GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנין זועבי: האם אתם צריכים להכיר את הערבים בשביל להגיד שיש חוקים של ישובים קהילתיים שהם חוקים של אפרטהייד וגזעניים?
חנין זועבי: האם צריכים להכיר אותי?
חנין זועבי: האם צריכים להכיר את הערבים על מנת לראות, על מנת להרגיש את העוול ואי הצדק ואת החוקים הגזעניים?
חנין זועבי: לא צריכים להכיר.
חנין זועבי: אם יש לנו מערכת ערכים של כבוד האדם, של זכויות האדם, אז לא צריכים להכיר.
חנין זועבי: אני חוזרת והיושב ראש הוא יושב ראש של ועדת החינוך, הוא לא מייצג, לצערנו, לא מייצג את חברי הכנסת - - -
יעקב מרגי: תחדדי, כי לא הבינו.
יעקב מרגי: עלולים להבין אחרת.
חנין זועבי: זו מחמאה לתפיסה הדמוקרטית והפלורליסטית שלו.
חנין זועבי: גם אם אנחנו לא מסכימים פוליטית, האווירה של ועדת החינוך היא הרבה יותר טובה ויש בה הגינות.
חנין זועבי: אולי לא צדק אבל הגינות, יותר מאשר באווירה של הכנסת.
חנין זועבי: למה אתם צריכים להכיר אותי כדי להגיד שלא נכון לגרש ערבים מהנגב?
חנין זועבי: למה אתם צריכים להכיר ערבים בשביל להגיד לא צריכים לגרש ערבים מהנגב, לא צריכים להפקיע אדמות, לא צריכים להרוס בתים?
חנין זועבי: יש להם זהות ולא תמיד מפרקים את הזהות שלהם לבדואים, מוסלמים, נוצרים, אנחנו ערבים.
חנין זועבי: אף אחד לא יציב לנו תנאים.
חנין זועבי: לשרת שרות אזרחי, שרות אחר, אתה בדואי, אין, אנחנו לא צריכים שהאחר יציב לנו תנאים ויגדיר את הזהות שלנו.
חנין זועבי: אתם הדור הבא, אנחנו צריכים להיות אופטימיים שלא תשכתבו את הערכים הרווחים בדור שלכם אבל אתם יודעים, אתם מדאיגים אותי, למה?
חנין זועבי: כי כאשר אני עוקבת אחרי מדד הדמוגרפיה לנוער, לנוער, לא למבוגרים, אז המדד הזה מדאיג אותנו, כי המדד הזה מצביע על יותר בני נוער שלא מאמינים כל כך בדמוקרטיה, לא מאמינים בשוויון.
חנין זועבי: מה זאת אומרת חינוך לא פורמאלי?
חנין זועבי: מהו החינוך הפורמאלי?
חנין זועבי: מה נותנים לכם בחינוך הפורמאלי?
חנין זועבי: אם החינוך הפורמאלי היה שוויוני ומכבד את האחר, אז לא היה צריך בכלל חינוך לא פורמאלי.
חנין זועבי: למה ביד ימין החינוך הפורמאלי עם ספר האזרחות ועם ספרי ההיסטוריה, כשצריך להסתכל ביד השמאלית עם החינוך הלא פורמאלי.
חנין זועבי: אני לא רוצה חינוך לא פורמאלי, אני רוצה חינוך פורמאלי פה שיכיר בי.
יעקב מרגי: אין ספק ואני רק רוצה להתייחס, לא אפתח את זה לדיון, שצריך קודם כל הכרה בסיסית בזכויות אדם לחופש, זכויות אדם בסיסיות ללא תנאי, אין תנאי שהוא.
יעקב מרגי: זה בבסיס.
יעקב מרגי: אנחנו יכולים להכיר בזכויותיו של השונה ושל האדם ובתוך החברה אבל בתוך מערכת החינוך אנחנו עדיין יכולים לשמוע כל מיני ביטויים של בדיעבד.
יעקב מרגי: הדיון כאן הוא ודאי לא בזכויות אדם, כי כל אזרח זכאי לאותן זכויות ואותן חובות, כמובן בסייגים.
יעקב מרגי: במקרה של החברה הערבית, לגבי חובות מסוימים המדינה הכירה בפטור מן החובות האלו אבל לית מאן דפליג, אף אחד לא חולק שוודאי צריך לתת את הזכויות במלואן.
יעקב מרגי: זה לא שיח על זכויות, זה שיח של קודם כל להכיר, כן, ללא תנאי לשום דבר.
יעקב מרגי: צריך להכיר.
יעקב מרגי: אנחנו יושבים כאן, חיים כאן והתחושה היא שלפעמים אנחנו לא מכירים האחד את השני.
יעקב מרגי: לא מכירים את הקשיים של האחד והשני.
יעקב מרגי: אנחנו שומעים התבטאויות וקשה לנו לנסות להבין את אותו אחד שמתבטא כרגע בשונה ממה שאנחנו חושבים, מאיפה זה בא לו, למה הוא חושב כך.
יעקב מרגי: זה תפקידה של מערכת החינוך שאם אנחנו נדע כל אחד להבין את האחר, גם אם הדעות שלו לפעמים מפוצצות לך את המוח או את הבטן, במלים הכי בוטות, תנסה להבין מאיפה זה בא לו ולמה.
יעקב מרגי: אני חושב שעל ידי כך אנחנו נמתן את השיח בחברה הישראלית.
<ראשיד פדחי הייב: אני אבקש מיותם ידרוב מהמכינה הקדם צבאית.
<ראשיד פדחי הייב: בבקשה.
<יותם ידרוב: שמי יותם יברוב, ממודל האו"ם ומהחוג לפוליטיקה ותקשורת במכללת "הדסה" בירושלים.
<יותם ידרוב: אני רוצה לפתוח בכמה שורות שכתב חברי ללימודים, סולימאן מסוואדה "נולדתי בירושלים וגרתי בה כל חיי אבל למערב העיר הגעתי לראשונה רק אחרי שהחלטתי ללמוד במוסד אקדמי ישראלי.
<יותם ידרוב: החיים על התפר מורכבים ומבלבלים אבל במחסום בדרך הביתה תמיד יהיה מי שיזכיר לי מי אני באמת ולאן אני שייך.
<יותם ידרוב: " הוא כותב טור ארוך באתר "שיחה מקומית".
<יותם ידרוב: עם סולימאן אני צריך להגיש בעוד חודש עבודה בקורס של שיח פוליטי.
<יותם ידרוב: כלומר, ההשכלה הגבוהה היא מקום מפגש מאד חשוב, אם אני מתחבר לקו האופטימי של דוברוֹת משרד החינוך, הוא מקום מפגש שהוא מאד חשוב, בין סטודנטים, גם יהודים וערבים ודתיים חילוניים, ימנים ושמאלנים, להט"בים ושאינם להט"בים, ואנחנו לא לומדים ביחד מדעי המחשב, עם כל ההערכה שלי למקצוע, אנחנו לומדים פוליטיקה ותקשורת.
<יותם ידרוב: בהקשר הזה אני גם רוצה לציין עוד מכפל שיכול להוסיף קצת אופטימיות וזה המכינות הקדם צבאיות המעורבות, שקיימות בעשרותיהן במדינה.
<יותם ידרוב: הן משלבות בתוכן תלמידים לפני צבא, דתיים וחילוניים, ימנים ושמאלנים ויש מכינות לכל מיני מגזרים.
<יותם ידרוב: אם דיברתם קודם על שילוב דרך השרות הצבאי אני חושב שהמכינות הן מוסד שמכין לקראת השרות הצבאי ותורם לשילוב הזה.
<יותם ידרוב: אני רוצה לסיים בנקודה קטנה והיא בבחינת דע את האויב.
<יותם ידרוב: לנצל את הבמה הזו ולזכור שבסופו של דבר התקשורת וגורמי התקשורת בארץ הם כוח מפלג מאד מאוד חזק ואם אני יכול - - -
יעקב מרגי: אני מקווה שלא התכוונת אליהם ב"דע את האויב".
<יותם ידרוב: לא, מה פתאום?
<יותם ידרוב: אם אפשר לנצל את המיקרופון הזה בשביל לקרוא לכל מי שרק יכול לשמוע, שלא לתת לתקשורת את הכוח הזה לפלג בינינו ולגרום לדיונים חשובים כמו שקורים פה - - -
יעקב מרגי: אבל בסוף זה תלוי בנו.
<יותם ידרוב: אין ספק.
<יותם ידרוב: תודה.
<ראשיד פדחי הייב: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.
נורית קורן: בוקר טוב לכולכם.
נורית קורן: תודה אדוני היושב ראש ואדוני היושב ראש הצעיר, שמנהל את הישיבה.
נורית קורן: זה יום חשוב, זה יום הולדת לכנסת ומה עוד שבא הדור הצעיר ודור המשכיות, כי אומה שאין לה עבר והווה אין לה עתיד והעתיד הזה צריך להישען על העבר וזה מאד חשוב.
נורית קורן: מאז שאני מכהנת בכנסת וזו רק הקדנציה הראשונה שלי, היה לי חשוב לבוא ולהיות חברה בוועדת חינוך כדי להשפיע.
נורית קורן: הדבר החשוב ביותר היה המפגשים בין תרבויות במדינת ישראל.
נורית קורן: זה הנושא הראשון שלקחתי על עצמי ודיברתי עם שר החינוך נפתלי בנט וכל הזמן הצקתי לו ואמרתי לו שאנחנו חייבים לשנות את ספרי האזרחות וההיסטוריה שלנו, על מנת שיהיה גם הקול של כל התרבויות שנמצאות במדינת ישראל.
נורית קורן: מדינת ישראל היא קיבוץ גלויות ולכן היה מאד חשוב לי שכל אחד יידע, אם זה המגזר הערבי אז שאנחנו נדע את האסלאם, מהם העקרונות של הדת, העקרונות של הערבים, מוסלמים, נוצרים, דרוזים וגם את התרבויות שלנו, אם אלו אתיופים ואם זה כל מגזר ומגזר ועדה.
נורית קורן: הגשתי גם הצעות חוק בעניין.
נורית קורן: השר לא רצה לאשר לי ואמר לי שתכניות לימודים עושים רק בתקנות והוא הקים את עדת ביטון.
נורית קורן: כך יש לי חלק בוועדת ביטון ואני מאד שמחה שהוועדה הזו קמה.
נורית קורן: אני לא מסכימה עם כל המסקנות שלה אבל אני יודעת שיהיו נושאים שיוטמעו, על כל התרבויות וכל מי שבנה את מדינת ישראל ויחזירו את הכבוד האבוד גם לחלוצים יוצאי מדינות ערב, שזה דבר מאד מאוד חשוב.
נורית קורן: אני הולכת עם הדגל הזה והכרזתי על זה שאני רוצה להנציח את כל מה שהיה במעברות וכחלק מכל הסיפור הזה לקחתי את פרשת ילדי תימן והבאתי אותה לסדר היום הציבורי.
נורית קורן: לפני חודש הגעתי למשהו שהיה המשאלה שלי מן הרגע שהתחלתי לטפל בנושא והיא להפגיש בין מאומץ שנמסר למשפחה אשכנזייה לאימוץ, בלי ידיעת ההורים, בלי מסמכי אימוץ כמו שצריך והפגשתי בינו למשפחה הביולוגית שלו.
נורית קורן: זה רק ההמשך.
נורית קורן: שבוע שעבר קמה ועדה בכנסת שתטפל בנושא הזה.
נורית קורן: חשוב כל הנושא הזה שמפגיש בין התרבויות על ידי החינוך.
<ראשיד פדחי הייב: לסיום יש לנו עוד דוברת תלמידה ואחר כך עוד תלמיד.
<דנה איטח: שמי דנה איטח מגבעת זאב, בת שמונה עשרה כמעט.
<דנה איטח: העלו פה את זה שיש הרבה קטבים בחברה הישראלית, בין דתיים וחילונים ובין ערבים ויהודים.
<דנה איטח: אני חושבת שפספסנו נקודה מאד חשובה, אם כבר מדברים על חינוך וקטבים, והיא הקיטוב שמערכת החינוך בעצמה יוצרת.
<דנה איטח: אני מניחה שכולכם יודעים מהו התנאי וקודם גם העלו את זה, איך נראית דמותו של בוגר של מערכת החינוך שלנו.
<דנה איטח: יש סרטון שמאד נפוץ בפייסבוק ואני מניחה שהרבה מכם ראו אותו, הוא הסרטון או השקופית שמתארים חיות, קוף, דג, דולפין ואדם שאומר להם: או.
<דנה איטח: קיי.
<דנה איטח: , תעלו על העץ, מי שמצליח לעלות על העץ זכאי לבגרות.
<דנה איטח: זה אחד מהדברים שהכי יוצר קיטוב פה.
<דנה איטח: הרבה לפני דתיים וחילוניים.
<דנה איטח: אני לומדת בבית ספר שכביכול משתף, אני לומדת בתיכון - - - על שם רנה קאסן, יושב ליד גבעת התחמושת ואתי בשכבה יש שלושה ערבים מוסלמים, יש אתי נוצרים וזה לא בית ספר שבהגדרה שלו הוא דמוקרטי או משהו כזה, פשוט, אנחנו חיים אתם בשלום והם חברים מאד טובים שלי.
<דנה איטח: לפני זה מדברים - - - כל כך גדול של דתיים וחילוניים או ערבים ויהודים, אז בואו שניה, הנה, מערכת החינוך כאן באותו שולחן סביבי, אני בכיתה י"ב, אני עם תעודת בגרות מלאה אצא אבל עם לשון בחוץ.
<דנה איטח: אם עכשיו תשאלו אותי, אני סיימתי את הבגרות בהיסטוריה עם 95, תשאל אותי שאלת בגרות בהיסטוריה שעשיתי לפני חצי שנה, אני לא אדע לענות לך עליה.
<דנה איטח: מה שקורה זה דבר פשוט.
<דנה איטח: יש בגרות, חודש לפני כן עוצרים את כל העולם - - -
יעקב מרגי: בולעים, בולעים, בולעים, מקיאים ולא זוכרים.
<דנה איטח: ממש כך.
<דנה איטח: משננים ולומדים בעל פה.
<דנה איטח: אותו הדבר עם הבגרות באזרחות במיוחד.
<דנה איטח: הבגרות באזרחות, מי שלא יודע את המכוון בעל פה הסיכויים שלו לקבל מעל 70 הם נמוכים.
יעקב מרגי: זה דיון נפרד, אנחנו דנים בנושא הזה.
יעקב מרגי: ערים לכך ואני מקווה שהשינוי המיוחל שהתחיל משרד החינוך בתכנית שלו ללמידה משמעותית והערכה חלופית, יוביל לצמצום בחינות הבגרות.
יעקב מרגי: זה התחיל עם הרפורמה.
יעקב מרגי: אני חושב שזה יוביל לשינוי.
יעקב מרגי: להערכתי לא לשינוי המיוחל אבל טוב שנתת לנו גם את הנקודות האלו.
יעקב מרגי: רק תסכמי.
<דנה איטח: רק דבר קטן, חבל שחברת הכנסת חנין יצאה.
<דנה איטח: היא כל כך דיברה על זכויות של כל האנשים ואז אמרה אבל מחובת הגיוס לצה"ל או השרות לאומי, צריך לפטור אנשים מסוימים.
<דנה איטח: יש חובות האדם אפרופו אזרחות, חובות האזרח כאזרח, אז אם לא גיוס לצה"ל אז לפחות שרות לאומי - - -
<שילה דהאן: שלום, קוראים לי שילה דהן, אני תלמיד הישיבה התיכונית "שערי תורה" בבית שמש, נציג במועצת התלמידים והנוער המחוזית מחוז ירושלים.
<שילה דהאן: רציתי גם להגיד תודה רבה ליושבי הראש ולכל הדוברים שאמרו כאן דברים מאד נכונים אבל, בצורה מסוימת, מהדברים שנשמעו כאן, היה עודף - - - אני בדרך כלל אדם מאד מאוד אופטימי ואני אוהב לראות את חצי הכוס המלאה אבל, במצבים מסוימים, במדינת ישראל, בבית הספר שאני לומד בו ובבתי ספר נוספים, האופטימיות שהייתה כאן לגבי שילוב ולגבי הכלה ולגבי מפגשים בין כל מיני קטבים וכל מיני מגזרים במדינת ישראל.
<שילה דהאן: זה לא קורה שם.
יעקב מרגי: לא עודף אופטימיות, ההיפך הוא הנכון.
יעקב מרגי: הדיון נולד בגלל המצב שאתה מתאר.
יעקב מרגי: מערכת החינוך הציגה את התכניות שלה איך היא מתמודדת עם זה.
יעקב מרגי: אנחנו ערים, אף אחד לא יצא מפה עם תחושה שאנחנו במצב האופטימלי בסוגיה הזו של הכרה של השונה, המפגש עם האחר והכרה בצרכיו של האחר.
<שילה דהאן: נראה.
<שילה דהאן: רק רציתי להגיד שלדוגמה, אני עליתי לכאן, ישבתי בהתחלה בקהל, מתוך הבנה שאני תלמיד של בית ספר מסוים והקול של בית הספר שלי לא נשמע כאן.
<שילה דהאן: בית הספר שלי דוגל בערכי הדת, בערכים שנכון, במצבים מסוימים הם נוגדים כל מיני מצבים בדמוקרטיה, לא סתם יש הרבה מחלוקות בין מדינה דתית לדמוקרטית – מה קודם למה אבל, בנוסף לזה, בית הספר שלי, למשל, עד שאני לא נכנסתי למועצת התלמידים והנוער, לא היו לי כמעט מפגשים עם חילונים, לא מפגשים עם תלמידים ערבים, לא מפגשים עם תלמידים - - -
יעקב מרגי: חרדים לא חסרים לך בבית שמש.
נורית קורן: זה בגלל השקפת העולם של בית הספר.
<שילה דהאן: הישיבה התיכונית היא דתית לאומית.
<שילה דהאן: אני לא מהמגזר החרדי, אני מהמגזר הדתי לאומי, אני ב"בני עקיבא" ואני חושב שדווקא במקומות האלה, שאמורים כן לפתוח וכן לבוא לקראת וכן להגיע לכל המפגשים האלה, זו בעיה שלא עלתה כאן והיה לי מאד חשוב.
<איתי פלד: אני רוצה רק לחדד אם אפשר.
יעקב מרגי: אנחנו ממש לחוצים, יש לנו עוד דיון אבל משפט.
<איתי פלד: אני נמצא במועצה העירונית של מודיעין, לומד בעירוני ג', ממלכתי, נציג במועצה המחוזית.
<איתי פלד: רציתי רק לחדד שגם בבית הספר שלי, שהוא בית ספר ממלכתי שדוגל בשוויון וכבוד האדם, היו לנו שיחות בין המגזרים אבל השיחות בין המגזרים הן בין בית ספר ממלכתי לדתי שהוא כמעט ממלכתי.
<איתי פלד: אין לנו באמת שיחות עם האוכלוסייה הדתית שיש רבים ממנה, שיש את האולפנה ויש את "עמית בנים" וזה מפריע מאד שאני מרגיש בבית הספר שיש ילדים בשכבה שנרתעים גם מן האוכלוסייה הזו - - -
יעקב מרגי: פנית למנהל בית הספר?
<איתי פלד: פניתי למנהלת ואני יכול להגיד שזה לא רק בבית הספר שלי, שיש אירוע שעושים פעם בשנה לשכבת י"א שמשלבים את בתי הספר הדתיים והממלכתיים, כדי להראות את הדעות של שני הצדדים ולהכיר את השונה אבל, להכיר את הדתיים של העיר, לא הדתיים החרדים שיש לנו בעיר או הדתיים היותר קיצוניים, זה לא באמת משנה, כי אנחנו רואים אותם ביום יום, מודיעין היא עיר קטנה, זה לא שמביאים לנו אנשים ממקומות אחרים בארץ, אם תהיה אפשרות לחבר בין אוכלוסיות שונות בארץ - - -
יעקב מרגי: מיצית היטב.
<ראשיד פדחי הייב: משהו לסיכום שאני רוצה לשתף אתכם, אפילו הנציגים הארציים עדיין לא יודעים על זה.
<ראשיד פדחי הייב: פרויקט שאני מוביל ברמה הארצית, פרויקט "תכירו אותי".
<ראשיד פדחי הייב: זה יהיה יום שיא, יום כייף לכל המדינה.
<ראשיד פדחי הייב: עכשיו אני מדבר עם שבעים קבוצות של בני נוער.
<ראשיד פדחי הייב: בכל קבוצה יש חמישה.
<ראשיד פדחי הייב: הם באים ממקומות שונים.
<ראשיד פדחי הייב: יוצא משהו כמו פסטיבל שעדיין אין לנו תאריך ואין לנו מקום אבל אנחנו הלכים לקבוע עוד כמה ימים עם כנס לאוטמן.
<ראשיד פדחי הייב: יש לנו משהו כמו 450 בני נוער שהם יעשו דברים.
<ראשיד פדחי הייב: אם אני רוצה להסתכל על קבוצת בדואים שרוקדים, אז אני מסתכל ואם לא אז אני ממשיך בתחנות.
<ראשיד פדחי הייב: כל בן נוער, כל חמישה תלמידים מכל הקבוצות ואז יש לנו יום כייף לכל המדינה.
<ראשיד פדחי הייב: זה פרויקט "תכירו אותי" כי אף אחד לא יכול להכיר את השני רק מדיבור.
יעקב מרגי: אני אקרא את הסיכום של הדיון שהיה כאן.
יעקב מרגי: קודם כל הוועדה מודה לכל התלמידים והתלמידות, כל בני הנוער שהגיעו והשתתפו בדיון, תחת הכותרת "מערכת החינוך כמפגש בין שונים".
יעקב מרגי: הוועדה מברכת את התלמיד ראשיד הייב שהוביל היום את הישיבה יחד עם תלמידים ממועצת התלמידים והנוער הארצית.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה על חשיבות המפגש המשותף בין שונים בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה על חשיבות מערכת החינוך לתרום תרומה למפגשים בין השונים בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת את משרד החינוך על מפגשים שהוא מקיים ועל תכניות שהוא מקיים אולם אין בהם די.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להגביר מפגשים עם כל גווני החברה הישראלית באופן קבוע בכל מערכות החינוך.
יעקב מרגי: הוועדה רואה חשיבות רבה במפגשים של תלמידים במערכת החינוך הרגילה עם ילדים ממערכת החינוך של החינוך המיוחד, עם אותם מוסדות של צרכים מיוחדים.
יעקב מרגי: זו אחת התרומות החשובות מניסיון אישי שלי.
יעקב מרגי: במפגשים כאלה מצרפים תלמידים מבית ספר רגיל למוסד של ילדים עם צרכים מיוחדים.
יעקב מרגי: לאחרונה משרד החינוך מעודד בניית בתי ספר של ילדים על הרצף האוטיסטי בתוך כפרי נוער או צמוד למסגרת חינוך.
יעקב מרגי: התרומה ההדדית היא גדולה מאד וצריך לעודד מפגשים כאלה.
מירב בן ארי: אני חברת הכנסת מירב בן ארי, אני אחליף את יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת יעקב מרגי.
מירב בן ארי: היום ה-1 למרץ 2017, ג' באדר תשע"ז.
מירב בן ארי: שעה 09:00 ואנחנו מתחילים את ועדת החינוך התרבות והספורט.
מירב בן ארי: נושא הוועדה הוא איתור ספורטאים מצטיינים בגיל צעיר וטיפוחם.
מירב בן ארי: לפני שאני אתחיל, כמובן שאי אפשר שלא להתייחס לפרישה היום של הספורטאית שחר פאר.
מירב בן ארי: אני רק אגיד כמה מלים, גם בשמי וגם בשם ועדת החינוך והכנסת, שאנחנו כמובן מודים לה על כל הפעילות שלה, כספורטאית.
מירב בן ארי: אני חושבת ששחר פאר היא אחת הספורטאיות הגדולות במדינת ישראל או אחד הספורטאים, אם אפשר לומר, הגדולים במדינת ישראל, שאנחנו זכינו בה.
מירב בן ארי: היא צעירה שעבדה קשה מאוד בשביל להגיע להישגים עד ההישג המפואר ביותר שאי פעם היה פה לטניסאי, להגיע למספר 11 בעולם.
מירב בן ארי: אני רוצה לברך אותה.
מירב בן ארי: אני מניחה שהיא לא רואה ערוץ 99, אבל בגלל שכולכם פה, אנשי המקצוע, אברך אותה כאן בהצלחה גם אחרי הפרישה שלה.
מירב בן ארי: אני חושבת שמה שמאפיין את שחר בעיקר זה מוסר עבודה.
מירב בן ארי: הרבה פעמים אנחנו שומעים על ספורטאים ישראלים שאין להם מספיק אז דווקא בעניין הזה נעיר שיש לה מוסר עבודה גבוה ויש את היכולת שלה להתמודד עם כל מצב במגרש של הטניס, שבעצם העלתה אותה למקום הכי גבוה בענף כזה יוקרתי ומאתגר כמו טניס.
מירב בן ארי: בשמי ובשם כנסת ישראל וכמובן בשם עם ישראל, אני מודה לה על כל מה שהיא עשתה למען הספורט הישראלי.
מירב בן ארי: מברכת אותה בהצלחה ואני מאוד מקווה שהיא תחנך עוד ספורטאיות נוספות להצליח ולהגיע להישג הכי גבוה שהגיעה אליו אי פעם ספורטאית בטניס במדינת ישראל.
מירב בן ארי: זו מילה אחת לשחר פאר כי זה בדיוק יצא לנו על היום ואי אפשר שלא להתייחס לפרישה שלה.
מירב בן ארי: אנחנו גם רוצים לברך את עופר בוסתן.
מירב בן ארי: קודם כל עופר משתתף המון בדיוני הוועדה ואני רוצה לברך אותך, שאתה ראש מינהל הספורט החדש.
מירב בן ארי: מבחינתי היית גם לפני כן, אבל ברכות, עופר, על תפקידך החדש.
מירב בן ארי: נאחל לך בהצלחה.
מירב בן ארי: ראוי ומוצדק ואני מברכת אותך.
מירב בן ארי: אנחנו נתחיל עם המצגת.
מירב בן ארי: ד"ר איציק בן מלך, אתה תציג לנו את המצגת.
מירב בן ארי: אני רק מבקשת שכל אחד יציג את תפקידו לפרוטוקול.
<איציק בן מלך: איציק בן מלך, אני במכללה האקדמית בווינגייט ובהתאחדות "איֶלת", בענפים הלא אולימפיים.
<איציק בן מלך: אנחנו רואים כאן התפתחות של ספורטאים כאשר הירוק זה בנים והאדום זה בנות.
<איציק בן מלך: בהרבה מקרים, אתם רואים למטה את הגילאים, בגילאי 15-16 התוצאות הן סבירות ולמעשה אז אמורים לקרות דברים, או שאנחנו מתפתחים ומגיעים להישגים גבוהים וממצים את עצמנו, או שאנחנו בסטגנציה או שאנחנו אפילו בנסיגה ובהרבה מקרים זה מועד שבו פורשים, למרות שהיו הישגים סבירים בגיל הזה.
<איציק בן מלך: מבחינת הספורטאים, כדי להצליח אנחנו צריכים למעשה הדרכה טובה שאותה אני מחשיב כחשובה ביותר.
<איציק בן מלך: אנחנו צריכים מתקנים, בעיקר לאימונים.
<איציק בן מלך: לא מתקנים מפוארים, הרבה יותר מתקנים בשביל להתאמן.
<איציק בן מלך: אנחנו כמובן צריכים את הכישרונות ובארץ, לדעתי, אנחנו צריכים למצות את עצמנו ולדייק מאוד בתכנית האימונים, כי אנחנו לא מדינה מבורכת בכישרונות למרות שיש אפשרות כזו.
<איציק בן מלך: אנחנו צריכים אכסניה שזה בית הספר או מועדון או שילוב של שניהם, שיהוו בסיס לעניין.
<איציק בן מלך: היות והקציבו לי זמן והיות ואני צרוד קצת אז אני אריץ את השקפים.
<איציק בן מלך: אנחנו נתחיל עם הנושא של גילאים.
<איציק בן מלך: אתם רואים שבגיל 12, 13 אצל הבנים, עד 15, זה הגיל הקריטי שבו ההכנה שאנחנו עושים תבוא לידי ביטוי בהמשך.
<איציק בן מלך: אצל הבנות זה שנתיים לפני כן.
<איציק בן מלך: אתם רואים פה גילאים של ספורטאים שמגיעים לשיא ואת השלבים שנעשים לפני כן.
<איציק בן מלך: יש לי את כל מקצועות הספורט, לא רק ענפי הספורט אלא מקצועות הספורט.
<איציק בן מלך: אתם רואים שזה שונה מענף לענף, גילאים לפי אלופי עולם וכו'.
<איציק בן מלך: לפי זה אנחנו בונים את הדירוג.
<איציק בן מלך: מתוך 1,000 ילדים שמתחילים לעסוק בספורט, בסטטיסטיקה העולמית, בערך 60 או 80 נשארים אחרי גיל 19, אבל מ-100 ילדים שהוצגו כמוכשרים, נשארים רק 1 עד 3 ילדים.
<איציק בן מלך: מ-100 נערים שהוכרזו או הוכרו כמוכשרים בגיל 15, יש כבר 30%-40% הצלחה.
<איציק בן מלך: יש פה טבלה שאם תרצו אני אראה אותה אחרי כן, זה ניתוח שעשו על כל מדינה, כמה אחוזים בכל שלב.
<איציק בן מלך: אנחנו רואים שאצלנו, בגילאים 16-19 יש נסיגה גדולה לעומת מדינות אחרות.
<איציק בן מלך: אתם לא רואים את הנתונים ואם תרצו אז אחרי כן אני אראה.
<איציק בן מלך: במדינות אירופה, 7%-8% מהילדים המתחילים במסגרת ספורטיבית, ממשיכים.
<איציק בן מלך: אצלנו רק 2%-3%.
<איציק בן מלך: אנחנו רואים שבגיל 13, 14, 35% פורשים ובגילאים 16-17 כ-50% פורשים.
<איציק בן מלך: מספר העוסקים בספורט תחרותי אחרי גיל 17 אצלנו נמוך ואצל הנשים עוד יותר נמוך.
<איציק בן מלך: זאת אומרת, חצי ממה שיש באירופה.
<איציק בן מלך: הנשירה העיקרית היא בגילאים 14-17 אצלנו, גם בנים וגם בנות.
<איציק בן מלך: דבר נוסף, ספורטאים ישראלים סובלים מחוסר ניסיון בינלאומי מסיבות ברורות, כי הספורטאי הבלגי או השוויצרי יכול לנסוע באוטובוס ולעשות תחרויות, אצלנו ספורטאי רגיל, אין לו תחרויות בינלאומיות.
<איציק בן מלך: יש בשקפים שנתתי לכם את הנתונים המלאים.
<איציק בן מלך: דבר נוסף, אחוז גבוה מהספורטאים המצליחים בעולם ובישראל הם מרקע סוציואקונומי נמוך.
<איציק בן מלך: לילדים בפריפריה ברור שיש יותר מוטיבציה, יש בסיס מנטלי ופיזי, הם יותר ילדי רחוב.
<איציק בן מלך: אתם יכולים לראות פה השוואה בין ילד בשכונת מצוקה או ילד בעבר, כשאני הייתי ילד, וילד במקום מבוסס, הילד ממקום המצוקה עושה 30 שעות ואילו מי שמתאמן מסודר עושה רק 6-8 שעות.
<איציק בן מלך: השאלה שנשאלת היא האם הישגים בגיל הצעיר זה פוטנציאל או אשליה?
<איציק בן מלך: אם אנחנו מנתחים תוצאות בעולם, גם באליפויות עולם, גם באליפויות אירופה, גם בעולם, הרבה מהספורטאים שהצליחו בגיל הנעורים לא הצליחו בגיל הבוגרים.
<איציק בן מלך: אצלנו, בנבחרות הבוגרות, גם הרבה לא מצליחים.
<איציק בן מלך: השאלה היא מדוע.
<איציק בן מלך: יכול להיות שזה בגלל תכנית תחרויות בגיל לא נכון, הכשרה לא נכונה בגיל הבוגר, הכשרה לא נכונה בגיל 13-16, התפתחות ביולוגית או מנטלית או התנהגותית שלא חשבו עליה לפני כן, פרסום מוקדם וכו'.
<איציק בן מלך: הדבר שהכי חשוב לזכור אותו זה שילדים הם ילדים ואי אפשר לאמן אותם כמו מבוגרים, מה שקורה אצלנו הרבה בגלל הרצון להגיע להישגים בגיל צעיר.
<איציק בן מלך: עשינו כנסים עם הכדורגל והכדורסל על הכשרה רבגונית בגיל הצעיר בשבוע האחרון, ואני חושב שזה אחד הדברים הבעייתיים, שאין הכשרה רבגונית בגיל הצעיר.
<איציק בן מלך: מה אנחנו כן יכולים לעשות כדי להשתפר?
<איציק בן מלך: כדי להגיע להישגים בגיל הבוגר, קודם כל אנחנו צריכים מאמנים טובים.
<איציק בן מלך: צריך לזכור שהנושא הזה אצלנו הוא בעייתי מאוד, בעיקר בגלל תנאי העסקה.
<איציק בן מלך: המאמן הוא המפתח להצלחה וקיים יחס ישיר בין היכולת שלו, הניסיון שלו וההתאמה שלו להישגים.
<איציק בן מלך: אנחנו יודעים שבארץ, הרבה מהמועדונים מעסיקים מאמנים והם מחפשים 'ילדי קופה', הם לא מחפשים להגיע להישגים.
<איציק בן מלך: מאמן אתלטיקה, למשל, שעובד כל ימות השבוע, כל יום משעות אחר הצהרים עד הלילה, מרוויח 1,000 עד 4,000 שקל.
<איציק בן מלך: מאמן לנערים למשל, בכדורגל או כדורסל שנמצאים פה, הוא מרוויח 2,500, 3,500 ברוטו וגם לא בטוח.
<איציק בן מלך: ההצעה היא לעשות משרות משולבות של מורים לחינוך גופני ומאמנים, שחלק מהמשרות של המורים יהיו לנושא של אימון אחר הצהרים.
<איציק בן מלך: צריך לזכור שדרך הנבחרת או דרך האקדמיה הלאומית, אין אפשרות לקדם את הספורטאים ואין גם אפשרות להרחיב.
<איציק בן מלך: אנחנו חייבים אכסניה.
<איציק בן מלך: אכסניה זה יכול להיות מועדון, זה יכול להיות בית ספר וזה יכול להיות שילוב ואנחנו צריכים למצוא את הדרך.
<איציק בן מלך: באירופה, כל המועדונים מקבלים את כל המתקנים מגופים ממלכתיים, והם מחזיקים אותם, אותם הגופים הממלכתיים.
<איציק בן מלך: אתם יכולים לראות פה את דמי החבר של מועדון אירופי ודמי חבר אצלנו, הם בערך פי 5 עד 10.
<איציק בן מלך: ההצעה היא שיהיו מרכזי אימונים והעשרה אחרי שעות הלימודים, כאשר משעות הצהרים, משעה שתיים בערך, ילדים ישהו שם, לא רק לאימון אלא גם לפעילות חברתית, חינוכית, העשרה גופנית, שיעורי בית וכו'.
<איציק בן מלך: זה לדעתי נושא שאפשר לעשות והוא ריאלי.
<איציק בן מלך: דבר נוסף זה תכנית תחרויות.
<איציק בן מלך: בגיל הצעיר אנחנו חייבים לעשות תכנית שהיא לא עם אקדח לרקה לילדים, פחות אליפויות, יותר טורנירים ויותר תחרויות ידידותיות, ואנחנו חייבים להביא ספורטאים מחוץ לארץ כדי שיותר ספורטאים שלנו יחוו את הנושא הבינלאומי.
<איציק בן מלך: לכן אנחנו צריכים להביא ספורטאים לקבוצות.
<איציק בן מלך: דבר אחרון.
<איציק בן מלך: כדאי לזכור, הספורט הוא אמצעי.
<איציק בן מלך: אני חושב שכל ראשי המדינה ומשרד החינוך צריכים להבין שהספורט זה האמצעי הטוב ביותר לפעילות חברתית, לחינוך, למניעת אלימות, להקניית ערכים וכו'.
<איציק בן מלך: אין אמצעי יותר טוב מהספורט ואני חושב שצריך למצוא דרך להשתמש בו.
<איציק בן מלך: תודה רבה.
מירב בן ארי: אנחנו נשמע התייחסויות.
מירב בן ארי: נתחיל עם משרד התרבות והספורט, עם עופר, בבקשה, אדוני.
<עופר בוסתן: קודם כל אנחנו מברכים על הדיון.
<עופר בוסתן: התחום של טיפוח ספורטאים, אל"ף, מתקיים ויתקיים במינהל הספורט, אחרי זה יציגו אולי קצת אנשי המקצוע.
<עופר בוסתן: אנחנו בונים תכנית חדשה במסגרת הוועדה האסטרטגית לספורט, תכנית לטיפוח חדשה שיותר בנויה לתרבות הישראלית.
<עופר בוסתן: זה נושא חשוב.
<עופר בוסתן: יש לנו למעלה מ-150 מרכזי מצוינות.
<עופר בוסתן: נמצאים פה אנשי התאחדות הספורט בבתי הספר, אנחנו מבצעים וביצענו פרויקטים של איתור.
<עופר בוסתן: תמיד אפשר לעשות את זה יותר טוב, לכן אנחנו נקיים תכנית חדשה - - -
מירב בן ארי: מה יהיה בתכנית הזו?
<עופר בוסתן: דודו, אתה רוצה להציג לנו את תכנית האיתור שאתה רוצה לעשות?
מירב בן ארי: כן, דודו, בבקשה.
<דודו מלכא: השם שלי הוא דודו מלכא, סגן ראש מינהל הספורט.
<דודו מלכא: בעיקרון היום אנחנו עוסקים יותר בענפים מועדפים, כלומר, במקום להתפרס על כל הענפים אנחנו מתרכזים כיום בכעשרה ענפים מועדפים ועוד שני ענפי-על שהם כדורגל וכדורסל.
<דודו מלכא: בימים הקרובים אנחנו דנים כדי להוסיף עוד חמישה ענפים.
<דודו מלכא: אני לא יכול להגיד את שמם כי אז ישתמע כאילו כבר נקבע, יש דיונים בוועדה שקובעת קריטריונים את מי לצרף.
<דודו מלכא: בענפים האלה, לכל ענף וענף יש תכנית אסטרטגית שאחת המשימות זה איתור.
מירב בן ארי: איתור מאיזה גיל?
<דודו מלכא: יש כל מיני שלבים באיתור.
<דודו מלכא: האיתור יכול להתחיל בגיל 12, כיתות ה'-ו', שבהן אנחנו כבר מתחילים לראות ניצנים של הצטיינות.
<דודו מלכא: עדיין הפריסה היא רחבה, יש סוג של פירמידה.
<דודו מלכא: אנחנו חושבים שבגיל הצעיר מדובר בכ-100-150 ספורטאים שאמורים להיות מוגדרים כמצטיינים לעתיד.
<דודו מלכא: קשה מאוד לקבוע מי יהיה בגיל הזה, אבל זה איזשהו סוג של כיוון.
<דודו מלכא: לאט לאט, כשאנחנו עולים לחטיבת ביניים, גיל 14, 15, אנחנו מצמצמים את זה ושם אנחנו כבר יודעים לאבחן שההצטיינות היא ניכרת.
<דודו מלכא: מ-150 זה יכול להצטמצם בענפים מסוימים ל-30-40.
<דודו מלכא: יושבת כאן גם הממונה על החיילים המצטיינים, שגם אז, בשלב הזה שהם מגיעים לגיל צבא, אנחנו כבר יודעים לחדד ולגעת במצטיינים ממש.
<דודו מלכא: היו לנו מעגלי איתור שעשינו בעבר, יחד עם התאחדות ספורט בתי הספר.
<דודו מלכא: מעגלי האיתור היו יותר כדי לבדוק בגיל הצעיר יותר, בגיל 10, לראות מי הולך בכלל לספורט.
<דודו מלכא: לזה אני לא קורא איתור למצוינות אלא בכלל לכוון אותם לספורט.
<דודו מלכא: זו פחות או יותר התכנית.
<דודו מלכא: שלמה סביה הוא הממונה על הנושא של הסמכה והדרכה של מוסדות להכשרת מאמנים, יחד עם יורם כהן, שהוא האיש הממונה בהתאחדות ספורט בתי הספר על החלק המדעי.
<דודו מלכא: הם בונים תכנית יחד עם 18 ענפים, שאנחנו קוראים לה התפתחות הענף.