מרגי: אל תיכנסו לזה.
עאידה תומא סלימאן: למה התקשרו ל"מציל חיים"?
יעקב מרגי: הוא, שלא בטובתו, אחמד זועבי, שלא בטובתו, נקלע.
יעקב מרגי: ברגע שקיבל קריאה הוא לא יכול להתעלם, הוא לא היה צריך לקבל קריאה בכלל, מי שהיה צריך לקבל זה 101 ברגע הראשון שזה קרה.
<מטאנס שאער: אדוני שמע?
<מטאנס שאער: כתוב "נטלי" בבית הספר.
יעקב מרגי: נתחיל איתכם.
<עומאר ואיל: אני עומאר ואיל, ראש ועד הורים מקומי בנצרת, התאחדות ועדי הורים.
<עומאר ואיל: אני נקראתי על ידי, שמעתי את האבא ברדיו שם וביקשתי ממנו לבוא לבדוק את העניין.
<עומאר ואיל: הלכנו לתנחומים ולבדיקה.
<עומאר ואיל: הוא ביקש ממני לבדוק את העניין מול בית הספר, מול משרד הבריאות ומול משרד החינוך.
<עומאר ואיל: ניגשתי לבית הספר ושאלתי את המנהל: למה התקשרת ל"מציל חיים"?
<עומאר ואיל: אמר: יש חברה שנקראת נטלי, שמו לי את המספר שלה כאן, הנה המספר, אני התקשרתי אליה.
<עומאר ואיל: שאלתי אותו: מי זו נטלי?
<עומאר ואיל: אמר: היא חברה של משרד הבריאות, התקשר איתה בעבר כדי לתת טיפול ושירות לתלמידים.
<עומאר ואיל: כתוב שם נטלי.
<עומאר ואיל: מספר של אחמד כתוב עליו נטלי.
<עומאר ואיל: בגלל זה הוא התקשר, כך טען.
<עומאר ואיל: כתוב מספר אחר, 1-700 משהו, שהוא גם מד"א לבתי ספר.
<עומאר ואיל: הוא לא מד"א רגיל, הוא מד"א לבתי ספר.
<עומאר ואיל: גם התקשר אליו המנהל.
<עומאר ואיל: הם טוענים שבכלל לא התקשרו מבית הספר, זה חמור מאוד, שבית הספר לא התקשר.
<עומאר ואיל: דבר אחר, בדקתי בעניין הנהלים, המנהל אמר לי: "מזל שבאותו יום היה לי מורה לספורט, היחיד שיודע לעשות החייאה.
<עומאר ואיל: היום", יום רביעי שהייתי אצלו, "אין לי אף מורה שיודע לעשות החייאה".
<עומאר ואיל: אמרתי לו: "לא מחייבים אתכם לעשות קורס עזרה ראשונה?
<עומאר ואיל: " אמר שרק בלימודים עושים את זה ואין אף נוהל שמחייב רענון או תרגול או הסמכה לצוות בריאות בבית הספר.
<עומאר ואיל: אין לו צוות בריאות אפילו.
<עומאר וואיל: אני בדקתי, זה מה שאני בדקתי.
חנין זועבי: זה במציאות.
חנין זועבי: בתיאוריה זה משהו אחר, זו המציאות.
יעקב מרגי: פעם אחרונה שאת מתפרצת.
יעקב מרגי: את רוצה זכות דיבור?
יעקב מרגי: תרימי אצבע.
<עומאר ואיל: רענון עושה רק מורה לספורט, שהוא חייב לפי הנוהל של מורי ספורט.
<עומאר ואיל: דבר אחר, בעניין מד"א, שאלתי את בית הספר אם בכלל ביקר אצלם מד"א או טיפול נמרץ, האם הוא מכיר את המקום, את הכניסות, את היציאות, האם עשו תרגול משותף, אמר:
<עומאר ואיל: אף פעם לא נכנסו אלינו ולא עשינו אף תרגול.
<עומאר ואיל: אנחנו עושים תרגול רק למקרי רעידת אדמה.
<עומאר ואיל: למקרי חירום של איבוד הכרה של ילד לא עושים.
<עומאר ואיל: אני, במקצוע שלי אני אח טיפול נמרץ, אני יודע שאם ילד מאבד הכרה, נמצא ללא נשימה, ללא דופק, אז מי שעושה החייאה צריך לקרוא לטיפול נמרץ, לא לאמבולנס רגיל.
<עומאר ואיל: צריך לקרוא לטיפול נמרץ.
<עומאר ואיל: גם המורה של הספורט היה צריך לקרוא לטיפול נמרץ.
<עומאר ואיל: דבר אחר, בעניין הדפיברילטור, אני מבקש, אני שמחתי מאוד כששמעתי שיש הצעת חוק, בכל בית ספר.
<עומאר ואיל: אנחנו, יש לנו מוסד לילדים מפגרים, זה עוזר מאוד להצלת חיים, כי המכשיר הזה נוח, לא צריך תחכום גדול כדי להפעיל אותו והוא מציל חיים, הוא עושה שוק עצמאי, בלי להתאמץ.
יעקב מרגי: אם זה היה אפוד זוהר שעולה שקל ולא מביא שום תועלת, עליו מיד עשו חוק.
<עומאר ואיל: אני מבקש, אנחנו שלחנו שאילתה לגברת ד"ר אורנה שמחון - - -
יעקב מרגי: עזוב, אני יודע מה לשאול.
<עומאר ואיל: שתגיד לי אם אין מקום לוועדת חקירה.
יעקב מרגי: ועד הורים ריינה, רוצה להוסיף משהו?
<מחמוד טאטור: כן, אני רוצה.
<מחמוד טאטור: קודם כל אנחנו מהיום הראשון ראינו את מה שקרה לאבא.
<מחמוד טאטור: יש - - - לציבור ההורים לדרוש בתוקף הקמת ועדת חקירה, כי אנחנו לא חכמים כל כך כדי לדעת מה בדיוק קרה.
<מחמוד טאטור: אנחנו רוצים הקמת ועדת חקירה, לבדוק את מקרה המוות של אדם.
<מחמוד טאטור: מה שקרה באותו היום, אנחנו לא רוצים שיחזור עם עוד ילד אחר.
<מחמוד טאטור: אנחנו עברנו בין בתי הספר, דיברנו עם מנהלי בתי הספר, ראינו שהמצב הזוי.
<מחמוד טאטור: בחוזרי המנכ"ל, מה שיש לנו במערכת, הוא מאוד לא טוב.
<מחמוד טאטור: המנהל עצמו, אין לו שום קשר לרפואה והוא לוקח על עצמו אחריות כבדה, כאשר מכוונים אותו למספר הטלפון להתקשר אליו להזעיק עזרה, לפי הערכתו את חומרת המצב.
<מחמוד טאטור: עד שהוא עושה את ההערכה שלו, הבן שלו כבר היה בלי רוח חיים.
<מחמוד טאטור: שנית, הכשרת המורים להגשת עזרה ראשונה.
<מחמוד טאטור: זה מאוד פשוט, עם הוספת המכשיר הזה של ההחייאה זה מאוד פשוט.
<מחמוד טאטור: עוד משהו, אני לא רוצה להוסיף עוד פעם את מה - - -
יעקב מרגי: מה שאמרו אמרו.
יעקב מרגי: תן להתקדם, אנחנו רוצים להגיע לסיכום.
<מחמוד טאטור: בסיכום, מה שאני מבקש, כולנו יש לנו ילדים, אתה יש לך ילדים, מה שקרה עם אדם אנחנו לא רוצים שיקרה עם ילד אחר.
יעקב מרגי: בוא, עם כל הכבוד שאנחנו לא רוצים, אנחנו צריכים קודם כל לבדוק מה קרה בסיפור של אדם, לא יעזור כלום.
יעקב מרגי: זה נושא שצריך להיבדק.
יעקב מרגי: כמו שזה נשמע זה נשמע גרוע.
<מחמוד טאטור: עוד משהו, אני מדבר על ריינה, בבתי הספר אין אחיות.
<מחמוד טאטור: באים אולי פעם בחודשיים רק לתת זריקות.
יעקב מרגי: בסדר, זה סיפור של כל - - -
<מחמוד טאטור: זה סיפור של כולנו.
יעקב מרגי: עירית תודֶה לך אם נצליח לשנות את זה ולהחזיר את האחיות.
<מחמוד טאטור: האחיות באות רק לתת זריקות.
יעקב מרגי: בקופת החולים יש מספיק אחיות אצלך?
<מחמוד טאטור: אין לנו.
יעקב מרגי: גם שם, נכון?
<מחמוד טאטור: קופת החולים, אני מדבר על בתי ספר.
עאידה תומא סלימאן: הוא אומר לך שחסר בכל מקום.
יעקב מרגי: אין ספק שהלוואי ונחזור לימים האלה שיש אחיות בבתי הספר.
יעקב מרגי: עירית, תני לנו קצת רקע.
יעקב מרגי: אני רואה פה את החוזר מנכ"ל.
יעקב מרגי: מתוך שלושה עמודים עמוד שלם זה איך מחזירים כסף כשמזמינים אמבולנס.
יעקב מרגי: זה מעניין את הסבתא.
יעקב מרגי: אני רואה את זה על רגל אחת, אבל הוא מאוד שטחי.
יעקב מרגי: מקרה כמו שקרה לאדם יכול לקרות בכל דקה וכל רגע וקורה.
יעקב מרגי: יש כאלה שהם ברי מזל ויש את האדם הנכון לידם.
יעקב מרגי: זה קורה, שלא יספרו לי, זה קורה.
יעקב מרגי: זה קורה בכל המקומות, כל שכן בבתי הספר ואנחנו יודעים שזה קורה.
יעקב מרגי: יש כאלה ברי מזל שמיד לידם היה האדם הנכון שידע איך להציל חיים.
יעקב מרגי: יש פה מקרה ואני אומר לכם, אני אומר הכול בהסתייגות, אם הזמנים שניתנו לנו פה על ידי האבא, מתי הוא קיבל, ואני לוקח את ההערכה הכי מהירה, שעד שהוא קיבל עברו 10 דקות, מאז שהוא קיבל אני רואה את השעות, צריך לבדוק, כשמד"א אומר שקיבל ואמבולנסים "מציל חיים" הגיעו, תדעו לכם שהיה פה מחדל עצום, לפני שאני מגיע לשירותי הצלה.
יעקב מרגי: לפני שאני מגיע לשירותי הצלה זה נראה שהיה פה מחדל חמור של צוות בית הספר.
יעקב מרגי: אם צוות בית הספר כשל או שהוא גילה חוסר אחריות או שהוא לא הוכן למקרים כאלה או שאין לו את הכלים, לא ידע, או שהטעו אותו.
יעקב מרגי: לא יתכן דבר כזה, פער הזמנים כשילד, ילד מתעלף מזמינים 101.
יעקב מרגי: ילד מאבד הכרה, עילפון זה איבוד הכרה, ילד מאבד הכרה – קודם כל 101.
יעקב מרגי: זה מקרה חריג.
יעקב מרגי: כואבת לו הבטן, תיתן לו שנייה, כן, זה לא כאב ראש או כאב בטן, ילד מתעלף – זה מקרה ל-101 נטו.