GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אתי בן שימול: לא, רק מועדוניות של חינוך שיש אצלנו, שתיים שיתופיות ואחת שהיא - - -
מירב בן ארי: זאת אומרת שאם את מלווה את המשפחה אז יש לך משפחה שאת אומרת שהיא במצב מאוד קשה, שלילדים אין מסגרת.
<אתי בן שימול: לא, רובם אצלנו במועדוניות, לאו דווקא, שוב, יכול להיות של החינוך, יכול להיות של בית ספר, יש מועדוניות שהן עד חמש וחצי בתוך בית הספר.
<אתי בן שימול: זאת אומרת הם כן באיזושהי מסגרת.
<אתי בן שימול: לפחות במיזם ניסינו שתהיה להם מסגרת בשנים האלו שאנחנו עובדים עם ההורים המון, אבל הבעיה היא לא המסגרת, הבעיה היא איך אתה ממלא תוכן את המסגרת הזאת שבאמת תענה על הצרכים של אותם ילדים.
<אתי בן שימול: בבית הצרכים שלהם לא מסופקים, מכל מיני סיבות, אני לא הולכת למקום שאומר מה הסיבה או להיות שיפוטית כלפי המשפחות, זה בכלל לא המקום אבל אם בבית בסופו של דבר בשורה התחתונה המענים שלהם לא מסופקים, אז התפקיד שלנו הוא לספק להם אותם.
<אתי בן שימול: הם לא באים רק לאיזו מסגרת שהם צריכים לשהות בה כמה שעות ולחזור לבית ולא עשינו איתם שום דבר.
<אתי בן שימול: הם לא צריכים עזרה בשיעורי בית, הם צריכים הוראה מתקנת.
<אתי בן שימול: יש הבדל בין שיעורי בית להוראה מתקנת.
מירב בן ארי: אז יש גם צהרונים כאלה בבית הספר שהילדים נמצאים.
<אתי בן שימול: יש בתוך בית הספר ויש מחוץ לבית הספר, של החינוך.
מירב בן ארי: אז במודיעין יש שתיים ובדימונה יש שתיים.
מירב בן ארי: תראו, זה מאוד מטריד אותי הסיפור הזה.
<קריאה: אבל יש שתיים משותפות ושתיים חינוך, זה לא בדיוק שתיים.
מירב בן ארי: זה מאוד מטריד.
מירב בן ארי: אני אדבר גם עם השר, אנחנו בקשר מצוין.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו שתדעו, עליי.
מירב בן ארי: לפני שהגעתי לכנסת, עשר שנים אני ניהלתי מרכזים לנוער בסיכון של קרן רש"י, אלי אלאלוף היה הבוס שלי אז, והמרכז שלי, אגב, אפרופו, דבורה, התחיל מכיתה ח', אבל הרבה פעמים כשקיבלתי אותם בח', הנזק היה כבר - - -
<דבורה מרחבי נבון: בלתי הפיך.
מירב בן ארי: לא, תראי, בלתי הפיך זה מצב שהוא בלתי ניתן לשינוי, אבל - - -
<דבורה מרחבי נבון: נכון.
<דבורה מרחבי נבון: קשה.
מירב בן ארי: בואי נגיד היה קשה, כי בלתי הפיך, דווקא עשינו, אבל את יודעת, כשאת מקבלת ילד בכיתה ג' או ד', זה קשה אבל כשאת מקבלת ילד בכיתה ח' שלא יודע אפילו את ה A,B,C אז את מבינה שמשהו בדרך - - - לכן אני קצת בעניינים.
מירב בן ארי: אני ליוויתי אותם שנים, חינכנו אותם גם לעצמאות, גם לעשות גם שירות צבאי, לחשוב על האקדמיה.
מירב בן ארי: מאות נערים עברו אצלי, אבל הרבה פעמים הרגשתי שהגעתי אליהם too late כי כשקיבלתי אותו בח' הוא כבר היה במשבר של חטיבת הביניים, הוא כבר היה עם פערים לימודיים מאוד קשים וזה היה כמו פצע ענק שהיינו צריכים לכסות עם פלסטרים קטנים, כי אפילו ללמד ילד A,B,C בכיתה ח', כשהכיתה כבר לומדת present simple ו-present progressive, הוא לא בעניינים ואז הוא בחוץ ואם הוא בחוץ אז הוא לפעמים במחששה, שהיום כבר אין, אבל כשהתחלתי ב-2006 אז היה.
מירב בן ארי: אם הוא לא שם אז הוא מסתובב ובסוף הוא מטייל, ואז השעמום ועם השעמום הוא לא עושה כלום ובסוף אנחנו פוגשים אותו במסגרות קשות הרבה יותר.
מירב בן ארי: לכן אני מבינה את העניין.
מירב בן ארי: קודם כל אני אדבר עם שר הרווחה על העניין הזה, זה מאוד מטריד אותי, אבל אין ספק שהוועדה תפנה גם לחיים ביבס מהשלטון המקומי.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים תשובות, אני רוצה לדעת איפה הבעיה.
מירב בן ארי: נפנה גם לשלטון המקומי, גם למשרד הרווחה וגם למשרד החינוך, כדי להבין איך יכול להיות שבמדינת ישראל כל כך הרבה שנים לא נפתחת מועדונית כזו, שהיא באמת יעילה, טובה והתוצאות ברורות.
מירב בן ארי: זה גם מוזר, כי אנחנו כל הזמן מדברים על זה, אפרופו יום העוני, שאנחנו לא מצליחים להקטין את שיעור העוני, אבל מצד שני אנחנו לא נותנים כלים של מניעה מלהגיע לעוני.
מירב בן ארי: לכן אנחנו נפנה למשרדים הרלבנטיים לקבל תשובה.
מירב בן ארי: אני באופן אישי אבדוק גם עם השר וגם אם צריך נעלה שאילתה לשר החינוך שהוא יסביר לנו איך יכול להיות במדינה מצב כזה.
מירב בן ארי: אני רוצה לשים את האצבע על הבעיה.
מירב בן ארי: אם הרווחה פותחת מועדוניות במקביל, אבל אין לה שותף בחינוך אז יש איזושהי בעיה, איפה שהוא יש את מי שמתנגד, בכסף, אני לא יודעת, את זה אנחנו נצטרך להבין.
מירב בן ארי: רצית להוסיף משהו?
<תמר פתחיה: רציתי להוסיף רק עוד שלוש נקודות.
<תמר פתחיה: אחת, לגבי השותפויות.
<תמר פתחיה: צורת ההקצאה בין הרווחה לבינינו היא שונה לחלוטין.
<תמר פתחיה: גם כאן טמון העניין מכיוון שמשרד הרווחה נותן למחלקת הרווחה איזה שהן הועדות ומחלקת הרווחה יכולה להחליט מה היא רוצה לפתוח, זה לא בדיוק אותה הקצאה.
<קריאה: הוא לא נותן לה הועדות, הוא נותן לה תקציב ומנהל המחלקה סוברני מה לעשות.
<תמר פתחיה: הוא נותן לה תקציב.
<תמר פתחיה: מנהל המחלקה יכול להחליט מה הוא רוצה - - -
מירב בן ארי: בגלל זה אנחנו נפנה גם לשלטון המקומי.
<תמר פתחיה: זו נקודה אחת, שזה לא תמיד win-win, תלוי בצורת ההקצאה.
<תמר פתחיה: גם בנושא הזה אני מול דליה לב שדה, מנסה לעשות איזושהי הסדרה של הדברים.
<תמר פתחיה: אנחנו נתקלים בקשיים של אוצר ושל חשבויות, אבל אנחנו בהחלט מתחילים במהלך הזה.
<תמר פתחיה: זה אחת.
<תמר פתחיה: דבר שני, כדי שהתמונה לא תיראה, אני לא רוצה לירות לעצמי ברגל כי אני מאוד אשמח לתקציבים נוספים ומועדוניות נוספות, אבל עדיין, כדי שהתמונה תיראה הרבה יותר שלמה וברורה, יש עוד הרבה מאוד תכניות, גם שלנו, גם של משרד הרווחה, לילדים שנזקקים - - -
מירב בן ארי: לא, בגלל זה גם שאלתי כל הזמן על פילנתרופיה, אם שמת לב - - -
<תמר פתחיה: אז זה לא רק פילנתרופיה - - -
מירב בן ארי: לא, פילנתרופיה ביחד עם משרד החינוך.
מירב בן ארי: המרכז שלי, למשל, מומן על ידי מינהל החינוך בנתניה ומינהל החינוך בהרצליה, אני יודעת שיש תכניות נוספות.
מירב בן ארי: שאלתי את הגברת מדימונה כמה פעמים והיא אמרה שיש צהרונים ויש עוד, אני יודעת שיש עוד אלטרנטיבה אבל עדיין, תשמעי, זה כבר כל כך הרבה שנים ודווקא מקום שעובד טוב.
<תמר פתחיה: נכון, אבל אני אומרת שוב, גם בדימונה, אם אנחנו לוקחים את דימונה, אז יש לנו ארבע מועדוניות.
<תמר פתחיה: שתיים מהן רווחה ושתיים מהן רק חינוך, שזה מועדוניות שנקראו פעם מועדוניות בית ספריות שנסגרות מוקדם יותר - - -
מירב בן ארי: שהן בתוך בית הספר.
<תמר פתחיה: הן בתוך בית הספר ואין שותפות של הרווחה, אבל יש לנו עוד תכניות.
<תמר פתחיה: למשל, "פותחים עתיד", שעושה עבודה דומה למה שהגברת פה מציגה.
<תמר פתחיה: יש לנו שולחנות עגולים.
<תמר פתחיה: יש לנו את התכנית הלאומית, שאנחנו מסתכלים על המיפוי של הילדים ואנחנו מנסים לכסות עד כמה שניתן.
<תמר פתחיה: כל זה לא אומר שאנחנו לא צריכים עוד תקציב למועדוניות.
<תמר פתחיה: בהחלט כן.
<תמר פתחיה: ונקודה אחרונה.
<תמר פתחיה: מעבר לתקציב משרד החינוך משקיע הרבה מאוד בימי הדרכה, שלא נכנסים לתוך מעגל התכניות האלו - - -
מירב בן ארי: אני יודעת, ציינתם את העניין הפדגוגי.
<תמר פתחיה: שאנחנו מדריכים את כל הצוות, גם משרד הרווחה נהנה מזה.
<ורד כרמון: גם משרד הרווחה משקיע הרבה מאוד בפדגוגיה.
מירב בן ארי: קודם כל אני רוצה לומר לכן תודה, אין לי ספק שהעבודה שנעשית היא עבודה טובה וחשובה ואילולא הייתה כזו מצליחה, לא הייתם יושבים כאן ואומרים שצריך להרחיב.
מירב בן ארי: בסופו של דבר, פרויקט שהוא טוב, הוא מגיע לכאן, לוועדת החינוך ושאנחנו באים ממקום שבאמת המקום מוצלח ועושה שינוי אז אנחנו רוצים להרחיב אותו.
מירב בן ארי: הנקודה החשובה בעיניי זה שיש כאן מודל טוב ומודל מוצלח עם שלושה שותפים, שלא מתקדם ולא נפתח ולא מורחב.
מירב בן ארי: לכן אל תדאגי מלירות לעצמך ברגל, להיפך, אנחנו כוועדת חינוך רוצים לסייע ולא להשאיר אתכם בהתמודדות, שאת פונה למנכ"לית ולשר ואנחנו לא יכולים לסייע, לפחות כוועדה וכחברי כנסת, זה בדיוק התפקיד שלנו.
<רות שטייניץ: רות שטייניץ מהמרכז לצדק חברתי.
<רות שטייניץ: אני גם עבדתי במשרד החינוך.
<רות שטייניץ: אני רציתי להגיד משהו שהוא מאוד חשוב בעיניי ולא רק מועדוניות, לא ייתכן שמוציאים ילד בסיכון מתכנית כי הוריו אינם יכולים או אינם רוצים לשלם.
מירב בן ארי: אבל היא אמרה את זה, ממשרד החינוך.
<רות שטייניץ: מוכרחים למצוא לזה פתרון.
<רות שטייניץ: אין מספיק מודעות - - - אותו דבר בפנימיות, יש ילדים שלא נשלחים לפנימיות כי לרשות המקומית אין כסף למצ'ינג וגם בזה צריך לטפל.
<רות שטייניץ: ויש עוד תכניות כאלו, זה אסור שיהיה.
מירב בן ארי: מה רצית להעיר?
<ורד כרמון: רציתי לומר שאם דיברנו כבר על מניעה, אז סיפרת שהתחלת לעבוד עם נוער מכיתה ח', כמובן שחשוב להתחיל לעבוד עם גילאים נמוכים, אבל אני לא יכולה שלא להשתמש בכובע שלי, וכבר דיברנו על זה בינינו, הנכון ביותר היה להתחיל את המועדוניות בגיל שלוש, שלוש עד שש, הגנים.
<ורד כרמון: זו מניעה קריטית.
<ורד כרמון: יכולת ההשפעה שם היא משמעותית, אז אם כבר פונים לשני המשרדים ויש אפשרות לקדם פה איזה עניין אני חושבת שביום כזה של השדולה - - -
מירב בן ארי: קודם כל אני חושבת שאת צודקת, אבל אני אוהבת למקד את העניין.
<ורד כרמון: בסדר, אני מבחינתי מעלה את זה.
מירב בן ארי: לא, את צודקת, מטריד אותי הסיפור הזה מאוד כי זה גיל קריטי, זה גיל קריטי, הם נכנסים אחרי כן בכיתה ז' לחטיבה וחווים משבר מאוד קשה, לימודי, התנהגותי, עם כל - - - לא שאני חלילה מזלזלת בגילאים הקטנים, אבל בואו נראה אם אנחנו יכולים לתגבר אותם.
<קריאה: בגילאים הקטנים עדיף לעבוד עם - - -
<ורד כרמון: בוודאי, זה לא במקום.
<ורד כרמון: העובד הסוציאלי עובד עם ההורים, זה לא במקום
מירב בן ארי: קודם כל אני רוצה להודות.
מירב בן ארי: אנחנו נבדוק מול השלטון המקומי למה הם לא שלחו נציג שלהם, זה חבל מאוד, הם שותפים כאן.
מירב בן ארי: בכל מקרה אנחנו נפנה למנכ"ל השלטון המקומי לקבל תשובה לשאלה איפה זה עומד מבחינתו ומבחינת שאר המשרדים.
מירב בן ארי: אני מאוד מודה לכן שהגעתם.
מירב בן ארי: זה יום חשוב היום, היום שהכנסת מציינת בו את יום העוני.
מירב בן ארי: כל דיון כזה שעולה לוועדה יש לו follow up והמשך מול משרדי הממשלה.
מירב בן ארי: לכן זה חשוב שהגעתם, חשוב שהצגתם את הבעיה ואנחנו נדאג, באחריותנו, גם חברי הכנסת וגם הוועדה, לבדוק למה הנושא לא מתרחב, כדי לטפל בתופעה של העוני, אבל בעיקר בעיניי, כדי למנוע את העוני העתידי שאותם ילדים מגיעים אליו, בגלל שהם לא קיבלו כלים משמעותיים בבית הספר וכמובן לאחר מכן בחטיבה.
מירב בן ארי: אני מודה לכל מי שהגיע, תמשיכו בשדולות ובוועדות החשובות שיש לכם היום.
יעקב מרגי: 21 בפברואר 2017, כ"ה בשבט תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא: קידום חלופות לבחינה הפסיכומטרית ליצירת שוויון בקבלה למוסדות בהשכלה גבוהה.
יעקב מרגי: היום הכנסת מציינת גם את יום העוני ואת יום הקהילה הלהט"בית.
יעקב מרגי: אני, ברשותכם, מאחר שהנושא נדון ועוד יידון כאן כנראה עוד הרבה פעמים ויש דעות לכאן ולכאן, אני אקריא מלים שכתבתי, בדיוק לפני דקה וחצי, כתבתי מה שיצא לי מהבטן.
יעקב מרגי: קודם כל, הדיון היום הוא פרי כתבתה של העיתונאית תמר טרבלסי חדד מ"ידיעות אחרונות", האם היא כאן איתנו?
יעקב מרגי: תמר כתבה על אורלי וובה, שניצחה את השיטה.
יעקב מרגי: אורלי, סטודנטית לרפואה שנה שנייה, בת העדה האתיופית, הצליחה לעקוף את מחסום הפסיכומטרי באמצעות מבחן אלטרנטיבי.
יעקב מרגי: אנחנו לעתים קובעים ואולי שואלים או מתלבטים בשאלה האם הפסיכומטרי הוא מחסום.
יעקב מרגי: אני מאלה שנוטים לחשוב כמו הסיפא, שזה אכן מחסום, בזמן שהוא יכול להיות רק סנן וגם עם סנן יש לנו קצת קושי.
יעקב מרגי: כל תפקידנו הוא לברר שהוא לא יהיה מחסום אלא סנן וגם כסנן הוא צריך להיות מכוון מטרה לסינון מצוינות מוכוונת תכנית לימודים.
יעקב מרגי: אסביר.
יעקב מרגי: אם יש עדיין מי שחושב, מקרב אנשי האקדמיה ואנשי חברה ואנשי חינוך, שאם אתה יהודי תל אביב אשכנזי כנראה שתצליח יותר בפסיכומטרי, ואני מבקש מכם, אל תנסו להביא לי דוגמה אחת או שתיים או שלוש או ארבע מפקולטה כזו או אחרת, אם זה נכון אז זה מחסום.
יעקב מרגי: מחסום לערבים, מחסום לפריפריה ומחסום למזרחיים.
עודד פורר: מחסום גם לעולים.
יעקב מרגי: זה בדרך כלל פריפריה.
יעקב מרגי: בחברה שמנסה להיאבק בפערים בחינוך ושואפת לתת הזדמנות שווה לכל אזרח יש לחפש אלטרנטיבה.
יעקב מרגי: האם מישהו מהיושבים כאן יודע מהו הפער באוצר המלים של ילד שעולה לכיתה א', בין פריפריה לתל אביב?
יעקב מרגי: 1 ל-6 או 1 ל-5, אז אני שואל אתכם, איך אפשר להחזיק מהפסיכומטרי במתכונתו, גם הקודמת וגם הנוכחית המשופרת, כסנן ולא מחסום?
יעקב מרגי: אני אמרתי את זה, אולי גם הקצנתי קצת, כדי לעורר את הדיון.
יעקב מרגי: האם נמצאת איתנו אורלי?
יעקב מרגי: אורלי לא פה.
יעקב מרגי: נמצאים איתנו חברי כנסת - - -
<יהודית גידלי: אבל יש לנו סטודנטית אחרת.
<יהודית גידלי: אפרת ברמי?
<אפרת ברמי: לא סטודנטית, עדיין לא.
ג'מאל זחאלקה: אני מציע שנתחיל עם מנואל, נשמע את עמדתו, בתור מומחה.
יעקב מרגי: כל מי שרוצה להתבטא בדיון שירשום פתק.
יעקב מרגי: זה לא בהכרח מי שהזמין את עצמו במחשב רשום לדיון.
יעקב מרגי: חברי הכנסת רשומים, אנחנו ניתן לחברי הכנסת לפי הסדר שנרשמו.
יעקב מרגי: ביקש חבר הכנסת טרכטנברג להקדים אותו, גם כיו"ר ות"ת לשעבר, או כאשם או כמי שנלחם בזה, אני לא יודע, נשמע בהמשך, אלא אם כן תסכימו - - -
איציק שמולי: אני מסכים, אבל הדיון הוא לבקשתי, רק לפרוטוקול.
ג'מאל זחאלקה: גם אני ביקשתי.
יעקב מרגי: אני אומַר לכם את האמת.
יעקב מרגי: אני ראיתי את הכתבה ומיד שמתי, אבל כשמגיע מכתב מחבר כנסת אז אני מציין פה שזה דיון יזום על ידי חברי הכנסת ואני בכללם.
ג'מאל זחאלקה: אני הגשתי בקשה לדיון מהיר ולא הסכימו.
יעקב מרגי: אתה שלחת אלי מכתב בנושא, זה נכון.
יעקב מרגי: איציק שמולי דיבר איתי במליאה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת, בבקשה.
מנואל טרכטנברג: תודה רבה, אדוני היושב ראש, חשוב מאוד להעלות את הנושא זה שוב על סדר היום ואני רוצה להיות מאוד תכליתי באמירות.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה להיות מאוד ממוקד ולא לדבר סחו סחור.
מנואל טרכטנברג: זה ברור שדרוש איזשהו מנגנון של התאמה והפניה של צעירים שרוצים לרכוש השכלה, בהינתן ההעדפות שלהם, בהינתן היכולות שלהם ובהינתן הכיוונים אליהם הם רוצים ללכת, מנגנון של מה שנקרא מצ'ינג בינם לבין המוסדות, לבין החוגים השונים, לבין המקצועות השונים.
מנואל טרכטנברג: ברור לחלוטין שמי שרוצה לפתוח את כל המוסדות להשכלה גבוהה מחר לכל דכפין, ב-no time, בזמן שהוא פחות משנה, הוא יביא להרס המערכת ולפגיעה בסטודנטים.
מנואל טרכטנברג: אין ספק בזה, זה ברור לחלוטין, לא צריך להרחיב את הדיבור.
ג'מאל זחאלקה: בצרפת זה לא נהרס.
מנואל טרכטנברג: עזוב, בוא, אפשר לפתוח את הדיון ואני יכול להביא דוגמאות מכאן ועד להודעה חדשה של הדבר הזה.
מנואל טרכטנברג: אפשר ללכת לכיוון הזה, תעשו את האקספרימנט הזה, נישאר בלי השכלה גבוהה, זה בסדר.
מנואל טרכטנברג: למי שרוצה מנגנון סינון והתאמה, אני לא אוהב סינון, אני מעדיף דרכים של התאמה והפניה, כדי למצות את הפוטנציאל של כל אדם, אז אני אומר את זה בצורה הכי חד משמעית, הפסיכומטרי לא עושה את המלאכה, נקודה.
מנואל טרכטנברג: אני אומר את זה כמי שהתמודד עם הדבר הזה חמש שנים וחצי בתפקידי כיו"ר ות"ת והיו לי על זה מאבקים מאוד קשים, שאני חייב להודות בפה מלא שלא הצלחתי.
מנואל טרכטנברג: לא הצלחתי.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה להסביר למה העסק הזה לא עובד, הוא לא עובד - - -
יגאל גואטה: תסביר קודם כל למה לא הצלחת.
מנואל טרכטנברג: כנראה שאין לי את היכולת.
יגאל גואטה: כי לא צעקת מספיק.
יעקב מרגי: אם תרצה אני אתן את התשובה.
מנואל טרכטנברג: אבל היינו קרובים, עם השר שי פירון התקדמנו.
יעקב מרגי: זה מעטים מול רבים.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה להסביר למה לא יכול לעבוד טוב המנגנון הזה.
מנואל טרכטנברג: הפסיכומטרי, ולא יעזור שום דבר של תרגום מילולי או תרגום כזה או אחר, הוא מוטה תרבותיית.
מנואל טרכטנברג: זו עובדה קיימת.
מנואל טרכטנברג: הוא מוטה תרבותיית.
מנואל טרכטנברג: אני אומר את זה כמי שיודע משהו על הדבר הזה.
מנואל טרכטנברג: הוא מוטה תרבותיית לא רק בפן האקדמי, אני לא נולדתי במדינה הזו ואני התגוררתי שמונה שנים בארצות הברית, אני יכול להגיד מה זה מוטה תרבותיית.
מנואל טרכטנברג: ולא יעזור שום דבר, זה מוטה תרבותיית.
מנואל טרכטנברג: התוצאות מדברות בעד עצמן.
מנואל טרכטנברג: וכשמישהו בא ואומר לי שזה בסדר שהפער בין האוכלוסייה הערבית הוא 100 נקודות על פני עשרים שנה וזה נשמר ככה ומישהו בא ואומר לי שזה לא מוטה תרבותיית, אני לא מוכן בכלל לשמוע את הדבר הזה.
מנואל טרכטנברג: פעם שנייה, המבחן הזה בנוי בצורה מאוד מאוד קשיחה ובודק, אני לא רוצה להגיד אפילו כישורים או אפילו ידע, כי זה לא זה, הוא בודק איזשהן יכולות שהן לרוב לא מתואמות עם מה שצריך.
מנואל טרכטנברג: באים ואומרים לי, כן, אבל עשינו מחקרים שהראו שיש התאמה ויש מתאם סטטיסטי בין זה לבין הצלחה, נו, באמת.
מנואל טרכטנברג: אני לימדתי את הנושאים האלה באוניברסיטה, אני לימדתי אקונומטריקה ל-MA, אני מוכן להתעמת עם כל מי שיטען כך ולהוכיח שהוא או היא לא צודקים, בפן המתודולוגי, שהמתאם הסטטיסטי הזה הוא תולדה של משהו אחר.
מנואל טרכטנברג: זה לא עובד.
יעקב מרגי: השאלה היא אם אותה אחת שקיבלה בפסיכומטרי 650 ולא 730 לא הייתה מצליחה, אין הוכחה.
מנואל טרכטנברג: תן לי, אני קודם כל עובר על הטיעונים.
מנואל טרכטנברג: אז ברור שזה לא עובד, הדבר הזה.
מנואל טרכטנברג: יתרה מזו, הדבר הזה הפך לתעשייה שעושקת את הצעירים שלנו ואת המשפחות ולא יעזור שום דבר, אם אתה לא משלם 6,000, 8,000 שקל פעם אחת ועוד פעם, אז הסיכוי שלך להצליח, לא חשוב כמה טוב היית בתיכון כי בינתיים עשית צבא ושכחת את הכול - - - אני ראיתי את זה בבית אצלי ואין לי מה להתבייש, יש לי בת שכיום עושה דוקטורט בפיזיקה.
מנואל טרכטנברג: מה, היא הייתה צריכה להשקיע 6,000 שקל על הדבר הזה?
מנואל טרכטנברג: זה תרם לה משהו?
מנואל טרכטנברג: זה שיפר את הידע שלה?
מנואל טרכטנברג: זה שיפר את יכולת הניבוי של ההצלחה שלה באוניברסיטה?
מנואל טרכטנברג: אותו הדבר לגבי שתי הבנות האחרות.
מנואל טרכטנברג: שלא ימכרו לנו את הדבר הזה, זו תעשייה ולכן כל כך קשה - - - לכן אני אומר, הטיעונים האלה שחוקים, הטיעונים האלה לא נכונים, אלא מה?
מנואל טרכטנברג: יש פה אינטרסים אדירים.
מנואל טרכטנברג: קמה תעשייה שמתחזקת את הדבר הזה, שמרוויחה מזה, יש מונופול על הדבר הזה.
מנואל טרכטנברג: זה גם הסיפור.
מנואל טרכטנברג: מי שבא ואומר, בוא נבטל את הפסיכומטרי, נקודה – טועה.
מנואל טרכטנברג: צריך לעשות מהלך אחר.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לציין, נמצא פה ידידי הרב פוירשטיין, זכיתי להכיר גם את אביו ז"ל ואני יודע מה הם עושים עם יוצאי אתיופיה בעניין הזה והתהליך שהם עוברים.
מנואל טרכטנברג: אנחנו ניסינו לפני כמה?
מנואל טרכטנברג: ארבע שנים?
מנואל טרכטנברג: שלוש שנים?
מנואל טרכטנברג: אני לא זוכר.
<רפאל פוירשטיין: כבר לא סופר.
מנואל טרכטנברג: לא סופר.
מנואל טרכטנברג: מה עוד צריך מאשר מודל שעובד?
מנואל טרכטנברג: נכון, הוא יקר, הוא לא פשוט, אבל זה עובד.
מנואל טרכטנברג: זה לא קשור לפסיכומטרי, זה עובד.
יגאל גואטה: זה הרבה זול יותר מאשר אחר כך צריך אחרי לממן את ה - - -
מנואל טרכטנברג: אז אני אומר, למה לא לקחת את זה כדוגמה?
מנואל טרכטנברג: זו דוגמה אחת, זו לא השיטה היחידה, זה לא הדבר היחיד, אין מה שנקרא one size fits all, אין מודל אחד שמתאים לכולם, אבל זה ממחיש את העובדה שיכול להיות אחרת בגדול.
מנואל טרכטנברג: אני, כידוע לכם, השקעתי מאמץ אדיר כדי לפתוח שער לאוכלוסייה החרדית לתוך האקדמיה.
מנואל טרכטנברג: אם היינו לוקחים את הפסיכומטרי כמות שהוא ומפעילים אותו מול החברה החרדית, לא היו סטודנטים חרדים, נקודה.
מנואל טרכטנברג: אפילו לא אחד.
מנואל טרכטנברג: בנות כן, היו כמה, כן, אבל זה מה שאנחנו חושבים שהוא נכון?
מנואל טרכטנברג: אז עשינו בחינות ייעודיות ונכון, 50% נשרו מהמכינות להנדסה וכו', בסדר, 50% הצליחו ולא ידעו אפילו ארבע פעולות חשבון.
מנואל טרכטנברג: מה, זה לא אפשרי?
מנואל טרכטנברג: זה אפשרי.
מנואל טרכטנברג: ברפואה, מה קורה ברפואה?
מנואל טרכטנברג: תגידו לי, מי עולה בדעתו שרופא טוב צריך לקבל 725 או משהו כזה?
מנואל טרכטנברג: מי מעלה בדעתו דבר כזה?
מנואל טרכטנברג: אלה הכישורים שצריך?
מנואל טרכטנברג: נכון מאוד שזה לא רק האינטרסים הכלכליים, גם האקדמיה שותפה.
מנואל טרכטנברג: מתוך נוחות.
מנואל טרכטנברג: כי אז יש איזה גורם חיצוני שעושה את המלאכה ונוח לכולם להסתמך על זה.
מנואל טרכטנברג: השינויים הטכנולוגיים שחלים מזמנים לנו גם הזדמנות אדירה.
מנואל טרכטנברג: למה אני מתכוון?
מנואל טרכטנברג: קורסים מתוקשבים, ה-MOOC's מה שנקרא, הם זמינים כיום לכל.
מנואל טרכטנברג: אוניברסיטת תל אביב השיקה השנה תכנית פיילוט של קורסים מתוקשבים שהם פתוחים לתלמידים בתיכון, שמי שמצליח בהם יתקבל לאוניברסיטה ויכירו בנקודות האלו ללא קשר לפסיכומטרי.
מנואל טרכטנברג: רבותיי, צריך להביא את הקץ לתעשייה הזאת אבל בצורה מושכלת ולעשות את זה באמצעות שורה של תכניות ואמצעים כדי להביא את הנוער, את הצעירים, שרוצים בכך והם מסוגלים לכך, כאשר המסוגלות נבחנת בשלל כלים, להביא אותם למצות את הפוטנציאל שלהם.
יעקב מרגי: איציק שמולי היוזם ולאחר מכן, לסירוגין, חבר כנסת ואורח.
איציק שמולי: אני חושב שהדברים הם ברורים.
איציק שמולי: המבחן הזה הוא מבחן מוטה תרבותית, הוא מוטה כלכלית, הוא מוטה כלפי כל מי שלא צמח במדינת ישראל הנכונה.
איציק שמולי: יש הרי כמה מדינות ישראל בתוך המקום הזה.
איציק שמולי: היו הרבה ניסיונות לאורך השנים לחשוב מחדש על כל העניין של הבחינה הפסיכומטרית, אבל אני חושב שדווקא לאור המהלכים שאותם התחיל טרכטנברג בהשכלה הגבוהה, של פתיחת השערים להשכלה גבוהה לאוכלוסיות חדשות, לא מתוך טובה אלא מתוך הבנה שההשתלבות של אוכלוסיות שעד היום התייחסנו אליהן כאל אוכלוסיות אחרות, ההשתלבות שלהן בחיי החברה הכלכלה והאקדמיה של מדינת ישראל זה אינטרס לאומי שלנו, של החברה הישראלית בכללותה, אנחנו לא עושים טובה לאף אחד.
איציק שמולי: אם זאת הנחת המוצא, אי אפשר להשתמש באותם הכלים הישנים שגם מדירים את האוכלוסיות האלו מחוגים מסוימים או בכלל מקבלה לאוניברסיטאות וגם, אדוני היושב ראש, יוצרים מעמדות בתוך האוניברסיטה, כי אם יש מקצוע אחד שאתה יכול להתקבל אליו עם 500 בפסיכומטרי, אתה רק צריך להגיד שעשית פסיכומטרי, ואני מדבר פה כבוגר חינוך מיוחד, גאה להיות בוגר של החוג הזה, אבל אנחנו יודעים מה הציונים שנדרשים בפסיכומטרי בחוגים של החינוך, גם באוניברסיטאות וגם במכללות, ולעומת זאת, יש חוגים אחרים שגם עם 700 או 750 בפסיכומטרי אתה לא תמיד מתקבל.
איציק שמולי: זה יוצר מעמדות בתוך האוניברסיטה.
איציק שמולי: אני חושב שהגיע הזמן להתחיל לחשוב מחדש על הליכי המיון והקבלה של המוסדות להשכלה גבוהה.
איציק שמולי: בואו לא נהיה תמימים, אני מכיר את זה כל כך טוב - - -
יגאל גואטה: איציק, תיקון קטן, אני חושב שנגמר הזמן, לא התחיל הזמן.
יגאל גואטה: אנחנו בסוף.
איציק שמולי: מקבל את התיקון.
איציק שמולי: יש מנגנון כלכלי עוצמתי של האוניברסיטאות, שעומדות כל פעם על הרגליים האחוריות ומתנגדות בתוקף, לא רק לביטול של הבחינה, אלא גם לצמצום שלה.
איציק שמולי: כנגד הדבר הזה אנחנו צריכים לעמוד.
איציק שמולי: אני מאלה שמאמינים שלאקדמיה יש גם תפקיד חברתי.
איציק שמולי: האקדמיה אמורה, בסופו של דבר, לאפשר לכל פרט, לא משנה מאיפה הוא מגיע, למצות עד תום את הפוטנציאל האנושי שטמון בו והדבר הזה עומד כחסם בפני המטרה הזו.
איציק שמולי: לכן, לדעתי, אדוני היושב ראש, מה שצריך לעשות זה, אל"ף, לדבר, כמו שאמר חברי מנואל טרכטנברג, לדבר בשפה של כלי מיון אחרים.
איציק שמולי: יש את המודל של פרופ' פוירשטיין, יש את קרן קיסריה, את אלי בוך והנציגים שלה שיושבים פה, יש מודלים נוספים.
איציק שמולי: בזמנו השר לשעבר סילבן שלום אמר, לְמה צריך את הבחינה הזו?
איציק שמולי: נשתמש בשנה הראשונה במבחן אישי.
איציק שמולי: אני לא יודע אם זה הוגן להעמיד את המוסדות להשכלה גבוהה בפני אופציה כזו - - -
ג'מאל זחאלקה: הוא חזר בו מזה.
איציק שמולי: אבל בואו נגיד, 20%-25% מן המתקבלים לחוגים מסוימים, האם לא יכולים להיות להם נתיבים אחרים לתוך ההשכלה הגבוהה?
איציק שמולי: נגיד על סמך ראיון אישי, על סמך מבדקים אחרים?
איציק שמולי: בואו נתחיל בזה.
איציק שמולי: בואו נבוא ונגיד: אוקיי, לא מבטלים את הפסיכומטרי בשנה אחת, אבל תוך חמש שנים הבחינה הזו נעלמת.
איציק שמולי: מה הבעיה?
איציק שמולי: לכולם ברור שזה הנתיב שבו אנחנו צריכים ללכת.
יעקב מרגי: האוצר איתנו?
<יהודית גידלי: ביקשתי מהם לבוא, הם אמרו שאין לכך השלכות כלכליות.
יעקב מרגי: מל"ג-ות"ת?
יגאל גואטה: אז בכלל טוב, אם אין לזה השלכות תקציביות, אז למה לא מטפלים בזה?
יגאל גואטה: הרי כל הבעיה היא שיש לזה השלכות תקציביות.
יעקב מרגי: הרב רפי פוירשטיין, על רגל אחת, על השיטה, אבל תנסה להתמקד, אנחנו כרגע לא בהרצאה אקדמית.
יעקב מרגי: נשוא הכתבה, אורלי, אם לא הייתה עושה את ה - - - למה היא הצליחה בשיטה שלכם?
<רפאל פוירשטיין: קודם כל, כבוד היושב ראש, חבר הכנסת מרגי וחברי כנסת נכבדים, אני מתרגש היום לשבת כאן.
<רפאל פוירשטיין: אני מייצג פה את אבי מורי, פרופ' פוירשטיין, שלפני 50 שנה יצא כנגד הגישות הממיינות והסגרגטיביות האלו.
<רפאל פוירשטיין: קולו היה צחיח, הוא היה לבד במדבר, אבל ברוך השם, אנחנו יושבים כאן היום, אני שומע ואני חש ברוח הזאת.
<רפאל פוירשטיין: אני קורא לכם, במשמרת שלכם, לא לחכות למשמרת הבאה, במשמרת שלכם לעשות את השינוי.
<רפאל פוירשטיין: זה בידיכם.
<רפאל פוירשטיין: יש לכם את היכולת.
<רפאל פוירשטיין: יש פה קונצנזוס מקיר לקיר, כך אני שומע לפחות כאן בחדר, צאו לדרך, אין למה לחכות.
יעקב מרגי: אם זה היה תלוי במי שיושב פה, היינו משנים את זה עכשיו.
יעקב מרגי: הבעיה היא - - -
<רפאל פוירשטיין: קדימה, אתה יכול לשנות את זה עכשיו, האמן לי.
<רפאל פוירשטיין: יש לך את הכוח הפוליטי לזה וזו לא המומחיות שלי.
<רפאל פוירשטיין: אני רוצה לומר את הדבר הבא.
<רפאל פוירשטיין: תראו, יש דבר שאני רוצה רגע לייצג אותו כאן וזה הפוטנציאל האנושי.
<רפאל פוירשטיין: הפוטנציאל האנושי לא נמצא בפסיכומטרי, מה זאת אומרת?
<רפאל פוירשטיין: הילדים מארבעת הסקטורים שהוזכרו כאן, חרדים, יוצאי אתיופיה, פריפריות, ערבים, כמו שאמר חבר הכנסת שמולי, לא גדלו באותה מדינת ישראל בהכרח, לא כולם.
<רפאל פוירשטיין: אני לא רוצה להכליל, אבל רבים מהם לא קיבלו תרבות מדהימה, עשירה, חיובית, לא בהכרח תואמת אקדמיה.
<רפאל פוירשטיין: האם יש להם פוטנציאל למידה?
<רפאל פוירשטיין: התשובה היא כן.
<רפאל פוירשטיין: מה אנחנו עושים באבחון שלנו, אנחנו, ואני רוצה פה לברך, יושבת פה אסתי נח, חברתי, שהיא ראש מינהל קבלת סטודנטים לאוניברסיטה העברית, קיבלנו דלתות פתוחות באוניברסיטאות העברית.
<רפאל פוירשטיין: חברים, בשיטה שאני אתאר אותה בקצרה, יש לנו 13 סטודנטים לרפואה, מהטובים בכיתתם, שלא היו, חבריי, לא משנה לפי איזה מחקר, תמהלו שם את האנשים שלומדים שם יחב"ל וספרות, החברים האלה ברפואה, בעבודה סוציאלית, 95%, אני רוצה להיות זהיר - - -
יעקב מרגי: אני רוצה לשאול, 13 הסטודנטים האלה אם הם - - -
<רפאל פוירשטיין: לא היו מתקבלים.
יעקב מרגי: לא, זה ודאי, הם דרך עתודה או גם באופן עצמאי?
<רפאל פוירשטיין: גם עתודה וגם באופן עצמאי.
<רפאל פוירשטיין: הם צריכים לעבור את הפסיכומטרי והם לא היו מתקבלים.
<רפאל פוירשטיין: עבודה סוציאלית, משפטים, הסטאז'רית הראשונה, יוצאת אתיופיה, בעליון, בוגרת משפטים, בוגרת שלנו מבר אילן.
<רפאל פוירשטיין: אני נותן קרדיט גם לאוניברסיטת בר אילן, מהנשיא והרקטורים, הם פתחו את הדלת.
<רפאל פוירשטיין: הבינו שיש פה משימה ואנחנו עובדים, היום כבר מדברים על פריפריה בשתי האוניברסיטאות האלו.
<רפאל פוירשטיין: אני רוצה לתת קודם כל יישר כוח לאוניברסיטאות, על אף שהן קצת כאן הותקפו, אבל מה היה - - -
חנין זועבי: מה זאת אומרת פתחו את הדלת?
יעקב מרגי: לשיטות אחרות.
יעקב מרגי: בוא, אין לנו הרבה זמן.
יעקב מרגי: התמקד בשיטה על רגל אחת.
<רפאל פוירשטיין: אנחנו גישה שהולכת להיות עכשיו ממוחשבת, מתוקפת ועם יכולת ניבוי מדהימה.
<רפאל פוירשטיין: אחוז הנשירה של הבוגרים שלנו מהאוניברסיטאות, 170 סטודנטים שאנחנו הכנסנו לפקולטות יוקרתיות, עומד על 5% לפי נתוני הלמ"ס.
<רפאל פוירשטיין: אחוז הנשירה הכללי של סטודנטים שאינם יוצאי אתיופיה הוא 7.5%.
<רפאל פוירשטיין: זאת אומרת, הצלחנו להוכיח שהם שורדים על אף מצבם הסוציואקונומי החמור.