GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אל"ף, אני מקדם אותן בברכה, תודה שבאתן לדיון.
טלב אבו עראר: עמותת "קפא" מרהט בנגב.
יעקב מרגי: היינו צריכים לפתוח איתכן.
יעקב מרגי: תודה שהפנית את תשומת לבי והפסקתי אותך.
יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את מנהיגי עמותת - - -
טלב אבו עראר: עמותת "קפא", זה די.
טלב אבו עראר: די להריסת בתים, די לקיפוח, די.
זוהיר בהלול: מכיוון שחברות הכנסת עאידה תומא וחנין זועבי נמצאות כאן, אני רוצה לומר לךָ, אפילו מגדרית, האֵם הבדואית היא לא פחות מהאם העברייה, לילדים שלה צריכות להיות זכויות.
זוהיר בהלול: איך אפשר שדמותה של המדינה הזו תיפגע פעם אחר פעם?
זוהיר בהלול: במדינה שמצטיירת כנאורה והכל, יש בה עדיין כפרים בלתי מוכרים ויש עדיין ילדים בלי מסגרות.
יעקב מרגי: אחמד טיבי.
אחמד טיבי: אני רוצה להודות לחברי חבר הכנסת טלב אבו עראר, על יוזמת הדיון הזה.
אחמד טיבי: אין ספק שהנושא שהציף עמיתי הוא כואב, אבל הוא נושא מביש.
אחמד טיבי: הוא מביש כאשר מדינה משאירה אלפי תלמידים ללא מסגרות, כאשר יש עשרות אלפי תושבים, אזרחים, ללא תשתיות, ללא צרכים חברתיים, ללא מרפאות, ללא כבישים, ללא חשמל אבל עם הרבה דחפורים והריסות ויס"מים וחוות יחיד, שהם רואים את האורות, הם רואים את האורות היפים מרחוק, ללא אספקת מים, ונשאלת השאלה מה אשמתם של אלפי הילדים האלה, שהם ללא מסגרת?
אחמד טיבי: לא בכדי נמצאות כאן תלמידות, נערות, מעמותת "קפא" שהיא עמותה של מנהיגות, של נערות מנהיגות מרהט, שהן גם ישמיעו את הטרוניה שלהן ואת הסבל של כל התושבים הבדואים בנגב, שזה, נדמה לי, אחד האזורים ואולי האזור הכי מופלה, הכי מודר במדינת ישראל, בכל תחום מתחומי החיים.
אחמד טיבי: תודה רבה לך.
מסעוד גנאים: אני מצטרף לברכות לחברי טלב אבו עראר, שהוא תמיד מעלה את הנושא וזו לא הפעם הראשונה.
מסעוד גנאים: אני גם מקדם בברכה את הבחורות מ"קפא" ומקווים שנגיע היום לדי, די לכל מה שאמר טלב אבו עראר, משום שהכול כרוך, הגזענות עם האפליה, עם ההדרה, הכול כרוך יחד.
מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, ביקרתי - - -
אחמד טיבי: אנחנו מקווים שאחת מהנערות האלו תהיה בכנסת ותייצג את הנגב.
יעקב מרגי: אנחנו ניתן להן זכות דיבור היום בוועדה.
מסעוד גנאים: אינשאללה.
מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, הייתי פעם בסיור בנגב בבתי הספר בוואדי נעם ובבתי ספר אחרים, שהם בכפרים הבלתי מוכרים.
מסעוד גנאים: לפי דעתי זו טרגדיה, כשאלפי תלמידים ללא מסגרת זו טרגדיה אנושית.
מסעוד גנאים: שתיים, זו תוצאה של הזנחה מטעם כל משרדי הממשלה.
מסעוד גנאים: שלוש, וזה חשוב, כשאתה לא מכיר במקום זה לא אומר שלא תכיר בצרכים האנושיים והבסיסים של בני האדם במקום.
אחמד טיבי: בכלא נותנים שירותים?
מסעוד גנאים: שלא תכיר בצורך למים, בצורך לחינוך, בצורך לבריאות – זו בושה.
מסעוד גנאים: אם אתה לא רוצה להכיר במקום בגלל תכניות פוליטיות כלשהן, ואנחנו נגדן, זה לא אומר שאתה לא תכיר בצרכים היומיומיים הבסיסיים של בני אדם.
מסעוד גנאים: הגיע הזמן, באמת "קפא", תודה.
יעקב מרגי: אחרונה חביבה, מבין חברי הכנסת, עאידה תומא סלימאן.
עאידה תומא סלימאן: זו לא פעם ראשונה ולא פעם שנייה ולא שלישית שדנים בנושא חינוך לילדים, אבל גם בכל סוגי השירותים הניתנים.
עאידה תומא סלימאן: גם אצלי בוועדה דיברנו כמה פעמים ודנו כמה פעמים בשירותי הרווחה שלא מגיעים לכפרים.
עאידה תומא סלימאן: עשיתי סיור, עשיתי כמה סיורים, וכמובן אנחנו תוך כדי מותקפים פעם אחר פעם "אתם לא מתעניינים במה שקורה לאוכלוסייה שלכם", "אתם לא מביאים את הנושאים", "לא דואגים לאינטרס של האוכלוסייה", כאילו זו האחריות שלנו שיש 5,000 ילדים שאין להם מסגרות חינוכיות.
עאידה תומא סלימאן: עד כמה שידוע לי, במדינה שקצת מכבדת את עצמה, שר כזה לא היו מפטרים אותו, הוא היה צריך להתבייש ולקום ולהתפטר, חברת הכנסת חנין.
עאידה תומא סלימאן: אבל, טוב, לבנות על בושה כנראה קשה במציאות הקיימת, אבל לפחות אחריות מינימלית.
עאידה תומא סלימאן: אם מדברים בסיסמאות, רוצים התקדמות בתעסוקה, רוצים לשלב את הערבים הבדואים בתעסוקה, רוצים לשלב את הנשים בתעסוקה, אם הם יתחילו בהפרש של שנתיים או שלוש שנות חינוך, איך הם ידביקו את ההפרש הזה?
עאידה תומא סלימאן: איך ידביקו את הפער הזה כאשר אנחנו יודעים מה הולך בבתי הספר ומה הרמה הקיימת, כאשר הילדים צריכים ללכת קילומטרים ברגל כדי להגיע לבית הספר וכדי לקבל את הלימודים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, כבוד היושב ראש, שהגיע הזמן לעשות צעדים יותר אפקטיביים.
עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לך, אולי זאת הבעיה שלנו, אולי אם היה אפשר את ה-5,000, במקום שירכזו אותם בעיר מסוימת, שאנחנו נמקד אותם ושיעשו איזושהי הפגנה, נעשה משהו שירעיש את המדינה.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שאם היו 1,000 ילדים יהודים, 100 ילדים יהודים, שאין להם גנים, היו סוגרים את המדינה על עניין כזה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן.
עאידה תומא סלימאן: כנראה שהקול שלנו בכנסת, כמה שאנחנו צועקים, לא נשמע, יכול להיות שצריך לחשוב על דרכים אחרות.
עאידה תומא סלימאן: להמשיך את הלחץ פה ולבקש את הלחץ של היושב ראש, אבל אי אפשר לעבור בשקט על מצב כזה.
יעקב מרגי: רבותיי, אני בכוונה משאיר את משרד החינוך ומשרדי הממשלה בסוף כדי שתשמעו, אבל בין לבין אומר שבעקבות הדיון שהיה כאן ב-2016 קיבלנו תשובה של שר החינוך.
יעקב מרגי: באחד הסעיפים של התשובה הוא מתייחס ואומר, "כמו כן משרד החינוך ומשרד האוצר, הסכימו", כפי שאמרתי בהתחלה, "על תקציב ייעודי בסך 50 מיליון ₪, שיאפשר הצבת מבני מוסדות חינוך לילדי הגנים בגילאי 3-4 וכן יאפשר את הסעתם של תלמידים ממקום מגוריהם אל מרכזי שירותים או אל הרשות המקומית הקרובה ביותר למקום מגוריהם".
יעקב מרגי: תקשיבו, רבותיי, בין היתר, אני אתן לכם להתכונן, נמשיך לשמוע את הדוברים.
יעקב מרגי: אני מבין, מצד אחד, אם אנחנו נספק את כל השירותים - - -
חנין זועבי: אתה מבין מה?
יעקב מרגי: חכי רגע.
יעקב מרגי: אני מבין את הדילמות שיש למשרדי הממשלה.
יעקב מרגי: לכאורה, אם נספק להם את כל השירותים במקומות שלהם אז איפה הסיפור שיהיה להם אינסנטיב להסדרה?
יעקב מרגי: בואו תקשיבו, לא מעניין אותי.
יעקב מרגי: הייתי סלחן בכל הדיונים הקודמים והובלתי את הסיכומים פחות או יותר כדי לתת למשרדי הממשלה להתארגן על עצמם.
יעקב מרגי: יכול להיות שהיום יש לי כבר תשובות חד משמעיות.
יעקב מרגי: אם לא, הנה אני אומר לכם, לא יהיה.
יעקב מרגי: ואני מסכים איתך, אם הסוגיה הזו לא תיפתר גם בדברי סיכום הכי נוקשים שיהיו פה היום, אז כנראה שצריך למחות בדרכים אחרות.
יעקב מרגי: זה לא ייתכן.
יעקב מרגי: אפשר לתת התארגנות של חודש, חודשיים, שלושה, אבל כשמדובר ב-5,000, זו מכת מדינה ובמכת מדינה מטפלים בצורה אחרת, בתקנות לשעת חירום.
יעקב מרגי: 5,000 ילד ללא מסגרת חינוכית, זה לתקנות לשעת חירום, זו לא שגרה.
יעקב מרגי: עוקפים כבישים, עוקפים תקנות, עוקפים חוקים ועוקפים נהלים כדי לעשות את זה, והמדינה יודעת לעשות את זה.
עאידה תומא סלימאן: המשרד עובר על החוק, אשכרה.
יעקב מרגי: אנשים באו מרחוק, ניתן להם להתבטא.
טלב אבו עראר: לא, נבקש מאלה ש - - -
יעקב מרגי: חכה, נגיע אליהם, ל"די", איך אמרת?
יעקב מרגי: "קפא".
יעקב מרגי: יש נציגי הורים ויש מנכ"ל?
טלב אבו עראר: סלימאן אלסאנע.
<זאב גולדבלט: הוא המנכ"ל של היישוב, אבל זה יו"ר ועד ההורים.
יעקב מרגי: סלימאן אלסאנע, בבקשה.
יעקב מרגי: אתה עוד כועס מהסיור שהיה אצלך?
<סלימאן אלסאנע: אתה זוכר שהיה סיור.
יעקב מרגי: לכן נתתי לך לדבר ראשון, שלא תחשוב שיש לי משהו נגדך.
<סלימאן אלסאנע: אני רוצה להודיע לך שעד עכשיו לא השתנה כלום מאז הביקור שלכם בדצמבר, המצב נהיה יותר גרוע מאז.
<סלימאן אלסאנע: הבן שלי עד עכשיו יושב בבית.
יעקב מרגי: עזוב את לקייה, אנחנו לא באנו על לקייה, באנו על 5,000 ילדים.
<סלימאן אלסאנע: אני מדבר כראש ועד יישובי וגם חבר בפורום, הבן שלי יושב בבית.
<סלימאן אלסאנע: שאר ההורים, יש מלא שם, לא אחד, אני לא מדבר על אחד, אבל אני נותן לך דוגמה, הבן שלי יושב בבית עד עכשיו מתחילת השנה.
<סלימאן אלסאנע: כי אין לו כיתה מוכנה ומחפשים כל מיני אישורים - - -
<סלימאן אלסאנע: חמש.
יעקב מרגי: אלסאנע, אני בכוונה אמרתי לך, אם אני לוקח עכשיו את הסיפור של הבן שלך לבד, אני לא רוצה לשים אותו על השולחן ואתה יודע למה, אם אני אשים אותו על השולחן, תנו לי רגע, עזוב בעיה אישית, דבר איתי על בעיה כוללת.
יעקב מרגי: 5,000 זה בעיה כוללנית.
יעקב מרגי: יש לך מה לומר בסוגיה הזו?
<סלימאן אלסאנע: יש הרבה ילדים שיושבים בבית ואין להם מסגרת לימוד.
<סלימאן אלסאנע: אני מדבר על זה שאני הזמנתי אותם במיוחד בשביל זה, כי יש ילדים שיושבים בבית מתחילת השנה ואמרו שיהיה בסדר, עד עכשיו לא השתנה כלום.
יעקב מרגי: ד"ר טלב אלאסד.
יעקב מרגי: מחלקת חינוך בלקייה, בבקשה.
יעקב מרגי: לקייה יש בה חלק מוסדר וחלק לא מוסדר?
<ד"ר טלב אלאסד: כן.
< טלב אלאסד: קודם כל אני רוצה להודות לכל חברי הוועדה, ליושב ראש הוועדה, לטלב אבו עראר, שהוא הזמין את הישיבה, לכל הנוכחים כאן בישיבה.
< טלב אלאסד: יש היום הרבה תלמידים היום שאין להם מסגרת חינוכית.
< טלב אלאסד: אני פניתי למשרד החינוך בזמנו וביקשתי להסיע את התלמידים בגילאי 3-4 לבתי הספר והגנים ואז כתבו לי מכתב שהם, לפי חוזר המנכ"ל, לא מסיעים את התלמידים האלה לגנים.
< טלב אלאסד: אני הצעתי להם להביא קרוואנים ניידים ולשים אותם לילדים האלה שם, בשבט שלהם, לשים להם קרוואנים.
< טלב אלאסד: גם לא הסכימו לשים קרוואנים שם והילדים האלה עד היום נמצאים ללא מסגרת.
< טלב אלאסד: אני היום קולט ילדים מהפזורה בבתי הספר בישוב לקייה בכיתות.
< טלב אלאסד: היום יש לי 18 כיתות בתוך בית הספר.
< טלב אלאסד: היום הגעתי ל-26 כיתות בכל בית ספר.
< טלב אלאסד: כל המקלטים, כל חדרי הספח מנוצלים היום לכיתות לימוד.
< טלב אלאסד: אני אומר, אם יש לי 1,964 תלמידים שהם כל יום בבוקר באים בהסעות בדרכי עפר, ואני אומר דרכי עפר, כי בגשם הם לא מגיעים לבתי הספר.
יוסף ג'בארין: שכמה הם מהווים?
יוסף ג'בארין: כמעט שליש, נכון?
<ד"ר טלב אלאסד: 40%.
חנין זועבי: היחס בין מספר הכיתות למספר התלמידים הוא 1 על 44.
חנין זועבי: בישובים היהודים 1 על 22.
<ד"ר טלב אלאסד: אני היום מנצל את כל המקלטים, כל חדרי הספח בבתי הספר אני הגעתי למצב קשה.
יעקב מרגי: סעיד יונס, בבקשה.
<סעיד יונס: תודה רבה, כבודו.
<סעיד יונס: רציתי להתייחס לשתי סוגיות שעלו בסיור הראשון שלנו באבו קרינאת, בליווי חברי הכנסת וטרם קיבלנו מענה ופתרון לסוגיית התלמידות הבנות, שנאמר לנו שם על ידי משרד החינוך, שהן מחוץ למסגרת החינוכית מכיתה ט' ומעלה.
<סעיד יונס: עדיין התלמידות האלו לא קיבלו מענה והן מחוץ למסגרת, לא רק גני ילדים.
<סעיד יונס: המסגרת השנייה שאני רוצה להתייחס אליה, שמנהלי בתי הספר מאשרים לתלמידים בכיתות מא'-ו' ואפילו מא'-ח' לקבל שחרור מהלימודים ולא לשהות במסגרת לימודית למשך חודשיים, כדי לצאת למרעה הצאן עם ההורים שלהם ועם הצאן.
<סעיד יונס: השחרור הזה נמשך כחודשיים בהסכמת המנהלים והמורים והתלמידים שוהים חודשיים ללא מסגרת לימודית כלשהי בבית הספר.
חנין זועבי: ואין מספיק צאן גם.
<סעיד יונס: נכון ואת זה ראינו אפילו תוך כדי הנסיעה באוטובוס ועדיין לא קיבלנו שום מענה ופתרון לשתי הסוגיות האלו.
<סעיד יונס: הסוגיה השלישית, ברשותך, כבודו, היא שאנחנו לא מתייחסים רק לתלמידים שאינם רשומים, אנחנו צריכים להתייחס לתלמידים שהם אכן רשומים במסגרת החינוכית, 5,200 לא רשומים במסגרת החינוכית - - -
<סעיד יונס: אני יודע, אני מתכוון למספר 5,200 שלא רשומים במסגרת חינוכית, אני מדבר על 1,400 תלמידים בפזורה שהם רשומים במסגרת החינוכית ולא יכולים להגיע למסגרת החינוכית.
טלב אבו עראר: בנוסף?
יעקב מרגי: עופר דגן, בבקשה.
<עופר דגן: שלום, אני עופר דגן מעמותת "סיכוי".
<עופר דגן: אנחנו בשנה האחרונה עובדים ביחד עם המועצה האזורית לכפרים הלא מוכרים ועשינו מחקר, מיפוי מעמיק של חסמים, בדיוק בתחום הזה של המחסור בגני ילדים.
<עופר דגן: זה כלל שיחות עם המועצות האזוריות אל קסום ונווה מדבר וגם עם נציגים של משרדי הממשלה הרלבנטיים.
<עופר דגן: אני, ברשותכם, ארצה לחלק את הבעיה הזו לשלושה חלקים ולהציג גם המלצת מדיניות לכל אחד מהחלקים האלה.
<עופר דגן: החלק הראשון, נתחיל מהנושא הקל, הכפרים המוכרים, החדשים.
<עופר דגן: 11 כפרים מוכרים חדשים במועצות אל קסום ונווה מדבר, שעדיין ברוב הכפרים גני הילדים מרוכזים במרכז שירותים יחיד ולא מפוזרים בשכונות הכפרים, למרות שיש כבר תכנית מתאר, יש שטחים חומים שמאפשרים בנייה של הגנים האלה.
<עופר דגן: מה הבעיה?
<עופר דגן: הבעיה היא שאין מימון לתשתיות העל, למים, לחשמל, לכביש הגישה, לביוב - - -
יעקב מרגי: לכן הזמנו לכאן את משרד החקלאות, לדיון.
<עופר דגן: אני אעמיק עוד קצת.
<עופר דגן: איך בדרך כלל משיגים כסף לתשתיות על?
<עופר דגן: משיווק של מגרשים.
<עופר דגן: הבעיה היא שכשמשווקים מגרשים בגבייה של האגרות וההיטלים יש כסף לפיתוח תשתיות על.
<עופר דגן: הבעיה היא שבהרבה מהכפרים המוכרים החדשים השיווקים של המגרשים תקועים.
<עופר דגן: מה שאנחנו מציעים בנושא הזה זה שמשרד החקלאות ייתן מענקי ראש שטח לכפרים האלה, הם יפתחו את התשתיות הדרושות להקמת הגנים ואחר כך, כשיהיו תהליכי שיווק של מגרשים, הכסף הזה יוחזר לממשלה.
<עופר דגן: זה דבר אחד, זו המלצה ראשונה לגבי הכפרים המוכרים.
<עופר דגן: לגבי הכפרים הלא מוכרים, נאמר לפעמים שהמדינה לא יכולה לבנות גני ילדים בכפרים הלא מוכרים, אז תרשה לי להציג נתון.
<עופר דגן: כיום, בכפרים הלא מוכרים יש 50 כיתות גני ילדים, הכיתות האלו קיימות במרכזי שירותים חיוניים, שנבנים בצורה חוקית לחלוטין.
<עופר דגן: יש תיקון בתכנית המתאר המחוזית של מטרופולין באר שבע, שנקרא תיקון 40, שמאפשר הקמת מרכזי שירותים חיוניים במבנים יבילים.
<עופר דגן: נכון להיום יש רק 7 מרכזי שירותים חיוניים בכפרים הלא מוכרים, כלומר, מחוץ לקווים הכחולים, בעוד שיש 35 כפרים מוכרים.
<עופר דגן: אפשר וצריך לעשות תהליך מיפוי של ריכוזי אוכלוסייה מרכזיים, לפתוח מרכזי שירותים חיוניים, מדובר על בנייה עם מבנים יבילים, אין פה שום דבר שהוא בלתי הפיך, אם יש פה חשש של משרדי ממשלה מאיזה תהליך של הכרה או לא יודע מה.
<עופר דגן: צריך לספק את השירותים לאוכלוסייה היכן שהאוכלוסייה נמצאת ואפשר לעשות את זה גם במסגרת החוק, במסגרת הנהלים הקיימים.
<עופר דגן: זו נקודה שנייה.
יעקב מרגי: מצדי שישימו את המבנים האלה על גלגלים אם הם פוחדים, רק שיעשו אותם.
טלב אבו עראר: צודק, נכון.
<עופר דגן: נקודה שלישית, עניין ההסעות.
<עופר דגן: נכון להיום, כל יום, מועצות נווה מדבר ואל קסום מפעילות 750 רכבי הסעות ביום, שעושים למעלה מ-2,000 מסלולי נסיעה ביום.
<עופר דגן: רוב רובן של ההסעות נעשה בדרכים לא סלולות, זה מייצר גם סכנות בטיחותיות.
<עופר דגן: רק בשנה שעברה נהרגה לצערנו ילדה שירדה מרכב הסעות ונדרסה על ידי אותו רכב הסעות.
<עופר דגן: זה גם מוביל לאובדן של ימי לימודים, כל פעם שיש גשם הכבישים האלה מוצפים, הרכבים לא יכולים לעבור והילדים נשארים בבתים.
<עופר דגן: כל שנה הרבה ילדים מפספסים הרבה ימי לימודים.
<עופר דגן: למועצות אזוריות אל קסום ונווה מדבר, למחלקות ההנדסה, יש תכנית לשפץ את הכבישים האלה.
<עופר דגן: שוב, לא מדובר בסלילה של אספלט, לא מדובר בשום דבר שהוא בלתי הפיך, מדובר על פריסת מצעים והסדרה של תעלות ניקוז מעברי מים.
<עופר דגן: התכנית הזו היא בעלות של 8 מיליון שקלים.
יעקב מרגי: אתם בהידברות עם משרדי הממשלה כעמותה?
<עופר דגן: כן, כן.
יעקב מרגי: אתם מתקבלים באהבה, באהדה?
<עופר דגן: יש דברים שאנחנו מצליחים לקדם בהרבה מאוד תחומים ויש דברים - - -
יעקב מרגי: נעזרים בכם?
יעקב מרגי: אתה מרגיש שמשרדי הממשלה נעזרים בכם?
<עופר דגן: בתחומים מסוימים כן.
יעקב מרגי: בתחומים אחרים רוצים להוריד אתכם מהצוואר.
<עופר דגן: כן, שזה לגיטימי, אבל בשביל זה אנחנו פה.
<עופר דגן: אני רק אסיים.
זוהיר בהלול: מה זה בתחומים?
זוהיר בהלול: בסוגיות שקשורות לערבים לא?
עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, דווקא "סיכוי" מתעסקת - - -
זוהיר בהלול: למשרדי הממשלה אני מתכוון.
<עופר דגן: אני אפרט, אני אענה על השאלה.
<עופר דגן: אנחנו ארגון יהודי ערבי משותף שמקדם שוויון בחלוקת המשאבים ולכן כל הסוגיות שלנו - - -
זוהיר בהלול: אבל משרדי הממשלה - - -
<עופר דגן: אז אני אומר, גם מול משרדי הממשלה, למשל, מול משרד האוצר - - -
יעקב מרגי: טלב אומר לי שהם בצד של הטובים.
<עופר דגן: אני רק ברשות
<עופר דגן: כם אסיים את הנקודה השלישית לגבי ההסעות.
<עופר דגן: למועצות אל קסום ונווה מדבר, יש תכנית לשיפוץ של הכבישים, דרכי העפר, שבהם מוסעים ילדים בכל יום.
<עופר דגן: התכנית הזו היא בעלות 8 מיליון ₪, לא סכום אסטרונומי, בטח לא משהו במונחים של משרדי ממשלה, שאי אפשר לעמוד בו.
<עופר דגן: התכנית הזו הוגשה למשרד החקלאות ואושרו להם 400,000 ₪.
<עופר דגן: מתוך 8 מיליון אושרו רק 400,000, וזו תכנית שאין להבנתי שום סיבה לא לאשר אותה.
<עופר דגן: היא תשפר את מצב הדרכים והיא תאפשר לילדים להגיע בבטחה לבתי הספר.
<עופר דגן: תודה.
יעקב מרגי: לפני שנשמע את משרדי הממשלה אני רוצה לתת למנהלי בתי ספר.
יעקב מרגי: ג'ומעה וכמאל אבו אלקיעאן.
יעקב מרגי: בקצרה, דקה שתיים מהצד, מזווית הראייה שלכם כמנהלי בתי ספר.
יעקב מרגי: אם תוכל להתייחס לנקודות שנאמרו כאן על מרעה, פגרת מרעה.
טלב אבו עראר: מה זה קשור?
עאידה תומא סלימאן: הוא העלה את זה שילדים מקבלים אישור לא להגיע ללימודים.
<ג'ומעה אלסבאבחה: טוב, קודם כל אני מברך את הוועדה, יושב ראש הוועדה וחברי הכנסת הנמצאים כאן.
<ג'ומעה אלסבאבחה: באמת זו הזדמנות טובה, שאנחנו גם מהשטח נעלה דברים שאנחנו רואים מזווית הראייה שלנו.
<ג'ומעה אלסבאבחה: הסוגיה הזו של מרעה ושל היעדרות ילדים, אני חושב שהיא נגמרה בשנות ה-80.
<ג'ומעה אלסבאבחה: אף אחד לא נותן אישור לילד להיעדר, פשוט מאוד.
<ג'ומעה אלסבאבחה: ילדים נעדרים מסיבות אישיות, אבל זה לא באישורי מנהלים או באישורי המשרד, לפי דעתי.
יעקב מרגי: אבל לפעמים יש ככה.
<ג'ומעה אל סבאבחה: גם כאשר נעדרים ילדים, אנחנו פועלים לפי חוזר מנכ"ל ואם ילד נעדר אז פועלים על פי ההנחיות של המועצות המקומיות, קב"ס וכל השאר.
<ג'ומעה אל סבאבחה: הנושא שאני רוצה לדבר עליו, באמת מדברים על 5,000 ילדים שהם לא נמצאים במסגרות - - -
יוסף ג'בארין: רק לא הבנתי את הקטע הראשון, אין לך היעדרויות בכלל?
יעקב מרגי: לא, אני אסביר.
יעקב מרגי: הוא בא כמשיב לטענה של ועד הורים ואומר, ישנה בעיה, אבל לבוא ולומר שזה באישור – אנחנו לא נותנים אישור.
יוסף ג'בארין: אז זה לא באישור.
עאידה תומא סלימאן: השאלה האם פועלים במקרה כזה?
<ג'ומעה אלסבאבחה: בטח שפועלים במקרה כזה.
יעקב מרגי: הוא אמר, הוא אמר.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לפתוח דיון עכשיו על זה כי אני אחמיץ את מה שהתכנסנו כאן בשבילו.
יעקב מרגי: בצדק הוא מיד אמר "מה קשור?", כי אנחנו רוצים להתכנס ולמצוא פתרון למה שהתכנסנו כאן.
<ג'ומעה אלסבאבחה: לגבי העניין של ילדים שלא נמצאים במסגרות מסוימות, עדיין אנחנו מקבלים לכיתות א' תלמידים שמגיעים ישירות מהבית לכיתה א'.
יעקב מרגי: לא עברו דרך גן.
<ג'ומעה אל סבאבחה: לא עברו דרך גן, לא טרום חובה ולא חובה.
יעקב מרגי: שזה קושי בפני עצמו.
<ג'ומעה אל סבאבחה: זה קושי בפני עצמו ובעצם אני יודע שהרבה אנשים שנמצאים בשטח לא מוכנים לשלוח ילדים בני שלש וארבע בהסעה, לגן שנמצא בתוך יישוב מסוים.
<ג'ומעה אל סבאבחה: בצדק הם אומרים את זה כי הם לא סומכים על אף אחד שייקח את הילד שלהם, בגיל שלש וארבע, לשם.
זוהיר בהלול: שמענו על עניין הדריסה של ילדה.
<ג'ומעה אל סבאבחה: נכון, אז בעצם יש תלמידים, במיוחד בגילאים האלה, שהם לא מגיעים למסגרות מסוימות.
<ג'ומעה אל סבאבחה: הם נמצאים בבתים.
<כאמל אבו אלקיעאן: כאמל אבו אלקיעאן, באתי מטעם הסתדרות המורים.
<כאמל אבו אלקיעאן: אני רוצה לדבר על התופעה מההיבט של המורים.
<כאמל אבו אלקיעאן: מורה מקבלת שני סוגים של ילדים בכיתה א', חלקם עבר את המוכנות לכיתה א' והחלק השני אינו בעל ידע להחזיק עיפרון.
יעקב מרגי: זה להביא אותו עד לח' וט' וי' ואולי לנשירה.
<כאמל אבו אלקיעאן: זה כתוצאה מפחד או דאגה של ההורים לשלוח את הילדים בני 3 עד 5 בהסעות מרחוק, בגלל אזור מגוריהם.
<כאמל אבו אלקיעאן: להערכתי, חוק חינוך חובה אינו מותנה באזור מגורי הקבע.
<כאמל אבו אלקיעאן: הקושי נוצר אצלנו בתוך בית הספר וזה מאתגר אותנו לעבוד.
<כאמל אבו אלקיעאן: אמנם התבשרנו בשנה האחרונה על רפורמת הכיתה הקטנה שהיא טובה והסייעת השנייה, שזה עוד יותר טוב, ואני מברך על כך, אבל יחד עם זאת, משרד החינוך להערכתי בחר לקצץ את שעות הפיצול לכיתות א'-ב', כשאנחנו, במגזר הבדואי, נזקקים להם במיוחד - - -
יעקב מרגי: יותר מכולם, אבל זה קוצץ בכל הארץ.
<כאמל אבו אלקיעאן: נכון אבל בגלל הבעיה הייחודית הזאת אני חושב שאנחנו זקוקים, לכן אני חושב שצריך לחשוב להנגיש את כיתות הלימוד לילדים.
יעקב מרגי: קעאדן, המרכז לשלטון מקומי.
<חיאם קעאדן: אדוני היושב ראש, חברי כנסת נכבדים, צהריים טובים לכולם.
<חיאם קעאדן: למיטב זכרוני התכנסנו פה לפני כחצי שנה ודנו באותה בעיה והוצגו אותן בעיות, בתי ספר, בעיות חינוכיות, בעיות הוראה.
<חיאם קעאדן: אנחנו מתכנסים כאן עוד פעם אחרי שישה חודשים ואני שומע אותם דברים.
<חיאם קעאדן: שמענו על בתי ספר עם 1,000 תלמידים, עם 1,200 תלמידים, שמענו על תשתיות רעועות שאי אפשר להגיע לבתי הספר במזג אויר סוער וגשם.
<חיאם קעאדן: אני מבין שלא נעשה כלום ומנקודת מבט שאני מסתכל על הדברים, למיטב ידיעתי, בעיות בהיקף כזה צריכות להיות מטופלות בתכנית מובנית מראש, כי אי אפשר לטפל בשיטת כיבוי השריפות, פעם בוואדי נעם, פעם ברהט ופעם - - - צריך לעשות איסוף של כל הבעיות האלו, לקחת אותן כמקשה אחת ולטפל בהן, אפילו ברמה של החלטת ממשלה.
<חיאם קעאדן: לדעתי זה הטיפול היחיד האפקטיבי שיכול להועיל, לשפר את המצב ולהביא את רמת החינוך - - -
זוהיר בהלול: יש תאגיד היום ואין להם זמן לדברים האלה.
יעקב מרגי: אתה לא חייב להתייחס.
<חיאם קעאדן: אני חושב שרמת העבודה צריכה להיות בדרג הזה ובמהירות האפשרית כי המצב שם, ואני הצטרפתי לסיור שהיה לפני כמה חודשים, המצב שם בלתי נסבל וממש לא מתאים למדינה דמוקרטית בשנת 2017.
חנין זועבי: אבל מתאים למדינת ישראל.
<האיה אבו עאבד: שלום לכולם.
<האיה אבו עאבד: אני האיה אבו עאבד מהעיר רהט.
<האיה אבו עאבד: לומדת בבית ספר תיכון בכיתה י', במגמת פיזיקה.
<האיה אבו עאבד: באתי היום עם קבוצת הנוער המנהיג בעיר שלי כדי להכיר את הכנסת באופן עמוק יותר ולפגוש את חברי הכנסת המכובדים.
<האיה אבו עאבד: רציתי להוסיף שכל דבר מתחיל מאפס וכדי להגיע להיות אנשים מוצלחים בחברה שלנו, אנחנו צריכים רקע מבוסס טוב מאוד, כמו שירותי לימוד מתאימים.
<האיה אבו עאבד: רציתי להוסיף עוד דבר ולהגיד שיש לי הרבה שאיפות בחיים שלי ואחת מהן היא להיות חברת כנסת ולייצג את המחוז שלי.
<האיה אבו עאבד: אני מקווה להגשים את המטרה שלי ולייצג את המגזר שלי עם הצרכים שלנו.
<האיה אבו עאבד: תודה רבה.
יעקב מרגי: עאידה אמרה לטלב, "אל תדאג".
יעקב מרגי: אני חושב שהחברה הבדואית צריכה שני חברי כנסת ולאו דווקא ברשימה המשותפת.
יעקב מרגי: מה, דווקא ברשימה המשותפת?
זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, אין מחליף לטלב ולעולם לא יהיה.
יעקב מרגי: איזה טלב?
עאידה תומא סלימאן: מה שבטוח, היא לא תוכל להיות אצלך.
יעקב מרגי: אי אפשר לדעת.
עאידה תומא סלימאן: עד אז אתם תפתחו את השורות לייצוג נשים?
עאידה תומא סלימאן: לא נשמע.
יעקב מרגי: דברים משתנים בעולם, תודה.
יעקב מרגי: ראשד, משפט.
יעקב מרגי: לאחר מכן זאב ונתחיל עם משרדי הממשלה.
<ראשד פתחי: שלום לכולם, אני ראשד פתחי, נציג ארצי של מועצת התלמידים והנוער, מחוז צפון.
יעקב מרגי: ראשד מטובא זנגרייה.
<ראשד פאדחי: מטובא זנגרייה.
<ראשד פאדחי: אני בדואי, אני בדואי שאימא שלי חינכה אותי לתת ואני באמת נותן אבל אני לא מקבל.
<ראשד פאדחי: אני הבדואי, אני הבדואי שחודשיים מדברים עליי, רוצים לתת לי, רוצים לפתוח גנים, רוצים לפתוח בתי ספר, רוצים לפתוח תיכונים, אבל אני לא רואה, אני שומע.
<ראשד פאדחי: אני הבדואי, אני הבדואי שיש לי חלומות ואנחנו יכולים לראות את החלומות האלו בכל העיניים מסביב לשולחן, אבל זה קשה מאוד לי.
<ראשד פאדחי: האם נגזר עליי לחיות בקושי?
<ראשד פאדחי: למה?
<ראשד פאדחי: כי נולדת במקום קשה?
<ראשד פאדחי: מדבר זה מקום קשה, אבל למה החלומות שלי ממש קשים?
<ראשד פאדחי: למה אם ילד נולד במקום אחר, יש לו את האפשרות יותר ממני?
<ראשד פאדחי: אבל אני עדיין נותן ועדיין לא מקבל, תודה.
יעקב מרגי: תודה, ראשד.
יעקב מרגי: תגיד להם כמה שפות אתה מדבר, ראשד.
<ראשד פתחי: אני מדבר חמש שפות.
יעקב מרגי: איזה?
<ראשד פתחי: אני מדבר ערבית, עברית, אנגלית אני מדבר שפה שקוראים לה אלג'ורייטיז.
<קריאה: שו?
<ראשד פתחי: אלג'ורייטיז, זה מקום באפריקה, וגם למדתי צרפתית, אני לומד עכשיו צרפתית.
יעקב מרגי: תמשיך ובהצלחה.
יעקב מרגי: מי שעובר את המחסום של שלוש ארבע שפות, יכול ללמוד גם שמונה שפות, כל הכבוד.
טלב אבו עראר: אתה תהיה ראש הממשלה הבא, אינשאללה.
טלב אבו עראר: מה דעתך?
יעקב מרגי: למה לא? מדינה דמוקרטית.
טלב אבו עראר: דמוקרטיה.
<זאב גולדבלט: התלבטתי בהתחלה אם לבקש את זכות הדיבור ובסוף החלטתי לקחת אותה או לבקש אותה מסיבה אחת פשוטה.
<זאב גולדבלט: אנחנו נחשפים כאן לשערורייה, שערורייה שאין כמוה במדינת ישראל, להוציא את המגזר הבדואי.
<זאב גולדבלט: אם דבר דומה לזה היה קורה באיזושהי עיר בגוש דן או בכל גוש דן כולו ביחד, אם היה דבר כזה קורה, המדינה הייתה רועדת ומשרד החינוך היה מזדעזע.
<זאב גולדבלט: לא יעלה על הדעת ש-5,200 תלמידים בגיל הרך, ואני מדבר על בין 3-6, לא מגיעים למסגרת חינוכית.
<זאב גולדבלט: על דבר כזה ראשי עיר בגוש דן עפים מהתפקיד.
<זאב גולדבלט: אין דבר כזה.
<זאב גולדבלט: אין סיכוי שדבר כזה יתרחש ואילו כאן זה עובר כאילו שום דבר.
<זאב גולדבלט: אז יש דיון בכנסת ויש ביקור ועוד דיון בכנסת והמדינה ממשיכה להתקדם.
<זאב גולדבלט: על תלמיד בודד מחינוך מיוחד שלא מגיע למוסד חינוכי ערוץ 2 עושה תכנית בפריים טיים בחדשות.
<זאב גולדבלט: לעומת זה, על 5,000 תלמידים שלא מצליחים להגיע לגן בגיל הכי קריטי לקביעת הדפוסים של החינוך של הילד הצעיר, כלום לא קורה.
<זאב גולדבלט: חבר'ה, לא נעים לי להגיד, אני פשוט מתבייש, אני מתבייש, זו פשוט חרפה.
יעקב מרגי: בתשובתו של שר החינוך מ-20 בפברואר הוא כותב לי ככה, בסעיף הראשון, "בשיתוף פעולה בין משרד החינוך עם משרד החקלאות גובשה החלטת ממשלה 3708", אתה מכיר אותה?
יעקב מרגי: שאומרת "תכנית לקידום הצמיחה ופיתוח כלכלי של האוכלוסייה הבדואית בסוגיית התחבורה והתשתיות".
יעקב מרגי: תן לנו כאן את מה שנעשה מאז.
<יריב מן: מה שנעשה מאז זה הדבר הבא.
<יריב מן: בעצם, כולם ראו מה אמר השר הממונה עליי, אורי אריאל, ערב קבלת החלטת הממשלה, המדינה פתחה פער של 70 שנה עם החברה הבדואית - - -
יעקב מרגי: ההחלטה.
<יריב מן: כן, כן, ואנחנו העברנו החלטת ממשלה יחד עם אגף תקציבים באוצר, בתחילת פברואר, החלטה שבהבשלה מלאה שלה, ביישום מלא, תעמוד על 3 מיליארד שקלים.
<יריב מן: בערך 550 מיליון שקלים הולכים רק לתחום החינוך לחומש.
<יריב מן: ב-3708, שזו תכנית החומש הקודמת, תחום החינוך היה רק 124 מיליון ולא היה - - -
יעקב מרגי: מומשו כולם?
<יריב מן: לא, השנה החינוכית הזו היא עדיין בתוך ההחלטה ואנחנו מאמינים, לפי המעקב שאנחנו עושים, בכלל היישום של ההחלטה - - -
יעקב מרגי: חוזר בי מן ההחלטה, עזוב 3708, דבר איתי כרגע ספציפית לגבי תחבורה, דרכי גישה, תשתיות לבתי הספר, שזה תחום האחריות שלכם.
<יריב מן: בניגוד להחלטה הקודמת, בהחלטה הזו יש רכיב של בינוי.
<יריב מן: כלומר, אפשר לקרוא את ההחלטה וזה כתוב בה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה החלטה, אני רוצה מעשים.
<יריב מן: אוקיי.
<יריב מן: אנחנו מתכננים בחומש הקרוב, כתוב בהחלטה, משרד החינוך ישקיע 1.180 מיליארד שקל בבינוי כיתות ושיפוץ כיתות ואנחנו, יחד עם האוצר, הוספנו עוד 236 מיליון - - -
טלב אבו עראר: ממתי זה?
<יריב מן: מתחילת פברואר, אני אשלח לך.
טלב אבו עראר: מתחילת פברואר, אבל מה יש בשטח?
יעקב מרגי: אדוני, רגע, רגע, רגע ,לא, אני לא רוצה - - -
חנין זועבי: מה עשיתם בשנה שעברה של השנה שעברה של השנה שעברה?
יעקב מרגי: חנין, אני מסרב להתפזר.
חנין זועבי: מה עשיתם בשנה שעברה?
חנין זועבי: בשנתיים שעברו, מה עשיתם?
יעקב מרגי: רגע, רגע, יריב, תהיה איתי ממוקד.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להתפזר.
יעקב מרגי: תן לי את התכניות שלך השנה, לשנת 2017, מה אתם הולכים לעשות ולוחות זמנים.
יעקב מרגי: אני רוצה להיות ממוקד הפעם.