GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עמירם הלוי: אז נכון, באר שבע זה בירת כדורגל היום והתחיל שם קצת ג'ודו אבל - - - אנחנו היום מנסים לאגם משאבים עם כל החברים פה, משרד הפנים, הרשויות המקומיות, על מנת לקדם את העניין הזה.
<עמירם הלוי: בלי בתי ספר זה לא יילך.
מירב בן ארי: כן, את זה הבנו.
מירב בן ארי: זו נקודה קריטית.
מירב בן ארי: חסם גדול.
<עמירם הלוי: זו נקודה בירוקרטית קטנה להתגבר על זה.
<עמירם הלוי: אני מכיר את הבעיות, שיקולים מסחריים וכל הדברים האלה, אפשר וצריך למסד את זה ולעשות את זה הרבה יותר יעיל.
מירב בן ארי: תודה רבה, אנחנו נטפל בזה.
מירב בן ארי: אני רק רוצה לתת לטל כהן, בבקשה.
מירב בן ארי: בוא, יש לך ממש דקה כי אנחנו בזמן מליאה.
מירב בן ארי: ביקשת ולא דיברנו בכלל על המגזר הדתי אז, בבקשה, אדוני.
מירב בן ארי: בדקה.
<טל כהן: שלום לכולם.
<טל כהן: אני מבין שהזמן שלי עוד יותר קצר אז אנסה להיות הכי ענייני.
<טל כהן: זה דיון מאוד חשוב ודיברו פה על הרבה מאוד נושאים.
<טל כהן: דיברו על - - -
מירב בן ארי: מהו התפקיד שלך?
<טל כהן: אני, יחד עם שותף, הקמנו לפני שלוש שנים את חברת "אפיק" במטרה לקדם ספורט במגזר הדתי.
<טל כהן: זה הגיע מתוך איזשהו חסך שהיה לנו כילדים ורצון לעשות איזשהו שינוי.
<טל כהן: קיימות אגודות, יש את "אליצור" ועוד כל מיני פרויקטים מסוימים, אבל התחושה היום במגזר הדתי, בעיקר כשאתה מגיע לגילאים המבוגרים יותר, זה שלא עשו את קפיצת המדרגה הזו.
<טל כהן: הראיה לכך, שוב, לא מתוך חלילה, אין פה גם הרבה כיפות או נשים עם - - - חוץ מחברת הוועדה.
<טל כהן: הייצוג בספורט היום במגזר הדתי הוא מאוד חלש עד כמעט לא קיים חוץ מכל מיני ממש כוכבים בודדים או כוכבות.
<עמירם הלוי: ישנן קבוצות של "אליצור".
<טל כהן: אני נגעתי ב"אליצור", אנחנו תיכף - - -
<ניר לוין: לכדורגל יש את "צו פיוס".
<עמירם הלוי: בכדורסל הן קרוב ל-20%, קבוצות "אליצור".
<טל כהן: "אליצור" בספורט המקצועי?
<עמירם הלוי: כן.
<עמירם הלוי: בכל הליגות.
<טל כהן: אבל כמה כיפות היום, סליחה שאני שוב פונה אל הגברים, אבל זה גם מתייחס לנשים, כמה כיפות היום רואים בליגות הבכירות בכדורסל, בכדורגל, טניסאים?
<טל כהן: לא רואים.
איילת נחמיאס ורבין: אני אצטט, ברשותך, את אורי אורבך, השבוע אנחנו מציינים שנתיים לפטירתו, אורי אורבך אמר "הטובים לתקשורת", בסוף אני אומרת בשיא הרצינות, יש פה גם תלות גדולה מאוד מאוד בחינוך, אבל גם ברמת המוטיבציה - - -
מירב בן ארי: האם אתה חושב שחלילה - - - כאילו זה נראה לי - - -
איילת נחמיאס ורבין: כאילו מונעים?
מירב בן ארי: כן, לא בוחרים לפי מגזר.
<טל כהן: אני לא באתי פה בהאשמה לאף אחד, אני רוצה לדבר - - -
מירב בן ארי: לא, אנחנו לא מאשימים, אני רק אומרת שמראש אף אחד לא מונע מאותו תלמיד חובש כיפה להצטרף לאיזשהו ענף ספורט.
<טל כהן: אז אני אסביר.
<אורי חרל"פ: יש בעיה בינלאומית - - -
מירב בן ארי: בגלל השבתות, כן.
<אורי חרל"פ: בדיוק.
<טל כהן: אני רוצה לדבר על נקודה אחת, על נושא העידוד.
<טל כהן: אין לי פה אצבע מאשימה לגבי נושאים שדיברו עליהם.
<טל כהן: היום, בסופו של דבר זה עניין של מודעות.
<טל כהן: יש רצון של התלמידים בגילאים הנמוכים יותר, יש רצון כן לעסוק בספורט וכן להתקדם, וכמו שאמרה חברת הכנסת, בנושא תקשורת, לדוגמה, שזה דבר שבשנים האחרונות בולט יותר ורואים שם יותר כיפות סרוגות, באמצעי התקשורת, אגב, גם בתרבות וכו', בספורט זה לא קרה, קפיצת המדרגה לא קרתה.
<טל כהן: ואם דיברו פה על "אליצור", "אליצור" עושה עבודה נהדרת וכו', אבל בסוף הבעיה היא במסגרות החינוכיות, שכשתלמיד היום הולך לישיבה תיכונית, שהמסגרת הלימודית היא שונה בשעות הלימוד שלה, או בת באולפנות, הם צריכים וצריכות לקבל החלטה מה עושים, אם להתקדם באופן מקצועי, ואני לא מדבר כרגע על דברים מסביב, אלא מבחינה, אם המסגרת עצמה מאפשרת, או לחתוך את זה.
<טל כהן: לפי דעתי יש פה מגזר שלם, נתח גדול מאוד מהציבור, שפשוט מתפספס.
<טל כהן: הוא לא מגיע בכלל לספורט ההישגי ולכל הדברים הללו.
מירב בן ארי: עופר, אנחנו בסיכום כי אנחנו על זמן מליאה וזה כבר אסור ליף אבל, בבקשה, שתי דקות סיכום.
<עופר בוסתן: נדמה לי שהדיון היה מדהים, הוא נותן תובנות שננסה ליישם אותן בוועדה האסטרטגית שאני מופקד עליה, למצוא פתרונות למגוון - - -
מירב בן ארי: אנחנו סומכים עליך.
<עופר בוסתן: הערה קטנה רק לגבי הדתיים, אנחנו במשרד מחזיקים יועץ חרדי לנושא דתיים.
<עופר בוסתן: כל פעולה שהגיעה מולנו לגבי המגזר החרדי אנחנו טיפלנו בה, אם זה בטאיקוונדו, בקורסים ספציפיים לחרדים לאימונים.
<עופר בוסתן: באלעד עשינו פרויקט של "עיר בריאה ופעילה".
<עופר בוסתן: זאת אומרת, לא יודע למי פנית, אבל כל גוף שפנה אלינו למינהל הספורט בנושא דתיים חרדים, אנחנו עוזרים להם.
<עופר בוסתן: יש לנו ליגות לנו בתי הכנסת, זאת אומרת, אנחנו כן פועלים - - -
<טל כהן: שזה בשלב חובבני, קצת יותר מאוחר.
<עופר בוסתן: לפי הפנייה, כשהייתה פנייה בטאיקוונדו למגזר החרדי הם קיבלו טיפול ממוקד.
<עופר בוסתן: זאת אומרת, אם אנחנו לא יודעים אנחנו לא יכולים לעזור.
מירב בן ארי: אני חייבת לסכם את הדיון כי המליאה כבר התחילה.
מירב בן ארי: ראשית, אני כמובן רוצה להודות לכולכם, לכל מי שהגיע.
מירב בן ארי: אני אתחיל בלהודות לספורטאים המצטיינים שהגיעו והספורטאיות, ברכות על ההישגים שלכם.
מירב בן ארי: תמשיכו על אף הקשיים.
מירב בן ארי: אני מודה לכל המשרדים, בעיקר כמובן למשרד התרבות והספורט ומשרד החינוך על המעורבות.
מירב בן ארי: עופר, איחלנו לך בהצלחה, אני בטוחה שאתה תמשיך להוביל את הנושא של הספורט.
מירב בן ארי: כמובן גם למשרד הביטחון, מכון וינגייט, שאני מלווה אותם גם הרבה זמן, הוועד האולימפי וכמובן הטוטו, שהרבה בזכותו אנחנו מצליחים לבנות את האולמות במדינת ישראל.
מירב בן ארי: אני רוצה גם להודות ל"אתנה".
מירב בן ארי: גם שם הייתי ואני גם מברכת אותך, מיכל, וגם את עמרית, על הפעילות החשובה, ואת כל הארגונים החברתיים וכמובן היזמיות החברתיות מכרמיאל שהוכיחו לנו שאפשר גם בדרך אחרת.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר רק כמה דברים.
מירב בן ארי: דבר ראשון, אנחנו נפנה לשר הביטחון כדי להגדיל את המכסה של חיילים מצטיינים.
מירב בן ארי: זה נראה לי דבר ברור ואנחנו צריכים לפעול.
מירב בן ארי: הוא כבר עלה, אין סיבה שזה לא יעלה, מה גם שמספר החיילים החיילות המצטיינים עולה.
מירב בן ארי: בנוסף, הפתיע אותי עניין של הגיל של ספורטאים.
מירב בן ארי: אנחנו נפנה לשרת הספורט בעניין הגיל הצעיר, כמו שאבישג הציגה כאן את העניין של הגיל הנמוך שלכן, שלפחות תהיה איזושהי מעורבות של המדינה בנושא הזה של היציאה לתחרויות בחו"ל.
מירב בן ארי: אני רוצה להודות גם לךָ, לשניכם, עשיתם עבודה טובה פה, ניר ונטע - - -
<ניר לוין: הוא הפסיד אימון של הנבחרת הצעירה כדי להיות כאן.
מירב בן ארי: נטע, באת וזה חשוב שהגעת כי נתת לנו פרספקטיבה מתוך החיים שלך וההתמודדות שלך אפילו בנושא המגרשים.
מירב בן ארי: היה צריך להיות כאן נציג של השלטון המקומי והוא לא הגיע, לכן אנחנו נפנה ליו"ר השלטון המקומי, גם כדי לדעת לגבי תחזוקה של אותם מגרשים שכבר קיימים וכמובן מה האפשרויות של אותם חבר'ה שרוצים להתאמן ואין להם את האפשרות בתוך העיר.
מירב בן ארי: אני רוצה לשבח את התכנית שלכם, ה-2020 שעברה ל-2027, אבל עדיין, יש פה מאות אולמות ומגרשים שנבנים.
מירב בן ארי: צריך להמשיך עם זה.
מירב בן ארי: אני מאוד מאוד מקווה שהשלטון המקומי לא רק לוקח ובונה אלא גם שומר על המבנים, כי בסופו של דבר אנו לא רוצים שהם יהפכו לאנדרטה או לאיזה סתם מקום.
מירב בן ארי: לכן נפנה לרשות המקומית, שיסבירו לוועדה מה הם עושים, גם כדי לשמר אבל גם כדי לקדם את התכנית של המגרשים.
מירב בן ארי: אני רוצה גם להודות לוועד האולימפי.
מירב בן ארי: כמובן שאני הייתי מתחילה את זה מגיל צעיר יותר, אבל לפחות מהגיל שאת נמצאת בו וזה שאתה מכיר את הספורטאית שנמצאת לידך, זה כבר אומר שיש חיבור והוא חיבור חשוב.
מירב בן ארי: עם "אתנה" וגיא, שהוא כבר יצא, אנחנו נשב ביחד כדי להכניס את "אתנה" כמו שצריך לתוך בתי הספר.
מירב בן ארי: בנוסף, אנחנו נפנה לשר החינוך גם בנושא של חמ"ד, שזה מה שאתה ציינת, הנושא של הממלכתי דתי.
מירב בן ארי: גם זה שהגעת למרות שדיברת שתי דקות, זה גם חשוב, אבל אנחנו נפנה גם לשר החינוך כדי להכניס את האיגודים המקצועיים לתוך בתי הספר.
מירב בן ארי: אין סיבה שבעיר אחת מסוימת זה יעבוד ובעיר אחרת לא.
מירב בן ארי: כן להכניס אותם לפחות בהנחיות מסוימות של ראש הרשות.
<שלמה סביה: אל תפלילו את העיר שזה עובד בה.
מירב בן ארי: חלילה, להיפך, אם זה עובד כל כך טוב אז למה שזה לא יעבוד בערים אחרות?
מירב בן ארי: אנחנו נפנה ואני אישית גם אנהל שיחה היום עם ראש מינהל חברה ונוער, שהוא גם חבר טוב שלי, דני רוזנר, על איך כן אפשר להכניס את האיגודים לתוך בתי הספר.
מירב בן ארי: אני מודה לכולכם, אני מקווה שלא שכחתי אף אחד, על זה שהגעתם.
מירב בן ארי: הוועדה הייתה מאוד חשובה, העליתם כאן דברים מהותיים שיועברו הלאה למשרדים הממשלתיים.
מירב בן ארי: אני כמובן קוראת לשרת התרבות והספורט להגדיל את התקציב.
מירב בן ארי: אני מודה לכם, תמשיכו להצליח לקדם את הספורט בישראל, גם איילת, והישיבה נעולה, תודה רבה.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח ישיבת ועדת חינוך תרבות וספורט של הכנסת.
יעקב מרגי: 20 במרץ 2017, כ"ב באדר תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום הוא הצעות לדיון מהיר של חברי הכנסת, עצירת התמיכה למדרשת שדה בוקר מעמידה אותה בסכנת סגירה.
יעקב מרגי: הצעה של חבר הכנסת, השר לשעבר, מאיר כהן, כנ"ל של חבר הכנסת אלי אלאלוף, שאנחנו דנים אותו לכף זכות, הוא בוודאי מנהל דיונים בוועדה שהוא עומד בראשה, וחברת הכנסת סתיו שפיר שמחפשת שקיפות באיזה ש הוא מקום שאין סיכוי שתמצא אותו, אבל כשהיא תגיע נכבד אותה.
יעקב מרגי: אנחנו באילוצי זמן.
יעקב מרגי: קיימנו דיון ראשון על חוק גבעת התחמושת ומורשת מלחמת ששת הימים, זה דבר נכון, ומיד נכנסנו לדיון הזה, במסגרת דיון מהיר.
יעקב מרגי: תציג לנו את הבעיה.
מאיר כהן: תודה רבה, אדוני, בוקר טוב לכולם.
מאיר כהן: מדרשת שדה בוקר היא מבחינתי מדרשה שמלווה אותי מאז עלותי ארצה, ב-1962 ולימים, אחיי למדו במדרשה, בבית הספר, כשהיו שני מנהלים, אברהם צביון וצבי צמרת.
מאיר כהן: מבחינתנו, תושבי הנגב, המקום הזה נתפס, ואני לא מגזים ומפריז באמירתי, כיהלום שבכתר.
מאיר כהן: ב-1973 אכן הוחלט להקים את התאגיד, את החברה או איך שאנחנו נקרא לה, ומאז, אני חייב להגיד, היא אבן שואבת לכל מכל.
מאיר כהן: 400 תלמידים בבית ספר תיכון יוצא מן הכלל, שאילו היו לי ילדים צעירים הייתי בשמחה שולח אותם לשם, בית ספר שדה מהטובים ביותר, כך לפחות אני זוכר אותו כשאני עסקתי בהדרכת טיולים, צוות עובדים די מסור, מקום שמבחינתי, כשמדברים על נגב פורח, מדברים בראש ובראשונה על שדה בוקר.
מאיר כהן: זו תפיסת עולמי למרות שאני גר בדימונה והייתי ראש עיר בדימונה וגדלתי בירוחם וכהנה וכהנה, אבל יש משהו בנסיעה הזו מירוחם דרומה, כשאתה רואה את המדרשה ואת המתיישבים הציונים המכובדים שנמצאים שם.
מאיר כהן: אני מלווה את הסיפור כבר כמה שנים.
מאיר כהן: כל שנה הולכים ומפחיתים בתקצוב של המקום, כל שנה מוצאים אלף ואחת סיבות למה אנחנו נכביד את ידינו על המקום.
מאיר כהן: אז נדמה לי שלפני חמש שנים נדרשתי, כיושב ראש הרשות לפיתוח הנגב, לסיפור של צמצומים וסיפור של התייעלות וכבר אז אמרתי שאני לא שם את ידי במקום שההנהלה מחליטה להתייעל, גם להתייעלות יש גבולות.
מאיר כהן: כשאתה מחליט לפטר עובדים אז העובדים האלה, שחיים בנגב, כשעובד בן 40-45 מפוטר, אין לו מקום עבודה חלופי ולמה אני מקדים ואני אומר את זה?
מאיר כהן: כי אתמול פנה אלי מישהו ממשרד החינוך וביקש להישאר בעילום שם ואמר לי, "מאיר, תשמע, אנחנו עושים איזה טריק, אנחנו מאוחדים עם ההנהלה".
מאיר כהן: אני די הופתעתי מן האמירה הזו ואמרתי, "מה זה מאוחדים עם ההנהלה?", " לא, לא, אנחנו צריכים לעשות שם התייעלות, אז אנחנו נעביר אותם את הויה דולורוזה".
מאיר כהן: אם אכן הדבר הזה קיים אני אבקש להביא לכאן את שר החינוך ואני אדרוש ממנו שייתן הסברים.
מאיר כהן: אנחנו לתומנו באנו לטפל בפנייה כואבת של אנשים שבאים ואומרים שהורידו מ-16 מיליון שקלים, אומר להם סגן החשב, "אתם תקבלו 2.3 מיליון שקלים" ומניף עליהם חרב של סגירת המקום.
מאיר כהן: אמרו לי האנשים והם יושבים כאן: "תוך חודש חודשיים אנחנו נהיה חדלי פירעון".
מאיר כהן: כחברי כנסת, גם מהנגב וגם לא מהנגב, שהעניין חשוב להם, ביקשנו את הדיון הזה.
מאיר כהן: לכן אני מבקש, אדוני ובזה אני מסיים, לשמוע כמה דברים.
מאיר כהן: האחד, האם משרד מתכוון להחזיר את התקציב?
מאיר כהן: לא ניכנס לתיאור ה-60%-40% כי זה יסרבל את העניין.
מאיר כהן: שנית, נשמע מההנהלה האם אתם הולכים לגזירה של קיצוצים, ושלוש, האם הקיצוץ הזה, האחרון שהיה, ההודעה של סגן החשב הייתה על דעתכם?
מאיר כהן: אני חושב שדבריי מובנים, תודה רבה.
יעקב מרגי: משרד החינוך, תציגי לנו את העניין ותציגי את עצמך.
<עירית בירן: שמי עירית בירן, סגנית מנהל המינהל הפדגוגי.
<עירית בירן: המינהל הפדגוגי אחראי על ההתקשרות עם מדרשת שדה בוקר.
<עירית בירן: חשוב להגיד שההסכם שמדרשת שדה בוקר מקיימת לאורך השנים האחרונות עם משרד החינוך הוא הסכם של מתן שירותים ואחת הסיבות שסגן החשב הכללי עצר כרגע את התהליך הזה היא שהסכם שירותים מחייב שמדרשת שדה בוקר תיתן שירותים לילדי ישראל ולא רק לילדים של בית הספר והפנימייה של שדה בוקר.
<עירית בירן: כרגע המצב הוא שילדי ישראל האחרים משלמים, אם הם מקבלים שירותים מבית ספר שדה אז הם משלמים את העלות של זה.
<עירית בירן: זאת אומרת שכרגע אנחנו לא מקבלים שירותים.
<עירית בירן: מבחינת ההסכם אנחנו לא עומדים בהסכם.
<עירית בירן: כל התקציב הולך בעצם לקיום המדרשה על כל יחידותיה, בית הספר, הפנימייה, המכינה וכן הלאה.
אילן גילאון: זה פיתוח של השנה האחרונה?
אילן גילאון: מה קרה קודם?
<עירית בירן: זה בשלוש השנים האחרונות.
יעקב מרגי: יש תהליך שלפעמים משרדי ממשלה מתעוררים.
<עירית בירן: רואה חשבון נשלח לעשות בדיקה.
אילן גילאון: בדרך כלל הם מונשמים מורדמים, אבל לפעמים הם מתעוררים.
<עירית בירן: רואה חשבון נשלח לעשות בדיקה, עשה בדיקה, ישב עם הצוות של המדרשה.
<עירית בירן: הבקשה שלנו קודם כל, כדי שאפשר יהיה כרגע לחדש את ההסכם, סגן החשב ביקש, הוא איננו כאן ואני מצטערת - - -
יעקב מרגי: יש נציגי משרד האוצר?
<טל גרנית: כן.
<עירית בירן: הם ייצגו את שלהם, אבל הרעיון היה שתיבנה תכנית להתייעלות לשלוש, לחמש השנים הקרובות כדי לראות איך אנחנו - - -
<עירית בירן: רגע, אני רוצה להסביר.
<עירית בירן: אתמול, עם החלפת המנכ"לים, התקיימה פגישת חירום עם המנכ"ל הנכנס למשרד החינוך בסוגיה והוקם צוות מצומצם שיעבוד יחד עם הצוות של המדרשה.
<עירית בירן: אני מקווה שנוכל להציג תכנית התייעלות מוסכמת על כל הצדדים, שתפתור את הבעיה לפחות בשוטף, שנוכל לגמור את שנת הלימודים הזו בשלום ועם כל הפעילות.
יעקב מרגי: מה מדרשת שדה בוקר מכילה בתוכה?
<עירית בירן: בית ספר, פנימייה, בית ספר שדה, מכינה קדם צבאית.
יעקב מרגי: בית הספר והפנימייה - - -
<עירית בירן: גירעוניים כרגע בתפעול שלהם, מאוד.
יעקב מרגי: גירעוניים.
<עירית בירן: מאוד.
יעקב מרגי: אם את מבודדת משק סגור, בית ספר ופנימייה - - -
<עירית בירן: אנשי שדה בוקר יכולים להציג לך את זה.
יעקב מרגי: לא, לא, אני שואל אותך, אחר כך נגיע אליהם.
יעקב מרגי: את אומרת גירעוניים.
מאיר כהן: כל בית ספר עם 400 תלמידים על יסודי הוא בגירעון.
יעקב מרגי: גבירתי, תהיי ממוקדת איתי.
יעקב מרגי: בית ספר שדה, לא בשדה בוקר, בתי ספר שדה אחרים בגוש עציון, רמות שפירא, בתי ספר שדה מתוקצבים על ידי משרד החינוך באיזשהו תקציב?
<עירית בירן: מתוקצבים.
יעקב מרגי: מעבר לסכום שהם גובים?
יעקב מרגי: בלי שום קשר לקניית שירותים או לא קניית שירותים, בלי שום קשר.
יעקב מרגי: תרשי לי לעצור אותך כאן, אני אלך למקור הבעיה כרגע, ישירות.
יעקב מרגי: החשב הכללי, משרד האוצר.
יעקב מרגי: תספר לנו מה הסיפור של מדרשת שדה בוקר.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, אני אתן לכם להתבטא, אבל בואו נלמד את הבעיה קודם.
<טל גרנית: טל גרנית, רפרנט משרד החינוך באגף החשב הכללי.
<טל גרנית: כפי שכבר הציגה הנציגה של משרד החינוך, זה תהליך שמתמשך על פני שנתיים, אם אני לא טועה, שהבנו וגם משרד החינוך הבין ביחד איתנו, שלא מתבצע פה רכש אמיתי, אף אחד לא יודע להגיד מה אנחנו רוכשים וביחד עם משרד החינוך רצינו להסדיר את הסוגיה.
<טל גרנית: גם לא ברור היום לאן הכסף הולך.
<טל גרנית: ה-12 מיליון ₪ האלה, אנחנו לא יודעים לאן הם הולכים, אם הם הולכים לבית ספר שדה, הולכים לפנימייה, הולכים לתיכון.
יעקב מרגי: טל, הדיון יהיה קצר ואפקטיבי.
יעקב מרגי: עזוב אותי מצורת ההסדרה שהייתה במשרד החינוך, היא לא מעניינת אותי.
יעקב מרגי: הרבה פעמים משרדי ממשלה שמים את זה ברכישת שירותים, מה שנוח להם בהסדר שהיה אז.
יעקב מרגי: היום קיים גוף, בית ספר שהוא מוכר על ידי המדינה, פנימייה שהיא מוכרת, לו יצויר שהוא היה מוכפף לא ברכישת שירותים אלא למחלקה של חינוך התיישבותי, אני שואל אותך, כרגע, יש בית ספר שדה ויש בית ספר תיכון, יש פנימייה - - -
<קריאה: ויש עובדים.
<קריאה: את זה אתם שוכחים.
<טל גרנית: שנייה, התיכון ממומן - - -
יעקב מרגי: לקריאת הביניים שלך, הרי כל מה שאנחנו יושבים פה, למה?
<טל גרנית: חשוב להגיד, התיכון מתוקצב על ידי משרד החינוך כמו כל תיכון אחר.
<טל גרנית: מדובר פה על כסף אחר.
יעקב מרגי: אמרה הגברת הנכבדה, התיכון גירעוני.
יעקב מרגי: כל התיכונים הם גירעוניים.
<עירית בירן: התיכון הזה גירעוני כי הוא נותן יותר שעות מבית ספר רגיל, במספרים מאוד גדולים.
איתן ברושי: מי הבעלות של בית הספר?
<עירית בירן: המדרשה.
איתן ברושי: איפה יש עוד מודל כזה של בעלות?
איתן ברושי: למה המועצה האזורית אינה הבעלות?
יעקב מרגי: שאלת שאלה נכונה.
יעקב מרגי: האם יש מודל כזה כמו מדרשת שדה בוקר?
<טל גרנית: לא, לא מכיר.
<עירית בירן: אין.
איתן ברושי: אז למה אתם לא מטפלים בשורשים של הבעיה?
יעקב מרגי: הוא בדיוק חותר למה שאני בא לומר.
יעקב מרגי: כרגע יש בעיה בגלל ההגדרה, בגלל מה שהיה, איך שהיה.
יעקב מרגי: אני מהדיון הזה רוצה לצאת בצורה כזו ותסלחו לי שאני מתקדם מהר, לו יצויר שהדיון היה עכשיו על בית הספר החקלאי "אשל הנשיא", אראה לך איך אני הייתי מוציא אותך מהדיון הזה.
יעקב מרגי: קחי לך 30 יום, 40 יום, תנו לי מודל איך המוסד הזה ממשיך להתקיים.
יעקב מרגי: אל תענו לי עכשיו.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת.
איתן ברושי: קודם כל, משמאלי יושב ערן דורון, שהוא יהיה בקרוב ראש המועצה האזורית רמת הנגב.
מאיר כהן: מברוכ, ערן.
מאיר כהן: הוא יהיה ראש מועצה טוב, כי הוא צמח שם.
איתן ברושי: בימים הקרובים ייכנס לתפקידו, מאחל לו בהצלחה.
איתן ברושי: בחור צעיר שנכנס לנעליים של חברינו ריפמן ז"ל, הוא הולך להיות ראש המועצה של רמת הנגב.
איתן ברושי: הוא מכיר טוב את המדרשה והוא גם חי שם.
איתן ברושי: קודם כל, נאחל לו בהצלחה.
איתן ברושי: בי"ת, אנחנו נעזור לו.
איתן ברושי: גימ"ל, כמי שהיה ראש מועצה והיו לי 18 בתי ספר, לא אחד, אני לא מכיר מודל כזה.
איתן ברושי: המועצה האזורית צריכה להיות בעלת בית הספר כמו במקומות אחרים והיא צריכה להיות זו שמלווה בנושא בגרות וגם שלא יהיה מצב שעובדים ייפגעו.
איתן ברושי: המדרשה, כפי שאמר חברנו מאיר, אמנם אני לא יכול להתמודד עם הזיכרונות שלו, אבל גם בשבילי המדרשה היא זרקור ומגדלור וזה לא בא בחשבון.
איתן ברושי: אומר פה נציג החשב הכללי ורק הם יכולים להגיד דבר כזה בשלווה כזו, שהם מטפלים בזה כבר שנתיים.
איתן ברושי: עצם זה שמישהו מטפל בבעיה כזו שנתיים מראה מה הוא חושב על הבעיה.
איתן ברושי: בעיה כזו לא יכולה להיות מטופלת משך שנתיים אלא תוך ימים.
איתן ברושי: כמה זמן צריך לטפל בבעיה כזו?
איתן ברושי: אני מציע שקודם כל, הוא ייכנס לתפקידו, ניתן לו חודש ושהדיון הבא יהיה פה בעוד חודש חודשיים עם הפתרונות ולא עם הבעיות.
איתן ברושי: בכלל, הגיע הזמן, אדוני היושב ראש, שנציגי הממשלה יבואו לדיונים עם פתרונות ולא עם בעיות.
איתן ברושי: בשביל לשאול שאלות אנחנו לא צריכים אותם, הם צריכים לקבל תשובות.
יעקב מרגי: חברת הכנסת המציעה סתיו שפיר, בבקשה.
יעקב מרגי: אילן, דחקנו אותך.
אילן גילאון: לא, ברור.
סתיו שפיר: אילן יכול לדבר, אני יכולה להמתין, אין שום בעיה.
יעקב מרגי: בבקשה, אין לנו זמן.
סתיו שפיר: תודה רבה, כבוד היושב ראש.
סתיו שפיר: שמעתי שציינת בתחילת הישיבה שאני הולכת לחפש שקיפות היכן שלא ניתן למצוא אז - - -
יעקב מרגי: לא ייתנו לך למצוא.
סתיו שפיר: אז אני אדווח לך שעל אף שלא נותנים בסופו של דבר מוצאים וכשמוצאים גם מצליחים לייעל הרבה מאוד מהתהליכים.
יעקב מרגי: תאמרי לי איך את מציעה לחשב הכללי להביא תקציב לשדה בוקר.
סתיו שפיר: אצל החשב הכללי באמת זה אחד המקומות שלצערי לא רואים בו מספיק שקיפות ויש שם הרבה מאוד עבודה לעשות.
סתיו שפיר: אני נמצאת במאבק ארוך כדי שנוכל להסתכל במחשב, במערכת התקצובית של משרד החשב, במערכת מרכב"ה, כדי שנוכל לראות בעצמנו את התקציבים והתמיכות והביצועים שלהם.
סתיו שפיר: משום מה משרד האוצר לא מוכן לאפשר לח"כים גישה, לראות את המידע הזה, מה שמקשה עלינו מאוד להבין איפה נעלם הכסף של משלם המסים.
יעקב מרגי: אבא שלי עליו השלום אמר לי כשהייתי קטן, "כל מה שאתה אומר לא הולך לחינם".
יעקב מרגי: הנה, אמרתי משהו בפתיח וקיבלתי הרצאה.
סתיו שפיר: קצרה מאוד, אני יכולה להאריך אם אתה רוצה.
סתיו שפיר: ממש בשתי מלים.
סתיו שפיר: אני שמחה להצטרף להצעה החשובה הזו של חבר הכנסת מאיר כהן.
סתיו שפיר: מדרשת שדה בוקר, לא רק שאי אפשר להרשות שהיא כך תקוצץ ותיפגע, צריך לשכפל אותה ואם היה אפשר לשכפל אותה גם מבחינת המיקום והנוף אז זה בכלל היה נפלא אבל נסתפק בינתיים בשכפול המודל.
סתיו שפיר: אני עשיתי מאבקים קשים במשפחה כשהייתי בתיכון כדי ללכת ללמוד בשדה בוקר ואני עדיין מקנאה בכל מי שזכה להזדמנות הזו, אבל צריך לשכפל את המודל.
סתיו שפיר: המודל הזה מדהים והמדרשה הזו חשובה כל כך למדינת ישראל מהרבה מאוד בחינות, גם החינוכיות וגם ההיסטוריות עם המשמעות שלה גם להיום, אז אנחנו צריכים לראות איך המודל הזה יכול לתפקד ואיך אפשר להעמיק ולשכפל אותו למקומות אחרים.
סתיו שפיר: אני מבקשת מהוועדה, אני לא רוצה להאריך, הבנתי שדנתם וביקשתם את הנתונים.
סתיו שפיר: הקשבתי לדיון תוך כדי, אבל עוד לא שמעתי את הנתונים המלאים.
סתיו שפיר: נתוני התמיכות שמופיעים באתר החשב לא נראים לי כנתונים המלאים עם משרד החינוך, הם לא מבטאים את התקציב המלא.
סתיו שפיר: אשמח לראות את הנתונים המלאים ולהבין בכלל את כל המודל התקציבי, מאחר והדיון הזה לא מגיע בפעם הראשונה, זה מצב שחוזר על עצמו משך זמן רב וצריך להבין אותו לעומק.
אילן גילאון: אני גם מצטרף לשני חבריי המגישים.
אילן גילאון: למען גילוי נאות אני אומר שאני מכיר את האנשים, אני מכיר את הוועד, את העובדים, אני מכיר את המדרשה.
אילן גילאון: את בן גוריון לא הכרתי אישית, אבל שמעתי עליו.
אילן גילאון: אני אומר לך שאנחנו שוב מקיימים דיון פעם אחר פעם כאן, כתוצאה מרצון להתייעל אנחנו מבצעים רפורמות, אבל קודם כל אנשים משלמים את המחירים ואחרי זה נראה מה תעשינה הרפורמות.
אילן גילאון: לא כדאי ללכת רחוק, כל מקום וכל אבן שתרים דומה למציאות הזו.
אילן גילאון: אז דבר ראשון, מה שכאן צריך להבין, זה שלפני שעושים את ההתייעלות, ואגב, התייעלות היא עיקרון ענק, אדוני, אבל היא לא הערך העליון ביותר שיש במדינה הזו, גם לתת לאנשים פרנסה ועבודה, ובעיקר במקום הזה, הוא ערך יותר עליון מהתייעלות אפילו, הייתי אומר.
אילן גילאון: הייתי כועס על משרד הכלכלה אם הוא היה בא עם נימוק כזה, אבל על משרד החינוך אני כועס שבעתיים.
אילן גילאון: יש פה באמצע עבודה של אנשים, נגב, בן גוריון, כל המרכיבים שאפשר לעשות מהם דרמה יוצאת מן הכלל.
אילן גילאון: כדי לא לעשות סיפור ארוך קצר, כי הדיון זה, למעשה, היה צריך להיחסך, אני גם מכיר את המנהל, אני רוצה לומר שבזכותו קם בגבעת עדה בית ספר ערים לאוטיסטים.
אילן גילאון: אני אומר ראשון ראשון אחרון אחרון, קודם כל, הגנה מוחלטת על כל מי שעובד ולעשות free zone, אין יוצא ואין בא.
אילן גילאון: זה דבר ראשון, לפני כל דבר אחר.
אילן גילאון: אנשים חיים פה במפלס חרדה גבוה.
אילן גילאון: הדיון הבא שאנו הולכים אליו זה חיפה כימיקלים, רשות השידור.
אילן גילאון: אני אדם מאוד מיושן, בדיוק כמו מאיר, ולא כמו סתיו, אבל היא גם חושבת כך, אני בטוח, וחושב שעבודה של אנשים היא חובתה של המדינה.
אילן גילאון: מה לעשות, כך אני חושב, בין יתר המחויבויות של המדינה זה לתת לאנשים פרנסה.
אילן גילאון: את זה היא הבינה כאשר היא עשתה את כל הטעויות בראשית המדינה הזו ולא היה לה כל כך הרבה כסף, אבל זה מה שהיא לא מבינה היום.
אילן גילאון: אני שואל אתכם, משרד החינוך, תעבירי את זה לשר שלך, אתם הגדלתם מאוד את התקציב ליהדות וסבבה, אני אומר שזה טוב מאוד, יש משהו יותר יהודי בקונצנזוס מאשר בן גוריון?
יעקב מרגי: זה נקרא תרבות ישראלית.
אילן גילאון: תרבות ישראלית, תרבות ציונית, כל מה שאתם רוצים מפה והלאה.
אילן גילאון: לכן קודם כל תעבירו את הכסף, כי נדמה לי שרבע מן התקציב של העמותה הזו נשען על ההקצבה של משרד החינוך.
אילן גילאון: קודם כל הכסף, תעשו את התכניות שלכם, תראו שבעתיד הם יעלו עד כדי כך שהם יתנו שירותים יותר טובים ובוודאי ובוודאי לא לצמצם בכוח אדם ולהוריד את מפלס החרדה.
אילן גילאון: אנשים לא צריכים להסתובב בחרדות שמחר בבוקר לא תהיה להם חדוות יצירה, שלא יהיה להם ביטחון תעסוקתי, שהם לא יוכלו להתפרנס בכבוד, למה?
אילן גילאון: מה הם עשו?
יעקב מרגי: קובי, ראש הוועד, דבר.
<קובי בר: שני דברים.
<קובי בר: האחד, תודה רבה לכל האנשים שהסכימו להגיע לפה ולשמוע אותנו ולהזדהות איתנו.
<קובי בר: למאיר ולאילן ולכל חברי הכנסת ולך, היושב ראש.
אילן גילאון: סתיו ומאיר הגישו, אנחנו רק עוזרים.
<קובי בר: אנחנו, במשך הרבה מאוד שנים, כל פעם העובדים המנהליים והמורים, אבל יותר העובדים המנהליים, שומעים, "או-טו-טו סוגרים", שומעים, "או-טו-טו אין כסף", שומעים או-טו-טו.
<קובי בר: אותנו תמיד שמים אחורה.
<קובי בר: במקום לשים אותנו בפרונט ופעם אחת ולתמיד, יחד עם ההנהלה ויחד עם המדינה, לשבת.
<קובי בר: הבטן שלנו מלאה על מה שקורה בתוך הבית שלנו, היא מלאה.
<קובי בר: אין כבר מקום להכיל את מה שאנחנו מרגישים, העובדים.
<קובי בר: אנחנו ארבעה חודשים חרדים לגורל שלנו, אנחנו ארבעה חודשים לא ישנים, אנשים שמרוויחים 6,000 שקל משכורת, אנשים שעובדים 40 שנה.
<קובי בר: חברים, אני מבקש ממשרד החינוך וממשרד האוצר, תצילו את הבית שלנו.
<קובי בר: זה בית, זה בית.
יעקב מרגי: פרופ' ניר קידר, בבקשה.
<ניר קידר: תודה רבה.
<ניר קידר: אני מדבר בשם התושבים.
יעקב מרגי: איזה יישוב?
<ניר קידר: מדרשת שדה בוקר.
<ניר קידר: אני מודה לחברי הכנסת, אבל שכחו להזמין גוף אחד מסוים והוא התושבים של מדרשת בן גוריון.
<ניר קידר: כבר למעלה מעשר שנים יש יישוב מוכר.
<ניר קידר: התאגיד מפעיל מקומות על השטח שלנו ביישוב.
<ניר קידר: אנחנו לגמרי עם העובדים.
<ניר קידר: אין לנו ענין לפגוע בתאגיד או לא לפגוע בתאגיד, כשמדברים על התייעלות אני חושב שיש דרך די קלה.
<ניר קידר: היום התאגיד מנהל, שאלת, אדוני, מה התאגיד מנהל, דיברו על בית ספר תיכון ועל פנימייה וכו' ולא הזכירו למעלה מ-1,000 דונם בשכונות שלמות, זו חתיכת יישוב ואין לו כסף, ליישוב הזה.
<ניר קידר: אני מבין למה משרד החינוך ומשרד האוצר לא רוצים להעביר כסף לתאגיד שבעצם מנהל יישוב.
<ניר קידר: אולי כדי לייעל את זה תתרכזו ב - - -
יעקב מרגי: אני אגלה לך.
יעקב מרגי: אני הבנתי זאת מההתחלה, בהתבטאות הראשונה.
יעקב מרגי: צריך למצוא את ההסדר הנכון, התקני.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אני רוצה לומר לכם, קניית שירותים, מי שעושה את זה, זה שייך למגזר הציבורי, לעשות הסדרה דרך קניית שירותים.
יעקב מרגי: אני לא רציתי להתבטא בצורה חריפה.
יעקב מרגי: זה נעשה, אולי זה היה מתאים לפני 50 שנה וזה היה טוב אולי לפני 40 שנה.
יעקב מרגי: צריך למצוא את ההסדרה וכל עוד המדינה, המדינה, לא מסדירה זאת, זו דעתי שתהיה בסיכום גם כן, היא צריכה להמשיך את המצב הקיים עד שתיתן לנו כאן מודל אחר שישביע את רצוננו.
<ניר קידר: עוד חצי מילה ברשות אדוני, אנחנו לגמרי בעד שכל העובדים יישארו במקום שלהם, יש להם עבודה במוסדות של התאגיד ואם המדינה תסדיר את זה בדרך נכונה בחלק הזה של התאגיד - - -
יעקב מרגי: כמה תושבים יש ביישוב?
<ניר קידר: למעלה מ-1,600, קרוב ל-2,000 איש.
יעקב מרגי: ביישוב?
<ניר קידר: ביישוב.
יעקב מרגי: משלמים מס מוניציפלי?
<ניר קידר: משלמים מס מוניציפלי.
יעקב מרגי: עדיין לא רווחי?
<ניר קידר: לפני כעשר שנים - - -
יעקב מרגי: אתם שואבים מים מבארות?
יעקב מרגי: מה כל כך עולה שם ביוקר?