GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן ברושי: אפילו כדאי להיות צנוע.
איתן ברושי: הייתי ראש רשות, אני מכיר את זה, אבל צריכים להיות צנועים בציפיות.
איתן ברושי: אי-אפשר לצפות שמכאן תהיה הסבה מקצועית, מכאן לא יינתנו תארים.
<קריאה: זה לא בִמְקום.
איתן ברושי: אתה לא חייב להסכים, דרך אגב.
איתן ברושי: נאמר פה בדברי הפתיחה שכאילו המדינה לא קיימת בשלב מסוים.
איתן ברושי: ההשכלה הגבוהה על כל מרכיביה, וההשכלה של יוצאי צבא וכל מה שאנחנו יודעים, זה באחריות המדינה, ואני לא מציע לשחרר אותה, ואני לא מציע שהשלטון המקומי יתעסק עם מה שבאחריות השלטון.
איתן ברושי: במקרה הזה זה יכול להשלים.
איתן ברושי: לכן אני מציע לדבר לא רק על עיר לומדת, אלא על קהילות לומדות.
איתן ברושי: אני מציע לתת את הכלים האלה לכולם, מצד שני לדעת את הגבולות של היכולת של כל אחד מאתנו בחיזוקה ופיתוחה של הקהילה והמדינה כולה.
איתן ברושי: בכל מקרה, שיהיה בהצלחה.
יעקב מרגי: רחלה ארליך, בבקשה.
<רחלה ארליך: אני מנהלת השכלת מבוגרים בקריית גת.
<רחלה ארליך: אני וראש העיר החלטנו להצטרף לעיר לומדת.
יעקב מרגי: אני אנהל את הדיון.
יעקב מרגי: כמה זמן אתם - - -
<רחלה ארליך: שלוש שנים.
יעקב מרגי: קודם כול, היתה לכם השכלת מבוגרים במימון מסוים, במידה מסוימת.
<רחלה ארליך: היתה.
יעקב מרגי: מה התמורות שחלו מאז שהצטרפתם לעיר לומדת?
<רחלה ארליך: קודם כול, האינטראקציה עם ערים אחרות, חילופי דעות, הפריה הדדית.
<רחלה ארליך: קיבלתי המון כלים.
<רחלה ארליך: אני בקשר טוב מאוד עם אורנה - - -
יעקב מרגי: האם יש איגום משאבים או איגום קורסים?
<רחלה ארליך: יש איגום משאבים ויש איגום קורסים.
<רחלה ארליך: יש הרבה רעיונות שלקחתי ואני מיישמת אותם אצלנו בעיר.
יעקב מרגי: אני אשאל שאלה נוספת.
יעקב מרגי: אתך הגעתי להיות יותר פרקטי.
יעקב מרגי: מאז שהצטרפתם למיזם הזה, האם יש יותר אנשים שמנצלים את המשאב הזה של השכלת מבוגרים?
<רחלה ארליך: מאוד.
יעקב מרגי: הם עושים את זה לאו דווקא כדי למצוא תעסוקה, לפעמים להעשרה אישית.
<רחלה ארליך: יש חשיפה הרבה יותר גדולה.
<רחלה ארליך: למדתי להגיע אליהם.
יעקב מרגי: את יוזמת היום יותר?
<רחלה ארליך: הרבה יותר.
יעקב מרגי: את לא מחכה שהם יבואו אליך.
<רחלה ארליך: אני מגייסת המון תלמידים.
<רחלה ארליך: לי זה חשוב מאוד ואני גם משדרת כמה זה חשוב.
<רחלה ארליך: אני גם מביאה תוצאות, ורואים את התוצאות בכל מיני פרויקטים שאני עושה, אם זה תג"ת – השלמת 12 שנות לימוד.
<רחלה ארליך: כמה שזה נחשב, לא כולם יכולים להגיע לאקדמיה, יש תלמידים שלא יכולים להגיע לאקדמיה לצערי, והפתרון הזה של 12 שנות לימוד - - -
יעקב מרגי: הם עוד לא הגיעו לתג"ת, ואם את נותנת להם את זה בשבילם זה ביצוע של שאיפה מסוימת.
<רחלה ארליך: דרך זה מגיעים לקורסים, להשלמת קורסים.
<רחלה ארליך: הרי אם אין להם 12 שנות לימוד, זה הבסיס, ובלי זה הם לא יכולים לעשות קורס הנהלת חשבונות, קורס חשמלאות.
<רחלה ארליך: לפחות זה נותן להם ללמוד מקצוע, מה שלא היה בעבר.
יעקב מרגי: גם אם הם לא ימצאו מזה תעסוקה, ההערכה העצמית שלהם חוזרת.
<רחלה ארליך: כל שנה יש לי שתי כיתות תג"ת שאני פותחת, של השלמת 12 שנות לימוד.
<רחלה ארליך: בכל כיתה יש לי 25 תלמידים.
<רחלה ארליך: בקטע של יוצאי אתיופיה אני חייבת להגיד שיש להם רצון עז ללמוד - - -
<רחלה ארליך: יש לי 20 כיתות תהילה בקריית גת.
<רחלה ארליך: מה שצריך להבין שהם לומדים באולפן בסך-הכול חצי שנה.
<רחלה ארליך: חצי שנה זה לא מספיק.
<רחלה ארליך: הם באים עם הרבה - - -
יעקב מרגי: בתקופה הכי עמוסה שלהם הם לומדים באולפן.
יעקב מרגי: ליאור רוגב, בבקשה.
<ליאור רוגב: אני מלווה את התוכנית שמוצגת כאן.
יעקב מרגי: בתור מה את מלווה?
<ליאור רוגב: אני מומחית בלמידה של מבוגרים.
<ליאור רוגב: אני חלק מהצוות שהוגה את התוכנית, חושב על תוכניות, לאיזה צרכים צריך לתת מענה.
<ליאור רוגב: אני מבקשת ברשותך, היושב-ראש, להחזיר את הדיון ולמקד אותו סביב שלוש סוגיות, שאני חושבת שאם נקבל עבורן הכרה כאן של הפורום המכובד הזה - - -
יעקב מרגי: שהן?
<ליאור רוגב: קודם כול, הבנה והכרה שלמידה לאורך החיים אכן נדרשת.
יעקב מרגי: קיבלתי את זה בתחילת הדיון.
יעקב מרגי: אם לא, לא היה דיון.
<ליאור רוגב: יפה.
<ליאור רוגב: הנקודה השנייה זו הבנה שיש כאן סוג של התפתחות מלמטה, מהשטח, שמוצגת כאן לפחות על-ידי כמה נציגי שטח ויותר, שאומרת שיש צורך.
<ליאור רוגב: דהיינו, יש תנועה למטה שמחייבת סוג של מענה, וכרגע המענה הוא מענה לוקלי.
<ליאור רוגב: הנקודה השלישית – זאת התובנה השלישית שאני חושבת שאם נקבל אותה, דיינו – זה שיש כמה תדרים של צורך.
<ליאור רוגב: יש לנו באמת צרכים שמקבלים מענה על-ידי האקדמיה, אבל אני באה מהארגון הזה של צה"ל, גם פיקדון לחיילים לא נותן מענה מספק לעשות השכלה גם לתואר ראשון וגם לתואר שני, מה שנדרש, ואנחנו פה בעין הסערה וההשכלה היא השכלה שהיא תנאי להישרדות, לא פחות ולא יותר, בעולם שלנו.
<ליאור רוגב: תדרים אחרים שהם לפעמים מתחת לקו מסוים, גם של יכולת ואפילו של הבנה מה האיש צריך לעצמו או איך הוא מפתח את עצמו לקראת המחר.
<ליאור רוגב: יש קהלים שלמים שלא יודעים, ועל כך אנשי השטח יכולים להעיד.
<ליאור רוגב: אם שלוש התובנות האלה יתקבלו על-ידי הוועדה וייתנו לנו רק להמשיך ולהעמיק בפתרונות, אני חושבת שהרווחנו.
<ליאור רוגב: תודה רבה.
יעקב מרגי: ציפורה הוז.
<ציפורה הוז: אני מנהלת המחלקה להשכלת מבוגרים בעיריית רעננה.
<ציפורה הוז: רעננה הצטרפה לרשת ערים לומדות לפני כחמש שנים.
<ציפורה הוז: במסגרת התפקיד שלי אני אחראית על השכלת מבוגרים, על תרבות יהודית ועל קידום בריאות.
<ציפורה הוז: במסגרת התרבות היהודית אני נחשפת המון ללמידה בציבור הדתי.
<ציפורה הוז: בציבור הדתי הלמידה היא ערך.
<ציפורה הוז: אני חושבת שהלמידה כערך צריכה להיות נחלת כולם.
<ציפורה הוז: אני לא מדברת על למידה רק למטרה להשגת תואר, להשגת מקצוע, אני מדברת על למידה גם לאימהות שיושבות בבית, שייצאו לשעה - - -
יעקב מרגי: מישהו אמר לי פעם, אני לא יודע אם זה נכון, כשפה בריא, כל הגוף בריא.
<ציפורה הוז: בדיוק.
<ציפורה הוז: אני עושה את הקישור של הכול, של המבוגרים, יהדות ובריאות.
<ציפורה הוז: אנשים שלא נחשפים ללמידה ולא מקיימים למידה כאורח חיים, להגיע אליהם, לתת להם ולאפשר להם הטענת מצבר מסוימת, כי אנחנו רואים בזה ערך עליון.
<ציפורה הוז: מרכזי למידה, שעות למידה, שיעורים – יש ברעננה בכמויות.
<ציפורה הוז: יש לנו את זה כל הזמן.
<ציפורה הוז: ההכרזה כעיר לומדת הפכה את הלמידה לערך.
יעקב מרגי: כמה שנים אתם בעיר לומדת?
<ציפורה הוז: חמש שנים.
<ציפורה הוז: אנחנו העיר השנייה.
<אורנה מגר: העיר השנייה שהוכרזה.
יהודה גליק: אדוני היושב-ראש המתוק, חבריי חברי הכנסת המתוקים, האהובים והחמודים, חברים, היה כיף לשמוע אתכם.
יהודה גליק: כיף לשמוע שאנשים באים לפה – אומרים שיש דומם, צומח, חי ומקטר.
יהודה גליק: בדרך כלל אנשים אוהבים לקטר – ובאמת יש אנשים שבמקום לקטר באו, לקחו יוזמה ועשו משהו.
יהודה גליק: זו ארץ-ישראל היפה, המתוקה והחיה.
יהודה גליק: יישר כוח גדול על היוזמה שהיא באמת יוזמה שמראה עשייה.
יהודה גליק: הייתי רוצה לשים את האצבע על כמה נקודות שבעיניי חשובות מאוד-מאוד.
יהודה גליק: א', כמו שנאמר פה, אני לא מדבר על כל המדינה – אגב, אני לא מדבר על עיר – במדינת ישראל יש לנו פער בין השלטון הכללי לבין השלטון המקומי, אבל יש משהו באמצע והוא האזורי.
יהודה גליק: באזורי אנחנו לפעמים מזהים תחרויות בין קריית מלאכי לבין הקיבוצים שמסביבה, בין קריית שמונה לבין הקיבוצים שמסביבה, במקום שנראה פה אחיזת ידיים.
יהודה גליק: הרבה מאוד פעמים מערכת כזאת של זיהוי צרכים, שתצא מהמעגל של השלטון המקומי הנקודתי לאזור - - -
יעקב מרגי: זה מה שקורה פה, השת"פים האלה.
יהודה גליק: השת"פים זה משהו אחד.
יהודה גליק: אני מדבר על אזור של עיר שמסביבו יש יישובים שהם חזקים, והעיר יותר חלשה לפעמים.
יהודה גליק: אדרבה, אם אותן אוכלוסיות במקום לריב מי יקבל את הארנונה של קסטינה יבינו שיש פה אזור, כולם ירוויחו וכולם יצמחו, נדמה לי שכדאי להתבונן על הפן האזורי.
יהודה גליק: נקודה שנייה.
יהודה גליק: כל העיר תרוויח מזה שיש פה אוכלוסייה יותר משכילה – אני רואה פה למעלה על כל הסימנים מדינת ישראל והעירייה וכו', אני לא רוצה להגיד אונסק"ו, זה לא משנה – איפה בעלי העסקים?
יהודה גליק: להם צריך להיות אינטרס לחזק את הדבר הזה, ולכן לדעתי צריך לדאוג שהם יהיו מעורבים, שהם יבינו שזה אינטרס שלהם להיות שותפים בפרויקט כזה.
יהודה גליק: זו נקודה שלדעתי היא בהחלט חשובה.
יהודה גליק: הנקודה השלישית שרשמתי לעצמי – לא רק עיר לומדת, אלא עיר מלמדת.
יהודה גליק: חוץ מלימוד שמתקיים בכל מיני כיתות יש המון דברים שמתרחשים ברחבי הארץ, ראיתי אותם, ונדמה לי שהם יכולים להיות בתחנות אוטובוס, שיש שם ספרים שאדם יכול ללמוד, שילוט שמסביר מה זה המקום.
יהודה גליק: כל זמן שאתה מסתובב בעיר אתה חווה חוויה של למידה, לא רק למידה של מורה לתלמיד עם עט ונייר, אלא למידה שהעיר כל הזמן מלמדת אותך.
יהודה גליק: כל מקום שאתה הולך – שלט קטן מי זה ביאליק ברחוב ביאליק וכו' וכו'.
יהודה גליק: הנקודה האחרונה.
יהודה גליק: אנחנו חיים בעולם של שוק חופשי, תחרויות מאוד-מאוד מחזקות.
יהודה גליק: אחרי שעוברים את שלב הלמידה, אני מציע לעודד תחרות גם פנימית וגם בין רשויות.
יהודה גליק: מאוד שמחתי לראות שחוץ ממודיעין ורעננה יש פה גם את דבורייה ועוד יישובים שהם יותר חלשים, שזה יותר מבורך.
יהודה גליק: אשריכם.
יהודה גליק: תבורכו.
יעקב מרגי: יש מישהו שרוצה לדבר ולא דיבר?
<דני אדרעי: אני יושב-ראש ההתאגדות לחינוך מבוגרים.
<דני אדרעי: שתי הערות קטנות בעניין הזה.
<דני אדרעי: האחת, מבוגרים לומדים באופן אחר מאשר ילדים, ואני חושב שאחד הדברים שהמדינה צריכה לקחת על עצמה זה לבוא ולתקנן את העניין של למידת מבוגרים, הוראת מבוגרים.
<דני אדרעי: כמו שיש סמינר שמלמד מורות ללמד בכיתה א', כך צריך שיהיה סמינר שילמד מבוגרים.
<דני אדרעי: אנחנו בקשר עם מוסדות להשכלה גבוהה כדי לפתח למידה כזאת, אבל אני חושב שברגע שבמוסדות שבהם מלמדים מבוגרים תהיה דרישה לא רק של תואר ראשון כדי ללמד, אלא תעודה שבאה מהמקום שלמדת איך לחנך מבוגרים או איך ללמד מבוגרים, אני חושב שהמדינה תרוויח מזה.
<דני אדרעי: הדבר השני – אני לא בא לבקר, משום שזה חלק מההסדרים הקיבוציים שהמדינה עשתה עם הסתדרויות שונות – מלמדים בגמולים.
<דני אדרעי: בתור מי שמלמד בקורסים האלה לגמולים, הרבה פעמים אנשים באים לא כדי ללמוד, אלא כדי לסמן וי שהיית.
<דני אדרעי: אני חושב שזה חלק מהעניין של לבוא וללמד מבוגרים בדרך אטרקטיבית יותר.
<דני אדרעי: מן הסתם, אני חושב שלפחות הלמידה שם תהיה אפקטיבית יותר.
יעקב מרגי: הרציונל של הגמולים היה אכן כך, אבל עם הזמן זה הפך להיות יותר תגמול מאשר - - -
<דני אדרעי: לכן אני אומר שפה צריך אולי לעשות רביזיה מחודשת, כי המון כסף מסתובב סביב הדבר הזה, והרבה מאוד אנשים עסוקים בזה.
<דני אדרעי: אם כבר עושים את זה, חבל לא לעשות את זה טוב.
<דני אדרעי: אני חושב שזאת החובה של הרגולטור, של המדינה, לבוא ולהסתכל על העניין הזה במבט מקיף יותר.
<דני אדרעי: אני חושב שההתאגדות לחינוך מבוגרים באה ומסתכלת על הכיוון הזה, כדי שמדינת ישראל תציב את זה כיעד.
יעקב מרגי: מועצת התלמידים הארצית.
<עומר רוזנטל: אני נציג מועצת התלמידים הארצית.
<עומר רוזנטל: העלו פה הרבה מאוד נקודות, גם שזה מאוד-מאוד שונה, אבל הנקודה הכי גדולה שהעלו פה זה לגבי ההשכלה, שהשכלה זה דבר מאוד-מאוד חשוב.
<עומר רוזנטל: אני, כנציג הנוער, ישר חשבתי איך אנחנו משלבים את הנוער בסיפור הזה.
<עומר רוזנטל: לי יש חבר שהוא גאון מחשבים, הוא לומד עכשיו מחשבים באוניברסיטה ברמה מטורפת, ואם אנחנו למשל פותחים דבר כזה במקום שאני גר בו, בקריית אונו, הוא יכול פרקטית לבוא וללמד אנשים איך להשתמש במחשב, איך לעשות דברים מסובכים במחשב, וככה אנחנו מרוויחים אנשים, לא רק שיש להם מקצוע, אלא גם מקצוע מאוד-מאוד טוב.
יהודה גליק: אתם לא מבינים, הצעירים, שכמה שתלמדו אותנו, אנחנו לא מצליחים לעמוד בקצב שלכם?
<עומר רוזנטל: זו הנקודה השנייה שלי.
<עומר רוזנטל: עכשיו דיברתי איך צעירים יכולים לעזור למבוגרים, אבל אפשר להסתכל על זה גם בדרך אחרת, שהדבר הזה גם יעזור מאוד לצעירים, לעבוד יחד עם בן-אדם מבוגר כמה שעות בשבוע, ללמד אותו, להיות אתו, לדבר אתו.
יעקב מרגי: יש אמרה שאומרת ש"אין בית מדרש בלא חידוש" אפרופו עיר לומדת, הלימוד כערך.
יעקב מרגי: רעיון אדיר שתוכלו לאמץ אותו.
יהודה גליק: "והשיב לב אבות על בנים.
<אורנה מגר: בפורום הארצי אנחנו עובדים גם עם נציגים של הצעירים, מרכזי צעירים, ארגוני צעירים, סטודנטים במכללות השונות, מ-18 ומעלה.
יעקב מרגי: יכולתי לשבת פה ולומר לכם מה התפוקות ומה הערך המוסף של המיזם שלכם, אבל רצינו לתת לכם את הבמה, אות הערכה והוקרה למיזם החשוב הזה.
יעקב מרגי: רק מי שמנותק לא יכול להבין כמה זה מפיח רוח חיים בחלק מהמשתתפים, חלקם כן מקבלים ערך מוסף אפילו לתעסוקה הקיימת שלהם, גם אם הוא בעל תואר אקדמי, סיים תואר אקדמי, והוא כבר לא ממצה את עצמו, הוא מקבל עוד ענף.
יעקב מרגי: אתה יודע מה, אני לא מקל ראש בללמד מבוגר לא לפחד מהכלי הזה, או מהמחשב בבית, או להתחיל לעבוד עם מיילים שבשבילו זה פורטוגוזית.
יעקב מרגי: ובסוף כשהוא רואה שזה כלום, הוא לא מפסיק לנדנד לנכדים שלו במיילים.
יעקב מרגי: לא רק זה, פתאום הוא מתכתב עם העירייה.
<עומר רוזנטל: זה החשש.
יעקב מרגי: זה לא חשש, אין שום חשש.
יעקב מרגי: "המקנא אתה לי, ומי יתן כל עם ה' נביאים - - -", אמר משה.
יעקב מרגי: יש לזה תועלות רבות, יש לזה ערך מוסף רב, ולכן נתתי במה, ואני חושב שנכון לעשות זאת.
יעקב מרגי: אתם יודעים שהמורה תמיד נוזפת במאחרים לכיתה, אבל בפני מי היא עושה את זה?
<קריאה: בפני המגיעים.
יעקב מרגי: היום לא תקבלו רק ברכות, תקבלו גם נזיפות, שמונה הערים.
<אורנה מגר: יש עוד 14 בתהליך.
<אורנה מגר: פשוט הגענו לכאן כי זה כבר מתחיל לצמוח בקצב מהיר.
<אורנה מגר: המרכז עובד על טהרת ההתנדבות.
יעקב מרגי: נקרא פה בסיכום גם למרכז לשלטון מקומי.
<צביקה וולק: חבר הכנסת גליק דיבר על שיתוף העסקים ושיתוף עוד גורמים ולעשות מהעניין הזה לא רק תחום שמתחיל ברשויות.
<צביקה וולק: אם הוועדה הזאת תמליץ על הקמת צוות בין-משרדי שיקדם אתנו את הרעיון הזה של עיר לומדת, שימצא את הגורם המתכלל בקרב השלטון המרכזי שיעזור לנו, שידבר גם על התקצוב של התהליך הזה, כי המדינה צריכה לתמוך בו, זו תהיה עזרה מעולה לנו.
יעקב מרגי: הפסקתי אותך?
<עומר רוזנטל: האמת שכן.
<עומר רוזנטל: אני רק אשלים את דבריי.
יעקב מרגי: אני מודה לך על הכנות ועל הישירות.
<עומר רוזנטל: אני ארשום לי את זה.
<עומר רוזנטל: בכל מקרה דיברתם הרבה על כל מה שאמרתי, שזה עוזר מאוד למבוגרים, וזה יכול להקפיץ למעלה מבוגרים, אבל אני גם רוצה להסתכל על זה בדרך אחרת.
<עומר רוזנטל: אם בן נוער נמצא כמה שעות בשבוע עם מבוגר, לומד ממנו, נמצא יחד אתו, זה יכול ללמד לא רק את המבוגר, אלא גם את הילד ערכים, מחויבות אישית - -
יעקב מרגי: ניסיון בחיים.
<עומר רוזנטל: - - ניסיון בחיים, דברים שלא לומדים בבית הספר, וזו באמת הזדמנות.
<עומר רוזנטל: עיריית מודיעין – זה באמת זמן טוב לדבר עם בתי הספר, לדבר עם מועצת התלמידים שלכם, עם היושב-ראש.
יעקב מרגי: זה יכול להיות לתלמיד חלק מהמעורבות החברתית.
<שמעון גואטה: סליחה שאני קוטע אותך, אבל זה בדיוק בנושא שלך.
<שמעון גואטה: במודיעין הקמנו את מרכז הצעירים ואת המרכז לאזרחים ותיקים באותה יחידה.
<שמעון גואטה: מגיעים לשם אזרחים ותיקים בשעות אחר-הצהריים, והמרכז לצעירים מגיע באותו יום, מאותה כוונה של מחויבות אישית ולימוד האזרחים הוותיקים.
<שמעון גואטה: הלכנו ועשינו עוד דבר, ושיתפנו בסופו של דבר גם את הגיל הרך.
<שמעון גואטה: במרכז אחד יש לנו עבר, הווה ועתיד.
<שמעון גואטה: זה ההיבט שצריך להסתכל עליו בהיבט הקהילתי.
יעקב מרגי: תמיד דיברת על ההורים, הורות ובית ספר להורים.
<רינה כהן: הורות זה חלק מלמידת מבוגרים.
יעקב מרגי: האם את מכירה את המיזם הזה?
<רינה כהן: אני מכירה את המיזם הזה לפני ולפנים, הוא צמח במשותף על השולחן של ההתאגדות לחינוך מבוגרים ועל השולחן של האגף לחינוך מבוגרים.
<רינה כהן: אני שרת ההיסטוריה בנושאים האלה, אבל הפנים שלנו לעתיד.
<רינה כהן: מכיוון שאתה מכיר אותי באותה כובע, אבל בכובע אחר, אנחנו שואפים למשפחה לומדת, אנחנו שואפים לקהילה לומדת, עיר לומדת, שאורנה מובילה אותה, וכל הכבוד לאורנה שמחזיקה את הלפיד.
<רינה כהן: אנחנו שואפים למרכז יישובי, ללמידה לאורך החיים, כתובת למבוגרים.
<רינה כהן: מבוגרים זה 18 עד 118.
<רינה כהן: שנתיים נותנים לחבר'ה להיות בשקט, כדי שתהיה כתובת וכדי שתהיה גם הכוונה למבוגרים, ייעוץ וליווי מה ללמוד, איך ללמוד ואיפה ללמוד.
<רינה כהן: חסר לנו בסיס.
יעקב מרגי: גורם מתכלל, מכוון ומממן.
<רינה כהן: חסר לי גורם נוסף, שאני לא יודעת אם דיברתם עליו, כי אני באה מסמינר ירושלים לחינוך יהודי, שבו יש מנהיגות יהודיות מכל הקהילות בעולם והתחייבתי לבוא, אז הלכתי ואני מבקשת סליחה.
<רינה כהן: חסר לנו הפורמט והמהלך בתוך האקדמיה ובתוך המכללות לחינוך להכשרת מלמדי מבוגרים.
<רינה כהן: זה לא אותו סיפור ללמד ילדים וללמד מבוגרים.
יעקב מרגי: בקיצור, אתם רוצים להקים מדינה היום.
<רינה כהן: לא.
<רינה כהן: אנחנו דווקא רוצים את המדינה הזאת.
אמיר אוחנה: מדינה לומדת.
<רינה כהן: בדיוק, אבל בתוך המדינה הזאת שהמדינה תהיה מדינה לומדת.
<רינה כהן: עוד משפט אחד ברשותך, החזון הוא ישראל חברה לומדת, משום כך אנחנו זקוקים לתמיכה, לעזרה ולליווי, של הוועדה החשובה מאוד הזאת, כדי שיהיו לנו גם מרכזים להורים ואולי נגיע, אדוני יושב-ראש הוועדה, לחוק למידת מבוגרים לאורך החיים.
יעקב מרגי: לא חובה, שלא נשלח להם קב"סיות כשהם לא יבואו - - -
<רינה כהן: הם ירוצו אלינו והם יחפשו אותנו, החל בבתי המדרש וכלה במקומות העבודה.
יעקב מרגי: מי מביא את המצות ומי מביא את המרור, או שיש רק מצות בסדר?
<מירב זרביב: הכול מצות.
יעקב מרגי: אז איך זה עובד?
<מירב זרביב: אני מנהלת אגף מחקר ופיתוח ניסויים ויוזמות במשרד החינוך.
<מירב זרביב: האגף שלי מפתח יוזמות מרמת בית ספר, מהקדם יסודי, יסודי, על-יסודי, - - - מכללות וערים.
<מירב זרביב: לכן אני פה, לכן הזמינו אותו לפה.
<מירב זרביב: משרד החינוך רואה גם ברשויות המקומיות וגם בשטח הזדמנות לפיתוח של innovation - - - מרמת המוסד החינוכי ועד רמת הרשות המקומית.
<מירב זרביב: יש לנו מסלולים ותוכניות מרמת המוסד החינוכי.
<מירב זרביב: המסלולים והתוכניות מרמת החדשנות האינקרמנטלית, מהיוזמות היחסית פשוטות שבתי הספר או הרשויות רוצים לקדם ועד חדשנות רדיקלית, עד ממש עיר שלמה שנכנסת לתהליך ניסויי.
<מירב זרביב: אנחנו עובדים היום ב-45 רשויות ברחבי הארץ במסגרת מרחבי חינוך.
<מירב זרביב: יש מגמה עולמית של lifelong learning, זה לא משהו שקורה רק בארץ.
<מירב זרביב: זו מגמה כלל עולמית, בעיקר בהתייחס לכל המגמה של הזדקנות האוכלוסייה.
<מירב זרביב: אנחנו מכירים בנושא הזה.
<מירב זרביב: כל עיר רואה את עצמה כחלק מאיזה קהילה אחרת.
<מירב זרביב: זאת אומרת, אנחנו יכולים לראות ערים שרוצים להוביל את כל הנושא של למידה אישית, ויש כאלה שרוצים להוביל את כל הנושא של הלמידה החברתית, ובקריית טבעון רוצים להוביל את הלמידה הטבעית והפילוסופית - - -
יעקב מרגי: תצאי ממסגרת של בתי הספר, אנחנו עכשיו מבוגרים.
יעקב מרגי: תתמקדי בסוגיה של המבוגרים.
יעקב מרגי: האם למשרד יש תפיסת עולם?
יעקב מרגי: האם יש לו כיוון חשיבה?
יעקב מרגי: זו גם אמירה שהתפקיד שלנו נגמר בגיל 18 ויום, או שיש תפיסה שהיא כוללנית שנותנת המשך?
יעקב מרגי: לימודי המשך זה לא נעצר, לזה מכוונים פה.
יעקב מרגי: הלמידה לא יכולה להיעצר.
יעקב מרגי: ברגע שתהליך למידה נעצר, אנחנו בנסיגה.
יעקב מרגי: וזה מה שקורה לחלק גדל מהאוכלוסייה, למרות שאנחנו תמיד בהתחלה אוהבים לברוח לאלה שלא מיצו את עצמם.
יעקב מרגי: גם אלה שמיצו את עצמם, בשלב מסוים – ואני בא משם – עם כל הכבוד מה שעשיתי בצבא כבר לא רלוונטי, מה שעשיתי בקריירה ראשונה, המיומנות הזאת כבר לא שווה כלום, והשקעתי בה.
יעקב מרגי: בשינוי קטן, בדחיפה קטנה, בשילוב של איזה קורס קטן, אפילו איזה מפגש, אני מקנה לו ידע נוסף, וזה משביח אותו.
יעקב מרגי: השאלה אם למשרד החינוך יש את הסוגיה הזאת של לימודי המשך.
יעקב מרגי: אל תתכנסו ללימודי המשך של האוניברסיטאות.
יעקב מרגי: אני לוקח את המושג, לימודי המשך כתפיסת עולם.
אמיר אוחנה: אני רק צריך להיפרד.
אמיר אוחנה: אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש - -
יעקב מרגי: בשיר השירים כתוב: " בני אמי נחרו בי, שמוני נוטרה את הכרמים".
יעקב מרגי: אתם הולכים לוועדות, ואני, כרמי שלי לא שמרתי.
יעקב מרגי: אני תקוע פה.
אמיר אוחנה: - - ולהודות לכל הרשויות המקומיות שהצטרפו למיזם הזה - -
<קריאה: תודה לך.
אמיר אוחנה: - - ולחבר מועצת עיריית מודיעין, שמעון גואטה, שחשף אותי למיזם יחד עם ד"ר מגר.
אמיר אוחנה: המון תודה לכם.
<צביקה וולק: נשמח לראות אותך בצוות הבין-משרדי.
יעקב מרגי: כנראה שיעור האזרחות שלך היה לפני הרבה זמן.
יעקב מרגי: הוא חבר כנסת, יש עקרון הפרדת הרשויות אלא אם כן תרצה שהוא יהיה שר חינוך.
<צביקה וולק: אני יודע, אבל תהיה בטח איזה שדולה.
יעקב מרגי: פה אני רוצה לשמוע אותך.
יעקב מרגי: השאלה, האם יש ראייה במשרד החינוך?
יעקב מרגי: איך הם אמרו?
יעקב מרגי: משהו מתכלל, מישהו שידחף, שיוביל לאיזה כיוון.
יעקב מרגי: זאת יוזמה שכבר מתחילה.
<מירב זרביב: למיטב ידיעתי עיקר הקשר שבין מבוגרים לצעירים במשרד החינוך זה לבני נוער, הוא מתמקד בעיקר במעורבות החברתית, בפרויקטים של מעורבות חברתית בכיתות י' עד י"ב.
<מירב זרביב: מעבר לזה, אני לא יודעת על תוכנית מסודרת, אבל יכול להיות שאני פשוט לא מודעת לזה.
יעקב מרגי: כנראה שאין.
<רינה כהן: לא, יש.
<רינה כהן: יש אגף לחינוך מבוגרים ויש לו תוכניות.
יעקב מרגי: מה מהניסיון שלך?
<רינה כהן: מהניסיון שלי עד 2009 האגף לחינוך מבוגרים הגיע לכל בית אב במדינת ישראל, דרך הקתדרות, דרך האולפנים, דרך השלמת השכלה, דרך הורים.
<רינה כהן: הגענו לכל בית אב במדינת ישראל.
יעקב מרגי: מה קורה מ-2009 ועד 2017?
יעקב מרגי: האם את יודעת לומר לי?
<רינה כהן: מ-2009 חוץ מבכי גדול יש שני תחומים - -
<קריאה: אז אין תחומים.
<רינה כהן: - - שממשיכים, אחרי שקיצצו בהם, חבטו בהם, והם נהפכו למרור.
<רינה כהן: האולפנים ממשיכים, השלמת השכלה במידה מצומצמת ומכינות קדם אקדמיות, שזו תוספת שהוספה אחרי 2009.
<רינה כהן: התקציב מקוצץ, כוח-האדם מקוצץ.
<רינה כהן: בקיצור, נשאר מעט מזה.
יעקב מרגי: רינה, תודה.
יעקב מרגי: אורנה, את מובילה את המגמה.
יעקב מרגי: כמובילה, מאיזה משרדים את נתמכת?
<אורנה מגר: קודם כול, אני מברכת את ראש העיר שלנו ויושב-ראש המרכז לשלטון מקומי, תודה שהצטרפת.
<אורנה מגר: למעשה אנחנו מובילים את זה במודיעין כפיילוט בינלאומי.
<אורנה מגר: אין לנו שום תמיכה ממשרד החינוך.
<אורנה מגר: למרבה הפלא מי שמודע ונותן הכרה למהלך הזה זה דווקא המחלקה לקשרי חוץ במשרד החינוך, כי זה מחובר לתנועה העולמית, אבל כאן במדינה אין לנו גורם שעוזר, תומך ומממן.
<חיים ביבס: חברים, קודם כול, ברשות יושב-ראש הוועדה הנמרץ – בימים האלה אנחנו מנהלים כמה וכמה דברים מרכזיים, כולל צהרונים, כולל קייטנות, כולל הרבה מאוד מאבקים, שגם מצליחים – הנושא של ערים לומדות, עיר לומדת ישראל, זה פרויקט שהתחיל בעיר מודיעין.
<חיים ביבס: ד"ר אורנה מגר בקתדרה אצלנו הובילה את הפרויקט הזה והובילה אותו בצורה חכמה ויעילה, כשבסוף הוא מייצר חיבורים, לא רק בארץ, אלא גם בחוץ-לארץ, כולל עבודה משותפת עם האיחוד האירופי ועם עוד גופים כאלה ואחרים.
<חיים ביבס: הבעיה שלי בפרויקט הזה היא אחת.
<חיים ביבס: היא לא מודיעין, מודיעין כנראה תצליח לעשות את זה בכל מקרה, כמו רעננה, כמו מקומות אחרים.
<חיים ביבס: הרעיון שלנו בסוף הוא להנגיש את זה לפריפריה.
<חיים ביבס: וכדי שנוכל להנגיש את זה שם אנחנו חייבים להביא תקציב, כי מה לעשות, בבית שאן, שגדלתי בה, אם לא יהיה תקציב לדבר הזה, זה לא יקרה.
<חיים ביבס: זה יקרה במודיעין, כי מודיעין מטבע הדברים, הציבור, האוכלוסייה, הרשות – כולם מביאים אותנו למקום הזה.
<חיים ביבס: זה משהו שהוא טוב.
<חיים ביבס: זה לא משהו שהוא ייחודי רק לערים שנמצאות בחתך מסוים.
<חיים ביבס: לכן בנושא הזה צריך את הסיוע ואת העזרה שלך, כפי שאתה תמיד יודע לעשות, כי בסוף בעיקר מה שמעניין אותי זה הפריפריה.
<חיים ביבס: מודיעין תדע להסתדר, וזה בסדר, היא תדע להביא את המשאבים ואת התקציבים.
<חיים ביבס: כדי להפוך את המיזם לפרויקט לאומי אמיתי אנחנו צריכים פה להכניס קצת את המשרדים.
<חיים ביבס: דרך אגב, לא הייתי פוטר את משרד החוץ מהדבר הזה, כי אנחנו בסופו של דבר דרך השלטון המקומי – אני רואה את זה, אני נמצא בהרבה מאוד כנסים בינלאומיים – אנחנו מדברים על אותם דברים.
<חיים ביבס: כשאני יושב בכנס עם ראש עיריית ביירות ועם ראש עיריית אנקרה ועם אלף ואחד ראשי רשויות מהעולם כולם מדברים על אותם דברים, החינוך זה אותו חינוך, והרווחה זו אותה רווחה, והתחבורה זו אותה תחבורה, כל אחד כמובן עם הניואנסים של העיר שלו ושל המקום שלו והמדינה שלו, אבל עדיין דרך זה אנחנו מגיעים לשפה משותפת בינלאומית.
<חיים ביבס: לכן דווקא הפרויקט של ערים לומדות יכול לפתח, להתפתח ולהביא הרבה מאוד קשרים, מה שנקרא "מתחת לרדאר הבינלאומי" ויותר בחיבורים המוניציפליים.
יעקב מרגי: כמו שהערכתי, אכן כן, זו יוזמה שהתחילה מלמטה, וכנראה שהמשרד לא נמצא שם.
יעקב מרגי: על הערכים הנוספים דיברנו בדיון.
יעקב מרגי: אני חושב שאפשר לסכם את הדיון הזה.
יעקב מרגי: לפני שנכנסת אמרתי שבדרך כלל המורה מעירה על האיחורים בפני אלה שבאו בזמן.
יעקב מרגי: מצד אחד אני מברך את היוזמה הזאת, מצד שני נלין על כך שרק מספר רשויות מצומצם נמצא בפרויקט הזה.
יעקב מרגי: האמת היא שהיה צריך לקרוא סיכום של משפט אחד "להקים צוות בין-משרדי", אבל זו אמירה מאוד בומבסטית שתישאר באוויר ולא תהיה ממוקדת לאנשים.
יעקב מרגי: הסיכום שלי יהיה ממוקד לגורמים, ואני גם הוציא להם את הסיכום ואני מקווה לקבל התייחסות.
יעקב מרגי: זה לא כסף גדול, לא למשרד החינוך ולא למשרד החוץ.
יעקב מרגי: הייתי גם שוקל, מאחר שזה שעות הפנאי, שמשרד התרבות ייכנס לסוגיה הזאת.
<צביקה וולק: משרד הכלכלה.
יעקב מרגי: משרד הכללה.
<צביקה וולק: שוויון חברתי.
יעקב מרגי: השלטון המקומי עושה את זה, אפילו לא נדרש.
יעקב מרגי: הוא יוזם, אבל גם השלטון המקומי, כפי שאמר ידידי חיים, עיריות מסוימות יכולות להרשות לעצמן.
יעקב מרגי: עיריות אחרות, אם לא יהיה להן תקצוב לנושא הזה, הן לא יקדמו את זה, וחבל.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לעיריית מודיעין על החלוציות בתחום ומברכת על ההתרחבות לערים נוספות.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למרכז השלטון המקומי לצאת בקריאה לעידוד רשויות נוספות להצטרפות למיזם חשוב זה של ערים לומדות.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך להקצות את המשאבים הייעודיים להפיכת מיזם זה לפרויקט לאומי.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החוץ להקצות משאבים לעידוד המיזם, שיש לו תועלת בינלאומית רחבה.
יעקב מרגי: השת"פים האלה, כפי שמנה חיים, מעידים על כך.
יעקב מרגי: כמו כן, אני קורא גם למשרד העבודה – זה כבר לא משרד הכלכלה – יש פה את האלמנט, זה לא בדיוק הכשרה מקצועית, אבל השכלה מבוגרים, שזה גם הכשרה מסוימת.
יעקב מרגי: כמו כן, בבחינת הסוגיה שאתה העלית, או השכן שלך, סוגיית הגמולים, יכול להיות שאפשר לעשות רביזיה בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: הסיכום ייצא, נעקוב אחרי התגובות ואם נוכל לשמוע מכם בהמשך שהיו תמורות, נודה לכם.
<אורנה מגר: תודה רבה לכולם.
מירב בן ארי: אני אפתח.
מירב בן ארי: חבר הכנסת מרגי יחליף אותי ואחרי כן אחליף אותו שוב.
מירב בן ארי: ננהל את זה במקביל, יש לנו לו"ז חופף.
מירב בן ארי: אני ביקשתי ממנו לנהל את הוועדה, חשוב לי שהוא יהיה כאן גם.
מירב בן ארי: שנינו חברים בוועדת המשנה החסויה של ביקורת המדינה.
מירב בן ארי: שלום לכולם, אנחנו נפתח את ועדת החינוך התרבות והספורט.
מירב בן ארי: היום 28 לפברואר 2017, ב' באדר תשע"ז.
מירב בן ארי: אנחנו נתחיל בדיון שכותרתו התנהלות המל"ג בנושא צעירים דרוזים המיועדים להשכלה גבוהה.
מירב בן ארי: לפני שנתחיל אני רוצה להגיד כמה מלים.
מירב בן ארי: אני ביקשתי את הדיון הזה ויזמתי אותו.
מירב בן ארי: לשמחתי יושב ראש הוועדה שמח וגם תומך בעניין הזה.
מירב בן ארי: הדיון הזה מבחינתי הוא גם דיון המשך למה שהיה כאן לפני שבוע, הדיון על הפסיכומטרי, בכל הקשור לצעירים יוצאי אתיופיה.
מירב בן ארי: להבדיל, כן, אבל בסופו של דבר, כן יש ממשקים דומים, כך שלגבי חסם הכניסה לאוניברסיטאות ובכלל להשכלה הגבוהה, צריך לחשוב פעמיים האם אנחנו מטרפדים כניסה של אוכלוסיות לתוך ההשכלה הגבוהה.