GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יריב מן: מנכ"ל הרשות לפיתוח הבדואים בנגב, יאיר מעיין, לא נמצא כאן, אבל אני יכול לדבר בשמו כנציג המשרד, הוא התחייב במסגרת ההחלטה לשווק בין 25,000 ל-30,000 יח"ד, כמו שנאמר פה קודם - - -
יעקב מרגי: ועד אז?
עאידה תומא סלימאן: מה זה שייך?
טלב אבו עראר: הוא דיבר על יישובים מוכרים?
יעקב מרגי: טאלב, זיהיתי את מה ש אתה זיהית ואני שואל אותך, עד אז מה?
יעקב מרגי: הרי אתה מבין לבד שזה לא נותן לי מענה.
יעקב מרגי: בואו, רבותיי, אם אתם חושבים שהישיבה הזו תהיה כמו כל הישיבות ושאני אהיה תלוי פרוצדורות – לא הולך להיות.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, עם כל הכבוד, יש לי אמפתיה רבה לעוסקים במלאכה, דווקא פה, אלה שיושבים ועושים עבודה, אבל זה לא יהיה, כי אני אמרתי, ובכוונה אמרתי בפתיח שלי, אם אתם הולכים לטפל במוגלה הזו, בגיבנת הזו, ואני אומַר יותר גרוע, באות הקלון הזאת שיש על מצחה של המדינה, בצורה הזאת שתמצא לי תקציבים דרך פיתוח ודרך - - - לא יהיה, חבל שנאמר בכלל.
יעקב מרגי: כשאני אמרתי שעת חירום, זו שעת חירום.
יעקב מרגי: ה-5,000 הילדים האלה יושבים לא מהיום בבית, לא מהיום, לא מהיום.
יעקב מרגי: אל תתחילו איתי עכשיו עם "נשווק", ואם לא יהיה שיווק אז מה יהיה?
יעקב מרגי: אתה יודע מה אתה מדבר איתי?
יעקב מרגי: אתה יודע מה אתה אומר לי במלים אחרות?
יעקב מרגי: אתה יושב פה כמשרד החקלאות שקיבל על עצמו את המנדט הזה, לקח לעצמו את המנדט הזה ובא ויושב פה ואומר לי, "תקשיב טוב טוב, אני לא איש בשורה לילדים האלה עד שלא ישווקו את המגרשים", וכנראה לא ישווקו, "אין לי מענה".
יעקב מרגי: זה מה שאמרת לי.
<יריב מן: לא אמרתי - - -
יעקב מרגי: זה מה משתמע, בסדר?
יעקב מרגי: לא אמרת, זה מה שמשתמע, זה מה שהאוזן שלי קלטה.
יעקב מרגי: רבותיי, אני אומר לכם חד משמעית, אני רוצה תכנית אופרטיבית נקודתית, עוקפת כל מחסום, כל חסם ותנו לי תשובות.
יעקב מרגי: משרד החינוך שממונה.
יעקב מרגי: תודה רבה, משרד החקלאות, תודה רבה, אני הבנתי.
יעקב מרגי: אני רוצה ממשרד החינוך תשובה, איך ה-5,000 האלה, נאכף עליהם לטוב ולרע, הן בחובה והן בזכות, חוק חינוך חובה.
יעקב מרגי: מי אמור לענות לי?
<גנאדי קמנצקי: אני אתחיל.
<גנאדי קמינצקי: גנאדי קמינצקי, מנהל אגף מיפוי ותכנון.
<גנאדי קמינצקי: אני אגיד מה אנחנו עשינו ואיפה אנחנו נמצאים עכשיו.
<גנאדי קמינצקי: קודם כל הייתה משימה למפות את התלמידים, איפה הם נמצאים, כמות, עשינו הצלבה בין נתוני משרד הפנים ונתוני משרד החינוך, מזה בא 5,200.
<גנאדי קמינצקי: אחר כך היינו צריכים להתמודד עם הסוגיה של ההסעות.
<גנאדי קמינצקי: על פי חוק אנחנו לא מסיעים ילדים בגיל 3-4.
יעקב מרגי: תשנו את החוק.
<גנאדי קמנצקי: שינינו, זה מה שאני הולך לספר על מה שעשינו.
<גנאדי קמנצקי: עבדנו בסדרת פגישות עם משרד האוצר והסברנו שאין פה שום אלטרנטיבה אחרת, אלא להסיע תלמידים על חשבון המדינה.
<גנאדי קמנצקי: הם הסכימו.
<גנאדי קמנצקי: אחרי כן הסוגיה של איך מסיעים תלמידים, כי אי אפשר לשלוח אוטובוס וילדים יעלו, אז גם פה עשינו דבר שלא נעשה בשום מקום, סוכם שילדים יוסעו במיניבוסים עם בוסטרים ועם מלווה.
<גנאדי קמנצקי: גם את זה סגרנו עם משרד האוצר.
טלב אבו עראר: לאיזה מרחק?
<גנאדי קמנצקי: המרחק של המקום הקרוב ביותר שאפשר להקים בו.
יעקב מרגי: טלב, אני לא רוצה להיכנס לזה.
<גנאדי קמנצקי: אני לא אברח מהסוגיה הזו - - -
יעקב מרגי: גנאדי, תמשיך, תמשיך.
<גנאדי קמנצקי: אז פתרנו את הסוגיה של ההסעות מבחינת הנהלים וסגרנו את זה עם כל הגורמים.
<גנאדי קמנצקי: דבר נוסף, מבנים יבילים.
<גנאדי קמנצקי: גם מבנים יבילים, בדרך כלל אנחנו מממנים רק את ההשתתפות, אבל במקרה הזה אמרנו, אם אנחנו כמשרד החינוך לא נבנה הכול, כולל תשתיות, למבנה היביל הספציפי, זה לא יקום.
<גנאדי קמנצקי: גם פה הצלחנו לשכנע.
<גנאדי קמנצקי: לכן אנחנו פה נממן מבנים יבילים לא עם 70,000 אלא בעלות האמיתית, שהיא שונה ממקום למקום.
<גנאדי קמנצקי: דבר נוסף שעשינו, גיבשנו תכנית כוללת של כמה שזה יעלה והגשנו למשרד האוצר.
<גנאדי קמנצקי: משרד האוצר בדק את זה, 5,200, כמה כסף צריך לזה?
<גנאדי קמנצקי: מזה באו ה-50 מיליון שהם הסכימו לתת, ודרך אגב, 50 מיליון זה התחלה, הם אמרו, "תממשו את זה – תקבלו המשך".
<גנאדי קמנצקי: על כל התכנית ועל כל החריגות שאנחנו עשינו - - -
יעקב מרגי: גנאדי, אני אשאל אותך שאלה בשלב הזה, למה צריך להסיע ילדים בני 3 ו-4?
<גנאדי קמנצקי: אני אגיד לכם - - -
יעקב מרגי: תן לי רגע, תן לי לגמור את השאלה ואני אתן לך לענות.
יעקב מרגי: למה צריך להסיע ילדים בני 3 ו-4 עם מיניבוסים ובוסטרים ומשאבים ואין דרכים, כי אני אגיד לך למה, כי אתה נותן אגוזים לאדם שעוד לא יצאו לו שיני חלב אפילו לטחון אותם.
יעקב מרגי: בסוף בסוף, תגיד מה שאתה רוצה, הנה תראה, שמתי מבנים, אני יכול להסיע, שיניתי את החוק, אבל אני לא יכול להסיע, אין דרכים, הורים לא שולחים את הילדים כי הם פוחדים ונישאר עם אותה תופעה.
יעקב מרגי: אם רוצים לפתור את הבעיה אנחנו צריכים להתמודד עם האתגר הזה.
יעקב מרגי: זה אתגר, זה אתגר של החברה הישראלית.
יעקב מרגי: לכן אני שואל למה צריך להסיע?
יעקב מרגי: מסכים איתכם, הנה, לא ימצא חן בעיני החברים פה, אני מבין, יש פה אינטרס לאומי של הסדרה ואני בעד ההסדרה ובעד שהמדינה תשלם כמה שיותר על הפער שנוצר משך 70 שנה ועל הטעויות שעשתה, שתשלם, בסדר?
יעקב מרגי: תקבעו את זה בחוק, כהוראת שעה לעשר שנים.
יעקב מרגי: תתחילו להניע תהליך.
יעקב מרגי: למה ילדים צריכים לנסוע?
<גנאדי קמנצקי: לא סתם אתה מביא לישיבות האלו גם נציגים של משרד הפנים וגם גופים אחרים.
<גנאדי קמנצקי: משרד החינוך לא יכול לקבוע איפה להקים יביל.
<גנאדי קמנצקי: משרד החינוך, בהתאם לחוק תכנון ובנייה, יכול להקים איפה שמותר.
<גנאדי קמנצקי: נכון להיום יש 17 נקודות שמותר להקים שם אז זה מה שאנחנו יכולים לעשות.
יעקב מרגי: במיידי.
<גנאדי קמנצקי: במיידי.
יעקב מרגי: אבל אני רוצה לשמוע ממך, משרד החינוך, בסוף לא לחינם אמרתי ופניתי בצורה הזו, יש חוק חינוך חובה במדינת ישראל, צריך לאכוף אותו, מי שאמור לאכוף אותו זה משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני כשר, כשהייתי שר הדתות, כל גוש דן לא היה להם איפה לקבור.
יעקב מרגי: לא אמרתי, "מה אתם רוצים?
יעקב מרגי: קרקעות זה מינהל מקרקעי ישראל, חוק תכנון זה בינה שוורץ", לא אמרתי, עשיתי מעשה, ביחד עם מי שנוגע ודחפנו ושינינו.
יעקב מרגי: זו החובה שלך לאכוף את יישום חוק חינוך חובה.
יעקב מרגי: אתה בא ואומר לי במיידי, מאחר ויש אזורים שבהם זה אפשרי אתה עושה אבל באותה נשימה אני רוצה לשמוע ממך ש"אנחנו בהליכים, מאמין שתוך חודש, חודשיים, שלושה, ארבעה, עם משרדי הממשלה, נוכל לאתר ולאפשר מקומות כאלה כמו מרכזי שירותים כאלה", גם באזורים שאין לך.
<גנאדי קמנצקי: תראו, יש חלוקת תפקידים.
<גנאדי קמנצקי: מי שאחראי להביא מקום זה הרשות המקומית, משרד הפנים, מנהלת הבדואים - - -
יעקב מרגי: אין רשות מקומית.
<גנאדי קמנצקי: יש מועצות.
<גנאדי קמנצקי: הן צריכות להסדיר.
<גנאדי קמנצקי: אתה הרי יודע שזה לא סתם, משרד החינוך לא - - -
יעקב מרגי: גנאדי, אני אגיד לך למה אני לא מקבל את התשובה, וחבל שראשי המועצות האלה אינם כאן, אתה יודע למה?
יעקב מרגי: כי גם לראשי המועצות האלו יש את רוח המפקד.
יעקב מרגי: אתה מבין למה אני מתכוון?
יעקב מרגי: יש להם את המדיניות שמוכתבת להם לגבי איך שזה צריך להיות.
יעקב מרגי: אני לא מעניין אותי, אני כרגע רואה במשקפת הצרה שלי, ואתה יודע מה?
יעקב מרגי: לא מתנצל על זה שלא רואה את התמונה הכוללת, המשקפת הצרה שלי כרגע היא 5,200 ילדים שאינם במסגרת.
יעקב מרגי: ה-5,000 הילדים האלה, שתבינו, זה לא רק בעיה של החברה הבדואית, זו בעיה של מדינת ישראל וצריך לעשות הכול.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע פה את המוזיקה הזו, שאתה נותן לי איך מתיישם ה-17 נקודות האלו, איך זה מתיישם במיידי עם תכנית לגבי השאר, עם ראשי המועצות.
יעקב מרגי: אי אפשר לעזוב את זה.
יעקב מרגי: אני לא יכול לבנות על ראשי המועצות כי הם מקבלים הנחיות מלמעלה ויש להם את רוח המפקד.
יעקב מרגי: צריך למצוא משהו מחוץ לקופסה כאן.
טלב אבו עראר: אני אעזור לך.
טלב אבו עראר: ביישובים הבלתי מוכרים, אפילו אם יהיו מוכרים, יש שם נקודות, בכל יישוב, לפחות כמה נקודות, שאפשר להקים שם מבני ציבור.
יעקב מרגי: אני אמרתי רוח המפקד.
טלב אבו עראר: בואו נכבד, לא נמצא סיבות - - -
חנין זועבי: אפשר במסגרת המצב - - -
יעקב מרגי: אז הוא אומר, זה ה-17.
<גנאדי קמנצקי: אלו ה-17 נקודות.
טלב אבו עראר: דבר שני, לא כל הילדים האלה שייכים לשתי המועצות.
טלב אבו עראר: יש חלק גדול מהם, אפילו מחצית מהם, שהם ביישובים בלתי מוכרים, לא שייכים למועצה הזו ולא למועצה הזו, אתה מבין?
טלב אבו עראר: אני לא מבין, קודם כל עמירה חיים, מנהלת המחוז?
טלב אבו עראר: למה לא מגיעה לישיבה?
<קריאה: יש את הסגן שלה.
טלב אבו עראר: מי הסגן שלה?
<גנאדי קמנצקי: ניר, הוא ידבר עוד מעט.
חנין זועבי: כלומר במסגרת המצב הקיים אפשר למצוא פתרון.
<גנאדי קמנצקי: איפה שאפשר אנחנו נלך.
<גנאדי קמנצקי: יש חלק מהיישובים - - -
טלב אבו עראר: כבר שנתיים, יותר משנתיים, מה עשיתם?
יעקב מרגי: אני לא שואל מה עשו שנתיים, עכשיו אני שואל מה אתה עושה בשלושת החודשים הקרובים.
יעקב מרגי: בוא, לא מתעסק בעבר.
יעקב מרגי: בוא, נתקדם.
<גנאדי קמנצקי: את הכסף קיבלנו רק בינואר 2017 וגם לגבי השנתיים, כל העבודה הזו זה לא תוך שבוע.
<גנאדי קמנצקי: כל דבר זה דיונים ושכנועים, זה לא מובן מאליו.
<גנאדי קמנצקי: אנחנו החרגנו אוכלוסייה שלמה, בהשוואה לכל האוכלוסייה של מדינת ישראל, חילונים, חרדים וכולם.
<גנאדי קמנצקי: נכון, עשינו נכון, אנחנו שלמים עם זה.
<גנאדי קמנצקי: עכשיו אנחנו בשלב מאוד מתקדם.
<גנאדי קמנצקי: אנחנו עם הכסף בתקנה תקציבית, אנחנו עם אישורים כלליים ועכשיו הדברים בסגירה מול הרשויות הספציפיות.
<גנאדי קמנצקי: לגבי מה שבדיוק נעשה.
<גנאדי קמנצקי: זה אני מבקש שחברי, שהוא מטפל בזה ישירות, יציג.
<ניר שמואלי: ניר שמואלי, סגן מנהלת מחוז דרום, משרד החינוך.
<ניר שמואלי: מכובדיי, גנאדי נתן את המעטפת הכוללת, אני אתן משהו יותר אופרטיבי שאנחנו עושים בימים אלה.
יעקב מרגי: לשם אנחנו חותרים, עם לוחות זמנים והכול.
<ניר שמואלי: נערכו מספר פגישות.
<ניר שמואלי: הפגישה האחרונה נערכה אתמול במינהל הפיתוח עד שעות הערב, כדי לסכם את כל המהלך, כדי שהוא יקבל ביטוי ב-1.9.17.
<ניר שמואלי: אנחנו כרגע קיבלנו משתי המועצות, צריך לזכור שה-5,132 - - -
יעקב מרגי: הישיבה אתמול בערב בגלל הדיון היום?
<ניר שמואלי: לא בהכרח, לא, לא.
<ניר שמואלי: דרך אגב הדיון אתמול - - -
יעקב מרגי: מעניין, תמיד כשיש לי ישיבות אני שומע "אתמול התקיימה ישיבה".
יעקב מרגי: בהרבה מקרים אומרים, "שמע, אין צורך כי סגרנו את זה אתמול".
<ניר שמואלי: לא סגרנו את זה אתמול, יהיו עוד פגישות בהמשך, גם כסייפה הייתה אתמול שותפה אתמול לעניין כי יש הרבה ילדים של הפזורה שלומדים בישוב כסייפה ואנחנו מחפשים את שיתופי הפעולה גם עם יישובי הקבע, על מנת לתת מעטפת רחבה יותר.
<ניר שמואלי: מתוך ה-5,132 ילדים כ-70% מהילדים שנמצאים מקבלים שירותים על ידי המועצות האזוריות נווה מדבר ואל קסום, שזו המסה העיקרית, שאם שם ניתן את המענה הרחב אז אנחנו ניתן מענה יחסית כולל.
<ניר שמואלי: מועצת נווה מדבר הגישה לנו כרגע שמונה מבנים יבילים חדשים לגילאי 3-4 במרכזי השירותים, שאנחנו יכולים להציב מחר בבוקר.
<ניר שמואלי: אם מחר יהיו מרכזי שירותים נוספים, כפי שהאדון פה ציין, אנחנו מבחינתנו, משרד החינוך, אין לו בעיה להציב מבנה יביל בכל מקום שהמדינה תאפשר.
<ניר שמואלי: בכל מקום.
<ניר שמואלי: אנחנו עושים גם פגישות בעניין הזה עם יאיר מעיין - - -
טלב אבו עראר: מי המדינה?
טלב אבו עראר: איזה משרד?
<ניר שמואלי: סליחה, אנחנו עובדים כרגע לפי תכנית תמ"מ 40, אותם 17 מרכזי שירותים, במקום הזה אנחנו יכולים להציב מבנים יבילים - - -
יעקב מרגי: אני רוצה להיות מעשי.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי שב-17 נקודות אתה יכול לשים, כרגע, ה-17 מקומות האלה, למה מתייחסים?
<ניר שמואלי: מתייחסים למרחב בכלל, זה לא רק - - -
יעקב מרגי: באותו מרחב אתה יכול לומר לי כמה ילדים נמצאים מחוץ למסגרת חינוכית?
יעקב מרגי: באותו מרחב של ה-17, עשיתם מיפוי?
<ניר שמואלי: אז אני אומר, כרגע עשינו מיפוי ויש לנו את ה-70% של נווה מדבר ואל קסום, וכרגע מועצה אזורית נווה מדבר אחרי מיפוי שהיא עשתה - - -
יעקב מרגי: אני לא רוצה את המיפוי של זה.
יעקב מרגי: שמע את השאלה שלי, אתה אומר שיש 17 נקודות זמינות.
<ניר שמואלי: נכון.
<ניר שמואלי: חלקם במרכזי השירותים - - -
יעקב מרגי: 17 מרכזי השירות האלה חולשים על 70% מאותה מסה, שזה בערך 3,500, 3,600 ילד.
יעקב מרגי: 3,600 האלה, ועכשיו אני הולך איתך בראש שלך, חייבים לקבל מענה במיידי, לא על פי מה שביקשו.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי 8 יבילים בנווה מדבר, אתה יודע מה אתה אומר לי?
יעקב מרגי: 400 ילד, במקרה הכי טוב.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי שיש לך 17 מקומות זמינים שהם חולשים על 3,000, אני רוצה תכנית אופרטיבית לאותם 17 מרכזים זמינים, שיכילו ויתנו לך מענה למסה הזו של ה-3,500 ותכנית אופרטיבית איך אתה מייצר עוד מרכזי שירות ליתרה.
<ניר שמואלי: אני רוצה להוסיף, אדוני היושב ראש, שבסופו של דבר, כשאנחנו עובדים עם המועצות, זו עבודה משותפת גם עם הביקור הסדיר, כי מחר בבוקר, אתה לא תרצה לראות מבנה ריק, אתה תרצה לראות מחר בבוקר מבנה עם ילדים ולכן - - -
יעקב מרגי: האמת צריכה להיאמר, אנחנו ממקדים את ה-100% בעיה במשרדי הממשלה.
יעקב מרגי: גם את, גם אנחנו, כשהיינו בסיור, נתקלנו, אני מסכים איתך, אפשר לומר שמבחינה סטטיסטית אולי מתוך ה-5,200 תמצא 20% שלא יגיעו בגלל סיבות כאלו, הורים, אידיאולוגיה, ולא משנה, תיקח את זה לכל סיבה שתרצה, אבל אני עדיין יש פה מסה קריטית של 4,000 שאני לא מדגדג אותה, לא מדגדג אותה עם 8 כיתות של נווה מדבר.
<ניר שמואלי: טוב, לא רק 8 של נווה מדבר, לא נתת לי להשלים.
<ניר שמואלי: אמרתי 8 כיתות של נווה מדבר ועוד 11 כיתות של אל קסום ועבודה עכשיו נעשית גם עם רשויות הקבע, כי ברשויות הקבע זה מספרים יותר קטנים.
יעקב מרגי: לוחות זמנים, אתה יכול לתת לי?
<ניר שמואלי: אנחנו כרגע מבחינתנו, לוחות הזמנים הם ל-1.9.
<ניר שמואלי: המשרד כולו נערך ל-1.9 כדי שהמבנים האלה יעמדו לרשות התלמידים.
<ניר שמואלי: זה חלק אחד.
יעקב מרגי: מתי אתה תדע, כמשרד החינוך, שאתה ערוך ל-1.9 עם המענה הזה?
<ניר שמואלי: צריך לזכור שהעבודה היותר אמיתית ויותר מעמיקה היא של הרשות המקומית, כי בסופו של דבר, בסוף משרד החינוך מוציא את ההרשאה התקציבית לרשות המקומית ופה מתחילה העבודה האמיתית.
<ניר שמואלי: זה הרכישה, זה ההצבה, זה הפיתוח, זה הגימור.
<ניר שמואלי: -
יעקב מרגי: אבל אתם מבינים, גנאדי, אתם מבינים שפה אתם צריכים ללוות אותם, לדחוף את זה?
<ניר שמואלי: אנחנו מלווים אותן גם בשוטף.
יעקב מרגי: לא, לא ליווי רגיל של השוטף, לא מעניין אותי הליווי הרגיל בשוטף.
יעקב מרגי: כשאני אומר ללוות אותם, זה ללוות ליעד הממוקד הזה, ליישם את זה.
יעקב מרגי: ראשי הרשויות האלו יש להם עוד צרות אחרות.
יעקב מרגי: יש להם בעיות אחרות, לוחות זמנים אחרים.
יעקב מרגי: לכן, אני רוצה לשמוע ממך, כמשרד החינוך, באיזה תאריך אתה, מבחינתך, יודע שאתה ערוך ב-1.9 לתת את המענה שדיברת עליו?
טלב אבו עראר: אני אוסיף משפט אחד.
טלב אבו עראר: לגבי סגן מנהלת המחוז, תקשיב לי רגע.
טלב אבו עראר: אולי יושב ראש הוועדה לא יודע בדיוק על מה אתה מדבר כשאתה אומר שתי מועצות, במועצות האלו, ביישובים האלה, אין תשתיות, אין כבישים.
טלב אבו עראר: אתה היית שם?
טלב אבו עראר: על איזה מועצות?
טלב אבו עראר: כל הזמן יש למשרד החינוך סיבה ש"המועצה לא עשתה" לא עשתה ולא עשתה - - -
יעקב מרגי: לא שמעת מה אמרתי לו?
יעקב מרגי: אני מודע לזה, נגיע לזה.
טלב אבו עראר: מכובדי, אתה, כמשרד החינוך, אתה אחראי לילדים האלה.
טלב אבו עראר: איך תשבור את הראש עם שאר המשרדים לא אכפת לי, איך עם המועצות, לא אכפת לי.
טלב אבו עראר: אני רוצה שהילד הזה יזכה ב-1.9.2017 לשנת הלימודים הראשונה בחייו.
טלב אבו עראר: זה אפשרי או לא? זו השאלה.
<ניר שמואלי: התשובה היא כן ואני אומר עוד פעם, צריך לעשות פה עבודה, וטלב, גם פה אתה מכיר את מה שקורה בשטח.
<ניר שמואלי: בסופו של דבר אנחנו צריכים להוביל מהלך משולב גם עם ההורים כדי שהילדים יגיעו לגנים ושלא יהיה לנו מבנים ריקים.
<ניר שמואלי: יש מקרים כאלה שהורים לא שולחים את הילדים מכל מיני סיבות - - -
<זאב גולדבלט: היית שולח את הילדים שלך בגיל 3 בהסעה?
יעקב מרגי: זאב, זאב, לא, זאב.
יעקב מרגי: שמואלי, אתה לא עונה לו.
יעקב מרגי: אתה מדבר איתי ואני אגיד לך למה אני קצר רוח, כי אני צריך לסיים את הדיון ואני רוצה לשמוע תשובות חד משמעיות.
יעקב מרגי: אני לא באתי לפתור את הכול בדיון הזה.
יעקב מרגי: החטא הגדול יהיה אם נעמיס את כל התסכול של כל הטיפול בחברה הבדואית, אני כרגע רוצה לתפוס, כמו שנקרא במושג תלמודי "להציל מזוטו של ים", אני רוצה לתפוס אתכם בלשון.
יעקב מרגי: תקשיב טוב, אני לא רוצה לחכות ל-1 לספטמבר כדי לדעת כמה ילדים נשארו בבית.
יעקב מרגי: אני רוצה שתיתן לי תאריך יעד, מתי אתה יודע שלפחות ב-17 מרכזי השירות האלה הגעת לכדי מימוש מקסימלי.
יעקב מרגי: עדיין, מה שהמועצות האזוריות האלו הקציבו לך או שביקשו ממך, לא מספק את הכמות המדוברת.
יעקב מרגי: כשאני אומר תלוו אותם, זאת אומרת שאתה, מבחינתך, יש לך נורה אדומה בלוח הבקרה שלך של 5,200 תלמידים.
יעקב מרגי: אתה צריך לכבות את ה-5,200 המנורות האדומות האלו.
יעקב מרגי: כמה שתכבה יותר זה האינטרס שלך, כמדינה וכמשרד.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת תכנית, עד איזה תאריך.
יעקב מרגי: אני חושב, ואני אומר את זה לגבי הרבה נושאים במשרד החינוך, משרד החינוך צריך לשנות את הדיסקט ונגמרו הימים שרק ב-1 לספטמבר יודעים איפה נפל הטיל.
יעקב מרגי: צריכים לעבוד כך שלא יוצאים לחופשת קיץ כשלא יודעים איך נפתחת שנת הלימודים.
יעקב מרגי: זה חוזר על עצמו בהרבה תחומים, ברישום, בפיתוח, בתקנים, בכוח אדם, בתלושי שכר, בכל.
יעקב מרגי: אני מבחינתי, אני רוצה לדעת, כשאתה אומר לי, עד סוף יוני אני יודע במה הצלחתי לצמצם את התופעה, איפה אני מתמודד ומה החוסרים שלך.
יעקב מרגי: אני לא יכול לחכות ל-1 לספטמבר, נגמרו הימים.
<גנאדי קמנצקי: אנחנו נעשה עבודה מול הרשויות.
<גנאדי קמנצקי: דרך אגב, זה בכל מקרה מה שאנחנו עושים אבל חובה להבין, כשאנחנו עובדים, ולא רק עם המגזר הבדואי, משרד החינוך לא ריבון יחיד בשטח שעל פי מילה שלו דברים ייעשו, יש רשות מקומית - - -
טלב אבו עראר: אבל אתה אמון על החינוך שלהם.
<גנאדי קמנצקי: הנה, שמענו עכשיו נאום על לקייה - - -
יעקב מרגי: גנאדי, אני אעזור לך, מסכים איתך.
יעקב מרגי: הנה אני אומר לך, תאמר לי את מי אתה צריך פה לישיבה ואני מזמין עוד ישיבה, לפני הפגרה, תגיד לי, או בפגרה, מי אתה צריך פה כדי לסגור את המעטפת?
<גנאדי קמנצקי: בפירוש, אם אתם מדברים על מרכזים נוספים אז צריך להזמין את גופי התכנון.
יעקב מרגי: רגע, רגע, גנאדי, אני מדבר על מרכזי השירות הקיימים ועל הנוספים, תאמר לי את כל הפונקציות ותשלח לי רשימה.
יעקב מרגי: כל הפונקציות.
יעקב מרגי: אני לא צריך את ההורים, והנה אני אומר לכם, תסלחו לי, אני רוצה להיות מעשי, אופרטיבי.
יעקב מרגי: אני רוצה את הפונקציות המקצועיות, תאמר לי אתה איזה פונקציות מקצועיות משרדיות אתה צריך, כדי לקדם את הסוגיה הזו ולצמצם את הפערים של אותם ילדים, תאמר לי אותם.
<גנאדי קמנצקי: מינהל תכנון וועדה מחוזית לתכנון ובנייה של מחוז דרום.
יעקב מרגי: ראשי רשויות?
<גנאדי קמנצקי: כן, ראשי רשויות.
יעקב מרגי: מי עוד במשרד אתה צריך?
<גנאדי קמנצקי: במשרד שלנו שום דבר.
<גנאדי קמנצקי: גם משרד האוצר לא צריך.
יעקב מרגי: תקציבית אין לך בעיה?
<גנאדי קמנצקי: אין בעיה, לא עם נהלים, לא עם זה, רק תבואו ותגידו - - -
יעקב מרגי: תכין לי רשימה של כל בעלי התפקידים כולל שמותיהם ותגיש לי אותה.
טלב אבו עראר: בקיצור, מי שמעכב את העניין הוא "רגבים".
טלב אבו עראר: אתה מבין את העניין?
טלב אבו עראר: "רגבים".
<סעיד יונס: מספיק להיתלות בהורים שהם לא מסכימים לשלוח את הילדים שלהם, שזו סיבה לא להתחיל בעבודה.
יעקב מרגי: שמענו אותך, אני לא מזלזל.
<סעיד יונס: הוא תמיד אומר שההורים לא רוצים לשלוח את הילדים - - -
יעקב מרגי: לא, לא, לא, הוא לא אמר.
<סעיד יונס: צריך להפסיק להיתלות בסעיף הזה, ההורים מוכנים לשלוח את הילדים שלהם, תכינו את המצב לפי הטוב ביותר.
יעקב מרגי: רבותיי, אני מסכם בצורה הזו, חד משמעית.
יעקב מרגי: העניין הוא כזה.
יעקב מרגי: משרד החקלאות, אני אומר לך, מבחינתי, הסיכום הזה הוא קטלני לגביכם.
יעקב מרגי: הוא קשה וחמור.
יעקב מרגי: אני דורש שלישיבה הבאה, שתתקיים מיד אחרי החג, תוך 30 יום, אני לא תכננתי לקיים דיונים בפגרה והנה אני אומר לכם, נקיים דיון אחד ויחיד בפגרה, מיד אחרי החג הפסח ישיבה ואני רוצה תכנית מפורטת של משרד החקלאות איך הוא מתמודד.
יעקב מרגי: לא בשיווקים.
יעקב מרגי: מבחינתי, תיקון חקיקה עוקף, צו לשעת חירום, לא יודע מה, אתה לא יכול לדבר איתי במושגים של שגרה.
יעקב מרגי: פה אין שגרה, פה יש מצב חירום.
יעקב מרגי: מחר מחרתיים הוא גומר את העבודה ואז מה יהיה?
יעקב מרגי: אנחנו ניתקל פה עוד פעם שאין תשתיות לגנים האלה ואין הסעות, כי לא נוכל לבצע הסעות.
יעקב מרגי: אני רוצה את התכנית ואני אומר לך, תאמר לשר, אני קודם כל רואה בחומרה, המצב הזה הוא לא חדש, אני התרעתי לגביו יותר משנה, משרד החינוך התייחס אליו ואני, לא מקובל עליי שכל משרד עושה את העבודה ולא מתייחס למה שצריך משרד אחר לעשות.
יעקב מרגי: לא לחינם טלב בא ואמר ועדה בין משרדית, אבל אין זמן לוועדות, אנחנו אחרי זה.
יעקב מרגי: אני לא נותן לך, סלח לי, אני תקיף ואומר לך את זה בצורה הכי תקיפה, אני רוצה ממך תוך 30 יום, מהשר, תוך 30 יום, תכנית מעשית, איך הוא הולך להתמודד עם כל החסמים.
יעקב מרגי: אני לא מוכן לקבל שהפתרון הוא במסגרת שיווק או חסם בירוקרטי כזה או אחר.
יעקב מרגי: אם יש חסם בירוקרטי שיכנס את הממשלה ויעביר שינוי חקיקה.
יעקב מרגי: אנחנו פה מכנסים את הממשלה לכל מיני החלטות ממשלה הזויות שלא מועילות לכלום, מבזבזים ומכלים עליהם זמנים ופה אנחנו מתמודדים עם תופעה כבר כמעט שנתיים, שנתיים שאנחנו יודעים עליה, התופעה כבר קיימת שנים רבות.
יעקב מרגי: אז אני מבקש תוך 30 יום תכנית מפורטת של המשרד באישור השר.
יעקב מרגי: דבר שני, אני מבקש ממשרד החינוך רשימה של כל בעלי התפקידים, כולל משרד התחבורה, כולל ראשי רשויות התכנון ומי שנוגע בדבר, גם ראשי המועצות האזוריות, כל הרשימה הזו, לישיבה מתכללת.
יעקב מרגי: תהיה פה ישיבה.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע דברים ברורים, מכל צד ומכל בעל תפקיד, אצלי, כאן.
יעקב מרגי: אנחנו לא נרפה, הנה, אני אומר לכם.
יעקב מרגי: שמואלי, עם כל הכבוד לאידיאולוגיה, להסדרה, לא תהיה הסדרה, מה לעשות?
יעקב מרגי: אני רוצה הסדרה, אבל הגופים הפוליטיים לא יתנו לכם הסדרה, הם ימשכו את זה.
יעקב מרגי: הילדים צריכים לחיות.
יעקב מרגי: המדינה צריכה להתקיים.
יעקב מרגי: זו פצצת זמן חברתית.
יעקב מרגי: לאן אנחנו שולחים אותם?
יעקב מרגי: מה אנחנו גוזרים על אותם ילדים?
יעקב מרגי: הרי אלה פערים ביסודי וגם אם יילכו לבית ספר יסודי, הפערים ביסודי שייגררו אחריהם עד לסוף ימי חייהם.
יעקב מרגי: אנחנו עוד לא מטפלים בתוצאות העבר ומייצרים תופעות חברתיות חדשות.
יעקב מרגי: אני, עם כל הכבוד, אני מכיר את המנגינה של מנהלת המחוז והייתי סלחן ולא כתבתי מה שרציתי לכתוב בסיור הקודם, אבל נגמר, תחשבו מחוץ לקופסה.
יעקב מרגי: לא מעניינת אותי תכניות ההסדרה, תנו לי תכנית אופרטיבית, יחד, עד לישיבה הבאה.
יעקב מרגי: ישיבה שלישית היום.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: לימוד הגבורה היהודית במלחמת העולם השנייה – לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.
יעקב מרגי: היום ה-9 במאי 2017, ג' באייר תשע"ז.
יעקב מרגי: אין ספק שמה שקורה בשנים האחרונות בחברה הישראלית הוא תיקון עיוות בכל הסוגיה של לימוד השואה, הצגת מה שקרה במלחמת העולם השנייה.
יעקב מרגי: אני ער לשיח וסמנטיקה היא אומנם סמנטיקה, אבל לפעמים היא חשובה.
יעקב מרגי: נושא הגבורה היהודית במלחמת העולם השנייה כמעט ולא היה במערכת החינוך, לפחות בתקופה שלי, ואם היה, היה במעט מזער.
יעקב מרגי: לקינו בבורות ואני אומר לחבריי שנתקלתי באותה בורות כשהייתי בתפקיד ציבורי.
יעקב מרגי: כנבחר ציבור בשנות גלי העלייה, בשנות התשעים, קלטנו את העלייה המבורכת ממדינות חבר העמים.
יעקב מרגי: התקבלה אצלי בקשה להיפגש עם קבוצת הלוחמים, הווטרנים.
יעקב מרגי: אף אחד לא הכין אותי לזה.
יעקב מרגי: כל הסמלים וכל הטקסיות – חוץ מסמלים וטקסיות לא ראיתי בזה כמעט כלום.
יעקב מרגי: אף אחד לא הכין אותנו לזה.
יעקב מרגי: לקחנו את כל הסיפור הזה, את כל הטרגדיה של העם היהודי בשואה – זאת הייתה טרגדיה של העולם כולו, לא רק של העם היהודי.
יעקב מרגי: שלנו במיוחד, אבל גם של העולם – ולא ידענו לתת גם זוויות נוספות.
יעקב מרגי: יש איזה תיקון בשנים האחרונות כשאנחנו מדברים על זוויות שונות ואחת מהן היום, שאנחנו עוסקים בה, היא הגבורה.
יעקב מרגי: הגבורה היהודית בשואה שהייתה קיימת.
יעקב מרגי: אני חונכתי על זה שהלכו כצאן לטבח.
יעקב מרגי: נכון, זה בולט גם בספרים של הניצולים ואני קורא די הרבה ספרים.
יעקב מרגי: קראתי וממשיך לקרוא.
יעקב מרגי: מי שרוצה לחפש את הגבורה היהודית, גם בספרים, מוצא אותה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שבשנים האחרונות אני יותר מחפש את הגבורה ואני מוצא אותה.
יעקב מרגי: התרומה של הלוחמים היהודיים, שנחשפנו אליה, ששילמו מחיר לא קטן במלחמת העולם השנייה, צריכה לבוא לידי ביטוי גם בספרי הלימוד של מדינת ישראל, גם בהנחלת הזיכרון וגם בשינוי השיח.
יעקב מרגי: יש לשים את הדגש גם על הגבורה היהודית.
יעקב מרגי: יש מי שביקש לומר: יום הגבורה והשואה, כדי להכניס אותה, לתת תיקון עיוות מסוים.
יעקב מרגי: אני שמח שמתקיים פה הדיון הזה במסגרת ציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.
יעקב מרגי: אני אתן את רשות הדיבור לחברת הכנסת קסניה, בבקשה.
קסניה סבטלובה: חברים יקרים, אני מאוד שמחה שאנחנו מתכנסים כאן היום וגם התבקשתי להעביר דברי ברכה ותודה על קיום הדיון הזה לכבוד היושב-ראש, מאותם וטרנים שכרגע צועדים, שוב בגבורה.
קסניה סבטלובה: אותה גבורה שאפיינה אותם אז, בשנות המלחמה, הם צועדים בהמוניהם בגבורה יתרה גם עכשיו, בשמש הקופחת בירושלים עם המדליות.
קסניה סבטלובה: כמו שאמרו לנו אתמול אפרים פפרני ואברהם גרינזייד שהיו בוועדה, משקל המדליות עולה על 6 קילו ולאדם מבוגר לא פשוט לשאת המשקל הזה.
קסניה סבטלובה: אבל הם עושים את זה כי זה חלק לא רק מטקסיות אלא חלק מאותו זיכרון היסטורי שאותו אנחנו מבקשים להנציח.
קסניה סבטלובה: מיליון וחצי יהודים שלחמו במלחמת העולם השנייה, בצבאות הברית ובצבא האדום.
קסניה סבטלובה: יותר מ-600,000 יהודים לחמו ספציפית בצבא האדום והגיעו לדרגים הכי גבוהים.
קסניה סבטלובה: הם זכו לעיטורים הכי גבוהים.
קסניה סבטלובה: גם מבחינה מספרית אני רוצה להגיד לכם שהיהודים, לעומת כל המיעוטים, וברית המועצות התברכה במיעוטים רבים, היו מיעוט שנידב הכי הרבה לוחמים ולוחמות.
קסניה סבטלובה: אנשים התנדבו, אנשים הלכו ואלה שצועדים היום בירושלים, רבים מהם התגייסו לצבא כאשר הם היו בני 14 ו-15 בלבד.
קסניה סבטלובה: תחשבו על הילדים שלכם, שפושטים את המדים של בית הספר ועולים על מדים של צבא בלי שנתבקשו בכלל, כי הם ידעו שמדובר בהשמדה או בניצחון.
קסניה סבטלובה: אלה שני הדברים.
קסניה סבטלובה: בחיים בדרך כלל אין שחור-לבן, אבל כאן יש – או שחור או לבן.
קסניה סבטלובה: הבוקר התעוררתי בתחושה של שמחה אדירה על הניצחון הזה, כמו שאני מתעוררת כל פעם ב-9 במאי.
קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, אני כן חונכתי על הגבורה היהודית ואני חושב שזה אינהרנטי בכל משפחה של עולים שבאו מחבר העמים.
קסניה סבטלובה: אצלם תמיד יש סיפור של הסבא או הסבתא או דוד או מישהו אחר שלחם.
קסניה סבטלובה: אצלי לחמה הסבתא, רופאה צבאית שהייתה בסטאלינגרד, ולמרות שנולדה לה בת – היא הייתה אימא צעירה – היא המשיכה לעשות את תפקידה ולחמה עד שאפשר היה לצאת מהעיר הזאת עם הקרב הכי גדול.
קסניה סבטלובה: הוותיקים האלה, האנשים שכבר רובם ככולם עברו וחצו את גיל 90, כרגע לוחמים בקרב האחרון שלהם.
קסניה סבטלובה: הקרב האחרון שלהם הוא הקרב על המורשת, על מה שהם ישאירו אחרי שהם ילכו.
קסניה סבטלובה: הם עוזבים אותנו אחד-אחד ולפני שבועיים, לצערי הרב, השתתפתי בהלווייתו של יונדגן, גיבור מלחמה.
קסניה סבטלובה: אדם שעשה, לדעתי, אולי יותר מכולם כדי להעביר לכלל עם ישראל ומדינת ישראל את הזיכרון החשוב הזה.
קסניה סבטלובה: האנשים האלה מבקשים מאתנו עזרה כלכלית ושיפור של תנאי המחייה שלהם, שהם זקוקים לזה, כמובן.