GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אייל קמינקא: דרך אגב, אני יודע להגיד, הכחשת השואה, אתה יכול לטעון כנגד המכחישים ואתה יכול להפיץ את הבשורה.
<אייל קמינקא: אחד הדברים שאנחנו מנסים לעשות זה פשוט להילחם בשקר דרך האמת, להילחם בחושך דרך האור.
<אייל קמינקא: אנחנו מנסים להפיץ את הבשורה במקום הזה וכמובן עוד הרבה מאוד תכנים.
<אייל קמינקא: אתם ציינתם גם דברים מאוד חשובים.
<יובל אלפן: למה זה בית ספר לשואה ולא לגבורה גם?
<יובל אלפן: למה זה לא גם לגבורה?
<יובל אלפן: יש שואה וגבורה.
יעקב מרגי: סליחה, יש גם מנהל דיון ויש רשות דיבור.
יעקב מרגי: השעון מאיץ בנו וזה דיון משודר וכנראה יש גם מחויבות אחרות לערוץ הכנסת אז אני מחויב.
יעקב מרגי: ויש כמה דוברים שרוצים.
יעקב מרגי: יש לי הרבה שאלות לשאול ואני מאמין שהרבה רוצים - - -
<אייל קמינקא: גם לי, דרך אגב.
יעקב מרגי: טלגרפית, מי שביקש רשות דיבור, אני אתחיל עם מועצת התלמידים והנוער הארצית, שב ליד השולחן.
יעקב מרגי: קודם איציק, בבקשה.
איציק שמולי: אני רוצה להודות לך על ההצגה ובכלל, לכל העוסקים במלאכה.
איציק שמולי: אתם עושים משהו שהוא מפעים ומרגש ויש לו חשיבות אדירה.
איציק שמולי: גם אני לא נכנס עכשיו, יש לי הרבה מה לומר על השאלות הפוליטיות, מה חושבים עלינו בעולם, למה חושבים עלינו בעולם.
איציק שמולי: בכלל, אני לא אוהב את החיבור של כל דבר שקורה פה לעניין של השואה.
איציק שמולי: השואה עומדת ברשות עצמה, לא צריך לחבר כל מיני דברים לעניין הזה.
איציק שמולי: אני רוצה לומר שני דברים, ברשותכם.
איציק שמולי: אחד, מאוד היה חסר לי בדברים שלך לשמוע מהי העמדה המקצועית שלכם לגבי הסיפור של המסעות לפולין.
איציק שמולי: השאלה הכלכלית עולה פה על השולחן, אבל היא לא השאלה היחידה.
איציק שמולי: אני אומר לכם שיש את השאלה הנורמטיבית והמקצועית שהיא במובן רחב עומדת לפתחכם, אבל לפתחה של הוועדה הזאת עומד הנתון המזעזע שחלק גדול מן התלמידים המבקשים לצאת לפולין לא מסוגלים לעשות את זה בגלל סיבות כלכליות - - -
יעקב מרגי: למרות המלגות.
איציק שמולי: המערכת נוהגת במידה מסוימת של צביעות כשהיא אומרת שזה דבר חשוב וכל נער חייב לעבור את זה, אבל מצד שני זה לא חלק מהחינוך הממלכתי, זו לא דרישת חובה.
איציק שמולי: אני מכיר באופן אישי, מההכנות למסע לפולין שקורות בעיר לוד, כמה תלמידים והורים של תלמידים שפונים אליי לעזרה, שאני אסייע לגייס כסף ולי אסור לעשות את זה.
איציק שמולי: שתיים, זה נזרק פה כהערת ביניים, אבל יש אתגר שהוא גם קשור לדבר הזה שאתה נגעת בו, ביכולת לחבר את השואה לכולם.
איציק שמולי: במשך הרבה מאוד שנים היה סיפור שלא סופר, אני לא עושה השוואות, אני לא במלחמת - - -
יעקב מרגי: מי סבל יותר.
איציק שמולי: אני לא נכנס לזה בכלל, אני לא מסוגל בכלל להתמודד עם דבר כזהף אבל בהרבה מאוד מובנים הייתה היסטוריה שנשכחה, לא רק בהקשר של השואה, אבל גם בהקשר של השואה וגם זה אתגר שעומד לפתחכם.
איציק שמולי: גם כאן אני הייתי שמח לשמוע איך אתם מתמודדים איתו.
<קריאה: לא ברור - - - לא ברורה, אני לא הבנתי על מה דיברו.
<מגי כהן: חלק מהשואה שלא סופר, אין מודעות לחלק ממה שקרה באמת.
איציק שמולי: אני אגיד לך את זה.
איציק שמולי: אתה יודע, לפני - - -
יעקב מרגי: בקצרה, איציק.
איציק שמולי: ממש חצי משפט.
איציק שמולי: בדיון שקיימנו פה, אני רואה חלק מהפרצופים פה שהם מוכרים מהדיון ומהמלחמה בוועדת העבודה והרווחה, על שיתנו קצבה מסוימת, לא באותה רמה, לאנשים ששהו במדינות מסוימות במהלך שנות המלחמה.
<קריאה: איפה דוח דורנר?
איציק שמולי: והיו דעות שנשמעו גם מטעם נציגי ממסד, שהם באו ואומרו, "על מה אתם מדברים, למה צריך לשלם קצבאות?
איציק שמולי: מה קרה שם?" במובן הזה העוול הוא לא רק בתחום החינוכי, הוא היה הרבה שנים והוא עדיין בתחום של הסיוע וההכרה וצריך להיות לזה ביטוי גם בתחום של הוראה וחינוך.
יעקב מרגי: בבקשה, מועצת התלמידים, בקצרה ממש.
יעקב מרגי: מסר.
<עדן כהן: צהריים טובים לכולם.
<עדן כהן: אני אפתח בתודה לחבר הכנסת יעקב מרגי, על כל שיתוף הפעולה הנרחב.
<עדן כהן: אני עדן כהן, בן 15, מן היישוב מתן, נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<עדן כהן: בתור תלמיד, למידת השואה מהווה אצלנו או אמורה להוות לפחות חלק משמעותי בכל נושא לימוד ההיסטוריה ומתכנית הלימודים.
<עדן כהן: אנחנו מאוד מאוד כמהים לשמוע עוד ולהנציח את השואה בתור תלמידים.
<עדן כהן: כיום 30% מציון הבגרות מהווה למידת השואה עם עבודות בנושא ולמרות ההתייחסות הזו בני הנוער נותרים עם המון סימני שאלה ומאוד רוצים לשמוע וללמוד עוד אודות השואה.
<עדן כהן: לצערנו המורים עסוקים בללמד לבגרות ולא ללמד אותנו לחיים ולידע כללי.
<עדן כהן: חלק נכבד מלימודי השואה עוסק בעלייתו של היטלר לשלטון ובמפלגה הנאצית.
<עדן כהן: לדעתנו, יש להרחיב משמעותית את הלמידה בנושא ולתת מקום לעדויות ולשואה מצד היהודים.
<עדן כהן: כמו כן, לא כל בתי הספר יוצאים למסע לפולין, עקב סיבות שצוינו כאן, כמו בעיות כספיות כאלו ואחרות.
<עדן כהן: המסע לפולין מעצים את כל היוצאים אליו.
<עדן כהן: הוא מגבש את הזהות הציונית שלנו ומחבר אותנו בצורה יוצאת דופן לעברנו וכן הוא מרחיב משמעותית את הידע שלנו בנושא השואה.
<עדן כהן: לסיכום דבריי, למידת השואה בבתי הספר צריכה להיות מעמיקה יותר, מרחיבה יותר ומעשירה יותר, חווייתית יותר ולא בצורתה הנוכחית.
<עדן כהן: תודה רבה.
יעקב מרגי: נציגי ההורים, ממש בקצרה.
<יהודה אייזיקוביץ': בהמשך ישיר לדברים שהוא אמר, אני לא אאריך בדברים.
<יהודה אייזיקוביץ': השם שלי הוא יהודה אייזיקוביץ', אני מאלעד ואני נמצא כאן מטעם פורום ועדי ההורים היישוביים ומביא כאן את דעתי האישית.
<יהודה אייזיקוביץ': אני נכד עגול לניצולי שואה, נושא השואה קרוב ללבי ומדויק יותר לומר מדמם מלבי.
<יהודה אייזיקוביץ': בשנים האחרונות - - -
יעקב מרגי: מה זה נכד עגול?
יעקב מרגי: כי לא הבינו אותך.
<יהודה אייזיקוביץ': נכד עגול זה אומר שהסבים והסבתות משני הצדדים הם כולם ניצולי שואה.
<יהודה אייזיקוביץ': בשנים האחרונות ביקרתי מספר פעמים בפולין, הן במסגרת מסעות שואה והן במסגרות אחרות, ונפגשתי עם מבוגרים ובני נוער ישראלים.
<יהודה אייזיקוביץ': שוחחתי עמם על נושא השואה ונוכחתי שרבים מדי, כמו שהוא בעצמו מציין פה, לא יודעים לתת תשובה ברורה ובהירה לשאלה מה השואה לימדה אותנו כיהודים.
<יהודה אייזיקוביץ': אנחנו צריכים לדעת, השואה היא אירוע מכונן בתולדות עם ישראל והוראת השואה והמסעות לפולין אמורים להיות גם הם אירוע מכונן בלבו ובלבה של כל תלמיד ותלמידה.
<יהודה אייזיקוביץ': אם זה לא קורה זה מחייב אותנו לעצור ולחשוב מחדש על כל נושא הוראת השואה ולבנות תכנית חדשה עם דגש על הפן היהודי, שתתאים לכל הזרמים ביהדות.
<יהודה אייזיקוביץ': בזאת סיימתי את דבריי.
<יהודה אייזיקוביץ': תודה רבה לך.
יעקב מרגי: מאיר כחלון.
<מאיר כחלון: תודה למרגי, ליושב ראש ולחברי הכנסת, לפרופ' גרוס על ההסבר היפה והתכנית אתגר.
<מאיר כחלון: אני רוצה להגיד, קודם כל, אתמול הוא יום סיום המלחמה והפסד הגרמנים בלוב, 23 לינואר, אז אנחנו מציינים שואה, אז הנה, זה שואה.
<מאיר כחלון: אני ניצול שואה, את אמי הרגו בשואה.
<מאיר כחלון: בגיל 5 אני התייתמתי.
<מאיר כחלון: לכן אני ניצול שואה.
<מאיר כחלון: הייתי צריך כל הזמן להסביר, לא האמינו לי.
<מאיר כחלון: במדינת ישראל, עד 2010 לא הכירו ביהודי לוב שהיו בשואה, חוץ מאלה שהיו במחנות.
<מאיר כחלון: את יהודי לוב לקחו לברגן בלזן אז אפשר להגיד שואה, אבל כשבאים ל"יד ושם", מה רואים ב"יד ושם"?
<מאיר כחלון: האם רואים את יהודי לוב, יהודי תוניס, יהודי מרוקו, יהודי עירק?
<מאיר כחלון: לא רואים.
<מגי כהן: יהודי יוון ורודוס.
<מאיר כחלון: יוון ורודוס - - -
<מגי כהן: ברודוס קהילה שלמה נמחקה.
<מאיר כחלון: וסלוניקי.
יעקב מרגי: רבותיי, בקצרה.
יעקב מרגי: אני חייב לסיים את הדיון.
<מאיר כחלון: אני לא רוצה לפתוח.
<מאיר כחלון: אני שמח שסוף כל סוף גם במשרד החינוך התעוררו והתחילו ללמד את השואה בלוב.
<מאיר כחלון: לפני שנה אנחנו הוצאנו ספר עם הסיפור של יוסי סוּכַּרִי, שהוא כתב "מבנגאזי לברגן בלזן".
<מאיר כחלון: היום הספר הזה נדרש לקריאה ואני שמח שנדרש לקריאה, המורים עכשיו מגיעים לראות את זה ואנחנו מעבירים לכולם, הולכת להיות הצגה ב-27 למרץ בניו יורק, על הספר הזה.
<מאיר כחלון: הם קיבלו על עצמם שהספר הזה יעבור.
<מאיר כחלון: איך יספרו את הסיפור?
<מאיר כחלון: רק בהמחשה.
<מאיר כחלון: עם כל הכבוד, הנוער הצעיר לא אוהב לשמוע, נכון, הם אוהבים יותר טכנולוגיה והכל אבל אנחנו לא צריכים לדחות ולדחות ולדחות.
<מאיר כחלון: לכן חשוב להראות את השואה שהייתה בכל העולם.
<מאיר כחלון: לא רק - - - ואני יודע, הכאב הוא גדול, אני חבר מרכז הארגונים, אני שותף לכל החברים שלי.
יעקב מרגי: תודה, מאיר, יהיו עוד הזדמנויות.
יעקב מרגי: אחרון הדוברים, יובל אלפן, בבקשה.
<יעקב סובוביץ': אני גם ביקשתי, למה אחרון?
<קריאה: יש עוד אנשים שביקשו.
יעקב מרגי: תחליטו ביניכם.
יעקב מרגי: הזמן לדיון נגמר.
יעקב מרגי: רבותיי, אפשר לשבת כאן, אם היה עוד חבר כנסת פה הייתי מעביר לו את רשות הדיבור והיינו ממשיכים אבל צריכים את האולם.
<אברהם איווניר: לא ייתכן שבאים שורדים, לא ייתכן שיושבים פה שורדים שרוצים לדבר ועם כל הכבוד - - -
יעקב מרגי: סליחה, עם מי הכבוד, עם מי הכבוד?
<אברהם איווניר: אברהם איווניר.
יעקב מרגי: לא ביקשת רשות דיבור, אתה לא רשום.
<יעקב סובוביץ': יעקב סובוביץ יש?
<אברהם איווניר: אני ביקשתי.
יעקב מרגי: סליחה, יובל אלפן, בבקשה.
<יובל אלפן: שלום, שמי יובל אֲלְפָן, אני מייצג את הועד להוקרה והוקרת פעילותם של יהודים שהצילו יהודים בתקופת השואה.
<יובל אלפן: דיבר כרגע ד"ר אייל קמינקא, שהוא מנהל בית הספר הבינלאומי להוראת השואה.
<יובל אלפן: למה מלמדים רק את השואה ולא מלמדים גם את הגבורה?
<יובל אלפן: אותו הדבר לגבי הפעילות של "יד ושם", שם לא מוזכרת, לא עולה ולא מוצף לציבור הצלה של יהודים שהצילו יהודים בשואה.
יעקב מרגי: חיים רוט.
<אייל קמינקא: יש כאן דברים שעולים שאולי כדאי - - -
יעקב מרגי: תוכל לענות לו אחר כך.
יעקב מרגי: חיים רוט, בבקשה.
<חיים רוט: שמי חיים רוט, אני ניצלתי על ידי חסידי אומות עולם נהדרים, אבל ניצלתי גם על ידי יהודי.
<חיים רוט: יהודי צעיר שהיה במחתרת, אני הייתי ילד.
<חיים רוט: חסיד אומות האולם, יש לו עץ בכניסה למוזיאון עד היום הזה.
<חיים רוט: ליהודי, זה יהודי שהציל אותי עם עוד שני יהודים אחרים, עם ישראל לא הודה, אין שום אזכור, לא עם ישראל, לא מדינת ישראל ואף אחד לא.
<חיים רוט: יחד עם זאת אני יודע שנעשתה פעילות, אני לא רוצה להרחיב את הדיבור, כיום, 18 חברי כנסת הציעו הצעה פרטית, שיתווסף סעיף לחוק זיכרון השואה.
יעקב מרגי: תודה, בתקווה שיסכימו לחוק, תודה.
<יעקב סובוביץ': חבר הכנסת מרגי, אני גם ביקשתי - - -
יעקב מרגי: בבקשה, דבר.
יעקב מרגי: תציג את עצמך אבל בקצרה.
<יעקב סובוביץ': יעקב סובוביץ', חיפה.
<יעקב סובוביץ': אני רוצה בקצרה לציין קודם כל - - -
יעקב מרגי: במשפטים בודדים.
<יעקב סובוביץ': הנושא שאני רוצה להעלות אותו, מרגי, זה לדיון ציבורי.
<יעקב סובוביץ': דובר על השואה, על הוראת השואה, אני, שמשתתף למעלה מ-20 שנה בכנסים של שואת הבלקן, בעיקר המדינות המוסלמיות.
<יעקב סובוביץ': יש קבוצה גדולה מאוד של מוסלמים מאלבניה, סרייבו, בוסניה, מונטנגרו, שלא רק שהצילו והסתירו את היהודים, הם גם בנו הרבה מאוד תכניות של תקשורת, אגודות ידידות בין יהדות אלבניה וישראל.
<יעקב סובוביץ': אני בזה מסתפק, רק מה שאני מבקש ממך, תעלה את זה לדיון, הנושא של השואה בארצות - - -
יעקב מרגי: תוציא לי מייל מפורט עם תכנים, אני אזום דיון ספציפי לגבי אותן מדינות הבלקן.
יעקב מרגי: בבקשה, נציג הניצולים ואני מסיים.
<אברהם איוואנר: שמי אברהם איווניר, אני ביקשתי - - -
יעקב מרגי: בשם כל הניצולים, יסלחו לי אלה שלא הספיקו.
<אברהם איוואנר: אני שורד שואה מצפון בוקובינה ומחנות וגטאות טרנסניסטריה, הרבה אנשים לא ידעו, לא מכירים.
<אברהם איוואנר: אנחנו שומעים הרבה על סיסמאות, אני רוצה לדבר קצת על מעשים.
<אברהם איוואנר: לגבי הוראה, אנחנו מדברים על הוראה לגבי העולם, אני חושב שצריכים לדבר, זה לא רק לגבי הנוער, אני חושב שלכל עם ישראל במדינת ישראל צריכים ללמד את השואה, כי רבים לא יודעים את הדברים האלה.
<אברהם איוואנר: אני רוצה לדבר על כמה דברים מעשיים.
<אברהם איוואנר: יש שני תאריכים שבהם כל המדיה מלאה עם הנושא של השואה, עכשיו ויום הזיכרון לשואה.
<אברהם איוואנר: בהמשך, דממת אלחוט, לא שומעים ולא רואים.
<אברהם איוואנר: אני ממליץ שבנוסף לזה שמלמדים על אושוויץ וכו', ללמד על כל הנושא של השואה שהיה בכל המדינות ובמהלך השנה.
<אברהם איוואנר: יושב פה לידי מנהל בית הספר, ידידי אייל, אני גם הצגתי את הדבר הזה, שבמהלך כל השנה, טוב לשמוע גם על טיול במקסיקו וגם על המלכה בבריטניה, אבל בואו נלמד במדיה, כולל בחינוך, על כל התקופה.
<אברהם איוואנר: נניח, חודש חודשיים על כל מדינה שבה הייתה השואה, לפני השואה, בזמן השואה ועם התקומה, ואז כל עם ישראל יידע ויכיר, גם את מה שהיה במדינות האסלאם, גם ביוון, גם ברודוס וגם באירופה.
<אברהם איוואנר: אז לפחות נדע איפה אנחנו נמצאים.
<אברהם איוואנר: נושא שני, לימוד משמעותי.
<אברהם איוואנר: אני הצעתי את זה ל"יד ושם" וגם למשרד החינוך ואני חוזר על הדבר הזה.
<אברהם איוואנר: יש חשיבות ללמד כפרויקטים במסגרת של מודעות על מה שהיה, לתלמידים או לבני נוער, על חקר המשפחה לפני השואה, בזמן השואה ואחרי התקומה, כעבודת מחקר.
<אברהם איוואנר: אותו דבר לא רק לתלמידים, גם כל אחד שרוצה, חיילים או כל אחד שרוצה לחקור את המשפחה, לתת להם את הכלים כדי שילמדו והם ישנם, אני גם עשיתי את העבודה הזאת ב"יד ושם", לתת את הכלים איך לחקור על המשפחה, על הקהילה ועל כל - - -
יעקב מרגי: האמת צריכה להיאמר ועוד לא נתנו למשרד החינוך לדבר, אבל משרד החינוך, אנחנו יודעים, יהיו לנו עוד הזדמנויות ואיתם הסליחה, אבל לא לחינם המדינה קבעה שמכון "יד ושם" הוא המכון הלאומי והוא אמון לעשות את זה, כי רעיונות כל אחד יכול ליזום ולעשות, אפשר לקחת יוזמות עצמאיות, אבל אם רוצים שהמדינה תוביל אז אין ספק שצריך לבוא ולהציע את זה לגופים הלאומיים, אם מערכת החינוך אז להציע את זה למערכת החינוך, אם זה לעשות מחקרים אז - - - כל היוזמות הן ברוכות, אבל כמדינה היה חייב להיות סדר והיו חייבים למסד את הסוגיה הזו.
יעקב מרגי: זה הכרח שלא יגונה, אבל, כפי שאמרתי תוך כדי דיון, הארגונים השונים ונציגי הניצולים מכל המדינות שעברו את השואה, הן במחנות ריכוז, הן בהשמדה, הן בהגבלות תנועה, הן בכל האופנים שלה, יודעים שחל שינוי, חל שינוי.
יעקב מרגי: מרגישים זאת, הן בחקיקה, הן בהוראה של הסוגיות האלו, אפילו במחקר באקדמיה, אנחנו - - -
<אייל קמינקא: גם בפרקטיקה עצמה של החינוך.
יעקב מרגי: יפה, כפי שהוצג כאן, אין ספק שזו התקדמות, זה לא היה בעבר.
יעקב מרגי: אנחנו כאן, אנחנו לא הולכים הביתה, אנחנו נמשיך להיפגש, נמשיך לדחוף את הנושא.
יעקב מרגי: אני שוב מתנצל בפני כל אלה שרצו לדבר ולא הספיקו, תודה רבה.
מירב בן ארי: בוקר טוב לכולם, אני פותחת את ועדת המשנה של ועדת החינוך התרבות והספורט, ועדת המשנה לחינוך בלתי פורמאלי, כאשר הנושא היום הוא פעילות חברת המתנ"סים.
מירב בן ארי: אני קודם כל נתבקשתי גם על ידי החברה למתנ"סים, אבל גם על ידי חברי כנסת, לנהל דיון חשוב בנושא הזה.
מירב בן ארי: אנחנו לא מספיק חשופים, אנחנו שומעים, מכירים, נמצאים, אבל לא מספיק חשופים, בעיניי, לפעילות של החברה למתנ"סים, לכן חשוב לי שתציגו אותה.
מירב בן ארי: כמובן שנשמע גם התייחסויות של משרדי הממשלה הרלבנטיים שהוזמנו, כמובן של חברי הכנסת ואנחנו נראה את ההשפעה של החברה למתנ"סים על תרבות הפנאי של אזרחים במדינת ישראל.
מירב בן ארי: כמו שאתם רואים, אמנם אין לי מגזר, אבל יש פה גם את ג'בארין למגזר הערבי וגם את מיכאלי, חברי הכנסת.
מירב בן ארי: מה שיפה פה הוא שזה נוגע לכל מגזר ולפחות השאיפה שלנו היא שגם בכל ילד במדינת ישראל.
מירב בן ארי: אתם מוכנים, אביעד, מבחינת המצגת?
<אביעד פרידמן: לפקודתך, המפקדת.
מירב בן ארי: בבקשה, כל מי שמדבר יציג את שמו ואת התפקיד שלו.
מירב בן ארי: נתחיל עם החברה למתנ"סים.
מירב בן ארי: מי מציג?
<איתן טימן: אני ממשרד החינוך, אנחנו נגיד כמה משפטים ואז נעביר את זה לחברה.
<איתן טימן: קודם כל בוקר טוב.
<איתן טימן: איתן, מנהל אגף חברתי קהילתי תלמידים ונוער.
<איתן טימן: האגף שלי מלווה בצמידות את פעילות החברה תחת דני רוזנר מנהל המינהל שלנו.
מירב בן ארי: כן, אני יודעת, הוא התנצל.
<איתן טימן: היום הוא יום לזכרו של אלעד ריבן וכל המערכת שלנו בצפון, יחד עם השר.
<איתן טימן: קודם כל אני רוצה להודות לך על כינוס ועדת המשנה, כי אנחנו במשרד החינוך נמצאים בעידן שאני קורא לו גם השמים אינם הגבול ביכולת שלנו ושל החברה לעשות שינוי בחברה הישראלית.
<איתן טימן: קודם כל החברה היא חברה ממשלתית, היא זרוע ביצועית כמעט בלעדית של משרד החינוך.
<איתן טימן: היא מייצרת גם היום, מבחינתנו, בתפיסה שלנו, לא רק את הנושא של הזרוע הביצועית אלא היא גם עומדת לימין המשרד בכל החלטות ממשלה שמחייבות עבודה מול המרחב המוניציפלי.
<איתן טימן: צריך להגיד שבמרחב המוניציפלי היום בישראל, החברה הגדולה ביותר שנמצאת בו היא החברה למתנ"סים והיתרון שלה הוא שהיא מסוגלת להגיע ל-256 יישובים, בין אם יש לה מתנ"סים ובין אם לאו ולמשרד זה נותן מענה גם מול החלטות ממשלה.
<איתן טימן: אז מלבד העובדה שיש לנו הסכם התקשרות, המשרד, על בסיס בקשה שלו, הרחיב לעוד 11 סעיפים את הסכם ההתקשרות מול החברה ברצותו להכניס הרבה יותר יחידות מהמשרד לפעילות מול המרחב המוניציפלי דרך החברה.
<איתן טימן: אנחנו מייצרים גם לא מעט מיזמים חינוכיים יחד.
<איתן טימן: דרך המתווה של משרד החינוך כל משרדי הממשלה היום יכולים להיכנס ויש מתווה מסודר לכל משרד ממשלתי להתחבר מול החברה דרך ליווי שלנו.
<איתן טימן: מעבר לדברים האלה צריך לדעת שהיום, גם תכנית קרב, גם ציל"ה, כל הדברים האלה הוגדרו על ידי המשרד כדי לייעל אותן לעבודה דרך החברה למתנ"סים, כך שאתם רואים שמדובר במערכת שמאוד מאוד עובדת בהלימה ובסנכרון ובתפיסת עולם שר-מנכ"לית.
<איתן טימן: מבחינת התפיסה שלנו החברה למתנ"סים היא חברה שיש לה גם את ההיבט החינוכי.
<איתן טימן: אנחנו רואים בה גם מובילה את החינוך לצריכת תרבות פנאי איכותי בחברה הישראלית, אנחנו רואים בה גם מובילה במעורבות חברתית, אקטיביזם חברתי, התנדבות וקהילתיות.
<איתן טימן: כל הדברים האלה באים מתוך העובדה שבמבנה שלה ובעבודה שלה בשטח היא נמצאת ושזורה בכל הדברים האלה, אחד ליד השני.
מירב בן ארי: רגע, אני רק רוצה, איתן, כמה הבהרות.
מירב בן ארי: אתם פעילים בכל היישובים במדינת ישראל?
<איתן טימן: אנחנו אומרים דבר כזה, בהתחברות שלנו מול החברה, אם את מכירה, אין בישראל רשות שאין לה או מתנ"ס של החברה הממשלתית או תאגיד עירוני, לחברה יש התקשרות עם התאגידים העירוניים.
<איתן טימן: גם אנחנו, דרך - - - הרשותי שלנו עושים את ההלימה, שלא יהיה מצב שאם החברה היום נקראת לדגל בפרויקט "אתגרים" בחברה הערבית, או "הדרך החדשה", אז בכל מקום שהמדינה מטילה על החברה, החברה יודעת יחד איתנו לתת את השירות בכל הרשויות שנקבעות.
<איתן טימן: כמובן שיש הסכמים כמו למשל ב"אתגרים" עם החברה הערבית, שראשי הרשויות קובעים מול מה עובדים.
<איתן טימן: יש לנו עוד מסגרות עבודה, אנחנו לא מתערבים בהסכמים שיש מול ראשי רשויות, כי אנחנו גם עובדים בצמידות עם השלטון המקומי ומרכז המועצות האזוריות.
<איתן טימן: אנחנו רק רוצים לומר שאם למשל יש עכשיו את פרויקט הצפון, פרויקט הצפון נקבע, כיוון שזה מיידי, כסף יש וכדומה - - -
מירב בן ארי: אתה מדבר על התכנית של הצפון של שר החינוך.
<איתן טימן: בדיוק, אז החברה נבחרה כזרוע הביצועית של השר, שם אנחנו יודעים לתת מענה, בין אם יש מתנ"ס ובין אם אין מתנ"ס, בהתחברות מול הרשות המקומית.
<איתן טימן: אחד הדברים שעשינו השנה ולא היה מעולם, הוא שבנינו תורת הפעלה מסודרת בין החברה למתנ"סים למשרד החינוך, ייאמר פה לזכות שני הצדדים שזו פעם ראשונה בהיסטוריה, כתוב שם כל דבר, איך עושים, מי עושה, שגרת עבודה נבנתה בין המערכות והיא יכולה לתת מענה לכולם.
<איתן טימן: בנינו גם תהליכים לבחינה ואישור של כל התכניות הפדגוגיות, דרך משרד החינוך יחד עם החברה.
<איתן טימן: יש תהליכי בחינה משותפת לפתיחת מתנ"סים בהסכם ההתקשרות, כי היום הבקשות מהשטח גדולות ממה שהמדינה יכולה לאשר, המערכות הולכות לפי החלטת מדינה, כשהחברה בודקת היתכנות ביצוע פתיחה והמדינה מאשרת לה במסגרת ה-limit שהיא יכולה בהסכם.
<איתן טימן: גם כל תחום הנוער, כיוון שתחום הנוער משיק לנו ולחברה, בנינו הסדרה גם בתחום הנוער ופתחנו בכל - - - דני ורז, עברנו יחד את תהליך ההטמעה של המשרד מול החברה לשגרת העבודה, מהנייר להלכה.
יוסף ג'בארין: איתן, בנוסף למתנ"סים של החברה יש גם מתנ"סים שלא שייכים.
<איתן טימן: אמרתי, תאגידים עירוניים או מתנ"סים.
<איתן טימן: אני עובד מול משרד הפנים.
יוסף ג'בארין: השאלה אם אתה מתייחס עכשיו רק - - -
<איתן טימן: כן, פה אנחנו מתייחסים רק לחברה.
<איתן טימן: מדוע?
<איתן טימן: כי החברה היא חברה ממשלתית, היא כפופה לשר החינוך, פה גם יש לנו שליטה מלאה.
<איתן טימן: כשאתה מדבר על התאגידים העירוניים, מירב צריכה להזמין את מנהל אגף התאגידים במשרד הפנים והשלטון המקומי - - -
יוסף ג'בארין: הם לא נמצאים?
<איתן טימן: זה מערכת אחרת לחלוטין.
איל בן ראובן: השלטון המקומי יש לו כנס גדול שהתחיל היום.
יוסף ג'בארין: אז אתם, אין לכם שום קשר?
<איתן טימן: לנו יש.
<איתן טימן: אני יודע לעבוד גם מול התאגידים.
<איתן טימן: גם החברה יודעת לעבוד מולם, אבל צריך לדעת שהחברה למתנ"סים, כשאתה מדבר איתה, היא מדברת על המתנ"סים שכפופים אליה ישירות, כרגע 171 עד 180 בימים האלה, שהם שלה.
<איתן טימן: עם השלוחות שלה היא מגיעה לבערך 1,600 נקודות קצה.
<איתן טימן: יש בישראל לא מעט מקומות שעובדים עם תאגידים עירוניים, לדוגמה, העיר תל אביב, כולה תאגידים עירוניים.
<איתן טימן: לכן משרד הפנים, יש לו אגף לנושאים האלה.
יוסף ג'בארין: התאגידים העירוניים של תל אביב, תקציבית הם לא קשורים לכם?
<איתן טימן: לא, הם לא קשורים לחברה למתנ"סים.
<איתן טימן: משרד החינוך נותן לעיר תל אביב שוויוניות מלאה.
<איתן טימן: העיר לא נפגעת מבחינת משרד החינוך.
<איתן טימן: אל תשכחו שהחברה מבחינת משרד החינוך יושבת על תפיסה של סגירת פערים חברתיים וגיאוגרפיים, כשרוב התאגידים לא נמצאים שם.
<איתן טימן: החברה מנותבת על ידי המשרד למקומות שבהם המשרד היה רוצה לסגור פערים בחברה הישראלית, זה או יישובי פריפריה או שכונות פריפריה חברתית ולכן, התעדוף שיש לחברה הוא מול המיקום שהם יושבים בו.
<איתן טימן: כשאנחנו באים לתל אביב, אז דרום תל אביב מקבל התייחסות אחרת, אבל יש אזורים בתל אביב שלא צריכים שום סיוע מהמדינה, הם יכולים עוד לתת למדינה.
<איתן טימן: הם רווחיים מאוד, התאגידים שלהם.
<איתן טימן: כנ"ל בעוד ערים.
<איתן טימן: אני מכיר, כיוון שאני מלווה גם את ההתאגדות למרכזים קהילתיים, יש ערים כמו ראשון לציון שהחברה היא רווחית מאוד מאוד.
יוסף ג'בארין: מבחינת התפלגות, שנבין את התמונה.
יוסף ג'בארין: מהי החלוקה פחות או יותר, זה חצי חצי?
<איתן טימן: תראה, נכון להיום החברה נמצאת ב-142 יישובים מתוך 256.
<איתן טימן: 142 יישובים, היא מתקרבת לחצי מדינה, סליחה, שני שליש מדינה.
<איתן טימן: זה אומר שבישראל, אם אתה יודע, יש לך בערך 15 רשויות נטולות מענק שהן החזקות ביותר וכל השאר יש להם מענקי איזון למיניהם.
<איתן טימן: החברה מנותבת על ידי המשרד יותר ויותר למקומות האלה, למקומות שצריכים אותה בתפיסת המדינה.
<איתן טימן: יש היום יותר דרישות מרשויות רגילות שהחברה תיכנס, אבל אם יש היום 142 מתוך 256, זה מתקרב לשני שליש, אז אתה רואה שהיא דומיננטית כבר מעל 60%.
<יהודית גידלי: במתמטיקה לא מסתדר, אדוני.
מירב בן ארי: לא, יש 140, זה מתוך 256.
יוסף ג'בארין: מה לגבי סך כל המתנ"סים, האם הכוונה לבניין הזה שנקרא מתנ"ס ולפעילות שבו?
<איתן טימן: יש בישראל, אם אני מסתכל היום גם על החברה וגם על התאגידים, אנחנו רואים מעל 1,000 מרכזים קהילתיים בשתי הבעלויות.
<איתן טימן: כלומר יש בישראל היום בערך 600 דרך החברה ויש עוד 400 שהרשויות מחזיקות, במיוחד החזקות והגדולות, כתאגידים עירוניים.
<איתן טימן: בשביל זה יש להם אגף מיוחד במשרד הפנים.
<איתן טימן: אנחנו עובדים דרך אגב, עם שני הצדדים, לנו זה לא משנה.
יוסף ג'בארין: אמרת 140 יישובים.
<איתן טימן: לא, יש לך 142 יישובים ויש כ-256 יישובים בישראל.
<איתן טימן: אם תספור את כל המתנ"סים, בין אם הוא רשותי ובין אם הוא של החברה, יש לך 1,000 בערך.
<איתן טימן: 600 הם בבעלות החברה היום.
<איתן טימן: זה מה שרציתי להגיד לך.
<איתן טימן: יש עוד 40% שהם לא בבעלות החברה, שם זה בעלות רשות מקומית.
מירב בן ארי: תגיד, איתן, אני רוצה רגע שנתמקד.
מירב בן ארי: מה האתגרים היום של משרד החינוך מול החברה למתנ"סים?
<איתן טימן: אנחנו רואים היום, אם אתם יודעים, כל תפיסת השר היא לנסות לתת לכל ילד שוויון הזדמנויות בחינוך הבלתי פורמאלי.
<איתן טימן: לצערנו הרב, הרשויות, ללא התקשרות מול החברה והקצאת משאבים ייחודיים שיצמצמו פערים, אי אפשר לעשות.
<איתן טימן: הלכנו ל"חוג כל ילד", כי אמרנו, יש מקומות שאם המדינה לא תסבסד ותביא אז לילד הזה אין את הזכות.
<איתן טימן: פה היתרון שלנו מול החברה, כי לחברה יש מערכת אוטומטית שהמדינה לא צריכה להמציא אותה.
<איתן טימן: המדינה אומרת, מה שהיא יכולה לעשות הכי טוב היא לא תתקשר לאף אחד.
<איתן טימן: היא מתקשרת עם החברה בכל המקומות שבהם יש יתרון יחסי גדול לחברה, על פני היכולת של המשרד לעשות את זה.
<איתן טימן: בי"ת, ביחד אנחנו יכולים להגיע לכל משימה לאומית היום.
<איתן טימן: כלומר, יש לנו תכנית צמצום פערים משמעותי תוך איקס שנים שהשר רוצה באמצעות שילוב זרועות.
<איתן טימן: בי"ת, יש פה משרדי ממשלה אחרים.
<איתן טימן: אם אנחנו עושים את זה לבד אנחנו לא יודעים להביא את הכספים.
מירב בן ארי: איזה עוד משרדי ממשלה?
מירב בן ארי: כמו נגב גליל?
<איתן טימן: נגב גליל, יש פה את משרד המדע, שנכנס מאוד חזק היום.
<איתן טימן: משרד התרבות והספורט נכנס, משרד הרווחה נכנס.
<איתן טימן: דרכם אנחנו יודעים להביא שולחן שנותן הרבה יותר מהשקל שלנו באמצעות החברה, כי למשרד החינוך יותר קשה לחבר את המשרדים פנימה.
מירב בן ארי: זאת אומרת שהעבודה היום היא משולבת של כמה משרדים, המימון מגיע - - -
<איתן טימן: אני אתן לך דוגמה, אני עומד בראש הוועדה לאישור תכניות, אלינו מגיעים כל משרדי הממשלה שמעוניינים לעשות מיזמים משותפים, או ישירות עם החברה או עם המשרד וכד', כדי לאשר תכניות חינוכיות שיגיעו לביצוע דרך החברה.
<איתן טימן: זה לא היה מעולם.
מירב בן ארי: בסדר גמור, תודה על ההסבר.
מירב בן ארי: אביעד, קדימה.
<אביעד פרידמן: קודם כל נראה את הסרט ונתחיל עם דברי פתיחה.
<אביעד פרידמן: סרט קצר.
מירב בן ארי: (הקרנת סרטון).
<אביעד פרידמן: בוקר טוב.
<אביעד פרידמן: קודם כל אני רוצה להודות בפתיחה לחברת הכנסת בן ארי ולשני חברי הכנסת שטרחו בבוקר העמוס הזה, באלף הדברים שיש לכם להיות נוכחים פה בישיבה, אני מעריך את הנוכחות שלכם.
<אביעד פרידמן: אני רוצה לספר לכם קצת על החברה - - -
מירב בן ארי: רגע, אביעד, לא מכירים אותך, אז תגיד את השם ואת התפקיד.
<אביעד פרידמן: שמי אביעד פרידמן ובארבע השנים האחרונות אני יושב ראש החברה למתנ"סים.
<אביעד פרידמן: אני עושה את התפקיד הזה בהתנדבות.
<אביעד פרידמן: אני איש עסקים, מנהל קרן הון סיכון ואני עושה את התפקיד הזה בהתנדבות לחלוטין בארבע השנים האחרונות.
<אביעד פרידמן: נמצאים אתי, לימיני, הצוות של החברה למתנ"סים, מנכ"ל החברה, משנה למנכ"ל החברה, סמנכ"לית החברה, דוד אבטה, ראש המטה שלנו, גיל הדובר ונציגים של משרדי ממשלה אחרים, שעם כולם אנחנו נמצאים היום בשולחן טוב של שיתוף פעולה, מה שלא היה מובן מאליו בעבר.
<אביעד פרידמן: אני רוצה להציג לכם קצת את החברה, לדבר על מה שהיה ומה שקורה עכשיו, על האתגרים ועל מה שאנחנו זקוקים לכם, חברי הכנסת שיושבים פה בבניין, על מנת לקדם את הפעילות של החברה.
<אביעד פרידמן: אני רוצה להתחיל מהדברים שאיתן דיבר עליהם, על הפער בין 142 רשויות לבין 256 רשויות.
<אביעד פרידמן: בפער הזה של מאה וכמה רשויות שעוד לא נמצאות אצלנו, אני אחלק אותן לשלושה חלקים.
<אביעד פרידמן: חלק אחד זה רשויות שנמצאות אתנו בתהליך ויהיו אצלנו בתקופה, כחלק מתוך הגידול שיש כל הזמן בחברה למתנ"סים, עליהן אני לא רוצה לדבר.
<אביעד פרידמן: הן יהיו בתוך תודות למאמץ שאיתן דיבר עליו ולשיתוף הפעולה הטוב באמת שיש היום עם משרד החינוך.