GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אריה מור: נדון בכל מקרה לגופו, כאשר יש רישום פלילי כזה או אחר, ונפתח את תשע"ח כאשר בדקנו יישור קו, אבל החוק לא מחייב אותנו- - -
יעקב מרגי: כנראה לא ירדת לסוף דעתו של הדיון הזה.
יעקב מרגי: אני בסיכום הדיון שואל אותך מה אתה הולך לעשות מחר.
יעקב מרגי: אתה הולך, נותן לי תשובה – סליחה על הביטוי הלא פרלמנטרי – מצ'וקמקת.
יעקב מרגי: אם לא הבנתם, אנחנו במצוקה קשה.
יעקב מרגי: אנחנו עם 180,000 עובדי הוראה – לא מטיל דופי באף עובד – פלוס ממלאי מקום כאלה ואחרים.
יעקב מרגי: אתה מתמקד לי כרגע ביישור קו על 22,000.
יעקב מרגי: אני רוצה להתמקד כך: יש לנו הפלח של המועמדים – צריך לקבל לגביהם החלטה מסוימת.
יעקב מרגי: אני אנווט אותך, ותיתן לי תשובה.
יעקב מרגי: אולי לא הבנתי אותך, ואני אתנצל.
יעקב מרגי: כרגע לגבי מועמדים להוראה, אני רוצה לדעת, כשאני מקבל החלטה חד-משמעית היום בשולחן הזה, איך אתם – ההסדר שהציגה סוניה, אנחנו בודקים ויש ועדה שבודקת ומתכללת – לא מקובלת כאן על הוועדה, והיא גם לא הצליחה.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת, מה אתם הולכים לעשות, שמקרה כזה לא יישנה?
יעקב מרגי: מה זאת אומרת – שאני, וחברי הכנסת יגידו, אם הם בדעתי – אני חושב שמועמד לעובד הוראה, יש כנגדו הליך פתוח – שיתכבד, יישב בביתו, יגמור את ההליך, ויחזור להגיש מועמדות.
יעקב מרגי: לא מקובל עליכם?
יעקב מרגי: אני אכתוב זאת בסיכום – תתמודדו עם זה.
יפעת שאשא ביטון: אני בשוק שזה בכלל בספק פה.
יעקב מרגי: זה אחד.
יעקב מרגי: הנושא השני, כל מאגר ממלאי המקום – אמרת.
יעקב מרגי: והנושא השלישי, אני רוצה לדעת תדירות שלכם לגבי הבדיקה, אם לא חל שינוי בסטטוס הפלילי, או לא יודע איך תגדיר אותו, במהלך השנה – חצי שנה, שנה, כל שנת לימודים, כל שנתיים.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת את עמדתכם.
יעקב מרגי: דבר שלישי, שלא ענית לי – המנגנון הטכנולוגי, שעליו התקיים דיון, ויש הסכמה במשרד המשפטים והמשרד לביטחון פנים והחינוך – תוך כמה זמן יופעל?
יעקב מרגי: שאלות פשוטות.
יעקב מרגי: אחד-אחד תענה לי.
<אריה מור: לגבי השאלה האחרונה, ברגע שהישיבה תסתיים, יקבעו את המנגנון.
יעקב מרגי: לגבי מנגנון, הבנתי שאתם בדיון.
יעקב מרגי: סליחה על היוהרה והיומרה – אני אקבע לכם תאריך סביר שאני חושב שצריך לעבור.
יעקב מרגי: עזוב מנגנון.
יעקב מרגי: השאלה השנייה.
<אריה מור: לגבי כל עובדי ההוראה המועסקים, אנחנו פועלים לפי החוק.
<אריה מור: אנחנו בודקים לקראת פתיחת שנת הלימודים, כפי שאמרתי, את כולם.
<אריה מור: בודקים את כולם.
<אריה מור: נפתח את תשע"ח כאשר אנחנו בודקים מחדש, לראות אם חל שינוי.
<אריה מור: שוב, חל שינוי, זו נקודת זמן של שנה.
<אריה מור: האם אני אבדוק – כשיהיה המנגנון, לא אצטרך לבדוק כל דקה.
יפעת שאשא ביטון: מה לגבי המועמדים?
<אריה מור: חסומים.
יעקב מרגי: גם בהליך פתוח?
<אריה מור: ועובד הוראה חדש, כפי שתיארה סוניה, פועל לפי החוק.
<אריה מור: בודקים אותם, הם חסומים במערכת כל עוד לא שוחרר.
<אריה מור: והסוגיה שהעלית – במה לשחרר.
<אריה מור: האם עבירת בנייה, ש-90%- - -
יפעת שאשא ביטון: אלימות ופגיעות מיניות.
יפעת שאשא ביטון: מאוד-מאוד ברור.
מיקי רוזנטל: התעללות בילדים.
יפעת שאשא ביטון: תרחיבו.
<אריה מור: אנחנו חוסמים את כל המועמדים להוראה באותן עבירות כבדות וקשות שאת מדברת עליהן, ולא נותנים להם להיכנס, וזה הולך לוועדה למנכ"ל להחלטה.
יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא הולך לוועדה למנכ"ל להחלטה.
יפעת שאשא ביטון: לא שמעת מה נאמר כאן.
יפעת שאשא ביטון: אין ועדה.
יפעת שאשא ביטון: מי שעומד ותלוי נגדו הליך פלילי על פגיעה בילדים, אם זה אלימות ואם זה פגיעה מינית – אין ועדה.
מיקי רוזנטל: אדוני, זה החוק.
מיקי רוזנטל: אסור.
<לירון ספרד: זה החוק.
<לירון ספרד: החוק קובע שיש למשרד סמכות לקבל החלטה לגבי כל אחד.
יעקב מרגי: לגבי מועמד.
יעקב מרגי: השימוע אצל המנכ"ל.
יעקב מרגי: לכן יש לי סיכום דיון.
<איריס ברק: אם יורשה לי עוד דבר אחד.
<איריס ברק: לגבי המנגנון הזה, ודאי שהוא יכול להיות פתרון, אבל חשוב לי לומר כאן – חשוב לזכור: זה לא דבר שהוא פשוט להקמה.
<איריס ברק: זה לא דבר שיכול להיות מהיום למחר, ועדיין גם לא הוחלט- - -
<איריס ברק: אבל יש לי הצעה- - -
יעקב מרגי: לא, הניסיון הקצר שיש לנו בחיים יבוא לידי ביטוי בסיכום, וניתן לכם את השהות לכל מה שאת חושבת.
<איריס ברק: אבל יש לי פתרון ביניים החל ממחר – הטלת חובה על כל עובד במערכת, לדווח ברגע שחל שינוי, ואם יתגלה שהוא לא דיווח, הוא יוצא מייד מהמערכת.
יפעת שאשא ביטון: אבל גם כשאתם פותחים תיק, אתם יכולים לדווח.
יעקב מרגי: רבותיי, סיכום דיון.
מיקי רוזנטל: אי-אפשר לפטור את המשטרה מאחריות.
מיקי רוזנטל: לא נרשה את זה.
יעקב מרגי: מיקי, אני אומר את הסיכום.
יעקב מרגי: אם אני מפספס משהו, תעיר את תשומת לבי.
יעקב מרגי: רבותיי, אל"ף, אני מודה לחברי הכנסת המציעים על העלאת הנושא החשוב הזה.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה על התהליכים הקיימים היום, הן בתהליך קבלת מועמד לעובד הוראה והן בהליך בדיקה של עובד קיים במערכת, והן לגבי אותם ממלאי מקומות.
יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את העובדה שהנתונים לגבי אותו עובד הוראה נשוא הדיון, שהיום ההליך הפלילי משפטי עומד ותלוי נגדו, המידע לגביו היה מונח בפני משרד החינוך, ולא מצאו לנכון להפסיק את עבודתו לאלתר.
יעקב מרגי: אי לכך הוועדה מבקשת ממשרד החינוך, תוך עשרה ימי עבודה, להגיש לה נוהל כתוב ומסודר, חדש, ברוח הדברים שעלו בדיון, והוא: אל"ף, לוח זמנים סביר להפעלת אותו מנגנון טכנולוגי שדובר עליו.
יעקב מרגי: הוועדה דורשת ממשרד החינוך להכניס בהוראות, שגם מועמד להוראה, שיש נגדו הליך פתוח, אף שאין כתב אישום, לא יתקבל למערכת עד שההליך יסתיים, בכפוף לכל הוראות חוק.
יעקב מרגי: קיבלת?
קריאה: הליך על הטרדה מינית.
יעקב מרגי: הוועדה שמחה לשמוע ששנת הלימודים התשע"ח תחל לאחר שמשרד החינוך סורק את כל עובדי ההוראה הקיימים במערכות השונות וכל עובדי ההוראה שקיימים במאגר של המשרד, שלא חל שינוי בסטטוס הפלילי שלהם או הליך פלילי קרב שכזה, שפתוח ועומד כנגדם.
יעקב מרגי: הוועדה דורשת מהמשרד לביטחון פנים, משטרת ישראל, בכל הקשור לעובדי הוראה במשרד החינוך ועובדי שירות במערכת החינוך, מרגע שנודע למשטרה שיש הליך פתוח שנפתח כנגד עובד הוראה או עובד שירות במערכת החינוך, ליידע את משרד החינוך בסוגיה הזו, עד, כמובן, להקמת המנגנון הטכנולוגי.
מיקי רוזנטל: עוד בקשה.
מיקי רוזנטל: לקראת הקיץ, הבריכות, הקיטנות – פעולה יזומה של המשטרה.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשטרת ישראל, להגביר את הבקרה והפיקוח שהיא מחויבת לפי החוק כלפי כל מוסד שחייב על-פי חוק, לדרוש אישור העסקה, ואינו דורש.
יעקב מרגי: אני מבין שאי-אפשר לעשות אחרי כל אחד, אבל יש הליך עבודה ידוע של תוכנית בקרה שהיא סבירה, אם זה מדגמית – זה גם כושר הרתעה עוזר וגם לפי המדגם, תדעו מה התדירות, מה חובה לעשות את זה.
יעקב מרגי: כמו כן, לגבי הקיטנות, מה רצית לומר, מיקי?
מיקי רוזנטל: המוסדות האלה, הקיטנות, הבריכות, חייבים לפי החוק לבקש אישור.
מיקי רוזנטל: הם לא מבקשים בפועל.
מיקי רוזנטל: המשטרה אוכפת את זה מעט מדי.
מיקי רוזנטל: אנחנו דורשים שיאכפו את זה יותר.
יעקב מרגי: הוועדה תמשיך לעקוב אחר הנושא הזה – כמובן, כפי שאמרתי, אני מבקש לקבל את הנוהל הזה תוך עשרה ימי עבודה.
יעקב מרגי: היום 26 ביוני 2017, ב' בתמוז תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא: צרכי החינוך של הציבור החרדי במעלה אדומים.
יעקב מרגי: הסוגיה של מעלה אדומים מונחת לפתחי כבר מתחילת השנה האזרחית.
יעקב מרגי: בחודש פברואר שלחתי מכתב לראש עיריית מעלה אדומים, בני כשריאל.
יעקב מרגי: ציפיתי לפחות לתגובה, גם התגובה תהיה כפי שהוא נוהג להגיב בעל פה או כשהוא קצר רוח בדרך כלל, לפחות הייתי מקבל תשובה.
יעקב מרגי: גם תשובה לא זכיתי לקבל.
יעקב מרגי: עזבו יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת.
יעקב מרגי: זו אותה כנסת שכשהוא היה צריך שנים רבות פה לובינג לעניינים שהוא מאמין בהם והוא רוצה בהם, הוא ידע להגיע לכאן.
יעקב מרגי: זה אותו חבר כנסת שכיהן גם כחבר כנסת מן השורה, גם כשר לשירותי הדת, ובני כשריאל, ראש עיריית מעלה אדומים, ידע לבוא ולבקש את הסעד ואת העזרה.
יעקב מרגי: אני חושב שאת היחס המינימלי להשיב, לא ליעקב מרגי לחבר כנסת או ליו"ר ועדת החינוך של הכנסת, זה היה מתבקש, ולכן אומר זאת בכל הזדמנות.
יעקב מרגי: אני חושב שראשי ראשויות צריכים לדעת שמרגע ש/הם נבחרים, הם נבחרים בשביל כל תושבי העיר.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לחשוד בו בחרדופוביה.
יעקב מרגי: אני מנסה לא לחשוד בו שהוא כנראה מסתכל ומינה ושמאלה ועושה צעדים.
יעקב מרגי: אבל לא יעזור לו – הם תושבי העיר.
יעקב מרגי: אני אומר את הכול בהסתייגות עד שאשמע את התגובה.
יעקב מרגי: אבל לפני כן, אני רוצה לתת את רשות הדיבור למי שפנה אלי, חבר הכנסת לשעבר, הרב נסים זאב, בבקשה, אדוני.
נסים זאב: אדוני היושב-ראש, חברים יקרים.
נסים זאב: אני, קודם כל, מודה לך על כינוס הוועדה והדיון.
נסים זאב: הגענו למקום הזה אחרי פניות חוזרות ונשנות במשך כמעט שניים, כאשר אין קול ואין עונה ואין קשב.
נסים זאב: האיש נבחר לראש היער, הוא ראיס אל בלאדי, אומרים בערבית, אבל הוא צריך להבין שראש עיר נבחר כדי לשרת את העיר והוא לא יקבע איזה חלק מהעיר לא שייך לו, גם אם אידאולוגית הוא חושב אחרת, גם אם אידאולוגית הוא חושב: לא הייתי רוצה לראות אותם פה במקום.
נסים זאב: שלא יהיה ספק, לא חיפשתי פה עבודה או ג'וב כשבאתי למעלה אדומים לפתוח את "נוות ישראל".
נסים זאב: קודם כל, מה זה "נוות ישראל" – דיברה אתי הגברת הנכבדה, היא מדברת אתי על הליבה, שאנחנו צריכים לדעת מה זו ליבה.
נסים זאב: אני רוצה לומר לך, אנחנו לא רק ליבה, לוקחים לנו את הלב וזו הליבה של היום.
נסים זאב: את כל השקר ואת כל הבלוף הזה - - -
יעקב מרגי: גברת אורה, לנסים זאב יש מוסדות שמוציאים את הבוגרות שלו עם תואר אקדמי מוכר על ידי המל"ג.
<אורה חכם: אני עכשיו מדברת בעד הגברים.
נסים זאב: אני מדבר אתך על נשים ואני רוצה לומר שלך שלפני 40 שנה פתחתי את "נוות ישראל" וכולם יודעים שאני הקמתי את התנועה לאחר מכן, 5-4 שנים לאחר שהקמתי את המוסד שלי.
נסים זאב: ו-35 שנה הקמתי מערכת של יסודי ותיכון וסמינר ו-BA ו-MA, כאשר רק במחזור תשע"ז לומדות אצלי 650 תלמידות מכל רחבי הארץBA , לא אקוויוולנט.
נסים זאב: משרד החינוך עשה את הכול כדי שהאקוויוולנט תהפוך לתעודת אשת חיל, ואני אמרתי שאנחנו לא נותנים לבנות להתענות בלימודים, עם כל הכיף שיש בלימוד, 4 שנות לימוד, ובסוף תקבל אשת חיל.
נסים זאב: אני לא צריך את משרד החינוך שייתן לי תעודת אשת חיל.
נסים זאב: ברגע שיעדתי שזו המגמה והביאו את החוק לכנסת, הערתי את תשומת לב החברים שזה פועל בדיוק נגד המגזר החרדי.
נסים זאב: לא טעיתי.
נסים זאב: ראיתי את המהלכים והקדמתי שני צעדים.
נסים זאב: בישיבה מיוחדת שהייתה עם ועד הרבנים של המוסד, החלטנו לפתוח BA.
נסים זאב: ברוך השם, אדוני היושב-ראש, כבר 10 שנים.
נסים זאב: במחזור הראשון היו לנו 120 בנות והיום אנו מגיעים כל שנה למחזור של בין 500 ל-600 ל-700 בנות שבאות דווקא ל"נוות ישראל".
נסים זאב: חסרה אקדמיה?
נסים זאב: חסרים מקומות?
נסים זאב: התפקיד שלי, ברוך השם זכיתי להיכנס לרוח של היהדות החרדית ולבנות מערכת ייחודית.
נסים זאב: תאמין לי, אדוני היושב-ראש, אם ראש העיר היה יודע מה אני עושה בעיר שלו, הוא היה בא ומחבק אותנו ואמר:
נסים זאב: זכיתי ואני זוכה להיות שותף לכם.
נסים זאב: אבל הוא עוצם את עיניו.
נסים זאב: הוא פוחד, כנראה, מהכובעים של השחורים.
נסים זאב: הכובעים מפחידים אותו.
נסים זאב: ראית אותי פעם עם מגבעת?
נסים זאב: אני מפחיד מישהו?
נסים זאב: אני הולך להרבה טקסים עם מגבעת ופעם עם כיפה, אף אחד לא רואה בי - - -
יעקב מרגי: אתה יותר מפחיד כשאתה בלי מגבעת.
נסים זאב: זה נכון.
נסים זאב: הכובעים לא צריכים להפחיד אף אחד.
נסים זאב: תראה מה האבסורד.
נסים זאב: יש לי כבוד גדול לראש העיר, שלא תבין שאני בא פה למאבק נגדו.
נסים זאב: בכל ההפגנות השתתפתי, במעלה אדומים הייתי מהראשונים והלכתי לנאום נגד הממשלה ובעד הממשלה כדי להפשיר את השטחים האלה לבנייה במעלה אדומים.
נסים זאב: אני הייתי מהראשונים, החלוצים - - -
איתן ברושי: אבל מה הבעיה?
יעקב מרגי: הוא עוד לא הגיע.
נסים זאב: אנחנו בהקדמה.
איתן ברושי: יש לנו יום ארוך היום.
נסים זאב: אבל מותר לי חצי שעה לדיון, נכון?
איתן ברושי: מצדי כל היום.
איתן ברושי: אני לא יושב-ראש.
נסים זאב: כנראה שהיושב-ראש שמח לשמוע אותי ולך זה בוודאי לא צריך להפריע.
איתן ברושי: אני שואל רק מה הבעיה, כדי שנוכל לעזור.
נסים זאב: כשחולה בא לרופא, אז לפני שהוא בודק אותו, הוא קודם מספר לו על הבעיה.
איתן ברושי: אז הרופא הופך להיות חולה.
נסים זאב: תלוי מי הרופא.
נסים זאב: אם אתה היית רופא, באמת זה יכול להיות שזה היה פוגע בך.
נסים זאב: בואו נדבר לעניין.
נסים זאב: אני לא אאריך הרבה, יש לנו חצי שעה של דיון מקסימום ואני לא מתכוון להאריך פה.
נסים זאב: מה האבסורד פה?
נסים זאב: כשראש העירייה בוכה ואומר: אני רואה שתושבי העיר עוזבים את המקום, העיר הזאת מזדקנת – יחד אתו, אגב.
נסים זאב: אולי הוא שכח, חושב שהוא עדיין צעיר.
נסים זאב: הוא 22 שנה ראש העירייה.
נסים זאב: הוא גורם שמאות ילדים, בנות ובנים, של תושבי מעלי אדומים עוזבים כל יום באוטובוסים לירושלים ולפריפריה בעל כרחם.
נסים זאב: בעצם, הוא עושה גירוש שקט.
נסים זאב: כשהוא מדבר על גירוש שקט, הוא גורם לנו לגירוש שקט.
נסים זאב: אז תגיד מה יום מיומיים?
נסים זאב: היום התושבים נחושים.
נסים זאב: אנחנו לא מוכנים להיות אסקופה נדרסת, אנחנו לא סוג ב' של העיר הזו - - -
יעקב מרגי: מה ביקשתם והוא לא נתן?
נסים זאב: אני תכף מגיע לזה.
נסים זאב: בישיבה לפני שנה וחצי, אולי שנה ושמונה חודשים, הוא הבטיח לי להקצות שטח לתלמוד תורה ומבנה לגני ילדים.
נסים זאב: הוא בעצמו אמר בכתבה בשבוע שעבר ש-15 גנים נסגרו, בית ספר נסגר, האוכלוסייה מזדקנת.
נסים זאב: אבל מה לעשות?
נסים זאב: יש צעירים עדיין.
נסים זאב: אוכלוסייה שאולי לא כל כך מקובלת עליך.
נסים זאב: יש לה את הזכויות שלה.
נסים זאב: מה ביקשנו?
נסים זאב: פיסת קרקע לבנות תלמוד תורה שמלמדים בו ליבה, ואני מבטיח לך שלא יהיה מי שיתחרה בנו, לא במתמטיקה ולא באף מקצוע.
יעקב מרגי: בוא נתחיל - - -
יעקב מרגי: היא דיברה על לימודי ליבה.
יעקב מרגי: דבר שני, אנחנו דורשים את הזכויות של הילדים האלה.
יעקב מרגי: הם חיים היום בשני קרוונים ויש שני מבנים.
יעקב מרגי: שלושה רבעים מהאשכול מיועדים לילדים.
יעקב מרגי: זה כמעט כיתה וחצי של גן.
יעקב מרגי: ויש לנו את שני הקרוונים שההרים קנו בכספם.
יעקב מרגי: הם חיים בקרוונים – למה ולמה?
יעקב מרגי: אם לא היו מבנים, היינו מוכנים לשבת בקרוון.
יעקב מרגי: אנחנו מבקשים לקראת השנה בה יהיו למעלה מ-100 ילדים, יש לנו כיתות א'-ב' שגולות כל יום.
יעקב מרגי: מחכים לרגע שנוציא רישיון.
יעקב מרגי: אני מבטיח לך שאני יכול לפתות 3 כיתות א', ב' ו-ג' בשנה הבאה.
יעקב מרגי: רשמי.
יעקב מרגי: למה לא לתת לילדים האלה את הזכות להיות בעיר הזאת?
יעקב מרגי: את הזכות ללמוד בעיר הזאת?
יעקב מרגי: זו זכות של ראש העיר בסך הכול.
יעקב מרגי: הגנים הם במסגרת מוסדות פטור או מוכר שאינו רשמי?
נסים זאב: מוכר שאינו רשמי.
נסים זאב: אני יכול להוסיף אחר כך, אתה תחליט איך יהיה הסדר.
נסים זאב: הסיכום שלי: שלחנו מכתב לראש העירייה - - -
יעקב מרגי: קראתי אותו.
יעקב מרגי: אתה רוצה שניתן להורים לדבר?
נסים זאב: יש פה תאריכים.
נסים זאב: הוא לא עונה, הוא לא מתייחס.
נסים זאב: הוא מתעלם, הוא מתנכר.
יעקב מרגי: אני חייב לומר לפרוטוקול שחבר הכנסת לשעבר נסים זאב, בשיחות בינינו, אמרתי לו: אם אתה רוצה דיון, נקיים דיון.
יעקב מרגי: אמר לי: חכה, נמצא את המהלך, נעשה, נפנה, נחכה, נמתין.
יעקב מרגי: המתין עד שכלו כל הקיצין.
יעקב מרגי: מישהו מההורים רוצה להציג את הבעיה?
<שחר שמיר: לפני כ-3 שנים באנו בתחנונים לרב נסים שיקים את המקום שקרס.
<שחר שמיר: לפני 3 שנים, בערך, פנינו לרב נסים זאב אחרי שההנהלה הקודמת כשלה, שיבוא ויקים את תלמוד התורה.
<שחר שמיר: הרב נסים בכל הכוח הרים את הכפפה ודחף ועשה מקום לתפארת.
<שחר שמיר: אני עצמי בעל תשובה.
<שחר שמיר: הייתי ב"גולני" 3 שנים.
<שחר שמיר: שירתי בשירות מילואים קרבי 12 שנה.
<שחר שמיר: אני עובד ואני גם לומד תורה, זה לא איסור.
<שחר שמיר: זה שאנחנו חרדים ושומרי תורה ומצוות בדרך שאנחנו מבינים שצריך לעשות את זה ולא שאף אחד יכתיב לנו את זה.
<שחר שמיר: אני בכלל לא מבין למה אני צריך להציג את זה בתור - - -
יעקב מרגי: לא היית צריך.
יעקב מרגי: עשת את זה – אל תבוא בטענות.
<שחר שמיר: עשיתי את זה, על כל פנים.
<שחר שמיר: פנינו לעירייה כמה וכמה פעמים בפנייה אישית, אפילו לא מטעם התלמוד תורה.
<שחר שמיר: יושב פה דוד שרת שאני ישבתי אתו במשרד שלו בפגישה שנקבעה לנו, לא בהתפרצות ובדרך ארץ.
<שחר שמיר: היהודי הזה אמר לי בסך הכול דבר פשוט: אני לא חייב לתת לך את החינוך שאתה רוצה.
<שחר שמיר: תעלה לירושלים.
<שחר שמיר: שאלתי למה אני צריך להעלות את הילד שלי בכיתה א' לירושלים, ילד בן 6?
<שחר שמיר: אמר לי: כי אני לא חייב לתת לך.
<שחר שמיר: זו הייתה התשובה.
<שחר שמיר: זה דבר ידוע שראש העיר, מה ששגור על לשונו זה: פה לא יהיה בית שמש, פה לא יהיה גבעת זאב.
<שחר שמיר: זאת אומרת, אני משלם ארנונה במקום הזה, משלם מיסים.
<שחר שמיר: הזכות הכי בסיסית של הילד שלי היא שיהיה לו איפה ללמוד, והוא שולל אותה ממני בגסות רוח.
<שחר שמיר: הייתי מאוד רוצה שהוא יגיע לכאן, שאני אוכל להגיד לו את הדברים האלה בפרצוף.
<שחר שמיר: ישבנו מולו 30 זוגות הורים לפני 3 שנים, כשהוא נתן לנו את המקום, הוא היה צריך להעביר לנו אותו כי אנחנו בחרנו ברב נסים והיה צריך לעשות שם איזה מהלך ובסוף ראש העיר היה צריך להכריע אם המקום יהיה שלנו או לא יהיה שלנו.
<שחר שמיר: הוא ישב מול 30 הורים תושבי העיר – 30 שנה יש ם גם כן – ואמר להם בפירוש: פה לא יהיה תלמוד תורה, פה לא יהיה בית ספר.
<שחר שמיר: למה?
<קריאה: הוא נתן לכם את המקום.
<שחר שמיר: הוא אמר בפירוש: פה לה יהיה בית ספר.
<שחר שמיר: אף אחד לא העז לשאול אותו בכלל למה לא יהיה, כי המקום עמד על כרעי התרנגולת, הקבלה של המקום.
<שחר שמיר: הוא יכול היה באותו רגע להגיד לנו שלא יהיה.
<שחר שמיר: שלחנו מכתבים לאיזה מקום והוא שלח לבטל את החוזה.
<שחר שמיר: שלחנו מכתב חזרה לכנסת – הוא חזיר את החוזה.
<שחר שמיר: הוא מתנהג בצורה – אני לא רוצה - - -
יעקב מרגי: אל תגיד - - -
<שחר שמיר: של פשע מאורגן.
<שחר שמיר: זו צורת ההתנהלות בעיר הזאת.
<שחר שמיר: אף אחד לא ירים את ראשו ואת רגלו, אף אחד לא יזיז פה, שום תפוז לא יזוז, שום דבר לא יקרה אם הוא לא יחליט שהוא יקרה.
<אברהם נגר: אני תושב העיר כ-19 שנים.
<אברהם נגר: גמלאי צה"ל, 27 שנים בצה"ל.
<אברהם נגר: אב ל-10 ילדים.
<אברהם נגר: אני מסיע את הילדים שלי לירושלים כבר 12 שנים.
<אברהם נגר: זה אומר להסיע את הילדים בבוקר, לחזור לבסיס בצבא, לצאת בהפסקת הצהריים להביא את האוטו לאשתי, לצאת עוד פעם בשעה 13:00 להביא ילדים, לחזור עוד פעם הביתה ובשעה 16:00 להוציא עוד פעם ילדים שלומדים בירושלים.
<אברהם נגר: ככה במשך 12 שנים.
<אברהם נגר: מעבר לטלטול של הילדים, לקום בבוקר מוקדם, הפקקים של מעלה אדומים, להגיע עייפים לבית הספר, עייפים הביתה חזרה, הוצאות כספיות גדולות על נסיעה.
<אברהם נגר: זה קשה מאוד, מי שלא מרגיש את זה, להסיע את הילדים שלא, להוציא אותם העירה.
<אברהם נגר: אנחנו רוצים להישאר בעיר הזו.
<אברהם נגר: לא רוצים לעבור למקום אחר.
<אברהם נגר: טוב לי לגור בעיר הזאת, טוב לי לגור בעיר מעורבת.
<אברהם נגר: לא רוצה לגור במקומות אחרים.
<אברהם נגר: הילדים שלי, ברוך השם, הבנות שלי, למדו י"ג, י"ד, הנדסאי תוכנה, הנדסאי תקשורת, ייעוץ מס.
<אברהם נגר: לא מפלים אף ילד ממעלה אדומים.
<אברהם נגר: אני חושב שהגיע הזמן להפסיק את הטרטור הזה של הילדים האלה, להוציא אותם כל בוקר ממעלה אדומים לירושלים.
<אברהם נגר: יש לי זכויות כמו כל אחד בעיר הזו.
יעקב מרגי: עיריית מעלה אדומים, האומנם?
<דוד שרת: שלום לכולם.
<דוד שרת: כבוד הרב נסים זאב, אנחנו מאוד מעריכים את העבודה שלו ואת המגזר החרדי ויישר כוח על כל מה שעשית.
<דוד שרת: המבנים שאתם נמצאים בהם כיום הם מבנים שנתנו על ידי העירייה לעמותה אחרת בכלל בשם "חדוות פנחס" ולאחר מכן ל"נוות ישראל".
<דוד שרת: סך כל התלמידים שלומדים היום מ-א', ב' הוא לא 3 כיתות.
<דוד שרת: הוא בקושי 18 תלמידים.
יעקב מרגי: הוא אמר שאם יהיו לו תשתיות, הוא יביא - - -
<דוד שרת: - - - שתי כיתות בכל שכבה, עדיין זה אתר שלנו - - -
יעקב מרגי: בוא נתחיל ככה, ידידי מכובדי, נתחיל עם גני הילדים ונעלה לכיתה א', ב'.
יעקב מרגי: קודם כל עם גני הילדים.
<דוד שרת: גני ילדים הם קיבלו והתחייבו לבנות קרוונים.
<דוד שרת: הם בנו קרוונים - - -
יעקב מרגי: למה קרוונים?
יעקב מרגי: הבן שלך לומד בגן בקרוונים?
יעקב מרגי: הנכד או הבן שלך בקרוון במעלה אדומים?
<דוד שרת: יש לו קרוונים לילדי גנים רגילים.
<דוד שרת: כן.
יעקב מרגי: כפי שידוע לי, יש מבני גני ילדים שמשרד החינוך והעירייה פנו והם משמשים למטרות אחרות.
יעקב מרגי: זה נכון?
<דוד שרת: יש חלק מהם.
<דוד שרת: כן, כן.
יעקב מרגי: נראה סביר?
<דוד שרת: למטרות חינוכיות.
יעקב מרגי: אבל נראה סביר שהם מיועדים לגני ילדים ומשמשים למטרה אחרת?
יעקב מרגי: כל עוד זה ילדי החרדים, זה סביר.
<דוד שרת: אני לא מתייחס לילדי חרדים.
<דוד שרת: אנחנו מדברים על פיתוח העיר.
<דוד שרת: כשאנחנו לוקחים גן ילדים והופכים אותו למרכז סייבר לגני ילדים, הוא משרת את גני הילדים.
<דוד שרת: ההצעה שהוצעה ל"נוות ישראל" היא לחבור לבית הספר התורני הקיים, החרדי הקיים היום במעלה אדומים, שנקרא "תורני יצחקי" שיש גם בו מעט תלמידים – ללמוד בו יחד בהסכמה ולא נודע כי באו אל קרבנה.
<דוד שרת: כשאנחנו מחזיקים בתי ספר עם 400 ו-600 תלמידים במבנה, אין סיבה שהציבור החרדי יחזיק מבנים עם 80 תלמידים, 80 בנים ו-80 בנות ויפתחו עוד מוסד לעוד 80 בנים ועוד 80 בנות.
<דוד שרת: אין סיבה לזה.
<דוד שרת: כרגע אפשר להכניס אותם - - -
יעקב מרגי: שמת לב שעברת מהגנים עוד פעם לבתי ספר?
יעקב מרגי: בוא נמצא את הסוגיה של הגנים.
<דוד שרת: לא הבנתי את השאלה.
יעקב מרגי: תוך כדי השאלה שלי על הגנים, עברת לבתי הספר.
<דוד שרת: הטענה שלהם היא על בתי הספר.
נסים זאב: על הגנים, קודם כל.
יעקב מרגי: סליחה, אדוני, אני טענתי עכשיו, אני טוען – לא הם.
יעקב מרגי: תתמודד מולי.
יעקב מרגי: איפה נמצאים גני הילדים שלהם?
יעקב מרגי: בקרוונים?
<דוד שרת: גני הילדים שלהם נמצאים במבנה אחד ששימש כגן.
<דוד שרת: את זה אפשר לומר מבנה בלי - - - אבל הוא לא מבנה יביל.
<דוד שרת: זה מבנה של - - - ובעוד חצי מבנה כזה ובחצר שהם בנו בה קרוונים באישור העירייה.
יעקב מרגי: מישהו רוצה להוסיף משהו?
<יחיאל וקנין: אני אתחיל מהסיפא של דבריך לגבי ההצעה לחבור ל"ענבלים".
<יחיאל וקנין: קודם כל, אין שום הצעה רשמית לזה.
<יחיאל וקנין: ההצעה היחידה שבני הציע כל פעם שאני פונה אליו לגבי המבנים של התלמוד תורה אז הוא אומר לי: תתחברו לענבלים.
<יחיאל וקנין: אמרתי לו: איך מתחברים?
<יחיאל וקנין: לחלק את המבנה?
<יחיאל וקנין: לא.
<יחיאל וקנין: כיתה אחת "ענבלים" וכיתה אחת תלמוד תורה.
<יחיאל וקנין: לא ראיתי שום גוף, שום מוסד חינוך, שום ארגון שמתחלק לכיתה זאת וכיתה זאת.
<יחיאל וקנין: מה שהוא אומר נשמע - - -
<דוד שרת: - - -
יעקב מרגי: ירדתי לסוף דעתו.
יעקב מרגי: הוא מעדיף - - -
<יחיאל וקנין: זאת הצעה שהוא זרק.
<יחיאל וקנין: אין משהו רשמי, משהו כתוב, משהו שמישהו דן בו או שההורים ראו הצעה כזאת בכתב.
<יחיאל וקנין: לא היה משהו כזה.
<קריאה: היה כתוב בעיתון.
<אייל פישלר: גם אני חבר מועצת העיר.
<אייל פישלר: אשמח לענות ליחיאל, גם על ההצעה הזאת וגם להתייחס לעניין הגנים.
<אייל פישלר: בעניין הגנים יש לנו, נדמה לי - - -
יעקב מרגי: מעבר לזה שאתה חבר מועצת העיר, אתה נושא בתפקיד מסוים?
<אייל פישלר: בני ביקש, כיוון שהוא לא יכול לבוא לפה, שאני אעזור.
<יחיאל וקנין: אתה ראש העיר?
יעקב מרגי: תן לו, יחיאל.
יעקב מרגי: מותר לכל אחד להביע את דעתו, רק מן הראוי שתציג - - -
<יחיאל וקנין: אני לא זוכר שאישרנו אותו כחבר מועצה.
יעקב מרגי: אדוני, אתה חבר מועצה?
<אייל פישלר: כן.
<אייל פישלר: כיוון שהוזכר פה - - -
יעקב מרגי: אל תיכנס איתי לפרוצדורות האלה.
יעקב מרגי: בני מצא לנכון לשלוח אותך במקומו.
<אייל פישלר: נכון.
<אייל פישלר: בני לא יכול לבוא - - -
<יחיאל וקנין: אני אציין שהוא ממפלגת הבית היהודי.
יעקב מרגי: יחיאל, אתה מפריע לי.
<יחיאל וקנין: הבית היהודי.
יעקב מרגי: זו לא עבירה.
<דוד שרת: מה רע בבית היהודי?
יעקב מרגי: לא ככה מתנהלים.
יעקב מרגי: גילוי נאות: קודם כל, זה מחמיא לך.
יעקב מרגי: כנראה שבני לא חושש ממך או שהוא מכבד אותך.
<אייל פישלר: גם אני מכבד אותו.
מיכאל מלכיאלי: או שהוא מתבייש לעמוד כאן.
יעקב מרגי: מלכיאלי, את זה אמרנו בהתחלה.
<אייל פישלר: אני לא מייצג את ראש העיר בהאשמות שהוא כן עונה או לא עונה למכתבים.
<אייל פישלר: את זה באמת אני לא - - -
יעקב מרגי: מה שנוח לנו, נתעסק בו.
יעקב מרגי: מה שלא נוח לנו - - -
<אייל פישלר: אבל לגבי הסוגיה שאנחנו מדברים עליה, לגבי הגנים, יש לנו עוד גנים חרדיים, נקרא להם כך, במעלה אדומים וגם הגנים האלה לא מלאים ומפוצצים שאין בהם מקום.
יעקב מרגי: אדוני, עצור.
יעקב מרגי: התאפקתי כשאמר לי את זה מנהל מחלקת החינוך.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד לך שאתה בא להציג פה, הסתובבתי וזכיתי, במירכאות כפולות, להיות במבנה הרעוע הזה, הישן מיושן, ואני מכיר את מעלה אדומים, לא כמוך אלא קצת פחות, אבל מכיר את העיר.
יעקב מרגי: כשאתה בא לייצג פה, הייתי רוצה לשאול אותך שאלה: האם כל מוסדות החינוך וגני הילדים במעלה אדומים נראים כמו שהמבנה הזה והחצר הזו נראים?
<אייל פישלר: הייתי לפני שבועיים או שלושה.
<אייל פישלר: אני מסכים אתך שזה אולי לא המקום הכי מוצלח, אבל צריך לזכור - - -
יעקב מרגי: אם היה יושב פה בני כשריאל ומחזק ומאשר את מה שאומר שחר: אני לא רוצה פה בית שמש.
יעקב מרגי: הייתי מתקומם, אבל מכבד אותו – לפחות הוא הוא אומר בגילוי לב.
<אייל פישלר: גם אנחנו - - -
יעקב מרגי: אומר בגילוי לב ולא מסתתר.
יעקב מרגי: התחושה היא קשה.
<אייל פישלר: התחושה היא קשה - - -
יעקב מרגי: אם אתם, אם אתה, אחרי ששמעת את מר נגר, יש לך עוד קצת אומץ וקהות חושים לנסות לסנגר באלתור כזה, להתחבר עם מוסדות, כשאומר לך אבא שבמשך שנים רבות, בזמן שאתה ואני חשבנו איך להתחזק בעבודה ולחזק את המשפחה, הוא במתח ב-08:00 וב-12:00 להסיע ילדים בפקקים בין מעלה אדומים וירושלים והוצאות רבות – איך אפשר לסבול קהות חושים כזו של עירייה?
יעקב מרגי: האבא הזה חסר אחריות, החליט להיות, בר מינן, במירכאות כפולות, חרדי.
יעקב מרגי: והוא רוצה את הילדים שלו בחינוך חרדי, הוא עצמו באורח החיים שלו בחר – אבל מה עם הילד?
<אייל פישלר: אפשר לענות?
יעקב מרגי: אם יש לך תשובה.
יעקב מרגי: אם יש לך תשובה לזה, תענה.
<אייל פישלר: גם אני לבי איתו.
<אייל פישלר: גם אני שלחתי את הבן שלי ללמוד בירושלים בחינוך מוכר שאינו רשמי.
<אייל פישלר: את זה אני מכיר וזה קשה לא פשוט, ובחרתי - - -
יעקב מרגי: אתה רצית.
יעקב מרגי: הוא לא רצה, אין לו אפשרויות.
יעקב מרגי: ההבדל בינך לבינו הוא שאתה רצית והוא לא רצה.
<אייל פישלר: יש לו אפשרויות - - -
יעקב מרגי: אין לו אפשרויות - - -
<אייל פישלר: יש בית ספר חרדי - - -
נסים זאב: אתה לא - - -
<קריאה: זה לא חרדי, סליחה - - -
מיכאל מלכיאלי: מה זו הפטרונות הזאת - - -
יעקב מרגי: רגע, מיכאל מלכיאלי.
יעקב מרגי: אני אגיד לך מה אפשר ומה אי אפשר.
יעקב מרגי: אני מבין את סף הרגישות שלך, אבל בבקשה, אדוני.
איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לומר שאני מכיר את ראש העיר ואני לא מכיר את הבעיה.
איתן ברושי: אבל אני רוצה לומר, גם לך אדוני היושב-אש ולמי שנמצא פה, שיש דמיון מסוים בין צרכי ההתיישבות וצרכי קבוצות ייחודיות כמו שמוצג פה.
יעקב מרגי: איתן ברושי, אתה היית ראש מועצה אזורית, נכון?
איתן ברושי: עמק יזרעאל.
יעקב מרגי: אם היה פונה אליך חבר כנסת במכתב בחודש פברואר, תוך כמה זמן מקסימום היית עונה?
איתן ברושי: הייתי עונה לפני שהמכתב הגיע.
איתן ברושי: אבל אני לא רוצה להתעסק כרגע עם נימוסים והליכות.
איתן ברושי: אני רוצה להגיד שיש מכנה משותף, אדוני חבר הכנסת לשעבר, לאוכלוסיות השונות בארץ, קבוצות ייחודיות, שלעיתים ההיקף המספרי או הגודל הוא לא כזה שמאפשר את כל ההיענות לכל הצרכים.
איתן ברושי: משרד החינוך צריך להיות יותר גמיש לגבי קבוצות או פיזור אוכלוסייה במקומות שאין בהם את המאסה הקריטית.