GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ג'ון ברקו: זה נעשה כחלק ממערכת היחסים המתמשכת שלי עם הפרלמנט הצעיר הבריטי, היות ואני מאמין שהצעירים האלה הם עתיד הפוליטיקה שלנו ובעצם העתיד הבטוח של המדינה שלנו.
<ג'ון ברקו: תודה רבה ובהצלחה.
יעקב מרגי: מותר למחוא כפים.
יעקב מרגי: נמצא אתנו חבר הכנסת חיליק בר, שהוא גם סגן יושב ראש הכנסת וגם יושב ראש משותף של אגודת הידידות ישראל בריטניה.
יעקב מרגי: בבקשה, חיליק, כמה מלים.
יחיאל חיליק בר: אפשר להמשיך.
<ראשיד פדחי הייב: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) ברצוני לקדם בברכה את יושב ראש בית הנבחרים של הפרלמנט הבריטי, מר ג'ון ברקוו.
<ראשיד פדחי הייב: אנו שמחים לארח אותך בישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת, ביום מיוחד זה שבו ניתנת לנוער הישראלי, להביע את דעתו ולהשמיע את קולו בכנסת ישראל.
<ראשיד פדחי הייב: שמי הוא ראשי פדחי הייב ואני בא מהישוב טובה זנגרייה שבצפון הארץ.
<ראשיד פדחי הייב: הנושא שאנו דנים בו היום הוא, מערכת החינוך כנקודת מפגש למגזרים השונים בחברה הישראלית.
<ראשיד פדחי הייב: כידוע, מר גון ברקוו, החברה הישראלית מורכבת מאוכלוסיות רבות שבאות מתרבויות שונות ומערכת החינוך הוא מקום טוב לבניית קשרי ידידות, ללמוד ולהבין אחד את השני.
<ראשיד פדחי הייב: זו הסיבה שאנחנו כאן היום, לחקור ולגלות דרכים כיצד אנו יכולים לבנות עתיד משותף טוב יותר, עבור כל המגזרים והאולוסיות בישראל.
יעקב מרגי: משרד החינוך, תציגו לנו את מה שנעשה בסוגיה הזו של מפגש בין מגזרים שונים במערכת החינוך.
<אלירז קראוס: שמי אלירז קראוס ואני מנהלת את אגף חברה ורוח במשרד החינוך.
<אלירז קראוס: בתוך האגף שלנו נמצא תחום הדעת אזרחות וגם המטה לחינוך אזרחי.
<אלירז קראוס: קודם כל, מזל טוב לכנסת וזה רק סמלי שאנחנו בראש השנה לאילנות, הטבע והאדמה, אנחנו גדלים וצורכים אותם כולנו יחד.
<אלירז קראוס: כאן אנחנו עוסקים בנושא הזה של שונות בין אנשים בחברה.
<אלירז קראוס: שונות היא אתגר וחברי הכנסת התייחסו לזה גם מן ההיבט הזה בדברים שלהם והיא גם הרבה המשרד מפעיל וכן שם על סדר היום בתכנית האסטרטגית שלו את הנושא של חיזוק סבלנות ומניעת גזענות לחיים משותפים.
<אלירז קראוס: התכנית פועלת על כמה צירים מרכזיים.
<אלירז קראוס: קודם כל, הנושא של שפה כגשר בין תרבויות.
<אלירז קראוס: מופעלת תכנית חדשה שנקראת "עברית על הרצף – קשר בין תרבויות" שמיועדת להוראת עברית בחינוך הערבי, בכל שלבי הגיל, על מנת לתת בסיס יותר טוב לשפה משותפת ומפגש, גם בכלכלה ובחברה וגם בתרבות, בין האנשים השונים בתוך החברה.
<אלירז קראוס: כבר כמה שנים פועלת תכנית במחוז צפון ודיברה פה נציגות הכנסת הצעירה, על מחוז צפון כמחוז שמכיל את כל השונויות, את כל העושר התרבותי שיש לנו בתוך החברה.
<אלירז קראוס: נכתבה תכנית לימודים לכיתות ה', ו' שעוסקת בנושא של ערבית מדוברת והיכרות עם התרבות של החברה הערבית.
<אלירז קראוס: זה בנוסף ללימודי ערבית בכיתות ז', ח', בחינוך היהודי בחטיבות הביניים.
<אלירז קראוס: זו תשתית.
<אלירז קראוס: ראשון וראשית כל אנחנו מקווים שהיא תיתן מענה ותקדם את הכי פשוט לשפה משותפת.
<אלירז קראוס: הציר השני הוא מפגשים בין אוכלוסיות.
<אלירז קראוס: אני אתייחס לכ-600 בתי ספר ושותפתי ממינהל חברה ונוער לעוד כ-600 בתי ספר, שמקיימים ברמות שונות פעילות של הפגשה, אם כבתי ספר תאומים שמפעילים מפגשים או פעילות ממתמשכת על למידה משותפת או פעילות חברתית משותפת בנושאים סביבתיים.
<אלירז קראוס: בחינוך היסודי אני הייתי נוכחת כמה פעמים בהופעות של מקהלות תלמידים בחינוך היסודי, משותפות, שרות גם בעברית וגם בערבית ולשמוע מקהלה כזו היא תקוה לעתיד משותף בחברה.
<אלירז קראוס: יש גם תכניות שפועלות בערים מעורבות, עיריית ירושלים – 25 בתי ספר מכל זרמי החינוך, גם ירושלים היא מעבדה שיכולה להיות אתגר ויכולה להיות הזדמנות, כמו שכולנו יודעים את זה.
<אלירז קראוס: זה פועל על בסיס המודל האירי, שגם שם פעם היו צריכים להתמודד עם קונפליקטים בתוך החברה.
<אלירז קראוס: בשלב הזה זה בין המנהלים ויתרחב לחדרי המורים ובסופו של דבר פעילויות משותפות כפי שיבחרו, צמדים או שלשות של מנהלים.
<אלירז קראוס: תכניות דומות אני לא אפרט כאן כדי להשאיר מקום גם לשותפות הפועלות ברמלה ובלוד.
<אלירז קראוס: יש פלטפורמות דיגיטליות ללמידה משותפת של תחומי דעת.
<אלירז קראוס: זה התחיל מלהיכנס אל כמאה בתי ספר השנה.
<אלירז קראוס: המפגשים הם בין אוכלוסיות, גם בחינוך הבלתי פורמאלי ותיכף תתייחס לזה שותפתי, וגם בתוך פעולות של למידה משותפת כמו מטלות ביצוע משותפות שניתן לעשות בתוך תעודת הבגרות במקצוע האזרחות.
<אלירז קראוס: הציר הנוסף שאנחנו פועלים בו הוא הרבה מאד עבודה עם צוותים חינוכיים, על הגישה שלהם ועל היכולות שלהם לנהל שיח בתוך הכיתות שלהם, בין שונים בבית הספר ובמפגשים עם אוכלוסיות שונות.
<אלירז קראוס: בעניין הזה תרחיב נציגת שפ"י, שהוא השירות הפסיכולוגי הייעוצי.
<אלירז קראוס: אפשר לעבור לחינוך הלא פורמאלי.
יעקב מרגי: מיד אתן לך, נשמע חבר כנסת, בבקשה.
<ראשיד פדחי הייב: חבר הכנסת עודד פורר.
עודד פורר: ראשית, בעברית, אני אברך אותךָ.
עודד פורר: אני מאד שמחתי לשמוע אותך מדבר.
עודד פורר: קצת חבל שהנציגים מבריטניה לא שמעו את המשל שלך על היד.
עודד פורר: בהחלט שווה שתיתן אותו אחר כך.
עודד פורר: נהניתי לשמוע את האנגלית שלך.
עודד פורר: (אומר דברים באגלית, להלן התרגום החופשי) ברצוני קודם לקדם בברכה את האורחים שלנו, ברוכים הבאים לישראל ולוועדת החינוך של הכנסת.
עודד פורר: הדיון היום נוגע להבדלים הקיימים בחברה הישראלית ולדעתי זה נושא חשוב ומיוחד.
עודד פורר: לפני מספר שבועות פגשתי את ראש עיריית לוד, אשר אמר לי שבבתי הספר בעירו לומדים תלמידים שהגיעו מ- 128 מדינות ברחבי העולם.
עודד פורר: לדבריו, יש שם תלמידים דוברי ערבית, דוברי אנגלית, תלמידים שהגיעו מאתיופיה ומדרום אמריקה ומעוד מדינות מרחבי העולם.
עודד פורר: זה דבר שניתן לראות בישראל.
עודד פורר: יכול להיות שאתה תראה זאת כבעיה או חולשה שאיתה אנו צריכים להתמודד, אבל אתה יכול גם לראות זאת כטרנד ולדעתי אחד הדברים שיכולים להראות את ישראל כמדינת סטארט-אפ, זו העובדה שהחברה הישראלית מורכבת ממגוון רחב של אנשים שבאו מתרבויות שונות ומגוונות ובסופו של יום אנו למדים ויודעים כיצד לחיות ביחד.
עודד פורר: זו ההזדמנות הגדולה שלנו, כפי שאתה רואה, יש לנו כאן סטודנטים, ערבים ויהודים שבאו מרחבי העולם.
עודד פורר: לא רק העולם המערבי אלא גם העולם הערבי.
עודד פורר: יש לנו אזרחי ישראל דוברי ערבית, דוברי אנגלית, דוברי צרפתית ועוד, מה שעושה את מדינת ישראל כמדינת סטארט-אפ בעולם המערבי.
עודד פורר: אנו יכולים לראות את הקונפליקט הקיים אצלנו בחברה, לא רק כבעייה אלא גם כהזדמנות.
עודד פורר: נציג הכנסת הצעירה, אמר כאן מילים כדורבנות, נהניתי לשמוע את דבריו ואני בטוח שכך גם אתה.
עודד פורר: (ממשיך בשפה העברית) אני גם רוצה לברך את כל מי שנמצא פה.
עודד פורר: כמי שכיהן כמנכ"ל משרד העלייה והקליטה, אני רואה את היכולת מצד אחד לייצר מן השונות הזו משהו מיוחד, שזה מה שמיוחד בחברה הישראלית ודווקא פה צריך להיזהר מהסגרגציה ומן ההפרדה.
עודד פורר: אני אומר את זה למערכת החינוך בהקשר הזה.
עודד פורר: עשינו עבודה מאד חשובה בנושא של קליטת עולי אתיופיה ויוצאי אתיופיה והחלטת הממשלה שקיבלה לקדש את השילוב לעומת הבידול, היא אבן דרך חשובה ואני מצפה לראות אותה גם בכל התכניות במשרד החינוך.
יחיאל חיליק בר: אדוני היושב ראש, אנחנו נאלץ לעבור לוועדה אחרת.
יעקב מרגי: הכבוד הוא לנו, תודה רבה שהבאתם.
יחיאל חיליק בר: הרבה תודה על האירוח החם, תודה, אדוני.
<ג'ון ברקו: בהצלחה לכם, מאחל לכם כל טוב.
<ג'ון ברקו: תודה רבה.
יעקב מרגי: הדיון ממשיך.
<ראשיד פדחי הייב: עכשיו נרצה לשמוע את נציגת מועצת התלמידים והנוער ממחוז מרכז, דקל דוד, בבקשה.
<דקל דוד: המכובדים חברי הכנסת, יעקב מרגי יושב ראש הוועדה, יהודית גידלי מנהלת הוועדה, הוועדה ומוזמניה בוקר טוב.
<דקל דוד: אני דקל דוד, מכיתה י"א, בת שבע עשרה, ממושב תנובות שבמועצה אזורית לב השרון ולומדת באולפנת אמנה בכפר סבא.
<דקל דוד: אני רוצה להעלות בפניכם נושא חשוב, שאני חושבת שצריך להמשיך לפעול למענו והוא שילוב ילדים עם צרכים מיוחדים בחינוך הבלתי פורמאלי.
<דקל דוד: צריך לפתוח את בני הנוער, גם בחינוך הפורמאלי וגם בחינוך הבלתי פורמאלי, לילדים עם צרכים מיוחדים, לנהוג בסבלנות כלפי אותם ילדים, בשוויון ועזרה הדדית.
<דקל דוד: לפי תוצאות משוב החונכים של תנועות הנוער לילדים עם ובלי צרכים מיוחדים, "כנפיים של קרמבו" משנת 2014, בשאלה האם חל בכלל שינוי, כ-80% מהתגובות עוסקות בעלייה של הביטחון העצמי, בדימוי העצמי, ביכולת החברתית ובתחושת המסוגלות העצמית.
<דקל דוד: כ-60% מהתגובות עוסקות בעלייה של יכולת אמפתית, הכלה וקבלת השונה.
<דקל דוד: אחוז קטן מהתגובות עסק בפיתוח קשרי ניהול עצמי ויכולת טובה יותר להבין את העולם והמציאות מסביב.
<דקל דוד: אנו צריכים לעודד בני נוער לצאת ולהתנדב בתנועות הנוער המשתפות ילדים עם צרכים מיוחדים, שבטי יובל של תנועת בני עקיבא, כנפים של קרמבו ומדריך צמי"ד של תנועת הצופים.
<דקל דוד: להיות כמו בני הנוער שענו על הסקר, לעזור ולקדם את בני הנוער עם צרכים מיוחדים ואת עצמנו בתור בני אדם.
<דקל דוד: בלב השרון, המועצה שאני גרה בה, הנוער הוא חלק בלתי נפרד מפעילות המועצה ואחרי שראינו שיש ילדים שאין להם אפשרות להשתלב בתנועות הנוער האלו, הוקם סניף "כנפיים של קרמבו".
<דקל דוד: הסניף מונה מאה פעילים, מתוכם עשרים חניכים וכל השאר חונכים וצוות.
<דקל דוד: המדריכים יודעים כי חוויית ההדרכה, גם בשבטי יובל, גם בכנפים של קרמבו וגם מדריך צמי"ד, שינתה את חייהם באופן אישי.
<דקל דוד: "בהתחלה פוחדים ויש הרבה חששות" מסבירה עדי מדריכת שבט יובל, "בכל זאת, זאת לא הדרכה רגילה.
<דקל דוד: לפעמים אנחנו באים בשבתות בלי כוח לכלום והחניכים פשוט עושים שמחה בלב, משהו שאי אפשר להסביר.
<דקל דוד: זה פשוט ממלא".
<דקל דוד: אנו צריכים, כבני הנוער, לצאת מהבועה שלנו ומזירת הנוחות שלנו, להכיר אנשים שונים מאתנו, לתת מעצמנו ולקבל הרבה יותר.
יעקב מרגי: בכניסתה של המשלחת של בריטניה, הייתי באמצע דבריי לגבי הפערים במערכת החינוך.
יעקב מרגי: כשאנחנו מדברים על מפגש בין שונים בחברה, דקל, נגעת בקטע הזה וזה הכיוון שאליו רציתי ללכת, בתוך מערכת החינוך יש את החברה הישראלית.
יעקב מרגי: בדוחות שהוצגו לנו בוועדה, רק כדי שנבין את המציאות הקשה שבה נמצאת החברה הישראלית, ראינו שבין 5%-10% נמצאים בדוחות ההערכה בפסגה, עם חלק ממדינות העולם הטובות, המובילות, אבל חלק לא מבוטל של החברה הישראלית ובמיוחד האוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה החרדית, נמצא בתחתית ההערכה והמדידה.
יעקב מרגי: רוב החברה הישראלית נמצאת מלמטה עד לאותם 5% או 10% למעלה.
יעקב מרגי: החובה שלנו, האתגר של מערכת החינוך, האתגר של כוחות ההוראה ואפילו האתגר של התלמידים, הוא ביחד להביא את כולם, כמה שיותר לדחוף אותם כלפי מעלה.
יעקב מרגי: זה אתגר, זה מדבר גם על המפגש בין שונים בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: צריך לאפשר, צריך לתת הזדמנות שווה לכל ילד בכל אחת מהתחנות במערכת החינוך, בכניסה מגן הילדים לחינוך היסודי, במעבר לחטיבת הביניים, במעבר לחטיבה העליונה, אפילו במעבר לשרות הצבאי ולאקדמיה, צריך לאפשר ולתת הזדמנות שווה לכל תלמיד.
יעקב מרגי: האתגר של מערכת החינוך הוא לדחוף את התלמידים האלה כלפי מעלה כי אותם 5%, 10% אמנם מערכת החינוך ודאי צריכה להעצים אותם, לא להביא אותם למטה או לאמצע אלא למצות את הפוטנציאל שלהם אבל הם היו מגיעים לאותה תוצאה גם, להערכתי, חלקם הגדול היה מגיע לאותה תוצאה, גם אם מערכת החינוך לא הייתה נותנת להם את תשומת הלב המיוחדת.
יעקב מרגי: חובה עלינו, בדיון כזה, גם להתייחס לסוגיות האלו וטוב שהזכרת את זה, דקל, את אותן האוכלוסיות עם הצרכים המיוחדים בתוך מערכת החינוך.
יעקב מרגי: חלקם משולבים בתוך הכיתות במערכת החינוך הרגילה וחלקם במסגרות ייחודיות וייעודיות.
יעקב מרגי: החינוך בלתי פורמאלי, ארגוני הנוער ותנועות הנוער, הם החלק המשלים של מערכת החינוך במפגשים ובאינטראקציה הזו.
יעקב מרגי: בבקשה, ראשיד.
יעקב מרגי: אתה רוצה לתת למישהו?
<ראשיד פדחי הייב: לא עכשיו.
<שושי שפיגל: שלום לכולם, בוקר טוב.
<שושי שפיגל: שמי שושי שפיגל ואני מפקחת ארצית במינהל חברה ונוער, בחינוך הממלכתי דתי ואחראית על נושא של מפגשים.
<שושי שפיגל: קודם כל, אני רוצה להתחבר לאופטימיות של בני הנוער היום שהביעו רצון ומשאלה ותקווה גדולה לעתיד הישראלי.
<שושי שפיגל: העיסוק בעבר במדינת ישראל הוא חשוב ומשמעותי וביחד עם זאת, כל הזמן אנחנו צריכים לחשוב ביחד, כולנו, הצעירים והבוגרים, על העתיד המשותף.
<שושי שפיגל: אני רוצה להציג בפניכם נתונים שמספרים על פריצת דרך ממש שקורית בימים אלה בתוך משרד החינוך, ששווה להכיר ולדעת, גם בהיבט של צמצום פערים שדיבר עליו יושב ראש הוועדה וגם בהיבט של החינוך הפורמאלי החברתי ערכי בתוך המערכת, שנותן מענים לנושא של מפגשים בחברה הישראלית.
<שושי שפיגל: יצאנו בכמה מתווים של יוזמות מאד חשובות בתוך המערכת החינוכית.
<שושי שפיגל: קודם כל, בתוך בתי הספר, להעלאת המודעות, כחלק משעת המחנך בבית הספר.
<שושי שפיגל: אנחנו גם מציינים ימי לוח בתוך מערכת החינוך, שנותנים תהודה מאד מאוד רצינית לנושא הזה, אם זה יום הסבלנות ואם זה יום האחדות ויום הזיכרון ליצחק רבין, שנותנים הזדמנות מאד גדולה להפגיש בין שונים ולעורר שיח בתוך החברה הישראלית.
<שושי שפיגל: אנחנו מנהלים מפגשים ארוכי טווח, אנחנו בזמן האחרון הבנו ממחקרים של מדידה והערכה שמפגש חד פעמי הוא משמח והוא טוב אבל, בעצם, אנחנו רוצים תכניות שהן קצת יותר אינטנסיביות.
<שושי שפיגל: גם צוותי החינוך, המנהלים, גם עושים כייף עם התלמידים, גם נפגשים, גם מדברים על זהות אבל גם לומדים ביחד, זו תכנית שלש שנים של מפגשים.
<שושי שפיגל: תכנית מאד מאוד אינטנסיבית.
<שושי שפיגל: יש לנו דרך לקיים מפגשים במינהל חברה ונוער, יש לנו שנים עשר ארגונים שאנחנו מעודדים אותם ותומכים בהם.
<שושי שפיגל: ארגונים כמו "אג'י'ק", כמו "בית הגפן", כמו מרכז "מעשה" כמו "גשר", ארגונים שלקחו על עצמם גם את השיח הזה של מפגשים ראשונים.
<שושי שפיגל: יש שם פרופסיה שלמה ואנחנו מעודדים אותם, כי המשימה הזאת היא משימת הדור, להפגיש בין שונים.
<שושי שפיגל: יש לנו הרבה מיזמים, גם בתוך מועצות התלמידים והנוער ברמה הארצית.
<שושי שפיגל: מועצת התלמידים והנוער, אני מזכירה לכם את "שבוע אהבת חינם" שיזמתם אֲתם בחופש הגדול, במסגרת תכנית "קיץ אחר".
<שושי שפיגל: חשוב לנו שבמה
<שושי שפיגל: לך חופשת הקיץ גם ייפגשו בין שונים ובמסגרת תכנית "קיץ אחר" התקצוב ברשויות נותן תקציב לנושא הזה של מפגשים בין שונים, אחר הצהרים, אל תוך הלילה, לעודד כמה שיותר את בני הנוער להיפגש ולעורר שיח משותף.
<שושי שפיגל: מיזמים משותפים של "שגרירים ברשת" - - -
<שושי שפיגל: משלחת של "זרעים של שלום" שבימים אלה מתארגנת ורק משהו אחד לגבי הנושא של מתן מענים, גם תכנית "אתגרים" וגם תכנית "הדרך החדשה", הן תכניות פורצות דרך בשילוב של אוכלוסיות.
<שושי שפיגל: אנחנו נראה בעזרת השם את התוצאות אני מקווה שבטווח הלא רחוק נראה את השינוי הגדול שיחול בתוך המערכת של כולנו.
<שושי שפיגל: אני שמחה ואופטימית.
יעקב מרגי: משרד החינוך קודם, בבקשה.
<יעל בריל: שמי יעל בריל, אני ממונה על תחום כישורי חיים.
<יעל בריל: משתתפת בהתרגשות של המפגש המיוחד הזה.
<יעל בריל: זו תקווה גדולה.
<ראשיד פדחי הייב: תודה.
<יעל בריל: אני רוצה להדגיש שבכל המפגשים האלה שאנחנו מדברים עליהם ואנחנו מדברים על פתיחות מאד רחבה של מגוון השונויות, אתה ציינת את זה, גם חברתיות, גם הרב תרבותיות אבל גם בתוך החברה היהודית.
<יעל בריל: גם מגדרית, גם זהות פנימית, בכל הסוגיות הקיימות אנחנו שואפים לאפשר הרבה הרבה פתיחות והרבה שיח משמעותי.
<יעל בריל: בכל המפגשים שצוינו, בכל הפורומים, גם בתוך כיתה, גם בתוך בית ספר וגם בין בתי ספר, אנחנו מובילים הכשרת מורים שמדייקת מאד את השיח משמעותי שאנחנו רוצים שם.
<יעל בריל: אנחנו רוצים לדבר, באמת לדבר לא להימנע מלדבר על דברים.
<יעל בריל: הדרך שלנו והתפיסה שלנו אומרות שמותר ואפשרי, המטרה שלנו היא להכיר ולהכיר לעומק.
<יעל בריל: לכן הפתיחה שלך, ראשיד, הייתה כל כך רלבנטית ואנחנו באמת רוצים להכיר.
<יעל בריל: אנחנו רוצים לבוא ולהתעניין ולהסתקרן וככל שאנחנו יותר משוחחים ומדברים, אנחנו מגלים כמה שאנחנו דומים, למרות שלא ידענו כמה שאנחנו דומים.
<יעל בריל: אנחנו מגלים את הדמיון ותוך כדי השיח שהוא שיח, אני מדברת על תהליך חינוכי שאנחנו מכשירים לקראתו את צוותי החינוך כדי שיכשירו את התלמידים, השיח הזה מאפשר לגלות עד כמה בתוך השונות יש הרבה דמיון.
<יעל בריל: אנחנו לא רוצים לשנות את הזולת, אנחנו רוצים לקבל אותו, להיות אמפטיים, ממקום של קבלה, של הבנה, של לאפשר לכל אחד לשמור על מי שהוא ומה שהוא וכתוצאה מהשיח הזה אנחנו מגלים את הקירבה ואת האפשרות להיות ביחד.
<ראשיד פדחי הייב: חבר הכנסת אמיר אוחנה.
אמיר אוחנה: קודם איתן והאמת היא שאני רוצה יותר לשמוע ואולי אחר כך להעיר.
איתן ברושי: בוקר טוב אדוני היושב ראש, יושב ראש עמית וכל השותפים.
איתן ברושי: אני רואה שגם אתם כבר למדתם שאפשר לעבור מחדר לחדר.
איתן ברושי: בקיצור אומר שהשאלה שנשאלת בעיניי היא מהי דמותו של הבוגר של החינוך בישראל ובוודאי שזה דיון רחב.
איתן ברושי: אם צריך לשפוט לפי דברי יושב ראש הכנסת הבוקר, יש לו טענה גדולה לכנסת ה-20 ועל התנהלותה, והייתי אומר שהוא אפילו מציין שפל מסויים בהתנהלות הכנסת.
איתן ברושי: גם אוחנה וגם אני חברים חדשים בכנסת, אני לא רוצה לקיים את הדיון עם היושב ראש אבל אני לוקח את הדברים שלו ברצינות ואני שואל את מערכת החינוך.
איתן ברושי: אני גם בעד אופטימיות וגם בעד עשייה והייתי ראש רשות ועסקתי בזה, ובכל זאת, אני חושב שהשאלה המרכזית היא מהי דמותו של הבוגר.
איתן ברושי: יש פה נציגות של ועדי הורים ואנחנו מדברים גם על שלטון מקומי וגם על שלטון מרכזי.
איתן ברושי: מערכת החינוך בישראל בנויה על לפחות שתי הרגליים של שלטון מקומי ושלטון מרכזי.
איתן ברושי: יש מחלוקת על התוצאות ויש ויכוח על השאלה האם המשאבים מחולקים נכון ויש ספקות אם אנחנו מגיעים למקסימום שאפשר להגיע אליו ולא רק לפי הדוחות שמתפרסמים.
איתן ברושי: אני רוצה להגיד פה נקודה, אנשים צעירים.
איתן ברושי: אני חושב שאחד המבחנים הוא כמה מתוך בוגרי מערכת החינוך משרתים בצה"ל.
איתן ברושי: חלק מהיכולת לדבר אחד עם השני וחלק מהיכולת להיות כאן עם אחד הוא זה שאמרנו: צבא העם.
איתן ברושי: עכשיו אנחנו צבא חצי העם.
איתן ברושי: חצי לא משרת.
איתן ברושי: לכן לפי דעתי המבחן של בוגרי מערכת החינוך הוא היציאה לשנת שרות והנכונות ללכת לשנה נוספת של שרות למען החברה, כולל מכינות וכולל דברים נוספים, אני לא יכול להאריך.
איתן ברושי: שרות לאומי שמאפשר למי שלא רוצה או לא יכול, שרות חלופי, שהמדינה מכירה בו, כולל בהטבות.
איתן ברושי: השרות המלא בצה"ל בפרט והשרות המשמעותי בכלל עם היכולת לקחת אחריות.
איתן ברושי: תראו, הייתי באחד הדיונים, דיברו על בחירה.
איתן ברושי: בגיל שמונה פלוס מינוס, או שבע עשרה כבר, יש שני מבחנים, עם כל הכבוד לזה שבר מצווה הוא מעבר מילדות לבגרות, כנראה שהבגרות עכשיו, אומרים המומחים, היא מתאחרת.
איתן ברושי: הבגרות האמתית אינה מבחן הבגרות שצריך לעשות אותו אלא שתי נקודות שהן המעבר מילדות לבגרות.
איתן ברושי: האחת, החובה והזכות לשרת והחובה והזכות לבחור ולהיבחר.
איתן ברושי: כלומר, אומרים לך: תקבע מה יהיה פה וגם תהיה מוכן להגן על זה עד כדי מסירות נפש.
איתן ברושי: אתה הולך לבחור בקלפי את ראש העיר ואת ראש המועצה, פעם בחמש שנים אם לא מדיחים אותו קודם ואתה הולך לבחירות כלליות לכנסת, פעם בארבע שנים אם לא קודם, לצערנו זה קורה גם קודם אבל אתה, פעם ראשונה אומרים לך: אתה יכול לקבוע מה יהיה פה, מה תהיה המדיניות של השלטון המקומי, כולל עדיפות לחינוך ואיך תתנהל המדינה, לפי אלו עקרונות.
איתן ברושי: אתם רואים שראש המשלה יצא לארצות הברית ודווקא אלה שלא בממשלה מחזקים אותו יותר מאלה שבתוכה אבל זה דיון אחר.
איתן ברושי: בסופו של דבר, המעבר מילדות לבגרות, הוא כשאני יכול לבחור ולהיבחר לא רק למועצת הנוער ואני חייב, רשאי, בעיניי, כמי שהיה, כמו אמיר וגם היושב ראש, רשאי וחייב לשרת.
איתן ברושי: אני מסוגל לקבוע מה יקרה פה ולהגן על זה.
איתן ברושי: אני אומר לכם שהשרות הזה למען המדינה כשנת שירות, שרות לאומי או שרות צבאי, הוא יכול ליצור את השפה המשותפת.
איתן ברושי: גבירתי ממשרד החינוך, אם צריך לשפוט את המאמץ שלכם על פי מה שקורה אצל ההורים שלהם, אז התוצאות לא כל כך מעודדות.
איתן ברושי: כלומר, הקיטוב בחברה הישראלית יותר קשה ממה שמשתמע מן האנרגיות במפגשים שבין הקבוצות שונות בחברה הישראלית.
איתן ברושי: לסיכום.
איתן ברושי: אחד, רק אם נקדם את מי שיותר קשה לו התוצאות תהיינה יותר טובות.
איתן ברושי: למדתי את זה כשהייתי ראש רשות, הגענו להישגים מדהימים בבגרות בעיקר בגלל שטיפלנו במי שקשה לו.
איתן ברושי: אלה שחזקים חלקם יכולים לבד.
איתן ברושי: התוצאה הסופית היא הטיפול בזה והדבר השני, לשים כיעד את השרות למען המדינה.
איתן ברושי: מי שעובר את כור ההיתוך הזה הוא אזרח אחר.
<ראשיד פדחי הייב: לפני שאני אזמין את הנציג של ארגון ההורים אני רוצה להתייחס לדברים של חבר הכנסת איתן.
<ראשיד פדחי הייב: דמות בוגר מערכת החינוך היא הדמות שאיתה הוא יוצא לעולם, כשהוא חושב שהכול כמו בחברה שהוא היה בה, שכולם מתייחסים אליו אותו הדבר, השפה שלנו היא השפה הרשמית ופתאום הוא מקבל כף, פתאום הדברים לא נראים כך בכלל.
<ראשיד פדחי הייב: פתאום הוא הולך לציבור ורואה: הי, יש פה אנשים שהם לא כמוני.
<ראשיד פדחי הייב: אולי אנחנו נצליח לעשות שינוי במערכת החינוך שנפגוש את האחרים לפני כן ולא להגיע למצב הזה שהוא מקבל כף.
יעקב מרגי: זו השאיפה.
<ראשיד פדחי הייב: בבקשה, נציג ארגון ההורים.
<זאב גולדבלט: זאב גולדבלט, פורום ועדי ההורים היישוביים.
<זאב גולדבלט: לא פעם הציגו את צה"ל ככור היתוך של העם, אז היום צריכים לראות את מערכת החינוך ככור ההיתוך של אזרחי ישראל וככור ההיתוך האולטימטיבי.
<זאב גולדבלט: מערכת החינוך מהווה בעצם את הבסיס שעליו נבנים ועליו מתחנכים את אזרחי המדינה לעתיד לבוא.
<זאב גולדבלט: לכן בעצם צריכים לראות את מערכת החינוך כגורם שיקבע את עתיד המדינה ולכן גם צריכים לשפר את איכות החינוך.
<זאב גולדבלט: דוגמה להֱיות החינוך גורם משתף של כל אזרחי המדינה אפשר למצוא למשל, בעיצוב של אותו גוף שאני כרגע מייצג כאן, פורום ועדי ההורים, שבו ניתן למצוא, בדומה למועצת התלמידים הארצית, נציגות מן המגזר היהודי החילוני והדתי, המגזר הערבי והדרוזי, עשירים מכפר שמריהו ומישובים עשירים אחרים וכלה בישובים כמו ג'סר א זרקא, או ירוחם.
<זאב גולדבלט: בקיצור, אפשר למצוא את כל המגזרים מכל הגוונים של עם ישראל.
<זאב גולדבלט: כמובן גברים ונשים, כמעט בצורה שוויונית בתוך הפורום ואני מניח, לפי החזות שכאן מאחורי, אני מניח שזה די דומה גם במועצת התלמידים הארצית.
<זאב גולדבלט: גם ייצוג של החינוך המיוחד שהזכרת קודם.
<קריאה: העולים החדשים?
<זאב גולדבלט: עולים חדשים, קשה לראות אותם כי כדי להיבחר בתוך בית הספר צריכים לרצות להיבחר וזה לא אופייני לרוב העולים החדשים.
<זאב גולדבלט: הם רוצים קודם להתאקלם.
<קריאה: צריך לייצג אותם.
<זאב גולדבלט: נמשיך הלאה.
<זאב גולדבלט: אנחנו סבורים שמערכת החינוך חייבת להיות הרבה יותר ממקום מפגש כפי שהכותרת של הדיון קבעה, אלא להפוך את כל האזרחים במדינה, לא לזהים אלא למקבלים אחד את השני כשווי זכויות.
<זאב גולדבלט: לא תאומים סיאמים אלא להכיל.
<זאב גולדבלט: אנחנו כולנו שותפים לאותה מדינה וכולנו צריכים לתרום לאותה מדינה.
<זאב גולדבלט: את זה אפשר לעשות רק על ידי שוויון הזדמנויות בחינוך ושוויון הזדמנויות בחינוך הוא אתגר, גם שלנו כאזרחים אבל גם שלכם כמערכת חינוך.
<זאב גולדבלט: חבל שחבר הכנסת ברושי יצא.
<זאב גולדבלט: כמי ששירת בצבא, אני מניח שכמו שלושתכם ביחד מבחינת פרק הזמן ואתה יודע מה, גם מבחינת הדרגות אבל זה בצד, אני חושב שלא צריכים לראות דווקא את הצבא כהתגלמות האזרחות הטובה אלא את השרות למדינה.
<זאב גולדבלט: שרות למדינה שיכול לבוא לידי ביטוי גם במסגרת שירות לאומי, כי יש מגזרים שלמים במדינה - - -
חנין זועבי: מה זה קשור לקבלת האחר?
חנין זועבי: עכשיו זה תנאי - - -
יעקב מרגי: הוא התייחס לדברים של איתן.
יעקב מרגי: חנין, רגע, רגע.
<זאב גולדבלט: אני התייחסתי - - -
יעקב מרגי: הוא התייחס לדברים של איתן ברושי רק הפוך.
יעקב מרגי: איתן ברושי הביע עמדה אולטימטיבית.
יעקב מרגי: בא זאב ואומר: זה לאו דווקא.
יעקב מרגי: אז בואי, אני לא רוצה לפתוח דיון.
יעקב מרגי: זאב, אתה ברשות דיבור.
<זאב גולדבלט: יש מגזרים שלמים שלא יכולים להתגייס לצבא מכל מיני סיבות וצריכים לתת להם איזושהי דרך חלופית לתרום לטובת המדינה ולטובת האזרחים שגרים כולם במדינה.
חנין זועבי: זה גם לא מקובל עליהם.
<זאב גולדבלט: עלייך לא מקובל.
יעקב מרגי: חנין, תאמרי את דעתך בזמנך.
<זאב גולדבלט: חלק מהיתרונות - - -
יעקב מרגי: זאב, אתה לא קורא קריאות ביניים עכשיו.
חנין זועבי: אבל אתה כופה.
<זאב גולדבלט: אני לא כופה - - -
יעקב מרגי: חנין, הוא אומר את דעתו.
יעקב מרגי: הוא מייצג את פורום ועדי ההורים והוא מייצג את דעתו.
יעקב מרגי: תאמרי דעתך.
אמיר אוחנה: תודה לכם רבותי יושבי הראש.
אמיר אוחנה: תודה לכם על הדיון החשוב הזה.
אמיר אוחנה: בין שלושת הממדים של עבר, הווה ועתיד, אנחנו אולי מייצגים את ההווה ויש גם שיאמרו את העבר, אבל אתם מייצגים את העתיד שזה באמת יותר חשוב ואולי הכי חשוב.
אמיר אוחנה: דיברתם יפה קודם על קבלת השונה ואפשר לתמצת את מה שאמרתם במשפט שהוא אולי קלישאתי אבל "שוני אינו מצב המצריך תיקון" וזה נכון.
אמיר אוחנה: אני לא רוצה חברה בלי חרדים, אני לא רוצה חברה בלי ערבים, אני לא רוצה חברה בלי סטרייטים, אני רוצה חברה שבה כולם יודעים לחיות יחד, חרדים לצד חילונים לצד להט"בים ושאינם להט"בים, ערבים, יהודים, נשים, גברים, כולנו יודעים לחיות יחד.
אמיר אוחנה: תראו מה קורה לחברות שמנסות שכולם יהיו דומים, שכולם יהיו אותו דבר.
אמיר אוחנה: אלו חברות מנוונות, אלו חברות שלא מתפתחות, אפילו מבחינה ביולוגית, דרך אגב.
אמיר אוחנה: תסתכלו על זה, הערבוב, המגוון, הוא שיוצר את ההתקדמות, את ההתפתחות, גם של המין האנושי וגם של מינים אחרים.
אמיר אוחנה: אני מצטרף אליך אדוני, זאב גולדבלט, אני חושב שהתפקיד המרכזי של מערכת החינוך הוא להביא את החברה למקומות טובים יותר.
אמיר אוחנה: התפקיד של הצבא הוא לספק בטחון.
אמיר אוחנה: לתפיסתי בכל אופן.
אמיר אוחנה: הצבא תפקידו לספק בטחון ובזה הוא צריך להתמקד.
אמיר אוחנה: זו ליבת העשייה שלו, מערכת החינוך היא דבר אחר ואני מסכים אתך בעניין הזה.
אמיר אוחנה: אני רוצה להודות לכם על המעורבות הפוליטית שאתם עושים כאן.
אמיר אוחנה: זה אולי לא מפלגתי אבל מה שאתם עושים הוא מעורבות פוליטית וזו אזרחות מן המעלה הראשונה.
אמיר אוחנה: כל אחד כמובן לפי השקפת עולמו ואני משבח אתכם על זה.
אמיר אוחנה: תמשיכו גם בעתיד ותודה על זה שאתם מסמלים בעיניי עתיד טוב יותר למדינת ישראל ולחברה הישראלית.
<ראשיד פדחי הייב: תודה רבה חבר הכנסת.
<ראשיד פדחי הייב: חברת הכנסת חנין זועבי.
חנין זועבי: אני רוצה שתקשיבו למה שאני רוצה להגיד לכם ותחשבו על זה, גם אם אתם לא מקבלים או לא מסכימים.
חנין זועבי: אני חושבת שצריכים להבדיל בין לקבל את האחר לבין להכיר בזכויות שלו, גם אם אתם לא כל כך מקבלים או אוהבים אותו.
חנין זועבי: אני חושבת שיש בעיה להתחיל בשיח של זכויות רק כאשר מכירים את השני.
חנין זועבי: ההכרה של השני היא לא תנאי לאמונה שלנו בזכויות אדם.
חנין זועבי: מה אם הכרתם ולא כל כך אהבתם, אז מה?
חנין זועבי: או שיש את הזכויות שמגיעות לכל בני האדם או שאין.
חנין זועבי: האם יש ערך כזה של זכויות אדם ושוויון גם אם לא מכירים?
חנין זועבי: האם הבעיה רק כשמכירים את האחר?
חנין זועבי: אולי אין לנו זמן בחיים להכיר את השני.
חנין זועבי: למה אנחנו צריכים להכיר את השני על מנת להאמין שצריכים לחתור לצדק ולשוויון?
חנין זועבי: ומה אם הכרתם אותי ואהבתם אותי, האם הבעיה שלי נגמרת פה, מסתיימת פה?
חנין זועבי: אני השתתפתי בחוגים כאלה, אהבו אותי, גם עם הדעות שלי, כי אפשר, זה אפשרי, קיבלו אותי אבל כאשר מגיעים לשיח של זכויות וצדק מתחילה הבעיה העיקרית.
חנין זועבי: לא מספיק להכיר, לא מספיק לקבל את האחר.
חנין זועבי: צריכים לחתור לצדק ושם הבעיה, כי קל יותר לקבל את האחר מאשר לא לקבל את הקונצנזוס בחברה שלך.
חנין זועבי: אני מדברת כאחת שגם נאבקת מול קונצנזוס בחברה שלי.
חנין זועבי: למשל, על שוויון הנשים.
חנין זועבי: אפשר לקבל את האחר אבל יותר קשה לא לקבל את הקונצנזוס בחברה שלך, כשהיא מצדיקה עוול.