GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניר ברקת: אנחנו טוענים ל-3,800.
ניר ברקת: הבנת את הנקודה?
יעקב מרגי: אני לא רוצה להקדים את הדיון.
קריאה: כמה תל אביב מקבלת?
יעקב מרגי: הערה ראשונה.
יעקב מרגי: אתה לא חבר כנסת.
יעקב מרגי: כשתקבל רשות דיבור, דבר כמה שאתה רוצה.
יעקב מרגי: תמיר, השאלה שמתבקשת – אם האוצר תקצב אותך על 17,000 כיתות, ואתה אומר: ההכרה בצורך ב-2017 – 10,000.
יעקב מרגי: מה עם הפער?
<תמיר בן משה: היות שלא כל הפרויקטים זמינים לתקצוב, ואנחנו מגיעים למצב שהרשויות – יש תהליך של אישורי תוכניות אדריכליות, 5,000, 6,000- - -
יעקב מרגי: ג' ו-ד'.
<תמיר בן משה: מתוכם ה-5,000 שהם בא' זה הפער שהוא מצומצם.
<תמיר בן משה: יש פה צמצום.
יעקב אשר: אבל היושב-ראש שאל אותך לגבי הסכמי הגג.
<תמיר בן משה: זה בתוכם.
<תמיר בן משה: כולם.
<תמיר בן משה: כל מדינת ישראל, בהחלט.
<תמיר בן משה: זו החלוקה לפי שנים, המנות שחילקנו.
<תמיר בן משה: כפי שאתם רואים, המספרים פה למטה לא מגיעים למספר של תוכנית החומש כי במהלך 2012 היתוספה לנו תוכנית גני טרכטנברג, אז היו לנו עוד 3,000 גנים.
<תמיר בן משה: זו החלוקה בסופו של דבר של כל מגזר ומגזר.
<תמיר בן משה: וזה באחוזים – אותם מספרים של תוכנית החומש, לפי מגזרים ולפי שנים.
יעקב מרגי: תפרט את השקף הזה.
<תמיר בן משה: זו החלוקה כל שנה.
<תמיר בן משה: אם ניקח את 2016 כדוגמה, נראה שהמגזר החרדי מאותה מנה שנתית, של 2,697 כיתות, שתוקצבו ב-2016, המגזר החרדי קיבל 400 – וכשאני מתקצב, אני יודע כל כיתה לאיזה מגזר הולכת, יש לי סוג של פיקוח, אז המגזר החרדי קיבל 428 כיתות, הממלכתי דתי – 436, הממלכתי 1,307.
<תמיר בן משה: זו החלוקה.
יעקב מרגי: הבעיה שלי – יודע איפה?
יעקב מרגי: דווקא בגלל שאתה יודע, זו הבעיה.
יעקב מרגי: אסביר לך למה.
יעקב מרגי: אפרופו בית משפט, קופצת משבצת המיעוטים.
יעקב מרגי: שלא תדע.
יעקב מרגי: יש צורך בכיתה, לא משנה מאיזה מגזר.
יעקב מרגי: אבל אל תענה לי עכשיו.
יעקב מרגי: תציג את המצגת.
<תמיר בן משה: החלוקה היא לא מוגבלת באחוזים; היא הכרה בצורך.
יעקב מרגי: תמשיך להציג.
יוסף ג'בארין: האם השיעורים הללו משקפים שיעורים בקרב הצרכים?
יוסף ג'בארין: האם זה משקף באמת את תמונת מצב הצרכים בכל אחד מהמגזרים הללו?
יעקב מרגי: תענה, בבקשה.
<תמיר בן משה: בשקף הקודם הצגנו את ההכרה בצורך.
<תמיר בן משה: בין הפרויקטים שזמינים לתקצוב לבין ההכרה בצורך, יש פער.
<תמיר בן משה: לא כל פרויקט שמוכר בצורך, בהכרח זמין לתקצוב מבחינת משרד החינוך.
<תמיר בן משה: תכנון, קרקעות, גם אחרי שיש קרקע, יש עניינים אדריכליים.
יוסף ג'בארין: אז בחברה הערבית זה 20%?
חנין זועבי: פחות.
<תמיר בן משה: 21%.
יוסף ג'בארין: עד כמה זה חורג מהנתונים לפי ההכרה?
<תמיר בן משה: באופן יחסי זה מתחלק, אם אעשה את החלוקה בצורך לפי מגזרים, זה האופן היחסי שלכם.
<תמיר בן משה: אתם מקבלים לפי האופן היחסי.
יעקב מרגי: גם אני אתאפק לא לשאול שאלות.
<תמיר בן משה: עכשיו אני מתמקד בתוכנית החומש החדשה.
<תמיר בן משה: לתוכנית החומש החדשה יש מספר החלטות ממשלה והסכמים שאנחנו מחויבים אליהם: אחד, רשויות בהסכמי גג ובנייה מואצת.
<תמיר בן משה: כל שנה אנחנו אמורים לצבוע בין 1,200 ל-1,500 כיתות שמיועדות לאותם פרויקטים.
<תמיר בן משה: אנחנו קוראים לזה הסכמי גג, אבל אני מזכיר לך, מרגי – גם אם הם לא היו בהסכמי גג, תחת הכותרת של הסכמי גג, והיה מוכר להם הצורך באופן רגיל, היינו מתקצבים אותם.
יעקב מרגי: אם אתה מייעד מתוך 17- - -
<תמיר בן משה: 17 זה בחומש, בשנה.
<תמיר בן משה: 1,500 בשנה כפול חמש זה 7,500 כיתות.
יעקב מרגי: בדיוק הנקניקייה עם החרדל.
<תמיר בן משה: אבל אני מסביר, שאם הם לא היו תחת הכותרת של הסכמי גג, והיתה לך הבנייה הזו תחת איזושהי כותרת, זה היה מתוקצב בכל מקרה.
יעקב מרגי: אתה צודק, אבל אני בא לומר – אתה היית נכנס, אם לא היה הסיפור של הסכמי הגג, היית מתקצב את זה לפי סדרי עדיפויות של הרשות המקומית לצמצום פערים.
יעקב מרגי: אתה מבין שה-50% האלה, כ-40% האלה, נלקחים ממך בשיקול דעת של ראש הרשות שלך, של כל המערכת?
<תמיר בן משה: אבל כנראה שגם ה-17,000 של הכיתות, לא היינו מקבלים אותן אם המדינה לא היתה רואה- - -
יעקב מרגי: משל הלחמנייה.
יעקב מרגי: רציתי לוודא.
<תמיר בן משה: בהמשך לזה יש לנו ההחלטות למגזר הבדואי, שאנחנו אמורים לתקצב 260 כיתות כל שנה למגזר הבדואי, החלטת ממשלה 959 למגזר הדרוזי.
<תמיר בן משה: 26 כיתות כל שנה, 20 מיליון שקלים, והחלטת ממשלה לחיזוק הצפון – מדבר על תוכנית דו-שנתית, 2018-2017 – 390 כיתות כל שנה מסך הכיתות שמתוקצבות.
<תמיר בן משה: זו תוכנית החומש.
<תמיר בן משה: זה תמצית תוכנית החומש, כפי שהיא הולכת להיות.
<תמיר בן משה: ועדת דיור – כפי שאמרנו, השנה היו בין 1,200 ל-1,300.
<תמיר בן משה: יכול להיות שאפילו נגיע ל-1,300 כיתות ב-2017, ומ-18 עד הסוף 1,500 כיתות שצבועות להסכמי גג ו-וועדת הדיור עם האוצר.
<תמיר בן משה: המגזר הבדואי – כפי שאמרתי, 260 כיתות כל שנה.
<תמיר בן משה: סך הכול 1,600 כיתות.
<תמיר בן משה: בחומש שעבר היה להם 1,000 כיתות, כלומר יש 30% עלייה בתוכנית החומש הנוכחית אל מול החומש הקודם.
<תמיר בן משה: דרוזים – 114 כיתות שמוגדרים בהחלטת ממשלה עד 2019 – זה התחיל מ-2016, זה ארבע שנים.
<תמיר בן משה: ב-2021-2020 זה לא אומר שהם לא יקבלו; זה לא תחת החלטת ממשלה.
<תמיר בן משה: הם יהיו בקריטריונים, לפי מה שייכנס שם.
<תמיר בן משה: השורה האחרונה זה קריטריונים, שבהם אתמקד בשקף הבא.
<תמיר בן משה: אלה כמות הכיתות שנכנסות לדירוג כל שנה.
<תמיר בן משה: השנה 1,732, ובכל החומש הבא 1,432, 1,470.
<תמיר בן משה: סך הכול מתוכנית החומש שחולקו לפי הקריטריונים – כ-7,500 כיתות.
<תמיר בן משה: אותם מספרים באחוזים שביקשת, מרגי, לראות את הנתח של כל אחד במספרים – זה הנתח לפי תוכנית החומש באחוזים.
<תמיר בן משה: אני רוצה לתת פה שקף מאוד חשוב.
יעקב מרגי: אתה אומר שמתוך ה-100% 54%, כלומר לפי קריטריונים?
<תמיר בן משה: ב-2017.
יעקב מרגי: אבל יש לך נתח שהוא לפי קריטריונים.
<תמיר בן משה: תמיד.
<תמיר בן משה: שקף שהוא מאוד חשוב מבחינתנו – צמצום כמות היבילים במדינת ישראל.
<תמיר בן משה: אנחנו יודעים שאנחנו נותנים אותם כפתרון בעיקר לפתיחת שנת הלימודים בפערים של כיתות בין מצב קיים לכמות התלמידים, אז ב-2014, 2015, 2016 כמות היבילים שתוקצבו – זה המספר בשחור.
<תמיר בן משה: ב-2016 580 יבילים תוקצבו במדינת ישראל, וזה למה – תראו את כמות הכיתות שתוקצב באותה שנה.
<תמיר בן משה: ככל שכמות הכיתות בפועל יורדת, כמות היבילים גדלה, אבל בשנים הבאות הצפי הוא לירידה בכמות היבילים.
<תמיר בן משה: נגיע ל-230 יבילים בשנה, שזה חצי ממה שתקצבנו עכשיו, ולזה אנחנו מכוונים.
יעקב מרגי: רציתי לשאול בשקף הקודם, אבל התאפקתי, והבאת את זה בשקף הנוכחי.
יעקב מרגי: השכל אומר לנו כך: אם הוכר בצורך ותקצבתם יביל, צריך לקום בית ספר.
יעקב מרגי: אם תקצבתם מבנים יבילים, לשימוש כיתות לימוד, כלומר הוכר בצורך, והרציונל הוא שיקום בית ספר תקני בהמשך.
יעקב מרגי: השאלה, האם חשבתם על כך – הרי כולנו רוצים לגמור את הר היבילים הזה.
יעקב מרגי: האם חשבתם שלא תעמוד הזכות לראש הרשות, להגיש בקשה לבינוי בתחומו, כל עוד הוא לא מבקש לפחות עבור אותם מבנים יבילים, חשבתם על זה?
<תמיר בן משה: חלק מהקריטריונים שלנו, נבין בניקוד שאנחנו נותנים לפרויקט החלפה של יבילים, כלומר קודם כל כמעט אין מקרים שאנחנו פותחים בית ספר חדש ביבילים.
<תמיר בן משה: היבילים זה לפערים נקודתיים, לפתיחת שנה שאנחנו מזהים- - -
יעקב מרגי: אביא לך כמה בתי ספר שהם רק יבילים במדינה?
<תמיר בן משה: אני מדבר על המצב היום.
<תמיר בן משה: אנחנו לא פותחים בית ספר בממלכתי - אם במוכר שאינו רשמי פותחים באיזשהו מקום – בית ספר חדש מאפס לא קם ביבילים; הכול בבינוי חדש.
<תמיר בן משה: היבילים מתחילים לצוץ על פערים של כיתה, שתיים, וזה מתגלגל.
<תמיר בן משה: רשות צריכה לעשות עבודה, וכשהיא רואה שיש כבר גידול, והשנה נתנו יביל, כבר לדרוש בינוי בשביל ההמשך, שלא נגיע למצב של הרי יבילים.
יעקב מרגי: עזוב רשות.
יעקב מרגי: רשות בטובה תגיש, לא תגיש.
יעקב מרגי: אתה כריבון, כמשרד מתכלל, אתה הממונה על כך – אני לא חושב שעומדת הזכות לראש רשות להגיש בקשה לבינוי.
יעקב מרגי: לא תעמוד לו הזכות, כך השכל רוצה לומר, כל עוד יש לו בתי ספר שכולם על טהרת היבילים, לא תעמוד לו הזכות לבקש בינוי למקום אחר, כל עוד לפחות יגיש הבקשה.
יעקב מרגי: השאלה, אם לקחתם זאת בחשבון.
<תמיר בן משה: ודאי.
יעקב מרגי: אראה את זה בהמשך.
<תמיר בן משה: על הקריטריונים לתקצוב כיתות, ב-2015 ו-16 עשינו עבודת מטה משותפת עם האוצר, לגבש את המודל והקריטריונים לדירוג הבקשות לבנייה חדשה.
<תמיר בן משה: הקריטריונים מבחינתנו, הם עם פרמטרים ומאפיינים שונים גם של הרשות, שנותנים נקודות לפי אופי של הרשות – חוזק פיננסי, מחסור יחסי בכיתות ועוד פרמטרים, ופרמטרים שבודקים את הצורך לפי המוסד החינוכי הספציפי, שזה סיבת האישור.
<תמיר בן משה: למשל, אנחנו נותנים קדימות לגני ילדים ויסודי על העל יסודי, נותנים קדימות לחינוך מיוחד על חינוך רגיל וכדומה.
<תמיר בן משה: וכמובן פרמטר של צפיפות באותו בית ספר, לפי כמות הילדים ולפי הרפורמות.
<תמיר בן משה: יש לנו רפורמה שאומרת שלא יהיו יותר מ-32 עד 34 ילדים בכיתה – מבחינתנו הפרויקט הזה מקבל קדימות לממש את הרפורמה הזאת.
<תמיר בן משה: אלה הקריטריונים שלפיהם אנחנו מדרגים את הבקשות.
יעקב מרגי: יש מכסת גג לרשות?
יעקב מרגי: לו יצויר שרשות מסוימת עונה לקריטריונים, ותצרוך ממך כרגע בגלל הצורך שלה – אני לא אומר 3,800 אלא 1,000 כיתות.
<תמיר בן משה: אם הקריטריונים דירגו 1,000 כיתות – 1,000 כיתות יוצאות.
<תמיר בן משה: כל מה שקובע ה הקריטריונים ותצוב הפרויקטים.
<תמיר בן משה: אין נגיעת יד.
<תמיר בן משה: מחשב.
יעקב מרגי: זה לא נכון לומר את זה, כי הקריטריונים זה רק חלק מהפרמטרים.
יעקב מרגי: 54%.
<תמיר בן משה: על קבוצת הכיתות שיוצאת לפי קריטריונים, נמדדת לפי ניקוד שווה, אחיד.
<תמיר בן משה: תכף נראה את התוצאות שעשינו ב-2017, ותראה.
<תמיר בן משה: דיברנו על סוג חינוך – רגיל או מיוחד, סיבת אישור הבקשה.
<תמיר בן משה: כמובן, בנייה חדשה – איפה שאין קורת גג לילדים, ולא להחליף יביל.
<תמיר בן משה: נכון שיביל הוא פתרון זמני, אבל מחר בבוקר, בין בית ספר שאין לילד קורת גג, לבין בית ספר שאתה אומר:
<תמיר בן משה: בוא נחליף את היביל – ניתן מענה ראשוני איפה שאין קורת גג.
יעקב מרגי: נכון, אבל קח רשות שגדלה עם הזמן.
יעקב מרגי: אתה גוזר על אותו בית ספר שנמצא ביבילים, כל עוד הרשות צומחת, ויש ריבוי טבעי ושכונות ובנייה, אתה גוזר על אותו בית ספר שנמצא ביבילים – חכה עד שנגמור את התפתחות העיר, כי אתה נותן תמיד דין קדימה- - -
<תמיר בן משה: אם היה לנו המענה לכל הפערים, שגם- - -
<תמיר בן משה: בהינתן שצריך לקבל שיקול דעת, ובין פער של אין כיתה לבין החלפת יביל- - -
<תמיר בן משה: השלב החינוכי, כפי שאמרתי, אנחנו מתחילים ונותנים קודם כל מענה ביסודי ובטרום, בגני הילדים, אחר כך בעל יסודי.
<תמיר בן משה: יחס מספר תלמידים ליחידות תקצוב – אנחנו בודקים כמה תלמידים מופנים, בנוסחה מתמטית, לכל מיליון שקל שאנחנו מתקצבים באותו פרויקט – כמובן, איפה שהניקוד גבוה יותר- - -
יעקב מרגי: תחדד את זה, לא הבנתי.
<תמיר בן משה: אנחנו בודקים כל פרויקט – יש נוסחה מתמטית לסעיף הזה.
<תמיר בן משה: אגב, קריטריונים, יש לכל אחד בשקית הזאת פה המלל שמסביר את זה בצורה יותר מפורטת ומחולק לאנשים.
<תמיר בן משה: אנחנו בודקים, כמה כל מיליון שקל שאנחנו מפנים מהפרויקט, כמה ילדים זה משרת, כלומר איפה שכמות הילדים גדולה יותר, שזה נותן יותר מענה – הניקוד באותו תת סעיף גבוה יותר.
<תמיר בן משה: איתנות פיננסית ברשות – זה בדיוק מדד שאנחנו אומרים שרשויות חלשות לצורך העניין, איפה שלא יכולות לתת מענה לבינוי, יקבלו פה ניקוד גבוה יותר.
<תמיר בן משה: זה מדד שאנחנו מקבלים אותו מהאוצר של דירוג סוציו אקונומי של הרשות עם חוזק כלכלי.
<תמיר בן משה: אז רשויות חזקות יותר מקבלות ניקוד נמוך יותר, וחלשות יותר – גבוה יותר.
יעקב מרגי: הפרויקט הוא מימון 100%?
<תמיר בן משה: לא.
<תמיר בן משה: אנחנו יודעים שלא.
יעקב מרגי: מה אתה יודע?
יעקב מרגי: לא כולם היו ראשי רשויות.
<תמיר בן משה: בנייר אנחנו מתקצבים בתקצוב קבוע לפי עלות למטר, ולזה מפתח עלות למטר, ולזה יש תוספות שאנחנו מתקצבים לפי אופי הפרויקט.
<תמיר בן משה: יש תוספות בנייה שיכולות לנוע מ-11% עד 24%.
<תמיר בן משה: זה תוספות שמגיע לפרויקט.
<תמיר בן משה: יש פרויקטים שמתכנסים לאומדנים האלה ואף נשארים עם עודף.
יעקב מרגי: יש כאלה?
<תמיר בן משה: ודאי, יש הרבה.
<תמיר בן משה: יש כאלה שבונים – אם עכשיו צריך לחצוב הר שלם כדי להשטיח שם את השטח, מן הסתם עבודות הפיתוח שם צורכות יותר.
יעקב מרגי: אתה מתייחס לזה.
<תמיר בן משה: בתוספות – כן.
<תמיר בן משה: אם נגיע למצב שעלות הבנייה בקרקע ישרה, זה מכסה את עלות הבנייה.
יעקב מרגי: התוספות לא מכסות את כל ה- - -
<תמיר בן משה: לא בכל המקרים.
קריאה: רק במקרה שזה ב-100% מכוסה.
יעקב מרגי: כל מה שבתחום הגדר של בית הספר, מטופל.
<תמיר בן משה: מתוקצב.
<תמיר בן משה: מחסור כיתות יחסי ברשויות – גם פה אנחנו לוקחים נוסחה שלוקחת את כל ההכרה בצורך של הכיתות לפי הרשימה שלנו, ואנחנו עושים פה אחוז יחסי – גם פה, איפה שיש אחוז כיתות שחסרות, גבוה יותר, מקבל ניקוד גבוה יותר.
<תמיר בן משה: איפה שפער הכיתות נמוך יותר, באותה רשות, הניקוד נמוך יותר.
מנחם אליעזר מוזס: גם יבילים?
<תמיר בן משה: רק בבינוי קבע.
<תמיר בן משה: אנחנו רוצים להחליף את היבילים.
<תמיר בן משה: צפיפות במוסד החינוכי.
<תמיר בן משה: גם פה – נוסחה שלוקחת את השטח היחסי ביחידות של מטר רבוע, מוקצים לכל תלמיד.
<תמיר בן משה: גם נוסחה שבאה לטובת צמצום הפערים ביחס לכמות הכיתות החסרות באותה רשות, וניצול תקציבי.
<תמיר בן משה: אני רוצה לומר משהו על עניין הניצול התקציבי.
<תמיר בן משה: אנחנו פה לוקחים פעם ראשונה מדד, שאני בודק את הרשות, ורואה כמה הרשאות מנוצלות בפועל.
<תמיר בן משה: גילינו לא מעט רשויות ששוכבות אצלן כמות לא מבוטלת של כיתות, ארבע וחמש שנים.
קריאה: גם שמונה שנים.
<תמיר בן משה: לא, אין שמונה.
<תמיר בן משה: דווקא פה אנחנו אומרים לאותה רשות: תנצל קודם את ההרשאות שיש לך.
<תמיר בן משה: אם אתה לא מסוגל – תמיר אותו.
<תמיר בן משה: זו פעם ראשונה.
יעקב מרגי: המרה אתם מאפשרים?
<תמיר בן משה: קודם כל תמיר לפרויקט שאתה יכול לבנות, מכל סיבה שהיא.
יעקב אשר: האם אתם מוודאים – או אתם אומרים: תמיר עכשיו?
<תמיר בן משה: הפיס מבטל אחרי שלוש שנים הרשאה.
<תמיר בן משה: אנחנו כרגע עוד לא מבטלים.
<תמיר בן משה: אנחנו בתהליך עם האוצר, לראות אם אפשר להנציל את הכסף הזה חזרה.
<תמיר בן משה: פרויקטים של חמש וארבע שנים, כנראה יש שם בעיה.
<תמיר בן משה: נעשה עם זה גם סדר.
<תמיר בן משה: כרגע אני לוקח את זה כפרמטר עם ניקוד לרשות.
<תמיר בן משה: זה משהו שיביא לזירוז הרשות לקדם בנייה.
מנחם אליעזר מוזס: יש מקרים שגם ברשות יש בעיות שלא היו צפויות.
<תמיר בן משה: שיבואו להציג.
<תמיר בן משה: לא יכול להיות שהם מבקשים תוספת פרויקטים, ויש להם פרויקטים שלא מתקדמים אתם.
מרדכי יוגב: הניצול – ופה הוא יחליף את ראש הרשות בבחירות בפעם הבאה, כי הוא לא ניצל – נקודת תורפה ביחס לפריפריות חלשות.
מרדכי יוגב: אם הרשות לא הצליחה – אני הייתי ער לכך מאוד בהתחלה בתחום המעונות, לחזק השתלט, ולחלשים לא נותר, אבל ילדים יש בכל מקום.
מרדכי יוגב: אז יש פה נקודת תורפה.
יעקב מרגי: לכן הקריטריונים מורכבים ממספר פרמטרים – לא אחד.
<תמיר בן משה: אבל פה לשפוך עוד הרשאה- - -
יעקב מרגי: סכם, תמיר.
יעקב מרגי: אני רוצה להציג את תמונת התקצוב של הכיתות ב-2017.
יעקב מרגי: אני חושב שהיא נקודה מאוד חשובה.
יעקב מרגי: עד עכשיו תקצבנו, והתחלנו לפי כמה ימים בסך הכול את חציון ב'.
יעקב מרגי: תקצבנו עד כה 2,745 כיתות לפי החלוקה.
יעקב מרגי: 875 כיתות יצאו בדצמבר 16'.
יעקב מרגי: מבחינתי, יצא מתוך מנה של 2018, אבל אני שם אותה במספרים, וזאת החלוקה לפי מגזרים.
יעקב מרגי: תסביר לנו מה זה אוצר קריטריונים בביצוע.
<תמיר בן משה: בסוף 2016 יצאו 874 כיתות עוד לפני שהחלנו את הקריטריונים, אבל זו תוצאת החלוקה לפי מגזרים – חרדי, ממלכתי דתי וממלכתי.
<תמיר בן משה: בחינוך, באוצר – זה ועדת הדיור.
<תמיר בן משה: זה הסכמי גג.
<תמיר בן משה: המנה הראשונה שיצאה – 435 כיתות, לאותן רשויות בהסכמי גג ובנייה מואצת.
<תמיר בן משה: חינוך 2, זה המנה שיצאה לפי הקריטריונים – 808 כיתות.
<תמיר בן משה: זו החלוקה שלה, לפי המגזרים.
<תמיר בן משה: חינוך 3, זה גם כן קריטריונים.
<תמיר בן משה: הוצאנו אותם גם בקריטריונים.
<תמיר בן משה: זו החלוקה שלהם.
<תמיר בן משה: כלומר אנחנו לפי קריטריונים השנה תקצבנו 808 ועוד 626 – 1,434 כיתות לפי קריטריונים, ותראו את התוצאה – חרדים קיבלו עד כה – אני לוקח כדוגמה את המגזר החרדי – מתוך 2,745, 645.
<תמיר בן משה: אם אני חוזר לשקף של החומש הקודם, מאותה כמות כיתות הם קיבלו פחות 300 כיתות, כלומר כבר אנחנו רואים שהקריטריונים מביאים את מה שייעדנו אליו – סגירת פערים, אוכלוסיות חלשות, רשויות חלשות.
קריאה: זה יחסי?
<תמיר בן משה: 2%.
<תמיר בן משה: זה הממוצע במדינה.
<תמיר בן משה: 1.9.
מנחם אליעזר מוזס: וזה רק מתוך ה-50% של קריטריונים, נכון?
<תמיר בן משה: כבר רואים צמצום פערים.
<תמיר בן משה: גם במגזר הערבי- - -
מסעוד גנאים: 154, מתוך כמה?
<תמיר בן משה: מתוך ה-2,745.
<תמיר בן משה: הנה, הסך הכול למטה.
קריאה: זה לא כולל מזרח ירושלים.
<תמיר בן משה: לא כולל מזרח ירושלים.
<תמיר בן משה: למזרח ירושלים – הצגנו את זה בדיון הספציפי על ירושלים – יש לנו סיכום עם האוצר, שפרויקטים שיהיו זמינים לתקצוב, יתוקצבו מחוץ לתוכנית החומש.
<תמיר בן משה: כלומר יש לנו ביתרת הכיתות כרגע כ-500 כיתות אחרונות לתקצוב בחומש הנוכחי, שעליהם יחולו לפחות על 300, 350 כיתות קריטריונים, והשאר עדיין מיועדים לאותה מנה של האוצר, להשלים את החלק היחסי של האוצר מתוך תוכנית החומש של 2017.
חנין זועבי: יש שאלה.
חנין זועבי: זה כיתות מתוקצבות?
יעקב אשר: יש תדריך בעבודה שנעשתה – משרד האוצר עם משרד החינוך, לגבי שינוי בבינוי - במקומות צפופים יותר, בערים קיימות, בערים לא קיימות.
<תמיר בן משה: נכון, שלושה דגמים.
יעקב אשר: שבעצם היום פועלים לפיהם.
יעקב אשר: אדוני היושב-ראש, כדאי שתדע את זה.
יעקב אשר: סיפור הנקניקייה – האוצר לא מתקצב את זה, כי זה אומר בעצם השתתפות יותר גדולה פר מבנה, שמגדילים יותר את ה- - - של המבנה – לא בצורה של היום, אלא המפתח הוא גדול יותר.
יעקב אשר: האם זה הולך להיות מתוקצב?
<תמיר בן משה: יש לנו דיון עם האוצר בעניין הזה.
<תמיר בן משה: אנחנו מתקדמים.
יעקב אשר: אני רוצה שהיושב-ראש יידע את זה, כי נבקש לעשות על זה מעקב.
יעקב מרגי: תמיר מהממ"מ רוצה להתייחס?
יעקב מרגי: מרכז המחקר והמידע של הכנסת הכין מסמך בנושא הזה.
<תמיר אגמון: רוב הנקודות הוצגו על-ידי מר תמיר בן משה.
<תמיר אגמון: אנסה בכל זאת להוסיף פנים שלא הוספו.
<תמיר אגמון: בשנים 2010 עד 2016, ממוצע התחייבויות של אגף הבינוי – הרשויות המקומיות, הוא עמד על 2.18 מיליארד שקל.
<תמיר אגמון: בממוצע הוראות בפועל עמד על 1.43, כלומר 65.6% מתוך ההתחייבויות אכן הועברו בממוצע בשנים אלו.
<תמיר אגמון: אם מסתכלים על חלוקה בין האשכולות, רואים שאשכול 7 – חל אחוז ההעברות הגבוה ביותר – 16.8, ואשכול 8 הוא השני – 16.3%, ואשכול 3 הועברו 14.6%.
<תמיר אגמון: על התבחינים כרגע דיבר מר בן משה, ולא אוסיף.
<תמיר אגמון: אם אנחנו בודקים את תקציבי הפיתוח שהועברו – הכול אני מתייחס על-ידי אגף הבינוי – לרשויות המקומיות, אנחנו רואים שהועברו בשנת 2015 – 2.7 כמעט מיליארד שקל.
<תמיר אגמון: זה היה התקציב המקורי.
<תמיר אגמון: תקציב הביצוע עמד על 1.1 מיליון שקל.
<תמיר אגמון: בשנים 2010 עד 2013 הממוצע של שיעור הניצול, הממוצע המשוקלל עמד על 86.8%.
יעקב מרגי: יש לך הסבר למה בשנים האחרונות אחוז הניצול ירד?
יעקב מרגי: לפי הטבלה שהציג בפנינו תמיר מהממ"מ, אם אחוז הניצול הוא 2 מתוך 12 – 2010 התחלנו עם 88.6% ניצול.
יעקב מרגי: 2016 – אנחנו עומדים על 12 נקודה.
<תמיר בן משה: אני צריך לראות את הנתונים.
<תמיר בן משה: אתייחס ברמה נקודתית.
<תמיר אגמון: אם אנחנו מסתכלים על מספר כיתות שהוכר הצורך לבנות אותן מתוך מספר הכיתות שהבנייה שלהן תוקצבה לפי מגזרים, אנחנו רואים שגם במגזר היהודי וגם במגזר הלא יהודי שיעור הכיתות שתוקצבו- - -
חנין זועבי: הלא יהודי זה הערבי.
<תמיר אגמון: היה ערבי, בדואי.
<תמיר אגמון: בסדר, ערבי.
<תמיר אגמון: במגזר היהודי ובמגזר הלא יהודי שיעור הכיתות שתוקצבו מתוך הכיתות שהוכר הצורך בבנייתן הולך וקטן בין בשנים 2012 ל-2015, ובמגזר הלא יהודי הוא יותר גבוה, למעט שנת 2012, יותר גבוה מאשר במגזר הלא יהודי.
קריאה: אתה מתכוון, ביחס לכמות האוכלוסייה של אותו מגזר?
<תמיר אגמון: לא, אני מדבר על הכיתות המתוקצבות.
<תמיר אגמון: לאורך השנים במגזר הלא יהודי לעומת המגזר היהודי, הוא יותר גבוה בשנים 2013, 2014, 2015 במגזר הלא יהודי או הערבי, כפי שחברת הכנסת ציינה, לעומת המגזר היהודי.
חנין זועבי: התקצוב יותר גדול?
יעקב מרגי: טבלה 3.
יעקב מרגי: הוא אומר שהלא יהודי לעומת היהודי גדול באחוז אחד.
יעקב מרגי: קחו בחשבון – אתה מדבר מתוך חלקם באוכלוסייה או מכלל האוכלוסייה?
יעקב מרגי: מכלל האוכלוסייה.
יעקב מרגי: כלומר זה צמצום.
חנין זועבי: לא באוכלוסייה.
חנין זועבי: אנחנו 25% בשכבת הגיל הזו.
קריאה: אבל הפונקציה היא של צרכים.
יעקב אשר: נתנו קודם.
חנין זועבי: זה תקצוב של 13% דווקא ב-2017.
יעקב מרגי: מדבר עד 15.
חנין זועבי: אבל יש צורך ב-4.
חנין זועבי: צריך להשוות עם הצורך.
<תמיר אגמון: בשנים 2012 עד 2015 השיעור הממוצע של הכיתות שתוקצבו מתוך הכיתות שהוכר הצורך עומד על 36% גם במגזר היהודי, במגזר הלא יהודי ובסך הכול.
<תמיר אגמון: זה טבלה 3.
<תמיר אגמון: אם מסתכלים על טבלה 4, שזה אותו דבר – הכיתות שהוכר הצורך לבנותן בתור הכיתות שבנייתן תוקצבה אך לפי פיקוח, רואים שהשיעור הממוצע הגבוה ביותר של הכיתות שתוקצבו נמצא בפיקוח הממלכתי היהודי – 40%, הכי נמוך נמצא בחרדי – 20%.
<תמיר אגמון: מה שכן, רואים שיש מגמה של עלייה בשיעור הכיתות שבנייתן תוקצבה.
<תמיר אגמון: אם נלך לטבלה החמישית והאחרונה, אנחנו רואים שהכיתות החדשות שבנייתן תוקצבה לפי פיקוח בשנים 2012 עד 2015, נבנו סך הכול כ-11,000 כיתות.
<תמיר אגמון: רוב הכיתות נבנו במסגרת הפיקוח הממלכתי יהודי, שזה 40%.
<תמיר אגמון: 28% נבנו במסגרת הפיקוח הממלכתי ערבי, 16% נבנו במסגרת הפיקוח החרדי, ו-12% נבנו במסגרת הפיקוח הממלכתי דתי.
<תמיר אגמון: משנת 2013 חל גידול בסך הכיתות החדשות שבנייתן לא תוקצבה.
יעקב מרגי: רבותיי, הדיון הזה נתבקש, כי חיכינו וחיכינו, והמתנו שמשרד החינוך יכין תוכנית החומש הבאה, לפיה הוא יעבוד בתקצוב ובינוי של כיתות.
יעקב מרגי: האידיאלי ביותר היה שהמדינה תמפה את הצרכים, ותיתן טיפול מיידי להדבקת פערים; לאחר מכן נתכנס לישורת שהמדינה כבר יודעת לצפות את תהליכי הפיתוח.
יעקב מרגי: אנחנו לא שם; אנחנו כל הזמן בהדבקת פערים.
יעקב מרגי: אין ספק שיש פה גידול ניכר בתקציב, למרות משל הנקניקייה והאוצר.
יעקב מרגי: יש פה הגדלת משאבים, אבל עדיין אנחנו מטפלים בבעיה ולא פותרים אותה.
יעקב מרגי: חיים, אתה צריך לצאת – ממש בקצרה.
<חיים ביבס: אבקש להתייחס לעבודה שמצד אחד, היא מקצועית ורצינית, שעשו פה, על-מנת להגיע לנתונים המדויקים, אבל גם לשים על השולחן את הבעיה המרכזית של השלטון המקומי.
<חיים ביבס: אני מכיר את זה בשני העשורים האחרונים, ולצערי זה הולך ונמשך.
<חיים ביבס: אני חושב שיש חוסר התאמה בין התקצוב בפועל לבין הקיים.
<חיים ביבס: בסוף כל כיתת לימוד שאתה מקבל, אתה מקבל בחוסר של בין 15% ל-20%.
<חיים ביבס: צריך להביא אותם מהבית.
<חיים ביבס: זו בעיה של האוצר.
<חיים ביבס: האוצר מלכתחילה בנה את זה כך שאת רוב – חלק מהכסף אנחנו מביאים, כאשר אתה בונה במסה, כמו בירושלים, כמו מודיעין ומקומות כאלה – המשמעות היא של עשרות-מיליונים, שאתה צריך להביא על חשבון דברים אחרים.
<חיים ביבס: יש תקציב – יש הרגיל ויש הסכמי הגג.
<חיים ביבס: תחת הסכמי הגג הצלחנו להכניס סעיף שאומר: לא יינתנו טופסי 4 או היתרים, בחלק מהמקומות, עד שיהיה תקצוב נפרד.
<חיים ביבס: אלא מה, שלדעתי בתקצוב של הסכמי הגג הפחיתו בתקצוב הרגיל, ואז נוצר מצב שמי שבהסכם גג, ויש לו האיום כלפי האוצר, מה שנקרא – אוטומטית מעבירים מה שצריך, ומי שנמצא ברגיל, לא מקבל את מה שצריך באופן מלא, משום העובדה שמשם עושים את ההפחתות, ואת זה צריך לתקן.
<חיים ביבס: יש דבר שלישי, ולא פחות חשוב.
<חיים ביבס: בגלל כל הסיפור של הדיור עשו שינוי, מה שנקרא בפר קרקע, פר כיתת לימוד.
<חיים ביבס: המשמעות היא שהתלמידים יקבלו פחות קרקע, פחות שטח משחק, וגם בתי ספר ב-3 ו-4 קומות, כי מישהו פה השתגע – החליטו לייצר מה שנקרא הפחתה, שתבוא על חשבון בנייה צפופה בכיתות לימוד, שזה קטסטרופה.
<חיים ביבס: הדבר האחרון, זה הבירוקרטיה והרגולציה עד שאנחנו מקבלים את התקצוב הזה, ולתת לכם דוגמה.
<חיים ביבס: מבקר המדינה הקודם היה אצלי בסיור בעיר.
<חיים ביבס: הגיע ב-2 בספטמבר לסיור.
<חיים ביבס: הוא הגיע לגן ילדים שפתחנו, היה כל כך מרוצה, ושאל: מתי פתחתם?
<חיים ביבס: אמרתי: אתמול.
<חיים ביבס: אבל אמרתי לו: תראה איזה יופי – את אישור חתימת החוזה קיבלתי אתמול.
<חיים ביבס: כלומר ביום שפחתי את גן הילדים קיבלתי את האישור חתימת חוזה בכלל.
<חיים ביבס: כלומר אם אנחנו עובדים בקצב של מדינת ישראל, המשמעות – שאין כיתות לימוד לאף ילד.
<חיים ביבס: אז קחו את המספרים ברמה של ירושלים למשל, ששם זה בכלל מחסור אדיר.
<חיים ביבס: אנחנו מגיעים למצב שכדי לסגור את הפערים צריך תוכנית קצת יותר גדולה מאשר תוכנית החומש.
<חיים ביבס: ה-17,000 כיתות לימוד זה בסדר, אבל זה לא מספיק, ואם לא תהיה אמירה ברורה שגם צריך להגדיל וגם צריך להביא תקציב וגם צריך לייצר את המפתח – משרד החינוך לבד לא יוכל להביא את זה, כי האוצר לא באמת סופר אותם בקטע הזה.
<חיים ביבס: אם אנחנו לא נעמוד ביחד כדי שנוכל לשכנע את משרד האוצר שאם רוצים כל כך לבנות, איך לייצר את מפתח העלות האמתי, ואז אנחנו נקבל גם כיתות לימוד קטנות יותר.
יעקב מרגי: נמצאת אתנו רשות גדולה וחשובה כמו עיריית ירושלים.
יעקב מרגי: אמנם היה דיון בסוגיית המחסור.
יעקב מרגי: ירושלים סובלת גם מבעיה כללית של מחסור בכיתות, גם מזרח ירושלים - עם מחסור גדול ומאפיינים אחרים; בעיות אחרות, מאפיינים שונים.
יעקב מרגי: לכן ביקשו ממני לתת להם הזדמנות להציג מצגת על הצרכים.
יעקב מרגי: אתן, אבל לפני כן יו"ר ועד ההורים בירושלים, בבקשה.
<פז כהן: אהיה ממש קצר.
<פז כהן: פז כהן, פורום ועדי ההורים היישוביים, שזה הארצי, וגם יושב-ראש ועד ההורים בירושלים.
<פז כהן: בכובע הארצי, קודם כל מברך ומצטרף לדבריו של יושב-ראש השלטון המקומי.
<פז כהן: יש גידול, וזה טוב, ואנחנו שמחים.
<פז כהן: זה עדיין לא מספק.
<פז כהן: אני חייב להביע כאן את הזעקה של ירושלים בשולחן הזה.
<פז כהן: אנחנו מדברים על מחסור שמדברים עליו כל הזמן – 3,800 כיתות.
<פז כהן: גם בדיון הקודם אגב, נציגי הממשלה לא הכחישו.
<פז כהן: היה ויכוח, אם 3,800 או 1,700.
<פז כהן: בסופו של יום אמרו שהעירייה הגישה 360 בקשות, ובסוף אנחנו יודעים שעד כה יש לנו אישור ל-60 כיתות בירושלים, שהגידול הטבעי שלה הוא 180 כיתות בשנה.
<פז כהן: זה אומר שיש לנו ילדים שלומדים בקרוואנים, ויותר גרוע – יש לנו ילדים שלא לומדים במסגרת חינוכית מסודרת; לומדים במסגרות פיראטיות.
<פז כהן: סליחה שאני אומר, אבל יש פה מסגרות שפועלות נגד המדינה, והמדינה הולכת לשלם להם כסף.
<פז כהן: זאת פשוט התאבדות שלנו, שאנחנו לא נותנים מענה לסוגיה הזאת של הילדים.
<פז כהן: ילד זה ילד.
<פז כהן: הנושא של הפיצול בין מזרח ירושלים, מערב ירושלים, חרדים – לא מקובל עלינו.
<פז כהן: יש פה המון הורים שהגיעו מירושלים, אחד על חשבון השני.
<פז כהן: זה מה שהופך להיות פה מאבקים בין אוכלוסיות על כבשת הרש הקטנה שיש לנו בתוך העיר.
<פז כהן: אנחנו מצפים באופן מיידי לקבל מענה, תוכנית מסודרת לירושלים לחמש השנים הבאות, שנוכל לראות איך בירושלים מכסים את הפער הכל כך גדול הזה.
ניר ברקת: לצערי הרב, אני לא יכול להיות נחמד בשם 100,000 ילדים בירושלים, שעשרות בשנים אין להם מבנה תקני.
ניר ברקת: קרוואנים, שלושה ילדים על שולחן, תנאים לא תנאים – בכל המגזרים.
ניר ברקת: אני חושב שמבייש אותי לשמוע, ואני חושב שמבייש את כולנו, ואנחנו קצת אינטליגנטיים, לראות שהתוכנית שמוצגת מתעלמת לחלוטין מסגירת הפער הזה.
ניר ברקת: זה לא על סדר-היום.