GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: בכל תחום.
<אלירז קראוז: אני רוצה לומר שאנחנו מרימים את הכפפה ובהחלט פועלים לכך שהציר הזה בתוך הסיפור הוא ציר מאוד מאוד משמעותי.
<אלירז קראוז: גם בתוכנית "בשבילי הזיכרון" נמצאים עכשיו בכתיבת מערכים שייעשו על בסיס הסיפור של מדליקי משואות שהיו לוחמים יהודיים וכן, יותר וטרנים בתוכם, לתוך חטיבות הביניים.
<אלירז קראוז: לימודי ההיסטוריה של התקופה הזאת הם רק בחטיבה העליונה.
<אלירז קראוז: מפמ"ר היסטוריה, ד"ר אורנה כץ עטר, נמצאת בקשר שוטף עם מר קנטור ונמצאת בצוות ההיגוי של המוזיאון.
<אלירז קראוז: היא ממליצה לתלמידי חטיבות הביניים לסייר בו.
קסניה סבטלובה: הוא עומד שומם ועדיין לא מוכן לביקורים.
קסניה סבטלובה: יש מוזיאונים אחרים ויפים, שהם זמינים, באשדוד, בחדרה ובמקומות אחרים.
<עודד פורר - ישראל ביתנו: קסניה, את אומרת משהו לא נכון.
קסניה סבטלובה: אנחנו גם ביקרנו שם.
קסניה סבטלובה: המוזיאון עדיין לא בנוי למבקרים.
<אלירז קראוז: האחריות לספר את הסיפור של הגבורה היהודית, עם דגש על חיילים יהודיים בצבאות בנות הברית, עלתה על השולחן.
<אלירז קראוז: אנחנו עוסקים בה ומרחיבים אותה גם בפיתוח המקצועי של המורים, כי אם המורים לא יידעו, איך יידעו התלמידים.
<אלירז קראוז: אנחנו עוסקים בזה ומודעים בזה בהחלט כנושא הרבה יותר משמעותי ומרכזי בזיכרון ובהבניה שלו.
<אלירז קראוז: זה חשוב לנו ונראה לנו חלק מהסיפור שלא מספיק סופר עד כה.
<אלירז קראוז: ליאת רצתה להוסיף על מינהל חברה ונוער.
יעקב מרגי: חבר הכנסת נגוסה, בבקשה.
אברהם נגוסה: תודה, אדוני היושב-ראש, אני מברך על קיום הדיון הזה.
אברהם נגוסה: טוב שהכנסת מציינת את היום הזה כל שנה.
אברהם נגוסה: אתמול קיימנו דיון בוועדת העלייה והקליטה יחד עם הווטרנים.
אברהם נגוסה: שמענו סיפורי גבורה על הניצחון על גרמניה הנאצית.
אברהם נגוסה: אני חושב שאת הגבורה צריך ללמד פה במערכת החינוך וצריך לכבד את העבר וללמוד את העבר כדי שנתחזק גם בהווה וגם בעתיד.
אברהם נגוסה: אני חושב שיש לנו אפשרות לעשות את זה ולראות גם את היחס שלנו כלפי הווטרנים והאנשים שניצחו את גרמניה הנאצית.
אברהם נגוסה: הייתה לי אפשרות לבקר במוזיאון מרתף השואה בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
אברהם נגוסה: זה מקום חשוב וכל אחד צריך ללכת לבקר שם.
אברהם נגוסה: להפתעתי, לא מערכת החינוך, לא משרד החינוך, לא משרד התרבות ולא משרד הדתות תומכים ומחזקים את המקום הזה.
אברהם נגוסה: לכן אני רוצה לשמוע ממשרד החינוך למה לא מחזקים ומפתחים את המקום הזה.
אברהם נגוסה: הוא כל כך חשוב לחינוך של הדור הבא.
יעקב מרגי: תודה, אברהם.
יעקב מרגי: בבקשה, ליאת, התייחסות קצרה.
<ליאת סלומון: אני ממינהל חברה ונוער של משרד החינוך, ואני עוסקת בכל הפדגוגיה של מסעות בני הנוער לפולין.
<ליאת סלומון: בנושא הזה יש לנו קצת לוקסוס כי אנחנו מקבלים את בני הנוער ממוקדים לנושא של השואה וכל המשתמע ממנה, אם זה גם אלף שנות יהדות שקדמו לשואה וכמובן, גבורה, שאנחנו דואגים להדגיש גם במסגרת שעות ההכנה למסע וגם במסע עצמו.
<ליאת סלומון: אין נער במסגרת מסע לפולין שמגיע לאושוויץ ולא שומע שמי ששחרר את המחנה זה אנטולי שפירו מהצבא האדום.
<ליאת סלומון: אנחנו משתדלים שכמה שיותר מסעות יבקרו בבית הקברות קרקוביצקי, שקבורים בו חיילים מהיישוב.
<ליאת סלומון: כלומר, בהחלט בני נוער שיוצאים למסע לפולין נחשפים לנושאים האלה ולתכנים האלה ומבין מדריכי פולין – אם דיברו פה על כל מיני סקרים שעשו אתמול והיום כי בחלק מהעולם המערבי מציינים את יום הניצחון ב-8 במאי – מבין 700 מדריכי פולין, כולם מכירים יפה מאוד את הנושא.
<ליאת סלומון: לסיכום, יש תחום שנקרא מכוני שואה.
<ליאת סלומון: אנחנו בדיוק בתהליך של תמיכה למכונים האלה.
<ליאת סלומון: יש קריטריונים איזה מכונים יכולים להיתמך ואיזה לא.
יעקב מרגי: והגדול בולע את הקטן.
<ליאת סלומון: אפרופו מוזיאונים, אני אציין שאנחנו משתדלים לעשות כל מאמץ שמשלחות, לפני שהן יוצאות לפולין, יבקרו במה שיש כיום בלטרון ואנחנו נשמח מאוד שיסיימו את המוזיאון.
יעל כהן-פארן: אני אדבר בקצרה.
יעל כהן-פארן: קודם כל, אני מברכת על הדיון החשוב וגם אתמול היה דיון בוועדת העלייה והקליטה אצל אברהם נגוסה.
יעל כהן-פארן: כמי שגדלה בישראל והתחנכה בחינוך הממלכתי, לא שמעתי על היום הזה.
יעקב מרגי: אם היית באה בהתחלה היית שומעת את זה.
יעל כהן-פארן: אני חוזרת על דברים.
יעל כהן-פארן: לא שמעתי על הווטרנים, הלוחמים היהודים.
יעל כהן-פארן: חלקם של היהודים בין הלוחמים בצבא האדום אינו ידוע.
יעל כהן-פארן: אולי יהיה שיפור בעניין, הרי בכל זאת עברו כמה עשרות שנים מאז שהייתי בבית הספר, אבל הוא לא ידוע, הוא לא חלק מהנרטיב של סיפור השואה והתקומה.
יעל כהן-פארן: צריך למצוא את הדרך להכניס אותו.
יעל כהן-פארן: אני חייבת לתמוך בוועדה שהציעה חברתי, חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בדומה לוועדת ביטון או לוועדות אחרות, שבודקות איך להכניס את התכנים האלה למערכת החינוך.
יעל כהן-פארן: באמת, אנחנו רוצים לדון על זה עם הווטרנים, שהולכים ומזדקנים, כל זמן שהם עוד אתנו.
יעקב מרגי: הוועדה מודה, קודם כל, לחברת הכנסת קסניה, היוזמת היחידה ולחברי הכנסת שהשתתפו בדיון.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לממשלה לאשר הן בוועדת שרים והן בממשלה את הצעת חוק לקביעת ציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשרת התרבות לעודד ולתמוך במוזיאון ההולך ומוקם, שכבר קיים בלטרון, למרות שגם אתכם זה לא מספק.
יעקב מרגי: אין יותר גדול ויותר חזק.
יעקב מרגי: אי אפשר לשים את כל מאוויינו בהנחלת המורשת וההנצחה והזיכרון על משרד החינוך.
יעקב מרגי: משרד החינוך, חשוב שהוא יכניס את התכנים לספרי הלימוד, לספר את הסיפור השלם.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לעודד ולהמשיך את המגמה הזו ולהכניס את הנושא.
יעקב מרגי: לציין, לא לפחד לציין את התאריך הנקוב של היום הזה, אבל אם הממשלה לא תאשר יום אחד מרכזי, זה לא יחלחל לתודעה.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי בתחילת הדיון, אני תוצר של מערכת החינוך הממלכתית.
יעקב מרגי: בשנות התשעים הייתי בתפקיד של נבחר ציבור וכשבאו אליי לפגישה אישית הווטרנים, לא ידעתי מה הם רוצים ממני.
יעקב מרגי: חשבתי שהכול סמנטיקה עד שישבתי, למדתי וקראתי חומרים.
יעקב מרגי: יש מקום חשוב לדעת, מקום חשוב לציין זאת.
יעקב מרגי: נכון, קיים פרדוקס, אבל אנחנו לא מציינים את יום הניצחון.
יעקב מרגי: ביום הניצחון יש פרק חשוב ללוחמים היהודיים.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל היוזמים ולכל מי שהשתתף בדיון.
יעקב מרגי: 15 במאי 2017, י"ט באייר תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: תוכנית לאומית של "עיר לומדת ישראל" - ביוזמת חבר הכנסת אמיר אוחנה.
יעקב מרגי: אני מיד אתן את רשות הדיבור לחבר הכנסת היוזם.
יעקב מרגי: עיר לומדת – אוי ואבוי לנו אם הערים לא היו לומדות.
יהודה גליק: צריך שהאנשים ילמדו.
יעקב מרגי: כרגע סיימנו דיון על איך רשות מקומית צריכה להתנהל במכרוז של העברת מוסד חינוכי לרשות מפעילה.
יעקב מרגי: עד היום זה קרה, אבל לא היתה הסדרה כפי שצריך, כפי שמתבקש.
יעקב מרגי: אנחנו עכשיו רוצים לעמוד מקרוב, לתהות על המיזם – מיזם אפשר לקרוא לזה?
יעקב מרגי: פרויקט?
<אורנה מגר: מיזם.
יעקב מרגי: אנחנו ניתן לך, ד"ר אורנה מגר, אבל אחרי חבר הכנסת אמיר אוחנה.
יעקב מרגי: נשמע אולי דברים שלא שמענו עד היום.
אמיר אוחנה: אדוני היושב-ראש, תודה לך על קיום הדיון הזה, תודה לחברי הכנסת שמשתתפים אתנו וכמובן לכל המשתתפים האחרים.
אמיר אוחנה: הרעיון שעומד בבסיס היוזמה של עיר לומדת, שהוצג בפניי באופן מקיף יותר, אם אני יכול לנסות לתמצת אותו, הוא שחינוך חורג מגבולות הגזרה של מוסדות החינוך - -
יעקב מרגי: של חוק חינוך.
אמיר אוחנה: - - ואיננו מסתיים גם לאחר שסיימנו את שנות הלימוד הפורמליות, אלא למעשה נמשך כל החיים, גם במסגרות ההמשכיות.
אמיר אוחנה: כשהפורמט הכי נכון, וזה מה שנבחר כאן ונבחן אותו, להובלת הנושא הוא הרשות המקומית, כשהרשות המקומית שיישמה זאת בישראל היא עיריית מודיעין.
אמיר אוחנה: יש ערים רבות בעולם וערים נוספות בישראל שהצטרפו ליוזמה הזאת.
אמיר אוחנה: אנחנו נבקש לשמוע על כך מד"ר אורנה מגר, שמובילה את הנושא, ולאחר שנתרשם, אולי גם נוכל ליזום דברים כאלה להמשך.
אמיר אוחנה: הבמה שלך, גברתי.
<אורנה מגר: תודה רבה.
<אורנה מגר: שמעון, אתה רוצה לפתוח כיוון שאתה - - -
<שמעון גואטה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, מכובדיי, אני חבר מועצת העיר מודיעין-מכבים-רעות, מחזיק תיק מורשת, שוויון חברתי לאזרחים ותיקים.
<שמעון גואטה: נחשפתי לפרויקט הזה כמובן על-ידי אורנה מגר, בשנת 2014.
<שמעון גואטה: אני מודה כמובן קודם כול ליושב-ראש ששם את הנושא על סדר-היום כדי לחשוף את זה.
<שמעון גואטה: חבר הכנסת אמיר אוחנה נחשף לפרויקט.
<שמעון גואטה: לפני יותר מחצי שנה הגיע לכאן יושב-ראש ארגון ערים לומדות בעולם, פרופ' קונביץ, הוא נחשף לפרויקט הזה, והחלטנו לקחת יוזמה במודיעין ולהיות חלוצים בעניין.
<שמעון גואטה: אצלנו הפרויקט כמובן לכל שכבות הגיל, החל מגיל 18.
<שמעון גואטה: מגיל 18 הם נעלמים בצבא מתחת לרדאר.
<שמעון גואטה: אם הם לא הולכים להשכלה פורמלית או להשכלה אקדמית אנחנו מאבדים אותם, ואנחנו לא מנצלים את הפוטנציאל.
<שמעון גואטה: הפרויקט אומץ על-ידי רשויות שנמצאות כאן – אם אני לא טועה, גם פתח-תקווה, בת ים – הם יציגו את עצמם.
<שמעון גואטה: אני חושב שראוי ברמה הלאומית שניתן לזה דגש.
<שמעון גואטה: עיר שמגויסת למשאבים לימודיים, בסופו של דבר גם העיר נשכרת מזה במיקרו, ובאופן כללי המדינה מתחזקת, ועל כך שיישאו ברכה.
<שמעון גואטה: אני אתן לאורנה מגר את רשות הדיבור.
<שמעון גואטה: בהצלחה לכל העוסקים.
<אורנה מגר: בוקר טוב.
<אורנה מגר: שוב תודה, תודה ליושב-ראש הוועדה, תודה לחבר הכנסת אמיר אוחנה ולכל הקולגות שנמצאים כאן.
יעקב מרגי: בואו נראה בסוף אם שייך לומר תודה.
יעקב מרגי: בואי תציגי לנו את מרכולתך.
<אורנה מגר: זה לא ברור מאליו שכולם פה אתנו.
<אורנה מגר: אני רוצה לשתף אתכם בתהליך שקורה היום בעולם, שאנחנו התחברנו אליו.
<אורנה מגר: אתם יודעים, ברגע שמדינת ישראל מתחברת לתהליך עולמי, מהר מאוד היא הופכת להיות חוד החנית בקצב ההתפתחות שלנו.
<אורנה מגר: המודל של עיר לומדת קיים בעולם בשנים האחרונות.
<אורנה מגר: זו תנועה עולמית שהתפתחה דווקא מהפורומים הכלכליים, אבל משרדי החינוך אימצו אותה מהר מאוד.
<אורנה מגר: היא מדברת היום על מנוע צמיחה משותף לכל העולם כאסטרטגיה מובילה, אסטרטגיה של למידה לאורך החיים.
<אורנה מגר: בדרך כלל המדינות כולן לוקחות אחריות על תהליכי הלמידה עד גיל 18, ואחרי גיל 18 פוגשות את האזרח בצמתים מסוימים כשהאזרח צריך את השירותים שלנו.
<אורנה מגר: התפיסה היום מדברת על מחויבות של המדינה ושל מוסדותיה, ובעיקר של הרשויות המקומיות, להוביל את תהליכי הלמידה לאורך החיים.
<אורנה מגר: המשמעות של לקחת אחריות זה אומר שהיום מבינים שכדי לפתח את החוסן החברתי, את הלכידות החברתית, את הפיתוח הכלכלי שלנו ברשויות המקומיות, בחברה, במדינה, על רקע כל השינויים שחלים מסביבנו, כשהדינמיות שלהם היא כל-כך מהירה, יש אסטרטגיה מובילה.
<אורנה מגר: דרך אגב, בדיוק השבוע קראנו בדה-מרקר את מכון שורש שהוציא מסמך למועצה הלאומית לכלכלה, שבדיוק מציג את הנושא הזה שהפערים החברתיים והתרבותיים במדינה שלנו, המענה להם הוא באמצעות אסטרטגיה של למידה והצמחה אישית של כל אחד מהאזרחים שלנו.
<אורנה מגר: וזה החזון העולמי שהתחיל - - -
יעקב מרגי: ספרי לנו איך את עושה את זה במודיעין.
<אורנה מגר: אני אספר איך התחלנו לעבוד.
<אורנה מגר: דבר אחד, אנחנו מחוברים לתנועה העולמית.
<אורנה מגר: פתחנו במודיעין-מכבים-רעות את המודל כפיילוט לאומי, כדי לראות איך זה עובד בעיר שהיא גם רב-תרבותית ועיר שמשלבת את העבר ואת העתיד, ופיתחנו - - -
יעקב מרגי: אורנה, ביקשת ממני שהרבה אנשים ידברו.
יעקב מרגי: אני מאיץ בך בעדינות: כנסי לתהליך.
יעקב מרגי: עזבי את המעטפת.
יעקב מרגי: אין לנו זמן, ואני רוצה לתת לכולם לדבר.
יעקב מרגי: איך את עושה את זה?
<אורנה מגר: כאשר הרשות המקומית לוקחת אחריות על תהליכי הלמידה זה אומר שהעיר כולה מתארגנת, על כל הסקטורים שבה.
<אורנה מגר: אנחנו מאגמים את כל המשאבים ברשות הגיאוגרפית הזאת, את הסקטור הפרטי, את הארגונים של הסקטור השלישי, את התושבים, את הרשות המקומית על כל מוסדותיה, כדי ללמוד ולמפות את הצרכים של התושבים, לא רק עד גיל 18, אלא מגיל 18 לאורך החיים, בכל התחומים שלהם.
<אורנה מגר: אתה לומד את הפרופיל של האוכלוסיות השונות ברשות המקומית כדי ללמוד על הצרכים שלהם.
<אורנה מגר: זה פעם אחת.
<אורנה מגר: פעם שנייה זה הנושא של המיפוי של השירותים הקיימים.
<אורנה מגר: אנחנו מכירים את העובדה שכולנו עושים הרבה מאוד פרויקטים במדינה וברשויות המקומיות, אבל לא תמיד בתיאום ובתכלול עם כולם.
<אורנה מגר: מה שאנחנו לומדים לעשות ביחד בתוך הרשות זה לתאם את מפת השירותים שאנחנו נותנים בכל האמצעים שקיימים לרשות העירייה, כדי לראות מה אנחנו עושים בצורה מושכלת – האם אנחנו פוגשים את הצרכים של כל האוכלוסיות בעיר שלנו, האם אנחנו נענים לכל הצרכים, האם אנחנו יודעים מי עושה מה ולמי הוא עושה – כדי לעשות את הדברים בצורה חכמה יותר.
<אורנה מגר: כשאני מגיעה לראשי הערים שרוצים להצטרף לרשת הערים הלומדות, ראש העיר דבר ראשון שואל אותי: לפני שאני מצטרף לרשת של עיר לומדת, כמה זה יעלה לי?
<אורנה מגר: ואז אני מציגה את תוכניות העבודה ואני אומרת: לא רק שזה לא יעלה, זה גם הופך את העבודה שלך לחכמה יותר בתוך הרשות המקומית, כי אתה מתכלל את המשאבים הקיימים באופן מושכל יותר, בהתאמה לצורכי התושבים.
<אורנה מגר: זה מה שקורה היום בעיר מודיעין על המגוון שלה.
<אורנה מגר: אני לא אכנס לרזולוציות של פרויקטים, אני רוצה לשים את התפיסה.
<אורנה מגר: לכן הקמנו מרכז, מרכז ידע, המרכז הבינלאומי שלנו.
<אורנה מגר: מודיעין הפכה למעבדה בינלאומית, שמוכרת היום על-ידי האו"ם, על-ידי ארגון פסקל, על-ידי האיחוד האירופי ועל-ידי ארגונים נוספים, שמובילים את המודל של עיר לומדת.
<אורנה מגר: אנחנו עובדים כמעבדת ידע, אנחנו בוחנים את המודלים שאנחנו מייצרים בעיר, את שיתופי הפעולה, אנחנו מעבירים אותם לרשויות שכבר הצטרפו לרשת.
<אורנה מגר: כשרשות מצטרפת לרשת זה מתחיל בהכרזה של ראש העיר שאומר: רוצה אני להיות עיר לומדת ואני מתחייב להוביל את התהליכים האלה, ואז אנחנו לומדים ועושים התאמות בפרופילים של האוכלוסיות השונות.
<אורנה מגר: כבר חברים ברשת מהמגזר הערבי, מהפריפריה, מהמרכז.
<אורנה מגר: הראשונות שנכנסו לרשת הן הפיילוט שלנו, כדי לבחון איך אנחנו לומדים ביחד לקדם את הצרכים של התושבים שלנו באמצעות למידה מותאמת לעידן המודרני שלנו.
איתן ברושי: את יכולה להגיד מה זה למידה?
איתן ברושי: מה לומדים?
איתן ברושי: איך לומדים?
יעקב מרגי: לא תצליחי לצמוח בקצב הזה, כי לא יהיה לנו זמן לתת לכולם.
יעקב מרגי: אורנה, את נותנת סקירה מקיפה ויורדת לרזולוציות.
יעקב מרגי: לא לחינם חבר הכנסת איתן ברושי שואל, מה זה למידה.
איתן ברושי: רוב הדברים שאת אומרת אנחנו מכירים.
יעקב מרגי: הקצינו זמן דיון כדי שתציגי לנו את המיזם הזה.
יעקב מרגי: כנראה הוא מיזם חשוב, לא סתם קבענו ישיבה.
יעקב מרגי: מה לעשות, הלוואי והיה לנו סמינריון של יום שלם, והיינו נותנים לך קצב אחר.
יעקב מרגי: אני מבקש שכבר תרדי לסוגיית הפרט.
יעקב מרגי: נגעת בסוגיית הכלל.
יעקב מרגי: בסוגיית הפרט – איך זה תורם?
יעקב מרגי: איך זה מתבצע?
יעקב מרגי: השקעת הרבה ב"מה", עכשיו ב"איך".
<אורנה מגר: רק ברשות
<אורנה מגר: כם, שאלתם למידה מהי, מה זה נקרא למידה.
<אורנה מגר: למידה היא כל פעילות שמפתחת את הכישורים והיכולות של האדם כפרט, כדי להתאים אותו למעגלי החיים, על רקע כל השינויים בעולם העבודה, הנושא של תעסוקה היום.
<אורנה מגר: יש קשר חזק מאוד בין תעסוקה ללמידה, הנושא של הורות ומשפחה.
יעקב מרגי: בפועל, איך זה נעשה?
יהודה גליק: אם בבוקר אני מגיע למודיעין, איפה אני רואה שזה קורה?
יעקב מרגי: איך זה נעשה?
אמיר אוחנה: מרכזי למידה מעבר לשעות - - -
אמיר אוחנה: אני אעזור לאורנה.
<אורנה מגר: אתם לא נותנים לי לענות על השאלה ששאלתם.
יעקב מרגי: אני לא אתן לך.
יעקב מרגי: בקצב הזה אני אסיים את הדיון בלי להגיע לתכלס.
איתן ברושי: זה לא יום חינוך ארוך.
יעקב מרגי: יש לי דיון של שעה, אני רוצה למצות אותו.
אמיר אוחנה: יש חמישה עוגנים בכל המודל.
אמיר אוחנה: בסופו של דבר מההכרזה שהעיר רוצה להצטרף למודל העולמי - - -
אמיר אוחנה: מרגע שראש הרשות רוצה להיכנס יש מרכזי יצירת שיתוף ואיגום משאבים ברשות, מאגפי התרבות, הרווחה, הפנאי, לצורך המיפוי.
אמיר אוחנה: יש מרכזי למידה מעבר לשעות הפעילות, כולל הכשרות מקצועיות, כולל ימי עיון.
אמיר אוחנה: כל אחד ובסיס המסלולים האקדמיים שלו.
אמיר אוחנה: לאחר מכן אנחנו עושים את המיפוי.
יעקב מרגי: מי קהל היעד?
אמיר אוחנה: קהל היעד, אמרנו.
אמיר אוחנה: מגיל 21.
אמיר אוחנה: כמובן יציגו את זה.
אמיר אוחנה: אני רוצה לתת זמן לכל אחד להראות איך עושים את זה במקום שלו, ולא להיכנס כרגע למודל.
אמיר אוחנה: המודל הוא בסופו של דבר המרכז שמאפשר כלים לאנשים, לא בהכרח אלו שאין להם יכולת ללמוד הכשרה אקדמית ואלו שלא יכולים ללמוד הכשרה אקדמית, אבל אנחנו לא רוצים לבזבז אותם.
אמיר אוחנה: אנחנו רוצים לקחת את ההון האנושי הזה ולהחזיר אותו, להחזיר אותו לתוך הקהילה.
אמיר אוחנה: שאלת את השאלה, חבר הכנסת, איך זה נעשה.
אמיר אוחנה: זה נעשה על-ידי מרכזי למידה, זה נעשה על-ידי שיתוף עם אזרחים ותיקים במועדונים של אזרחים ותיקים, זה נעשה דרך הרצאות וכדומה.
אמיר אוחנה: כמובן המודל ניתן לשינוי בכל עיר ועיר.
איתן ברושי: כשאתם מכריזים על מספר נושאים, כל אחד בוחר מה הוא רוצה ובאותו תחום שהוא רוצה, ויש לו מספר מפגשים שבהם הוא מקבל איזו העשרה והעצמה.
איתן ברושי: כמה זמן לוקחת תוכנית כזאת לאדם בודד?
איתן ברושי: שנה, שנתיים, שלוש?
<אורנה מגר: התוכניות המודולריות הן בהתאם לצרכים.
איתן ברושי: לא פחות מחצי שנה, שנה?
<אורנה מגר: התוכניות המודולריות.
<אורנה מגר: למשל, משהו מאוד-מאוד רלוונטי שעכשיו אנחנו עובדים בו לרוחב ברשויות שלנו, זה הנושא של תעסוקתיות לגיל 45 ומעלה.
<אורנה מגר: זה אחד הנושאים הקשים מאוד בחברה שלנו היום.
<אורנה מגר: והמרכזים שלנו עושים איגום עם כל מי שיכול לתרום לטובת העניין, כמו ארגונים ממשלתיים, כמו חברות עסקיות, כמו העירייה.
איתן ברושי: האחריות הכוללת היא של הרשות?
<אורנה מגר: בדיוק.
<אורנה מגר: זאת נקודת מפנה משמעותית מאוד.
<אורנה מגר: זה בדיוק מה שאמרת, היום זו אחריות של הרשות.
<אורנה מגר: הנושא של תעסוקה היא אחריות - - -
יעקב מרגי: צביקה וולק.
<צביקה וולק: אני מלווה את התוכנית לאורך כארבע שנים.
<צביקה וולק: אני עוסק ביומיום שלי בפיתוח כושרי חשיבה, אני איש מכון פוירשטיין.
<צביקה וולק: למעשה התחברנו לזה דרך סוגיית פיתוח הכושר המנטלי.
<צביקה וולק: ניקח סוגיות בסיסיות כמו פיתוח כושרי למידה, פיתוח כושרי חשיבה.
<צביקה וולק: אלה כלי עבודה בסיסיים שצריך כל אדם בעידן הזה.
<צביקה וולק: למעשה פיתחנו תוכנית במסגרת עיר לומדת, תוכנית שמייצרת הזדמנות.
<צביקה וולק: אני חושב שהגדולה של עיר לומדת זו היכולת לייצר הזדמנות לצמצם פערים בחברה, לתת לאנשים הזדמנות גם בגיל 45-40 ומעלה להשתלב בשוק העבודה.
<צביקה וולק: אנחנו נמצאים בתקופה דינמית מאוד.
<צביקה וולק: אני חושב שיש כאן פרויקט שהיום מוטל כולו על כתפיה של אורנה, שלמעשה מנסה בהצלחה לא קטנה להרחיב את זה בלא מעט עיריות, ולמעשה צריך לעלות פה קומה.
<צביקה וולק: להסתכל על זה בצורה קצת יותר הוליסטית, מערכתית, ולראות מה הם הנושאים שניתן באמצעותם להקנות ידע לכל אדם ואדם על בסיס הצורך שלו.
<צביקה וולק: היתה פה שאלה אם זה בדחיפה או במשיכה.
<צביקה וולק: אנחנו רוצים להגיע למצב שיש לנו מרכזי מידע, מרכזי התייעצות, מגיע בן-אדם, בונה את התוכנית, זה יכול להיות לאחד ארבעה חודשים, לאחד שנה, ולמעשה הוא מקבל כלים לחיים.
<צביקה וולק: כשלצד הדבר הזה אנחנו עוסקים גם בסוגיה של איכות חיים - - -
איתן ברושי: מי מממן את זה?
<צביקה וולק: חלק מהתקצוב מגיע היום ממוסדות וארגונים וחלק האנשים מממנים באופן אישי.
איתן ברושי: השתתפות עצמית.
יעקב מרגי: יעקב פישר.
<יעקב פישר: אני מנהל האגף לחינוך מבוגרים בעיריית פתח-תקווה.
<יעקב פישר: אני עושה את התפקיד שלי כ-15 שנים.
<יעקב פישר: מינואר 2016 הצטרפנו לרעיון של עיר לומדת.
<יעקב פישר: למה החלטתי שזה רעיון טוב?
<יעקב פישר: מכיוון שהבנתי שכל מי שהוא בן 18 ויום, המדינה למעשה לא מכוונת אותו, לא עוזרת לו, לא מסייעת לו.
איתן ברושי: אל תגזימו, יש השכלה גבוהה, יש מכללות ויש פיקדון ליוצאי צה"ל.
איתן ברושי: המדינה לא השתחררה לגמרי.
איתן ברושי: חלקית.
<יעקב פישר: אם אין לילד שלי 30,000 שקל לפחות כדי להיכנס למוסד חינוכי - - -
איתן ברושי: אני מקווה שאתה לא בונה על זה שהוא ילמד בתוכניות האלה.
<יעקב פישר: אני בהחלט בונה על זה, אדוני, ואני אסביר לכם למה.
יעקב מרגי: זו הזדמנות לקדם בברכה את הסטודנטים מאוניברסיטת תל-אביב, סטודנטים למשפטים.
<יעקב פישר: וגם לשאול אותם, אגב, איפה במדינה עזרו להם לבחור את המקצוע ולהתאים את הלמידה שלהם למשהו שצריכים בשוק.
<יעקב פישר: אנחנו בתהליך של הקמת מרכזי מידע אצלנו ברשות והזמנת כל התושבים לבוא ולהתייעץ – אני רוצה ללמוד מקרמה, אני רוצה ללמוד נהיגה, אני רוצה לשפר את ההשכלה שלי.
<יעקב פישר: מה קרה מאז ינואר 2016 שהכרזנו על עצמנו כעיר לומדת?
<יעקב פישר: התחלנו למפות את העיר, גילינו אוכלוסייה של יותר מ-7,000 תושבים יוצאי אתיופיה, שיש להם בעיה להיקלט פה בארץ מבחינת השפה.
<יעקב פישר: בנינו תוכנית אסטרטגית שמתחילה מלימוד העברית, עוברת להשלמת 12 שנות לימוד.
יעקב מרגי: זה לא עוד כמה חוגים במתנ"ס.
<יעקב פישר: ממש לא.
יעקב מרגי: זה מה שצריך כשמציגים פרויקט.
יעקב מרגי: דברו.
יעקב מרגי: צריך לחלוב אתכם.
<יעקב פישר: אני בשטח, אתה תלמד אותי איך להציג את זה.
<יעקב פישר: אני מסביר לך שאנחנו עושים את זה בתהליך, אנחנו מחפשים את הצרכים.
<יעקב פישר: אנחנו מכירים בעובדה שאדם היום צריך ללמוד כל חייו.
<יעקב פישר: בשנת 1991 סיימתי את הטכניון במערכות מידע, שלוש שנים אחר-כך כל שפות התכנות שלמדתי על-פיהן כבר לא רלוונטיות, השוק השתנה בצורה מדהימה.
<יעקב פישר: יש לי בעיר שלי עסקים, חברות הייטק, ואני בא אליהם ואומר: תגידו לי מה אתם צריכים.
<יעקב פישר: אתם צריכים אנשי QA?
<יעקב פישר: אנחנו נעזור לחפש הכשרת QA, כדי שתוכלו לעשות דברים.
<יעקב פישר: אני רוצה לספר לכם סיפור ממקום המגורים שלי.
<יעקב פישר: אני גר בראש העין, אני יוצא לריצה בחמש בבוקר, אני רואה מכונית נטושה, מנסה לפתוח את הדלת, מוצא בן-אדם שישן שם, בן 35, עם חולצה של חברת כוח-אדם.
<יעקב פישר: אני מפנה אותו למשטרה, המשטרה בודקת, הכול בסדר אתו, אבל אז מתברר שהבן-אדם עובד בעבודות זמניות.
<יעקב פישר: איך הוא יוכל להגיע לדירה?
<יעקב פישר: איך הוא יוכל להגיע למשהו בחיים שלו?
<יעקב פישר: המשטרה מבינה, כל עוד הוא לא מקרה פלילי, הוא בסדר, הוא בסך-הכול הומלס.
<יעקב פישר: אתם יודעים כמה הומלסים יש שהמדינה מפסידה מבחינה כלכלית בזה שלא מפנים אותם לתעסוקה?
יעקב מרגי: עוד זווית.
<יעקב פישר: זה מה שאנחנו רוצים לעשות.
<יעקב פישר: צבי טל.
<אורנה מגר: צבי טל מתנצל.
<אורנה מגר: הוא הוזמן לדיון - - -
יעקב מרגי: קיבלנו את התנצלותו.
יעקב מרגי: סוזן חסן, בבקשה.
<סוזן חסן: שלום.
<סוזן חסן: אני מג'וינט – תבת, אנחנו עוסקים בפיתוח שירותים חברתיים, ואנחנו מטמיעים בממשלה בשלבים מתקדמים יותר.
<סוזן חסן: מה שאותי מעניין בתוכנית הזאת זה החיבור והרלוונטיות לנשים.
<סוזן חסן: נשים הן אחת מאוכלוסיות היעד שלנו בתבת.
<סוזן חסן: אני מדברת פה על נשים חרדיות, נשים ערביות, נשים עם מוגבלות ונשים מבוגרות.
<סוזן חסן: היום אנחנו יודעים שיש קשר הדוק מאוד בין למידה לבין תעסוקה.
<סוזן חסן: אם אני אתן דוגמה למה שקורה היום בתחום של נשים ערביות ונשים חרדיות, אנחנו יודעים שחלק גדול מהן לא אקדמאיות, לא הגיעו לאקדמיה מצד אחד, מצד שני אנחנו יודעים שיש היום מענים נוספים שיכולים להשלים את הפער הזה, למשל הכשרות מקצועיות, סדנאות למיניהן, הכשרות ממוקדות שרלוונטיות לשוק העבודה הנוכחי והעתידי, שיכולים לגשר על הפערים האלה ולעזור לנשים להשתלב בשוק העבודה.
<סוזן חסן: מהמקום הזה אני רואה שיש אחריות גדולה מאוד של הרשויות מצד אחד, מצד שני יש הרבה משאבים שקיימים היום ברשויות.
<סוזן חסן: אני מסכימה אתך, אורנה, לפחות ברשויות הערביות היום, אחרי כל ההחלטות הממשלתיות השונות, יש תקציבים, יש משאבים, חסר טיפה לעשות איגום, חסר גם למקד אותם - - -
יעקב מרגי: בחרדים זה הצליח.
יעקב מרגי: היום אחוז הנשים החרדיות שיוצאות לשוק העבודה הגיע כמעט - - -
<סוזן חסן: נכון, כמעט הגיע ליעדים הממשלתיים.
אמיר אוחנה: אתה יודע מה השידוך הכי טוב היום במגזר החרדי?
אמיר אוחנה: זו נערה שעובדת היום במטריקס במכללה במודיעין עילית.
אמיר אוחנה: זה חלק מפרויקטים דומים שנעשו בעבר, שדיברו על אוכלוסייה ספציפית, שנתנו להם את ההזדמנות להשתלב - - -
יעקב מרגי: צריך להעתיק את זה גם לאוכלוסיות אחרות.
יהודה גליק: להעתיק את זה גם לגברים החרדים.
אמיר אוחנה: אוכלוסיות נוספות שאנחנו עושים - - -
<יעקב פישר: מה עשה הרעיון של עיר לומדת?
<יעקב פישר: היא דיברה על האישה הערבייה.
<יעקב פישר: אנחנו יוצאים מגבולות העיר.
<יעקב פישר: בפרויקט אשת חיל אנחנו מלמדים ביפו נשים מוסלמיות.
יעקב מרגי: כרגע היא ברשות דיבור.
<סוזן חסן: מצד שני אני רוצה להגיד שגם בקרב נשים חרדיות, ששם שיעור התעסוקה גבוה יחסית, אנחנו מדברים על סוגיה שונה שאנחנו נתקלים בה, שזה סוגיה של קידום.
<סוזן חסן: הנשים האלה עובדות במשרות חלקיות, בשכר נמוך.
<סוזן חסן: אם אנחנו רוצים לדבר על קידום ועל פיתוח קריירה, להוציא אנשים ממעגל העוני, אנחנו חייבים לדבר בשפה טיפה שונה, על הכשרות שמקדמות את הנשים, על למידה שהיא lifelong learning, שזו למידה לאורך החיים.
<סוזן חסן: אישה בת 40 לא מספיק לה, לא התואר ולא ההכשרה שהיא קיבלה.
<סוזן חסן: נקודה נוספת ואחרונה זו ההתערבות בגיל צעיר יותר, בני נוער – מסגרות של חינוך בלתי פורמלי, שהיום הן פלטפורמות מעולות לשיפור כישורים, להכנת הצעירים שלנו לשוק העבודה המשתנה, לא רק הנוכחי.
<סוזן חסן: אנחנו יודעים שבעוד כמה שנים הרבה מקצועות יתחלפו, ישתנו, יתווספו חדשים, ואנחנו צריכים להכין את בני הנוער כבר בשלב הזה.
יעקב מרגי: המדינה כמדינה עדיין עוד לא פיתחה תפיסה של התאמה למקצועות המחר, אבל כל הכבוד.
איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול אני מברך על היוזמה.
איתן ברושי: הרעיונות האלה הם באמת לא חדשים, אבל בכל פעם תופסים מהדורות חדשות, מעודכנות, וזה בסדר גמור.
איתן ברושי: הייתי ראש רשות ואני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שזו לא תוכנית רק של העיר, זו תוכנית של מדינה שלמה.
איתן ברושי: אני מייצג את המרחב הכפרי, לכן הביטוי "עיר לומדת", אני מניח שאתה תסכים אתי שזה לא רק עיר.
יעקב מרגי: צריך להפוך את זה ל"מדינה לומדת".
איתן ברושי: מצד שני, צריך להיזהר לא להגזים בציפיות ולא בכוונות.
איתן ברושי: עוד פעם, אנחנו כגורם אחראי, ודאי אתה כיושב-ראש הוועדה, וגם חברי אוחנה שהביא את זה, זה תפקיד של המדינה לעשות הסבות מקצועיות ולהכשיר.
איתן ברושי: אל תערבבו את היכולת של חברה לומדת, קהילה לומדת, עיר לומדת.
איתן ברושי: זה לא דומה לתארים והכשרה מקצועית.
איתן ברושי: אל תתיימרו.
איתן ברושי: עם כל הכבוד למודיעין עילית וביתר עילית, אני מכיר את זה מקרוב, זה לא מה שאתה אומר, וזה גם לא היכולות האלה, גם שונה היכולת של עיר כזאת או עיר אחרת.
איתן ברושי: אני חושב שנכון להיות תמיד חברה לומדת, תמיד חברה שרוצה להתקדם.
איתן ברושי: למשל בתי ספור להורים זה דבר שקיים מזמן.
איתן ברושי: אחד הדברים שצריך לעשות זה להשתמש בתשתיות.
איתן ברושי: אני בא מעמק יזרעאל, יש שם מכללה אקדמית, התחלנו מבית ספר למבוגרים, עברנו למכללה שנותנת תארים.
איתן ברושי: התשתית האקדמית היא תשתית שגם נותנת איזה הילה לדבר הזה.
איתן ברושי: איפה שיש בתי ספר שיכולים לעבוד במשמרות של אחר-הצהריים וערב, ומכללות, לנצל תשתיות, גם לאפשר את היכולת לתת את ההסמכה.
איתן ברושי: אני חושב שצריך להפריד בין יומרה חיובית שכמו שעיר עוסקת בספורט, עוסקת בתרבות, בדברים אחרים, תעסוק גם בחינוך והשכלה, ובעיקר בלימוד והרחבת האופקים.
איתן ברושי: זה יותר עזרה ראשונה, זה לא תואר ראשון, לא שני, לא מחקרים ולא הסבה מקצועית, לא תעודות ולא תארים.
איתן ברושי: יש מדינה ויש עירייה ויש גם הפעילות הזאת, שחלקה וולונטרית, היא בוודאי לא יכולה להיות תחליף לאחריות המדינה לתת את ההשכלה הגבוהה לאזרחיה ותושביה.
יעקב מרגי: היא לא מתיימרת להחליף את המדינה.
איתן ברושי: נאמר פה בדברי הפתיחה - - -
יעקב מרגי: זה השלמות.