GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודה גליק: אבל אתה מבין שאם אתה מאשר להם היום, איבדת- - -
יעקב מרגי: לא איבדתי, כי אני יושב על זה.
יהודה גליק: החזרת את השטחים – אחר כך אתה רוצה לעשות שלום.
יהודה גליק: תחזיק שיהיה לך ביד קלף מיקוח.
<רחלי הכהן: אין ספק שצריך לדאוג לילדים עם מוגבלויות.
<רחלי הכהן: זה היה הרציונל בבסיס החוק הזה.
<רחלי הכהן: יחד עם זאת אני רוצה בהקשר הזה להצטרף ליו"ר הוועדה על הדברים שהוא אמר לגבי התאמות ספציפיות שצריך לדאוג להן; מאידך, לוודא שההסדר הזה נשאר סכום נמוך, ולא פוגע בשאר התלמידים.
<זאב גולדבלט: אני רוצה להזכיר לכל מי שנמצא כאן, שהחוק מחייב שיהיה ביטוח כזה.
<זאב גולדבלט: החוק גם משית את הביטוח על הרשויות המקומיות – לא על ההורים.
<זאב גולדבלט: החוק מאפשר לרשויות – מאפשר ולא מחייב – לגבות את הכסף מההורים.
<זאב גולדבלט: כלומר החובה היא בכלל של הרשויות המקומיות; מרכז שלטון מקומי במקרה הזה, שמייצג את כולם.
<זאב גולדבלט: מקובלים עלינו דברי בעלי המקצוע, שטוענים שהכיסוי הביטוחי כן חל על כלל תלמידי ישראל, כולל הילדים האלרגיים.
<זאב גולדבלט: תכף אתייחס גם לזה.
<זאב גולדבלט: אני חוזר על הדרישה שלנו כפורום ועדי הורים יישוביים, שהביטוח כולו יכסה את כלל הילדים, כולל כולם, ויושת כולו על המדינה ולא עלינו ההורים, כי זה בעצם מס נוסף.
<זאב גולדבלט: ברור לכל היושבים פה, שביטול ההחרגות שמופיעות בפוליסה הנוכחית, תשנה דרמטית – וחבל שיהודה יצא מפה – את העלויות של הפוליסה בצורה משמעותית.
<זאב גולדבלט: לכן, אם תקבלו את ההצעה המקורית, דהיינו שהמדינה תישא בעלויות, אנחנו יותר מאשר נצטרף – אלא נשמח.
<זאב גולדבלט: אנחנו בפירוש שומעים ומתייחסים לזעקה שעולה גם מילדי ה- - - וגם הילדים האלרגיים, ואנחנו גם חושבים שהם צודקים.
<זאב גולדבלט: המצוקה שלהם היא אמתית, והם צודקים בזעקה שלהם.
<זאב גולדבלט: באמת צריך למצוא פתרון.
<זאב גולדבלט: האם מתקנים עוולה אחת ביצירת עוולה אחרת?
<זאב גולדבלט: אני מסופק.
יעקב מרגי: משרד החינוך, שלטון מקומי, מישהו רוצה להתייחס?
<אמיתי שוחט: נציבות שוויון זכויות.
<אמיתי שוחט: אנחנו מברכים על האמירה הגורפת פה של לעשות ביטוח נוסף לכלל הילדים.
יעקב מרגי: לא יודע אם זה יהיה ביטוח.
יעקב מרגי: למצוא פתרון.
יעקב מרגי: שהפתרון יהיה ממוקד.
<אמיתי שוחט: בסדר, למצוא פתרון.
<אמיתי שוחט: שהעלות לא תושת על ההורים.
<אמיתי שוחט: נמצא את הדרך לזה.
יעקב מרגי: אני חייב לציין, לפני שאני מסכם – אל"ף, אני רוצה להודות לממשלה, לשר האוצר, לשר החינוך, גם למרכז שלטון מקומי, גם ליושב-ראש חיים ביבס על ההיענות ליוזמה שהיתה פה סביב שולחן עגול בנושא הצהרונים.
יעקב מרגי: אני חושב שזו יוזמה ברוכה.
יעקב מרגי: זו בשורה.
יעקב מרגי: נתחיל בחקיקה של זה.
<רויטל לן כהן: הם שוב שכחו את הילדים המשולבים, שלא יוכלו להגיע לצהרונים.
<רויטל לן כהן: לוקחים את זה בחשבון, שאף אחד לא דאג להם.
יעקב מרגי: אני מודה להם.
יעקב מרגי: לא שכחנו אף אחד ולא נשכח אף אחד, ואם זה לא מושלם, נתקן.
יעקב מרגי: הטענה שאחרי שבעים שנה עושים משהו, ופתאום למה לא עושים – אדרבא.
יעקב מרגי: זו עילה להמשיך ולשפר, ואנחנו מתקנים, כל יום שעובר הולכים ומתקנים ומשפרים.
יעקב מרגי: לכאורה היתה צריכה להישאל השאלה, למה זה לא נעשה עד היום.
יעקב מרגי: אז ברוך השם, זה נעשה.
יעקב מרגי: אנחנו סביב תשלומי הורים – מר אלוני העלה את זה בתחילת הדיון.
יעקב מרגי: ניתן לכם עדכון, יתקיים סביב השולחן הזה שולחן עגול לא מחייב – לא כדיוני ועדה – של המרכז לשלטון המקומי, של משרד החינוך, של ההורים ועוד נציגים, סביב סוגיית מציאת מנגנון חלופי לתשלומי הורים, מה שקשור לתשלומי רשות, תשלומי חובה בלבד בינתיים.
יעקב מרגי: לנסות להוריד את זה בכלל מהמושג תשלום, להעביר את זה למנגנון גבייה חלופי.
יעקב מרגי: אני שמח שהנתונים שקיבלנו, הבחינה הכלכלית של זה, הנתונים הם ידידותיים מאוד.
יעקב מרגי: הרוח, על פניו, גם מכיוון שר האוצר – כיוון חיובי.
יעקב מרגי: יהיה לנו עוד לעבור את המשוכה של הביטוח הלאומי ושר הרווחה.
יעקב מרגי: אני מקווה שיחד נצליח, גם בצלע השלישית הזאת, להביא הסכמה.
יעקב מרגי: אם נצליח לעשות זאת בהקדם – גברתי היועצת המשפטית – נצטרך להתכנס גם בפגרה כאן כדי לגמור את זה לפני תחילת שנת הלימודים, כי זו בשורה.
יעקב מרגי: אנחנו צעד אחר צעד ננסה לשפר כמה שאפשר.
יעקב מרגי: צריך להקריא את הסכום?
<מירב ישראלי: הקראתי את הסעיף פה.
<מירב ישראלי: השר ביקש לאשר – שוב, עד תום תקופת המכרז, שזה יכול להיות לשנה או לשנתיים, שזה 49 שקלים, כמו בשנה שעברה, שכוללים את שיעור דמי ה- - - המרביים בסך 3% פלוס מע"מ- - -
יעקב מרגי: עד 3%.
<טל בן דוד: בתוך ה-3% האלה יכלו להכניס את כל החינוך המיוחד.
<מירב ישראלי: בתוך ה-49.
<מירב ישראלי: מבטח יהיה רשאי לשלם לסוכני הביטוח בעד תיווך לעניין הביטוח.
יעקב מרגי: אני מביא את ההודעה הזאת להצבעה.
יעקב מרגי: הצבעה בעד ההודעה – פה אחד ההודעה אושרה.
יעקב מרגי: אושר פה אחד, תרתי משמע.
יעקב מרגי: הסכום אושר.
יעקב מרגי: אתם משוחררים להתחיל לעבוד, ונביא בעזרת השם, את הבשורה לתלמידי ישראל שמבוטחים.
יעקב מרגי: אני חוזר ומבהיר ומדגיש – לגבי הסוגיה והחשש של ההורים, הורים לילדים חולים, ילדים אלרגיים, שהפוליסה הזו חושפת אותם לניסיונות של חברות הביטוח להתנער מאחריות במקרה של תאונה אישית, נתכנס כאן בהקדם.
<רויטל לן כהן: לא רק אלרגיים, אדוני.
<רויטל לן כהן: בבקשה.
יעקב מרגי: יש לך שמיעה סלקטיבית?
<רויטל לן כהן: אבל ילדים עם מוגבלות הם לא בהכרח חולים.
יעקב מרגי: אני לא אומר מה שאת רוצה.
יעקב מרגי: את משפטנית.
יעקב מרגי: את גם מייצגת משהו, וכנראה גם מתפרנסת ממשהו.
יעקב מרגי: אני אומר- --
<רויטל לן כהן: אני לא מתפרנסת מזה, ואני מבקשת ממך לחזור ממה שאמרת.
יעקב מרגי: אני לא חוזר בי ואל תפריעי לי.
<רויטל לן כהן: אני לא מתפרנסת מזה ואני מבקשת לא להוציא את דיבתי רעה פה.
<רויטל לן כהן: הכול בהתנדבות, כולל הנסיעות לירושלים שלוש פעמים בשבוע.
יעקב מרגי: אני מאוד מעריך.
יעקב מרגי: אני אתנסח כפי שאני חושב להתנסח.
<רויטל לן כהן: לא על חשבון הכבוד שלי.
יעקב מרגי: אם נפגעת, אני חוזר בי.
יעקב מרגי: חד משמעית – אני אומר, אל תפריעי לי.
יעקב מרגי: אני אתנסח כפי שאני רוצה.
יעקב מרגי: אני לא אכניס למטרייה הזאת לייצר לך עוד עשרים דיונים, תגידי, דיברנו על כל הילדים עם המוגבלויות.
יעקב מרגי: לא אומר את זה.
יעקב מרגי: אני לא מתחייב לזה.
יעקב מרגי: ילדים אלרגיים וילדים עם מחלות, שהפוליסה הזו עלולה להביא פרשנויות כאלה ואחרות.
<רויטל לן כהן: ואז לא תאפשר לנו לנהל דיון על שאר הילדים בוועדות אחרות.
<רויטל לן כהן: יש לך קשר עם הרבה חברי כנסת – לכי תגישי את הצעת החוק.
<רויטל לן כהן: אני משחרר את עצמי מהחובה הזאת.
<רויטל לן כהן: את כל כך מוצלחת – לכי תביאי פתרון להורים.
<רויטל לן כהן: אתה לא יכול לשחרר את עצמך מהחובה, אדוני – אתה יו"ר ועדת החינוך.
יעקב מרגי: לי יש תשובה.
יעקב מרגי: את רוצה, את מתיימרת?
יעקב מרגי: קחי את ההורים, תגידי להם: עזבו, אני מביאה לכם את החוק.
יעקב מרגי: מסוגלת?
יעקב מרגי: תגידי להם את זה.
<רויטל לן כהן: ואת החוקים האחרים?
<רויטל לן כהן: את תקנות הסעה בטיחותית- - -
יעקב מרגי: את מסוגלת להביא להם?
<רויטל לן כהן: את חוק חינוך המיוחד החדש לא אני הבאתי?
<רויטל לן כהן: מי?
<רויטל לן כהן: משרד החינוך?
יעקב מרגי: נתכנס.
יעקב מרגי: למרות שהגענו למסקנה שרויטל לא תהיה לעולם מרוצה ממה שיעשו פה, אנחנו נביא את זה.
יעקב מרגי: כפי שהתחייבתי, אני מקווה שבימים הקרובים יהיה לנו כיוון, ואחר כך נתכנס – גם אם צריך, בשולחן לא מחייב.
יעקב מרגי: נעשה זאת כדי לראות שאנחנו הולכים לפתרון שיספק את הצדדים.
יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת החינוך התרבות והספורט של הכנסת, ה- 14 בפברואר 2017 י"ח בשבט תשע"ז.
יעקב מרגי: נושא הדיון: מערכת החינוך כמקום מפגש בין השונים בחברה הישראלית, כנסת צעירה, לציון יום הולדת לכנסת.
יעקב מרגי: כותרת מאד ארוכה ומורכבת.
יעקב מרגי: קודם כל מזל טוב לכנסת, מזל טוב לעם ישראל.
יעקב מרגי: ט"ו בשבט הוא גם ראש השנה לאילנות אבל זה גם יום חדש של כנסת ישראל.
יעקב מרגי: ביום שלישי הסמוך אליו אנחנו, כמדי שנה, מציינים את יום ההולדת של הכנסת באירועים שונים.
יעקב מרגי: השנה נבחרה הכותרת כנסת צעירה ולא לחינם רואים לימיני את ראשיד הייב, שהוא חבר מועצת תלמידים והנוער הארצית והוא ינהל ביחד אתי, אנחנו נהיה יו"רים משותפים לדיון הזה ואני אתן לו אפילו קצת יותר לאתגר אתכם.
יעקב מרגי: אומר מספר מילות פתיחה ומיד אתן גם לראשיד לומר את דברו.
יעקב מרגי: אתם רואים משמאלי מספר מקומות שמורים, יכבד אותנו יושב ראש הפרלמנט הבריטי, במהלך הדיון, יחד עם יושב ראש הכנסת והשגרירים של שתי המדינות.
יעקב מרגי: אנחנו נקדם אותם בברכה באמצע הדיון, נספר להם מה אנחנו עושים כאן איך אנחנו דנים ובמה אנחנו עוסקים.
יעקב מרגי: שילמדו מאתנו קצת, יש הרבה מה ללמוד מאתנו.
יעקב מרגי: זו חוויה, במיוחד כשאני רואה תלמידים ותלמידות נמצאים אתנו, טועמים אתנו את החוויה הדמוקרטית, זה חלק משיעור האזרחות שלהם.
יעקב מרגי: זה דבר חשוב.
יעקב מרגי: הפער, כפי שאני אומר כמעט בכל דיון, הפער בין איך שהכנסת מצטיירת בחוץ לבין מה שקורה באמת בשעות היממה, לאו דווקא במליאה, הפער הוא עצום.
יעקב מרגי: כאן, במסגרת התהליכים בשולחנות הוועדות בכל הכנסת, מלבנים נושאים, מעלים נושאים ואם אתם חושבים שמדברים ואין אוזן קשבת, אז אני רוצה לתקן לכם את הרושם הזה.
יעקב מרגי: אנחנו קיימנו בין וועדות הכנסת, בקדנציה הנוכחית, כ-363 דיונים של ועדת החינוך.
יעקב מרגי: אין דיון שיוצא בלי סיכום לשרי הממשלה ולמשרדי הממשלה הנוגעים בדבר, לבעלי תפקידים ולעתים קרובות יש התייחסויות.
יעקב מרגי: הם מקדמים נושאים והם ערים לדרישות ולנושאים שעולים בוועדות ולכן זו הזדמנות שלכם כחבר'ה צעירים, כדור הבא של מדינת ישראל, כמעצבי המדיניות של הדור הבא.
יעקב מרגי: את חלקכם נראה אתכם בהנהגת המדינה בעתיד הקרוב ובעתיד הרחוק, כל אחד לפי השאיפות שלו, בצמתים חשובים בחברה הישראלית וחשוב שתדעו שניתן לשנות, שאפשר לשנות ויש לכם אפשרת להשפיע על מה שקורה כאן בבית.
יעקב מרגי: אתמול נאם חבר הכנסת דב חנין שנמצא לימיני בעקבת חקיקת חוק, איה כורם, זה חוק שבא מהשטח, מאמנית מוסיקאית שנלחמה לשנות מצב מאד בעייתי במערכת היחסים של האמרגן והאומן והנה, אחרי מספר שנות מאבק, הצלחנו לחוקק את החוק הזה בוועדה הנוכחית, ביוזמתו של חבר הכנסת דב חנין עוד מהקדנציה הקודמת וזה לא נולד במוחו הקודח של חבר כנסת, זה היה רצון כנה ועז של אזרחית ישראלית, ששאפה לשנות מצב והצליחה.
יעקב מרגי: אני אישית יש לי כמה דוגמאות.
יעקב מרגי: אחד החוקים הראשונים שלי בכנסת חוקק בעקבות יום כנסת "פרלמנטר צעיר", שנצמד אלי תלמיד תיכון במהלך יום חקיקה, יום עבודה בכנסת, כשבסופו של היום אמרתי לו: איזה חוק היית רוצה שנחוקק והוא המליץ לי לחוקק חוק לפיו מנהל בית ספר, לאחר שבחר את ספר הלימוד לכיתה מסוימת במקצוע מסוים, הוא לא יוכל להחליף אותו במשך חמש שנים.
יעקב מרגי: באותה המגמה באותו שנתון אותו ספר נשאר לחמש שנים.
יעקב מרגי: זו יוזמה, חוק חברתי, יוזמה של תלמיד שנצמד אלי, לחבר כנסת, במהלך יום "פרלמנטר צעיר".
יעקב מרגי: היום אנחנו מארחים את ראשיד הייב יחד עם התלמידים שאתנו ואני אתן לו, לאחר שאתייחס לכותרת ואומר, שאין מקום טוב יותר לכך ממערכת החינוך, שבה באמת יש מפגש בין שונים בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: השאיפה שלנו היא שמערכת החינוך תוביל, תוביל בנקודה הזו של מפגש בין שונים בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: גם אם בתי הספר מאפיינים לעתים, רוב בתי הספר מכילים את כלל חלקי האוכלוסיות, פרט למגזרים שונים שמסגרות החינוך - - - או שבחרו בצורה כזו אבל גם, זה לא מונע יוזמות של בתי ספר, מתוך הצורך של בתי הספר, שמנהלי בתי הספר, המחנכים, יזמו מפגשים.
יעקב מרגי: יש שוני בתוך בית הספר, יש שוני מחוץ לבית הספר ומערכת החינוך חייבת להיות מקום טוב, מקום ידידותי, מקום אוהד, שיקיים מפגשים כאלה, מפגשים בין שונים בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: אנחנו חברה רב תרבותית וזה צורך קיומי-חברתי ממדרגה ראשונה.
יעקב מרגי: ראשיד, בבקשה.
<ראשיד פדחי הייב: שלום ובוקר טוב לכולם, זה כבוד רב בשבילי להיות היום ליד יושב ראש ועדת חינוך תרבות וספורט, חבר הכנסת יעקב מרגי.
<ראשיד פדחי הייב: שמי ראשיד פדחי הייב, בן שבע עשרה, באתי מטובה-זנגרייה, זה בצפון, ליד קריית שמונה.
<ראשיד פדחי הייב: אני נציג ארצי של המועצה לתלמידים ונוער מחוז צפון.
<ראשיד פדחי הייב: לפני שאגיד על ההזדמנות שהייתה לנו לבחור את הנושא של הוועדה, אני רוצה להגיד תודה.
<ראשיד פדחי הייב: תודה רבה לאימא שלי אסמהאן ולאבא פדחי, הם עכשיו רואים את השידור החי ואולי הם מחייכים ואימא כמו תמיד נותנת הערות.
<ראשיד פדחי הייב: בחרתם את הנושא של מערכת החינוך כמקום של מפגש בין אוכלוסיות שונות בחברה הישראלית, כי כולנו יודעים שהיום יש הרבה תרבויות בחברה הישראלית.
<ראשיד פדחי הייב: אני לא מדבר על ערבי, יהודי, בדואי ודרוזי, אלא אני מדבר על כך שגם בתוך היהודים וגם בתוך הדרוזים וגם בתוך הבדואים יש מגוון של תרבויות שונות ומגוון של כפרים ומגוון של קבוצות.
<ראשיד פדחי הייב: בסופו של דבר אנחנו מדינה אחת.
<ראשיד פדחי הייב: אם קרה משהו טוב אז זה טוב לכולם ואם קרה משהו רע אז זה רע לכולם.
<ראשיד פדחי הייב: אני רוצה לשאול אתכם שאלה, אם יענו כן אז הם יהיו מעטים, מי מכם שינה את דעתו על בן אדם אחר לאחר שדיבר אתו?
יעקב מרגי: ניתן זכות קדימה למי שיושב סביב השולחן ובאותה הזדמנות, מי שהרימו ידיים יכולים להצטרף במקומות הפנויים.
יעקב מרגי: הציגי את עצמך, מאיפה את?
<דקל דוד: קוראים לי דקל דוד, אני גרה במושב תנובות ואני במחוז מרכז.
יעקב מרגי: איפה זה תנובות?
<דקל דוד: במועצה אזורית לב השרון.
<דקל דוד: וכן, בטח שהשתנה.
<דקל דוד: אתה לא מכיר את הבן אדם, אתה שופט אותו לפי רושם ראשוני ואחרי שאתה מכיר אותו אתה רואה דברים שונים, לא מה שחשבת.
<הודיה טל: אני הודיה טל מקרית שמונה.
<הודיה טל: זו לא פעם ראשונה שלי בוועדה הזו ויוצא לי להגיד כמה דברים די דומים.
<הודיה טל: דווקא המפגש שלנו בתוך המועצות, במחוז הצפון בכלל, שכולל בתוכו את כלל התרבויות והמגזרים, אפילו עלאווים, האוכלוסייה הכי קטנה שיש במחוז צפון, המפגש הזה, השיח המשותף, נסיעות משותפות, עבודה על דברים שמשנים לבני נוער כי הם בני נוער, לא כי אני ככה ולא כי אני ככה ולא כי אני מישהו אחר.
<הודיה טל: העבודה הזו ביחד מבטלת סטיגמות, יוצרת מקום לשיח משותף, אני יכולה להגיד שבפעם שפגשתי את ראשיד אז לא הייתי כל כך בטוחה לדַבֶּר והיה לי מוזר ועכשיו אנחנו עובדים ביחד 24/7 במועצה המחוזית של הצפון.
<הודיה טל: זה תענוג גדול ודווקא המועצות והחינוך הבלתי פורמאלי הם המקום למפגשים הכי פעילים שיש.
<ראשיד פדחי הייב: תודה רבה.
<ראשיד פדחי הייב: היום אנחנו, כבני נוער והרבה תושבים, אנחנו לא מכירים אחד את השני.
<ראשיד פדחי הייב: אנחנו נמצאים בתוך חברה שבה אנחנו סגורים, מן הבית לעבודה, מבית הספר לבית ואף אחד לא מכיר את השני.
<ראשיד פדחי הייב: אף אחד מאתנו לא ילך היום סתם להכיר.
<ראשיד פדחי הייב: אני רוצה לנסוע לתל אביב ולהכיר את החברה שם, אני לא הולך מעצמי.
<ראשיד פדחי הייב: מערכת החינוך היא המקום היחיד שמאפשר את זה.
<ראשיד פדחי הייב: הייתה פגישה בין התלמידים ואמרתי לאבא שלי: תשמע, היום אנחנו פגשנו נוער צ'רקסי, למשל, הצ'רקסים מדהימים ולא כמו שאומרים עליהם בתקשורת ואמר המנהל שבפעם הבאה יש מפגש של הורים.
<ראשיד פדחי הייב: אבא שלי בא והיו שם חברים ואחד הזמין את השני לארוחה ואז השכנים ראו שיש פה שינוי והם הכירו את האנשים האחרים ואז המעגל הזה מתחיל להתפתח קצת.
<ראשיד פדחי הייב: אני מבקש ממוחמד, נציג ארצי של מועצת התלמידים והנוער מחוז צפון.
<מוחמד האני: שלום, שמי מוחמד ואני תלמיד כיתה ח' בבית ספר "סנט מיכאל" שנמצא ביפו תל אביב.
<מוחמד האני: נבחרתי להיות טוען בוועדת החינוך ואני רוצה להביע את דעתי בנושא מערכת החינוך כמקום מפגש בין האוכלוסיות.
<מוחמד האני: אתחיל בזה שאני ממש בעד.
<מוחמד האני: מערכת החינוך הינה מקרבת בין האוכלוסיות והתרבויות השונות במדינה ומעודדת אותנו להכיר המון צדדים בתרבויות ובאוכלוסיות השונות.
<מוחמד האני: משם נוכל לקבל ידע על הרבה דברים חדשים באוכלוסיות השונות שלא הכרנו קודם.
<מוחמד האני: לפי דעתי זה ממש מקרב ומגבש אותנו כמדינה.
<מוחמד האני: כמו כן זה יוביל להרבה דברים טובים וישנה את דרך החשיבה שלנו.
<מוחמד האני: אני חושב שמפגשים אלה יכולים לתרום לשלום ולשלווה בינינו, כתושבים במדינה אחת.
<מוחמד האני: למשל, בבית הספר שלנו מקיימים פגישות עם בתי ספר אחרים שזה קודם כל מוביל לאחדות.
<מוחמד האני: מפגשים אלה גם מפתחים סקרנות אצל רוב התלמידים וזה מה שעוזר להם להתאחד ולשכוח את השוני שביניהם.
<מוחמד האני: זה גם מאד מרחיב את דעתם של התלמידים על האוכלוסיות והתרבויות השונות במדינת ישראל.
<מוחמד האני: אני מאחל ומקווה שכולנו נהיה יד אחת מגובשת.
<מוחמד האני: הרי רק כך נוכל לשנות הרבה דברים אצל כולנו.
<מוחמד האני: תודה.
<ראשיד פדחי הייב: תודה רבה למוחמד, נציג ארצי של מועצת התלמידים והנוער מחוז תל אביב.
<ראשיד פדחי הייב: אני מבקש מחבר הכנסת דב חנין.
דב חנין: קודם כל, ברוכות וברוכים הבאים לכנסת.
דב חנין: זה עבורנו יום חג והחג הזה גדול במיוחד כשרואים את כל הנערים והנערות הצעירים והצעירות שמצטרפים אלינו בדיונים היום.
דב חנין: דיבר יושב ראש ועדת החינוך על הוועדה הזו ואני רוצה לומר לכם שהועדה הזו במובנים רבים היא דוגמה למה שהכנסת יכולה וצריכה להיות.
דב חנין: ועדת החינוך של הכנסת עוסקת בהמון נושאים שהם בחלקם נושאים מאד רגישים ומעוררי ויכוח בכנסת.
דב חנין: גם כאן בכנסת יש ויכוח וגם פה בוועדה יש ויכוח ולפעמים הוויכוח הזה הוא מאד מאוד נוקב.
דב חנין: חבר הכנסת מרגי, יושב ראש הוועדה, שייך לקואליציה, שייך למפלגת ש"ס, אני שייך לאופוזיציה, אני איש "הרשימה המשותפת", אני באופוזיציה שהיא מאד חדה לממשלה בהרבה נושאים ואנחנו מתווכחים.
דב חנין: יש המון נושאים שאנחנו לא מסכימים עליהם אבל יש גם נושאים שאנחנו מסכימים ומשתפים פעולה בהם.
דב חנין: גם זה אחד הדברים היפים שקורים בכנסת ושצריך להכיר אותו וללמוד אותו.
דב חנין: אחד הדברים הטובים הוא שגם כשיש לנו ויכוח בוועדת החינוך הוויכוח נעשה בצורה שהוא לא מתדרדר והופך להיות למריבה.
דב חנין: ויכוח הוא דבר טוב, ויכוח הוא דרך לחדד עמדות, לחדד שאלות, להציב סימני שאלה אבל כאשר הוויכוח הופך למריבה הוא מאבד את הטעם והנזק הרבה יותר גדול מאשר התועלת.
דב חנין: לכן, הכלל שאנחנו מנסים ליישם בוועדה הזאת הוא אכן להתווכח ולפעמים אפילו להתווכח בחדות אבל לא להפוך אף פעם את הוויכוח למריבה.
דב חנין: הנושא של הדיון היום בוועדת החינוך הוא לדעתי אחד הנושאים הכי חשובים.
דב חנין: יש משהו מאד אופטימי באמירות שלכם, נציגים של בתי ספר ותלמידים, שמספרים, מתוך מה ששמענו, מתוך הניסיון האישי שלכם, עד כמה המפגשים שאתם מקיימים כבני נוער תורמים לכם ושאתם משוכנעים שהם יכולים לתרום לחברה.
דב חנין: אנחנו חיים בחברה לא פשוטה.
דב חנין: יש בחברה שלנו יהודים, ערבים, יש בחברה דתיים וחילוניים, יש בחברה הרבה שינויים והבדלים על בסיס עדתי, מוצא וכדומה ואנחנו צריכים להבין שהשוני הזה שקיים בחברה שלנו הוא לא איום על החברה אלא הוא פוטנציאל מאד גדול.
דב חנין: השוני שקיים בחברה הוא מקור של עושר, מקור של התפתחות, מקור של התרגשות, מקור של היכרות עם עוד דברים בחיים שלנו.
דב חנין: אני מאד שמח על הדברים האופטימיים שאתם אמרתם ואני מאד הייתי רוצה שהטון האופטימי הזה יהיה הטון המרכזי בדיון שלנו.
דב חנין: אני חייב לומר לכם, כיוון שאנחנו בכל זאת בוועדה של הכנסת ואנחנו עוסקים לא רק במה שהושג אלא הרבה פעמים אנחנו מתעסקים במה שלא הושג, שהמרחק בין המקום שבו אנחנו צריכים להיות בנושא הזה של המפגשים, לבין המקום שבו אנחנו נמצאים בפועל, גדול מדי.
דב חנין: אתם מייצגים את הדברים היפים שיש במערכת החינוך, את המקומות שבהם כן יש מפגשים ואני מכיר המון המון מקומות שבהם המפגשים האלה לא מתקיימים, שבהם תלמיד יהודי יכול לסיים המון שנים במערכת החינוך בלי להיפגש בצורה משמעותית עם תלמיד ערבי, או תלמידה ערביה שיכולה לסיים את כל מערכת החינוך בלי שתהיה לה הזדמנות למפגש משמעותי עם תלמידים יהודים.
דב חנין: הדבר הזה עדיין מאד מאוד רווח.
דב חנין: יש במערכת החינוך חלקים שלמים שבהם המפגשים האלה כמעט לא מתקיימים וכשאני אומר מפגשים הכוונה שלי אינה רק למפגש חד פעמי שבו יושבים ביחד ונהנים אחד מחברתו של השני, אלא למפגשים משמעותיים שבהם מכירים גם את הקשיים, את הבעיות, את ההבדלים.
דב חנין: שומעים גם את הכעסים, את התסכולים ולומדים להכיר את האדם האחר ואת החברה האחרת שחיה יחד אתנו.
דב חנין: מולנו נמצאות נציגות משרד החינוך ואני מנצל את ההזדמנות לפנות אליכן מהדיון הזה.
דב חנין: לשים את הנושא הזה במרכז תכנית העבודה של משרד החינוך.
דב חנין: אני מכיר לא מעט מנהלי בתי ספר שאומרים: אנחנו רוצים אבל אצלנו באזור לא מוצאים.
דב חנין: יש גם את זה.
דב חנין: יש נכונות במערכת החינוך בדרג של המנהלים ושל המורים לקדם את הדברים האלה, כי מבינים שזה טוב ותורם, זה תורם לתלמידים, תורם לילדים, תורם לחברה.
דב חנין: משרד החינוך חייב להיות בנושא הזה הרבה הרבה יותר אקטיבי ולשים את הנושא הזה בראש סדר העדיפויות.
<ראשיד פדחי הייב: יש משל להראות ואם רצית שבני נוער יתעניינו אז תן להם משהו לעשות ואל תדבר הרבה, אז אני רוצה לבקש מכולכם להחזיק את היד כך, כמה שאפשר בכוח, יד אחת.
<ראשיד פדחי הייב: עכשיו תחזיקו את היד ותנסו להגיע לאותו מצב של כוח אבל בלי האצבע הקטנה.
<ראשיד פדחי הייב: אף אחד מכם לא יכול להחזיק את היד באותו הכוח בלי האצבע הקטנה.
<ראשיד פדחי הייב: האצבע הקטנה הזו, הקטנה, יש לה הכי הרבה כוח מכל אצבעות היד.
<ראשיד פדחי הייב: תדמיינו שכל אצבעות היד הן אותו אורך ואותו הדבר, איזה קושי בחיים היה לנו.
<ראשיד פדחי הייב: היום אנחנו, בחברה הישראלית, יש לנו את מגוון התרבויות הזה וזה כוח עבורנו.
<ראשיד פדחי הייב: זה כמו היד, זה נותן לנו להוביל.
<ראשיד פדחי הייב: זה נותן לנו לבנות.
<ראשיד פדחי הייב: כל אחד יש לו את המאפיינים שלו, כל אחד יש לו את הסימנים הטובים שלו ואנחנו מגיעים הלאה.
<ראשיד פדחי הייב: יד אחת שיש לה כל האצבעות היא אותו דבר כמו מדינת ישראל.
יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין או חבר הכנסת יוסוף?
חנין זועבי: יוסוף.
<ראשיד פדחי הייב: חבר הכנסת יוסוף ג'בארין, בבקשה.
יוסף ג'בארין: למה אתה לא עושה לנו את התרגילים הללו?
יעקב מרגי: תשמע, אין בית מדרש בלי החידוש, כל יום אתה לומד משהו בחיים.
יעקב מרגי: הנה, למדנו, יש הרבה דוגמאות למה שהוא אומר אבל מכף היד שלך, הדבר הכי מחובר אליך, אתה יכול ללמוד דבר חשוב.
יעקב מרגי: כל הכבוד, ראשיד.
יוסף ג'בארין: תודה, ראשיד.
יוסף ג'בארין: סבאח אל ח'ייר, בוקר טוב.
יוסף ג'בארין: אנחנו תמיד שמחים שהדור הצעיר, הדור הבא, שותף לדיונים כאן.
יוסף ג'בארין: גם בוועדת החינוך, כפי שאמר חברי דב חנין, אתם מקבלים רושם אולי קצת שונה מן הדברים שאתם רואים בטלוויזיה, אני מניח שאתם אולי מחכים לצעקות ולצרחות אבל נראה לי שזה לא יגיע.
יוסף ג'בארין: בוועדת החינוך בדרך כלל זה לא כך.
יעקב מרגי: אם כי יש יוצאים מן הכלל אבל בדרך כלל זה בסדר.
יוסף ג'בארין: האמת, אני רוצה להגיד לכם שאני הייתי רוצה לראות תפקיד יותר אקטיבי של מערכת החינוך בקירוב הלבבות בין השונות שקיימת בתוך החברה בישראל.
יוסף ג'בארין: אני מתייחס בעיקר לשונות הלאומית-תרבותית-לשונית בין ערבים ליהודים אבל מערכת החינוך לא עושה די גם לגבי השונות בתוך החברה היהודית, ממלכתי, ממלכתי דתי וחרדי.
יוסף ג'בארין: אני רואה גם שהמפמ"רית לאזרחות נמצאת אתנו, נכון?
<אלירז קראוס: אני מנהלת אגף חברה ורוח.
יוסף ג'בארין: הנושא של האזרחות הוא אחד הנושאים שתמיד עולים כאן בוועדה הזו ותמיד שומעים מאתנו, כחברי הוועדה, שאנחנו חושבים שיש צורך בשינוי מהותי בלימודי האזרחות, כך שהם יקדמו ויטפחו את הערכים של כבוד הדדי ושוויון וזכויות אדם, ברמה של התכנים אנחנו חושבים, שעד היום זה לא מקבל ביטוי ראוי יחסית למתח שקיים בחברה.
יוסף ג'בארין: בנוסף, מעבר לתכנים, אני חושב שהמערכת צריכה לעשות יותר ואני רוצה לקוות שיו"ר הוועדה, גם היו"ר הקבוע וגם היו"ר הזמני, ראשיד, מסכימים עם הצורך.
יוסף ג'בארין: הייתי אומר שני דברים.
יוסף ג'בארין: אחד, אני חושב שחינוך משותף, דו לשוני או דו לאומי של צעירים יהודים וערבים, צריך להתקיים כזרם בתוך משרד החינוך ולכל ילד צריכה להיות הזכות לבחור בבית ספר ערבי או בבית ספר יהודי או בבית ספר מעורב, דו לשוני או דו לאומי.
יוסף ג'בארין: צר לי שמשרד החינוך, אחרי שבעים שנה, עד היום אינו מקבל את העמדה הזו ואינו מטפח בתי ספר כאלה.
יוסף ג'בארין: יש לנו רק חמישה בתי ספר אבל כולם בתי ספר פרטיים של עמותת "יד ביד".
יוסף ג'בארין: האם אתם מכירים את בתי הספר הללו?
<הודיה טל: יש במחוז צפון אחד ואני יודעת על התחום החברתי - - -
יוסף ג'בארין: כן, יש בית ספר "הגליל" בצפון, יש את ג'סר עלוואדה בכפר קרע, יש בירושלים אחד, כמובן נווה שלום – וואחת אל סלאם ואולי עוד בית ספר אחד.
יוסף ג'בארין: זה לא משקף את הצורך האמתי שקיים במישור הזה בתוך החברה, הצורך שקיים להתמודד עם השונות הקיימת.
יוסף ג'בארין: אם לא מקיימים דברים כאלה אז לפחות, הציפייה שלי וזה אגב, מה שקורה במדינות אחרות בעולם, שתהיה תכנית ממוסדת של מפגשים, ברמה של מפגשים שבועיים, של כל בתי הספר, של בתי הספר הערביים והיהודים, בתי הספר מזרמי החינוך בתוך החברה היהודית, חרדים עם ערבים וממלכתי עם תלמידים ערבים.
יוסף ג'בארין: המפגשים הללו הם הכרח וצריך לפעול שהוא ייושם בתוך מערכת החינוך.
יוסף ג'בארין: לסיכום, אני מדבר על שתי רמות של התמודדות עם השונות, רמות שלא מתקיימות.
יוסף ג'בארין: האחת, הרמה של תכני מערכת החינוך והשנייה הרמה של המעורבות הפיזית של התלמידים במערכת.
יוסף ג'בארין: המציאות כיום היא שהתלמידים נפגשים אחד עם השני רק במוסדות להשכלה גבוהה וגם שם, קווי ההפרדה שקיימים במערכת הם כבר כל כך חזקים שמשעתקים אותם לתוך מוסדות ההשכלה הגבוהה.
יוסף ג'בארין: התקווה שלנו היא שנשמע את הקול שלכם ואולי זה יביא לתחילתו של שינוי.
יעקב מרגי: מיד כשמדברים על מפגש ראשוני בחברה הישראלית, זה קודם כל נתפס כיהודי-ערבי וטוב שכך וצריך כך אבל יש עוד.
יעקב מרגי: החברה הישראלית מורכבת, כפי שאמרתי, היא חברה רב תרבותית ויש בה, במפגש בין שונים, עולים וְותיקים, עדיין, אחרי שבעים שנה, מדברים על עדות בישראל ואתם, התלמידים, אתם חשים בכל כיתה את מה שאני הולך לדבר עליו.
יעקב מרגי: מבחינתי, מפגש בין שונים בחברה הישראלית הוא גם בין חזקים לחלשים.
יעקב מרגי: משרד החינוך, באמצעות המרכז להערכה ומדידה הגיע לאחרונה כאן לוועדה ונתן לנו תמונת מצב של הפערים בחינוך בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: אני מבקש לקדם בברכה את יושב ראש הפרלמנט של בריטניה, ידידתנו הגדולה באירופה, מר ג'ון סיימון ברקו, בביקורו בישראל ובוועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת.
יעקב מרגי: שגריר בריטניה בישראל מר דייוויד קוורי ושגריר ישראל בבריטניה, מר מרק רגב.
יעקב מרגי: היום אנחנו מציינים, אדוני, יושב ראש הפרלמנט, אנחנו היום מציינים את יום הולדתה ה-68 של כנסת ישראל ובמסגרת יום זה אנחנו מארחים את מועצת התלמידים והנוער הארצית, במסגרת כנסת צעירה.
יעקב מרגי: הדיון מתמקד בנושא שכותרתו מערכת החינוך כמפגש בין שונים ובאופייה של החברה הישראלית כחברה רב תרבותית.
יעקב מרגי: הדיון מתבקש ואני חושב שמי שבחר את הנושא עשה נכון.
יעקב מרגי: זה דיון שמתקיים במהלך כל השנה ולאו דווקא ביום זה.
יעקב מרגי: מנהל את הדיון יחד אתי היום נציג מחוז הצפון של ארגון הנוער הארצי, ראשיד הייב.
<ג'ון ברקו: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) תודה רבה לכם, אדוני היו"ר, חברים ועמיתים.
<ג'ון ברקו: אני נמצא כאן בסטטוס של קולט יותר מאשר משדר, באתי על מנת לשמוע את הנאמר בישיבת הוועדה וכפי שהבנתי, יש לי את הזכות להיות נוכח בישיבה שבה לוקחים חלק חברי הכנסת הצעירה ואני רוצה לברך ולהביע את הערכתי הכנה על כך.
<ג'ון ברקו: מעבר לכך, אני רוצה להוסיף ולהדגיש שאני מזדהה עם הפרלמנטרים הצעירים פה בישראל, מאחר שאצלנו בבריטניה, אני מקפיד בכל שנה ואני עושה זאת משנת 2009 כיו"ר הפרלמנט הבריטי, לשבת בראש ישיבות הפרלמנט הצעיר הבריטי שמתקיימות בבית הנבחרים, בכל שנה מאז 2009 אני מקפיד לקחת חלק ולדבר הן בישיבות הפרלמנט הצעיר והן בכל כינוסי הנוער שנערכים בכל מקום בבריטניה.
<ג'ון ברקו: כך שתמיד בלוח הזמנים שלי רשומות לי שתי "הופעות" שאני נותן במהלך השנה.