GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<פנינה שוקרון-נגר: אני רוצה לדבר על המצב של להבים כדוגמה למועצה חזקה שבה היה צריך להיות הכול נפלא, והמצב עגום ביותר.
<פנינה שוקרון-נגר: להבים מדורגת באשכול ה-9 מבחינת משרד החינוך, היא בעשירון העליון.
<פנינה שוקרון-נגר: הציון הממוצע שהיה, לפי מדלן אצלנו – 53 – ירידה של 29 נקודות תוך שלוש שנים – לעומת 90 או 100 – תלוי לפי איזה דירוג.
<פנינה שוקרון-נגר: המצב איום ונורא, ומה שהכי מזעזע הוא שכשפתחתי את הדף של משרד החינוך, ורציתי לראות איזושהי התייחסות לזה – הכול נפלא בנגב.
<פנינה שוקרון-נגר: הכול מצוין.
<פנינה שוקרון-נגר: הפערים מצומצמים, זה אומר שהמצב בבתי הספר שבהם היה רע, יותר טוב.
<פנינה שוקרון-נגר: שום התייחסות למצב המחפיר במועצת להבים.
<פנינה שוקרון-נגר: זו רק דוגמה, כי המצב במיתר ובעומר, שגם הם ישובים מאוד חזקים סוציו אקונומית, הוא רע, פחות או יותר באותה מידה.
<פנינה שוקרון-נגר: יש פה בעיות קשות, שאני אפילו לא יודעת איך לנסות להגדיר אותן.
<פנינה שוקרון-נגר: רק אומר מה אני חושבת שצריך כדי לפתור את הבעיה.
<פנינה שוקרון-נגר: צריך פיקוח הדוק מלמעלה.
<פנינה שוקרון-נגר: אם בסופו של דבר ההצלחה או הכישלון – במקרה זה הכישלון – של המועצה נובע מהיחס של ראש המועצה והיכולות שיש או אין למנהלת, אז כך נראים הדברים.
<פנינה שוקרון-נגר: אם אין פיקוח מלמעלה של משרד החינוך הארצי על מה קורה במשרד החינוך המחוזי, איך הם מכינים תוכניות, איך הם אוכפים אותן בשטח; האם הם בודקים מול המנהלת, איך קרה כזה דבר, איך קרה מחדל שתוך שלוש שנים ירידה של 29 נקודות בממוצע בבית ספר שבו שיעור המצטיינים והמחוננים גבוה מאוד-מאוד?
<פנינה שוקרון-נגר: הילדים באים מבתים משכילים, יכולות כלכליות, הולכים לשיעורים פרטיים ומגיעים לכזה ממוצע מחפיר.
חיים ילין: יש פה מישהו מהמחוז?
קריאה: משרד החינוך.
חיים ילין: המחוז זה משרד החינוך.
חיים ילין: אני מבקש ממך להשלים.
<פנינה שוקרון-נגר: כשאנחנו התאגדנו קבוצת הורים, ורצינו לדבר על הבעיות האלה, נתקלנו בסירוב מוחלט של ראש המועצה, סירוב של משרד החינוך.
חיים ילין: שני דברים: קודם כל, הדיון הוא לא על בית הספר ולא על ראש המועצה.
<פנינה שוקרון-נגר: ברור.
<פנינה שוקרון-נגר: זאת דוגמה עצובה, לכמה המצב קשה.
חיים ילין: הדיון הוא על הנגב.
חיים ילין: אני יודע באופן אישי, שזה לא המקום היחיד – לכן נתתי לך לדבר – שיש ירידה מאוד-מאוד גדולה במה שאנו קוראים מבחני המיצ"ב.
חיים ילין: מצד שני, אני חייב להסביר פה, שמי שמפרסם את זה, אלה חברות נדל"ניות שמסתתרות מאחורי זה, כדי לשווק אזורים מסוימים, למרות שהנתונים לא מסולפים, אבל הגישה שזה מופיע באזור נדל"ן ב-YNET, את מבינה בדיוק מה המטרה.
חיים ילין: לכן אני רוצה להתייחס לא למדלן, ואיך אני מביא משפחות דרך החינוך אלא לירידה.
חיים ילין: לכן אני מבקש את תשובת המחוז, לגבי מבחני המיצ"ב – לא רק סוציו אקונומי.
חיים ילין: זה חותך כמעט את כל המגזר של הנגב.
<פנינה שוקרון-נגר: רגע אעבור לכובע השני שלי, שלא בשמו באתי, אבל זאת, אני מרצה באוניברסיטת בן-גוריון.
<פנינה שוקרון-נגר: בכל הקשור למעורבות של האוניברסיטה, בסופו של דבר זה מגיע לכך שמנהל בית ספר יכול לקבל או לדחות יוזמות של האוניברסיטה.
<פנינה שוקרון-נגר: האוניברסיטה מציעה הרבה פעמים קורסים ממומנים – רק שיבואו מרצים, שהאוניברסיטה משלמת, לבתי הספר, ויעבירו פעילויות העשרה.
<פנינה שוקרון-נגר: יש מנהלים שפשוט לא רוצים לקבל את זה, ואז גם היכולת של האוניברסיטה, שהיא יכולת גבוהה מאוד לעזור ולתרום, גם היא נתקלת בדלת סגורה.
<עדנה כהן: שמי עדנה כהן, ואני ממונה על הוראת המדעים והטכנולוגיה במחוז דרום.
<עדנה כהן: אתם שייכים בעל-היסודי למחוז ההתיישבותי, כך שהשאלה לא מופנית ישירות למחוז שלנו, אבל ארצה להתייחס באופן כללי.
מאיר כהן: להבים בהתיישבותי?
<עדנה כהן: כן.
חיים ילין: כל המועצות האזוריות והמקומיות באזור שייכים לחינוך ההתיישבותי.
מאיר כהן: אגב, מה שירד בלהבים, עלה בדימונה.
<עדנה כהן: אני רוצה להתייחס לתוצאות המיצ"ב.
<עדנה כהן: המיצ"ב, מאז שהתחילו להתפרסם התוצאות שלו ברשת, נעשה איזשהו עוול לבתי הספר ולמטרה שלשמה נוצר כל המיצ"ב הזה, שזה לעשות מדד של יעילות לצמיחה בתוך בית הספר.
מאיר כהן: אבל אתם החלטתם לפרסם.
<עדנה כהן: אנחנו החלטנו, אחר כך היתה התערבות, בקשה של הורים- - -
חיים ילין: לא, הגיעו הורים, שתהיה שקיפות.
<עדנה כהן: זה ועדי הורים שניסו ליחצ"ן את התוצאה כדי לפרסם אותה, ואז נוצרה מעין תחרות, כי בתי ספר ייחודיים מוותרים על בלעדיות מסוימת בשביל היערכות או הכנה למיצ"ב, וזה שינוי במהות של המטרה.
<עדנה כהן: אבל במחוז דרום דווקא השנה נעשה שינוי מבורך – היתה עלייה מאוד גדולה בהישגים, גם במגזר הבדואי.
<עדנה כהן: היה צמצום פערים מאוד גדול, במדע וטכנולוגיה, באנגלית.
<עדנה כהן: אם כל המדינה עלתה, נניח, ב-3 נקודות, במחוז דרום היתה עלייה של 10 נקודות, ב-29 נקודות במדע וטכנולוגיה במגזר, שזו עלייה מאוד גדולה.
<עדנה כהן: היתה עבודה, ואני חושבת שכל המשאבים ומה שניתן למחוז דרום – ואנחנו מרגישים שאנחנו בתנופה ואנו רוצים שהיא תמשיך ולא תיעצר, כי יש הרבה מאוד תומכים, אך יש גם הרבה מאוד חסמים וקשיים ואתגרים שצריך לעמוד בהם.
<עדנה כהן: אחד הדברים היותר מהותיים – ואני רוצה להתחבר לחבריי – לציונה מחוסידמן ולמיצוי הנגב, שיש תוכניות שפועלות בנגב כדי לעזור לקידום הישגי לומדים, שמספר הלומדים יגדל בהגברות מדעיות מדויקות, כדי שנראה יותר באקדמיה – גם במגזר הבדואי, גם בממלכתי וגם בממ"ד, יותר בוגרים שלנו שיגיעו להנדסות ולמדעים מדויקים באקדמיה, לפתוח את הדלתות.
<עדנה כהן: התוכניות הללו עוזרות לנו להגדיל את מספר הלומדים בתוך בתי הספר.
<עדנה כהן: אבל הקושי הוא להגיע לישובים מרוחקים, הקושי הוא בתקצוב הסעות, במימון תלמידים שלא יכולים לשלם, ואני חושבת שצריך לחשוב על תקצוב דיפרנציאלי, כי מחוז דרום, בגלל שהוא כל כך מורכב, מאשדוד ועד אילת, וגם מבחינת אוכלוסייה מאוד מורכב, צריך לראות היכן נותנים עדיפות, גם בתקצוב, שיהיה מיועד למטרה המסוימת הזאת, כדי שנצליח להגיע לאוכלוסיות שלא יגיעו בלעדינו למקומות האלה.
<עדנה כהן: אם יצא קול קורא של התנסות במוזיאונים, לא ייתכן שיהיה אותו דבר בכל הארץ.
<עדנה כהן: אני לא רוצה להזניח מקומות אחרים, אבל יש לקחת בחשבון שילד מהפזורה לא יגיע למוזיאון מדע.
<עדנה כהן: אין שום סיכוי שיגיע בעזרת הוריו, בעזרת סביבתו, אם אנחנו לא נביא אותו לשם.
<עדנה כהן: צריך לתת את הדעת על כל החסמים, ואני חושבת שהאתגר התקציבי הוא אחד האתגרים שאנחנו מתמודדים אתם, תוכניות שמופעלות בחוסידמן – להגדיל מספר לומדים.
<עדנה כהן: אז הרבה פעמים למשפחות אין היכולת לממן את דמי ההשתתפות.
<עדנה כהן: צריך לעשות חשיבה.
<עדנה כהן: התוכניות האלה הן ערך תוספתי.
<עדנה כהן: מה שהמשרד נותן זה בסיס.
<עדנה כהן: הכול זה השלמה, הכול צריך להיות ערך מוסף.
<עדנה כהן: כן יש ביקורת, וכן אנחנו בודקים ורואים מה נעשה בבתי ספר שהבסיס ניתן, וכל המעבר יהיה באמת מעבר ולא במקום מה שצריך להיות.
חיים ילין: גילמור קשת, מנהלת אגף מדעים.
<גילמור קשת: תודה לעדנה כהן, היא מפקחת במדע וטכנולוגיה, ועושים עבודת קודש.
<גילמור קשת: הצטרפו אליי גם שני מורים.
חיים ילין: רשמתי אותם.
<גילמור קשת: בעיניי הם הלוחמים בשטח.
<גילמור קשת: הם מייצגים את המאמץ שלנו במשרד, לשים את קומת הבסיס בדמות מתמטיקה 5, ועליה לבנות את החינוך המדעי, ולהביא את הילדים, שיוכלו להגיע לאוניברסיטה.
<גילמור קשת: ראינו גם במקומות אחרים, כשגדל מספר הילדים, שגם נכנסו למתמטיקה 5 יחידות וגם התמידו שם – ואנחנו משקיעים בזה מאמצים מאוד גדולים – ראינו שבמקומות האלה גדל גם מספר הילדים שבאים ללמוד פיזיקה וכימיה, והמצב בנגב הוא הרבה פחות טוב בהשוואה למצב הארצי.
<גילמור קשת: גם במגזר היהודי יש פחות תלמידים שלומדים מתמטיקה 5 יחידות, גם פיזיקה וכימיה 5 יחידות, ובמיוחד במגזר הבדואי יש פחות תלמידים שלומדים – בין 2% ל-3% - תלמידים במתמטיקה 5, ופיזיקה וכימיה, בהשוואה ל-9.6 שיש בארצי- - -
חיים ילין: גם בחורא זה אותו דבר?
<גילמור קשת: חורא זו דוגמה מעולה.
חיים ילין: חורא זה תמיד הדגל שלנו, שאפשר אחרת.
<גילמור קשת: חורא – אפשר אחרת.
חיים ילין: לא רוצה לפגוע באף אחד, אבל כמות הרופאים והאחיות שיש בחורא, אין כמעט בשום ישוב במדינת ישראל.
<גילמור קשת: בשבוע שעבר פגשתי את ראש המועצה בחורא.
<גילמור קשת: ישבנו יחד בשולחן עגול שכינס שר החינוך לנציגי פילנתרופיה, תעשייה, היי טק, ומשרד החינוך וראשי מועצות, והוא באמת סיפר על דוגמה מרהיבה, גם של מתמטיקה 5 וגם פיזיקה – הוא הצליח לגייס מורים, והמורים האלה גם מגייסים תלמידים וגם שומרים עליהם.
<גילמור קשת: אני חושבת שיש ערך מאוד גדול, שהמקצועות הללו ייכנסו בצורה נרחבת לנגב, גם בגלל שיש בהם ערכים חשובים של חשיבה רציונלית, אבל גם סיכויי השתכרות טובים יותר ומוביליות חברתית.
מאיר כהן: אמרתי את זה ועשיתי את זה בזמנו, לפני הרבה שנים.
מאיר כהן: אמרתי את זה למנהלת הטובה של המחוז שלכם, שמגיעות לה הרבה מאוד מחמאות.
מאיר כהן: אני רוצה לומר כאחד שניהל בית ספר 25 שנה: אין שום ספק שיש דבר אחד שסביבו נסוב הכול, וזה איכות המורה שנמצא בבית הספר.
מאיר כהן: אני בזמנו הלכתי לאיש שכל חיי אזכור לו טוב – פרופ' שלמה הבא.
מאיר כהן: הוא היה איש מקסים, שעבד באוניברסיטה בבאר-שבע.
מאיר כהן: אמרתי לו: בבית הספר שלי יש שמונה חבר'ה שניגשים לפיזיקה 5 יחידות.
מאיר כהן: אומר לי: מה אתה רוצה?
מאיר כהן: אמרתי: תבוא.
מאיר כהן: כמובן שריפדנו את זה עם שכר.
מאיר כהן: באתי למשרד החינוך, אמרתי: רוצים שיבואו מורים טובים לפריפריה?
מאיר כהן: צריכים לתת חוזים אישיים.
מאיר כהן: שלמה הבא הגיע – אברהם ברוש, נכון?
מאיר כהן: אני זוכר אותו – הילדים שלו למדו.
מאיר כהן: הגיע, וראו זה פלא – אחרי שנתיים 40 חבר'ה ניגשו ל-5 יחידות פיזיקה.
מאיר כהן: ברשותך אדוני היושב-ראש, לפעמים אני יושב ורואה גיוס מאמצים וניסיונות לחשוב מחוץ לקופסה, שזה טוב וחשוב, אבל בסופו של דבר, מהניסיון שלי ושל ידידי אבי ביטן פה מאופקים – שהיינו מורים הרבה שנים – איכות המורים היא הדבר החשוב ביותר.
מאיר כהן: לכן אני תמיד מציע למשרד החינוך – אפשר לדבר ולעשות המון דברים.
מאיר כהן: אם יש ריכוז מאמץ, במקום שיהיו במשרד החינוך 500 חוזים אישיים, שבמשרד החינוך יהיו 1,500 חוזים.
מאיר כהן: מורים טובים כמו אלה שיושבים לידך, יגיעו ללמד בירוחם, במצפה רמון, אם מדינת ישראל תדע להעריך את זה שהחבר'ה האלה הלכו ועשו תואר ראשון ושני ודוקטורט, ורוצים לבוא למקומות מרוחקים, ללמד בהם.
מאיר כהן: המאמץ הקטן, שהמורים האלה לא יקבלו שכר של 6,000 שקלים כי הם לא יגיעו, ובטח לא עם המשפחות שלהם, ולמורים האלה, כמו לאנשי משרד הביטחון, צריך להכין ארגז כלים.
קריאה: כמו שעשו לרופאים.
מאיר כהן: אני אומר תמיד – כשרציתי לקבל מורים, וראיתי את זה עם קציני צה"ל, הגיעו המורים ואמרו לי: אם אתה רוצה שנבוא עם המשפחה – האם יש לך רופא ב-24:00 בלילה?
מאיר כהן: האם יש גננות טובות בגנים?
מאיר כהן: האם בשעות הפנאי יש לילדים מה לעשות?
מאיר כהן: האם יש תיאטרון בדימונה?
מאיר כהן: האם יש סינמטק בדימונה?
מאיר כהן: לכן העסק הזה מאוד-מאוד מורכב, אבל בראש ובראשונה אני חוזר לדבר הזה, גברתי המפקחת – מורים.
מאיר כהן: אני בשיח עם מנהלת המחוז, וחבל שהיא לא פה.
מאיר כהן: בעיניי היא אחד הדברים הטובים שיש במערכת החינוך, למה – כי היא מתמודדת עם אתגרים.
מאיר כהן: יש מקומות אחרים, שאין בהם אתגרים.
מאיר כהן: להיכנס לתוך מערכת החינוך במגזר הבדואי, ולעשות שם עליות משמעותיות שנה בשנה – אני רק יכול להוריד את הכובע בפניה.
מאיר כהן: סליחה שהייתי פתטי קצת בסוף.
חיים ילין: יש לנו רבע שעה בדיוק, כולל סיכום, אז מורים צעירים, בבקשה.
מאיר כהן: גם עפר.
עפר שלח: אני באתי לשמוע.
<דרור חרוש: שמי דרור חרוש.
<דרור חרוש: אני במקור מקיבוץ רעים.
<דרור חרוש: אני מלמד באופקים.
<דרור חרוש: אני מלמד י', י"א, י"ב.
<דרור חרוש: אם אני חולה, אין פיזיקה בבית ספר באותו יום.
<דרור חרוש: אני מחזיק את המגמה מאל"ף ועד תי"ו.
<דרור חרוש: אנחנו תמיד צוחקים, שיש תיאום מצוין בין המורים לבין הרכז.
<דרור חרוש: ..
<דרור חרוש: אבל זה לא צחוק, כי רק בסוף שנה שעברה עזב מורה למדעים – לא כי לא היה לו לא טוב; לא כי לא היתה לו סביבה עוטפת או כי הוא לא אוהב ילדים; הוא אמר: יש לי משפחה, יש לי ילדים, ואין לי בית שירשתי, ואני לא יכול לפרנס את המשפחה ככה.
<דרור חרוש: אני יכול לספור את המורים למדעים בבית ספר באופקים על יד אחת, ומזה אין תוכנית או רפורמה שיכולה להוציא אותנו.
<דרור חרוש: בלי תגמול, במיוחד בנגב, למורים, הם לא יבואו, ואלה שבאו מהרצון הטוב או מתוכניות חותם, שנותנים להם כל מיני בונוסים מסביב – כשזה נגמר, הם מבינים שהובלנו אותם יפה מאוד לביצה, והם הולכים.
<דרור חרוש: זה דבר אחד.
<דרור חרוש: דבר שני, אני למדתי בבית ספר, ולי היתה הרבה בחירה בין מגמות, כשעליתי לכיתה י'.
<דרור חרוש: יכולתי לבחור פיזיקה, כימיה, קולנוע, עיצוב, גיאוגרפיה – רשימה מאוד ארוכה, וזה כי בית הספר שלנו הוא אזורי.
חיים ילין: כי זה בית ספר קהילתי שלא מחפש ציונים אלא מחפש להוציא בני אדם.
חיים ילין: לכן גם כשהיו חמישה ילדים במגמה מסוימת, המועצה שמה את הכסף לעשות את זה.
<דרור חרוש: בדיוק.
<דרור חרוש: אני מלמד היום באופקים.
<דרור חרוש: אין תלמיד אחד בכיתה שלי, שבחר פיזיקה.
<דרור חרוש: מכריחים, מי שרואים שמשקיע, ללמוד פיזיקה, ומי שלא משקיע, הולך למגמת קולנוע, וזהו.
<דרור חרוש: אף אחד לא בוחר את המגמה שלו.
<דרור חרוש: יש שם שלוש מגמות.
<דרור חרוש: מי שנופל מפיזיקה, שמים אותו בכימיה, ואני מתמודד עם זה יום-יום.
<דרור חרוש: להיות מורה זה דבר אחד, ולהיות בייביסיטר זה דבר אחר, וכשמכריחים את הילדים לבוא למגמת פיזיקה, זה הופך לגנון.
מאיר כהן: זה שיח שצריך לקיים בבית הספר שלך, היות שבדקתי את זה, ואני בא עם נתונים.
מאיר כהן: בתי הספר התיכון בנגב מצטיינים היום במניפת אפשרויות שנותנים לילדים שלהם.
מאיר כהן: זה מדהים.
מאיר כהן: כל בית ספר בבאר-שבע וכל בית ספר בירוחם וכל בית ספר באילת וכל בית ספר בדימונה.
מאיר כהן: המניפה שהוא נותן מבחינת מקצועות הגברה של 5 יחידות – נמצא פה מאיר, והייתי אצלו בתיכונים – היא מדהימה.
מאיר כהן: נקודתית צריך לבדוק מה קורה.
מאיר כהן: יושב שם אבי, מנהל אגף החינוך.
מאיר כהן: אולי יתייחס לנקודה הזאת, כי בחלק מהמקומות כן יש התופעה.
מאיר כהן: אני יכול להצביע על עוד ישוב שאני יודע ששם יש בעיה גדולה, אבל שוב – צריך להירתם בכוחות המקומיים – ראש הרשות, מנהל האגף ומנהלת המחוז, כי שם יש מקום להשקיע מאמץ ולהביא מורים למתמטיקה ולדאוג שהתחרות תישאר שם.
חיים ילין: המורה הצעיר השני.
<רנאל זיסו: אני רנאל זיסו.
<רנאל זיסו: אני מלמד בירוחם מתמטיקה שלוש שנים.
<רנאל זיסו: שנה הבאה אני עובר לאופקים, ללמד יחד עם דרור בבית הספר.
חיים ילין: למה שחררו אותך מירוחם?
<רנאל זיסו: אנחנו מתוכנית קדם עתידים.
<רנאל זיסו: אנחנו בוגרי התוכנית, והגענו לאזורי הפריפריה דרך הצבא.
<רנאל זיסו: זה דרך עתודה.
<רנאל זיסו: התוכנית הנפלאה הזאת נסגרת, לצערי הרב.
חיים ילין: עתידים לא נסגר.
<רנאל זיסו: עתידים להוראה.
<רנאל זיסו: תקציבים.
<גילמור קשת: הצבא שם עכשיו פחות על תוכניות לאומיות.
עפר שלח: סליחה שאני מתערב – אני בא מדיון בוועדת חוץ וביטחון – ויהיה לנו עוד דיון בשבוע הבא – שעוסקים במעטפת של מעבר צה"ל דרומה, וזה מתחבר – על כמה כסף מדובר?
<דרור חרוש: בעתידים להוראה?
<דרור חרוש: אני לא יודע.
חיים ילין: כי עתידים לשלטון המקומי ממשיך להתקיים, ואני נותן שם הרצאות כמעט כל שלושה חודשים.
<רנאל זיסו: קדם עתידים זה תוכנית שאני מרכז כרגע בירוחם, בבית הספר שאני מלמד, וגם אני הולך לרכז שנה הבאה באופקים.
<רנאל זיסו: זו תוכנית שמתקצבת ונותנת, והתלמידים מקבלים מענה.
<רנאל זיסו: התלמידים המצטיינים מקבלים תגבורי העשרה אחר הצהריים.
<רנאל זיסו: יש קושי של מי שיעביר אותם – אין מורים שיכולים להגיע לאזור.
<רנאל זיסו: זו בעיה של הסעות.
<רנאל זיסו: אני מלמד בירוחם, ומורים לא רוצים להגיע מבאר-שבע לירוחם.
<רנאל זיסו: כנ"ל גם באופקים.
<רנאל זיסו: התוכנית של קדם עתידים ממשיכה לעבוד ולתת מענה, אבל עתידים להוראה נסגרת, והסיבה לכך – תקציבים.
<רנאל זיסו: צריך לשלם משכורות גם לאורך השנה – שירות סדיר, שירות קבע אחר כך, והצבא מעניק תואר ראשון, תואר שני, תעודת הוראה.
עפר שלח: כמה במחזור שלכם היו?
<רנאל זיסו: כעשרה.
עפר שלח: שתבינו – הצבא מתמודד במעבר צה"ל דרומה, ובעיקר, כפי שאתם יודעים, יש קריית ההדרכה, אבל גם הולך לעבור אמ"ן והתקשוב.
עפר שלח: השכל של צה"ל הולך לעבור דרומה.
עפר שלח: הוא מתחבט עם זה שהאנשים האלה, שבסופו של דבר הם אנשים מפונקים – אני אומר לא במובן שלילי – אלא יש להם הצעות בשוק האזרחי וכן הלאה – לרבים מהם לא קל לעבור דרומה, אנסח את זה כך.
עפר שלח: הפתרון של להביא אנשים מהדרום, או חלק מהאנשים שיבואו מדרום – זה נשמע כל כך טבעי, ולעזור להכשיר אותם – זה כבר נהיה חלק מהדבר הזה.
עפר שלח: אני אעלה את זה בחוץ וביטחון.
עפר שלח: אנחנו נטפל בזה.
<גילמור קשת: אולי רק כמה מילים על תוכניות שמשרד החינוך עושה כדי שהמדעים יגיעו- - -
חיים ילין: הדיון היה צריך להסתיים ב-12:00.
חיים ילין: מאיר אומר: תגנוב חמש דקות.
חיים ילין: אמרתי: כבר גנבתי עשרים.
חיים ילין: דקה, בבקשה.
<גילמור קשת: תיכון וירטואלי במתמטיקה ופיזיקה 5 יחידות, וכימיה ברשת גם 5 יחידות, מגמות שיכולות להיכנס לפריפריה בלמידה מרחוק.
<גילמור קשת: חבל שלא יגיעו.
חיים ילין: את לא יודעת – היינו בדיון בביקורת המדינה.
חיים ילין: את לא יודעת שבערבה ובאילת יש בעיה של תקשורת.
חיים ילין: אין פס רחב שמגיע לשם.
חיים ילין: אין אינטרנט, אין טלוויזיה ואין טלפון.
<גילמור קשת: מתנדבים, מהנדסים שמגיעים מהתעשייה הקרובה לכיתות, ללמד יחד עם מורים.
<גילמור קשת: ביקורים במוזיאונים זה קריטי, ופה ההסעות זה אבן הנגף.
<גילמור קשת: חשוב להכניס.
<גילמור קשת: שיעורים פרטיים מקוונים – שוב, אחת הדרכים שאנחנו מתמודדים עם המרחק זה באמת גם פיתוח מקצועי למורים שהוא מקוון וגם שיעורים מקוונים, אז תשתיות זה מאוד חשוב.
<גילמור קשת: יש תקצוב דיפרנציאלי מבחינתנו, מבחינת משרד החינוך, לנגב.
<גילמור קשת: כל הצטיידות המעבדות נותנת עדיפות למעמד סוציו אקונומי ולפריפריה.
<גילמור קשת: יש עוד דוגמאות, אבל אלה הדברים המרכזיים.
מאיר כהן: הייתי רוצה לשמוע את פרופ' אבי בסר – אל"ף, כי הוא תושב דימונה וגדל אתי.
מאיר כהן: חשובה, עמרי ואבי, התוכנית שמתנהלת אצלכם של המגזר הבדואי.
מאיר כהן: חשוב לשמוע.
מאיר כהן: בבקשה.
<אבי בסר: קודם כל אני שמח שיש לי פרוטקציה ושאני זוכה לדבר בוועדה למרות שהגעתי רק עכשיו.
<אבי בסר: ..
<אבי בסר: התוכנית שלנו, שער לאקדמיה, פותחת את השער לסטודנטים וסטודנטיות בדואים ובדואיות לכלל מחלקות המכללה שלנו, ספיר.
<אבי בסר: המילה מכינה אינה טובה לאנשים שרוצים להתקדם.
<אבי בסר: פעם זה היה "תקדם", שזה היה מכינה – שזה גם תוכנית קידום מיוחדת, אבל זה גם להתקדם.
<אבי בסר: היום זה שער לאקדמיה.
<אבי בסר: הם מגיעים, מקבלים בצורה אינטנסיבית לימודי עברית- - -
מאיר כהן: למה צריך את התוכנית הזו?
<אבי בסר: התוכנית הזו היא חשובה, כי היא מספקת, מעבר לעניין שהיא עושה סוציאליזציה, ומאפשרת כניסה רכה, ונותנת מיומנויות וכלים להיכנס לתוך האקדמיה – היא גם מאפשרת רוב הזמן ללמוד קורסים שהם אקדמיים בצורה מדורגת, ולהיכנס יותר חלק.
<אבי בסר: היא גם מאפשרת לסטודנטים להכיר את המרחב, לעשות טעימות אקדמיות, וגם לא מסלילה אותם מראש לרב-תחומי או הוראה, אלא פותחת את האפשרות.
עפר שלח: מה גודל הפער ההתחלתי שהם באים אתו?
<אבי בסר: סטודנט בדואי בא – לא נעים לומר – בלי אף שפה: לא עברית, לא אנגלית, לא ערבית.
<עמרי ידלין: הקושי המרכזי הוא קושי של שפה.
<עמרי ידלין: צריך לשים את הדברים על השולחן.
עפר שלח: מה, הוא למד בשפת הסימנים?
<עמרי ידלין: הוא למד בערבית.
<עמרי ידלין: בעוד שהערבית הבדואית הדרומית היא אחת, המורים רובם מהצפון, כך שהבלבול בערבית כבר מתחיל שם.
<עמרי ידלין: עברית חלשה מאוד.
<עמרי ידלין: אגב, האנגלית לפעמים יותר טובה מהעברית.
<עמרי ידלין: העברית ברמה מאוד חלשה.
<עמרי ידלין: זה נובע ממערכת החינוך.
<עמרי ידלין: זה נובע מזה שהטלוויזיה – אם פעם היה ערוץ אחד, טלוויזיה בעברית, היום רואים טלוויזיה בערבית.
<אבי בסר: אבל זאת ועדת חינוך של כולם, אז אני מציע לחזק את האנגלית ואת המתמטיקה לכולם.
<אבי בסר: זו לא בעיה של אוכלוסייה אחת.
<עמרי ידלין: אבל התוכנית הזו, אם בעבר סטודנט בדואי אצלנו – בממוצע, תמיד יש חריגים – כ-20% היו מסיימים את התואר, והיה לוקח להם חמש-שש שנים, התוכנית הזו הורידה את הנשירה באופן דרמטי.
<עמרי ידלין: למרות שאנחנו מוסיפים שנה – התוכנית ארוכה בשנה מהתוכנית הרגילה – היא למעשה קיצרה את משך הלימודים, העלתה את הציונים.
<עמרי ידלין: זו השקעה אדירה של המכללה ושל המדינה במעטפת אישית.
מאיר כהן: משרד החקלאות אתכם?
<עמרי ידלין: אנחנו באים למל"ג, כועסים עלינו – בצחוק – כי הם טוענים שזו התוכנית הכי יקרה בארץ פר סטודנט, אבל בלי זה, זה לא יכול לעבוד.
חיים ילין: אז תגיד להם שאתה הכי זול פר קפיטה לתלמיד.
חיים ילין: תעשה את הממוצע.
<עמרי ידלין: יותר מזה – בסופו של דבר, מכיוון שהאלטרנטיבה של הסטודנטים האלה הרבה פעמים זה ללמוד בחברון, בטווח הארוך זה זול מאוד למדינת ישראל.
יהודית גידלי: כמה זה צימצם את הנשירה?
<עמרי ידלין: מ-70% ל-30% בערך.
חיים ילין: אני מסכם.
חיים ילין: אני יודע שהיו עוד כמה אנשים שרצו לדבר, אבל אנחנו חורגים מכל לוח הזמנים, וב-12:00 התחיל דיון על התעשייה בנגב בוועדת הכלכלה.
חיים ילין: קודם כל, אני רוצה להודות למאיר ולטלי שהרימו את היום, ואנחנו מתרוצצים.
חיים ילין: כמה נקודות: אחת, לגבי חזון הנגב.
חיים ילין: המחוז הוא מאשדוד עד אילת.
חיים ילין: זה 80% מקרקעות מדינת ישראל.
חיים ילין: זה הפוטנציאל הגדול ביותר שיש.
חיים ילין: אנחנו דנים היום לרוחב כמעט כל הנושאים המהותיים ביותר שצריכים לעשות אזור שלם למרכז של מדינת ישראל.
חיים ילין: לא אתחיל ב – קפלו את המפה של מדינת ישראל, ותראו איפה המרכז של מדינת ישראל – כולנו מכירים את הטריקים האלה.
חיים ילין: אני לא שם.
חיים ילין: מי שרוצה לבוא ולהבין שבמדינת ישראל הולכים להיות עוד 5 ו-6 מיליון אזרחים תושבים בתוך המדינה, אין להם איפה ליישב אותם במרכז הארץ, והמדינה צריכה להתכונן ולעשות את זה בנגב.
חיים ילין: זה המקום היחיד.
חיים ילין: אבל כפי שאמרתי, לא ניתן להביא את הים לנגב, אבל אפשר להביא תרבות וחינוך ותשתיות והרבה מאוד דברים, שבסופו של דבר המשפחות הצעירות יחליטו להתיישב בנגב, ולא משנה איפה בנגב.
חיים ילין: בסיסי צה"ל זה עוגן – לא מטרה.
חיים ילין: זה עוגן שצריך להביא את האנשים.
חיים ילין: יחד עם זאת, יש סתירה ניהולית בתפישה של מדינת ישראל.
חיים ילין: אי-אפשר קודם כל להביא רכבת, כי אז אנשים לא באים לגור הם ב-58 דקות נוסעים ומגיעים לבאר-שבע, ואין שום סיבה שיישארו לגור בבאר-שבע.
חיים ילין: לכן צריך לשים את התשתיות של החינוך ולסגור פערים, לשים כל מה שאנחנו יודעים בדיור, ולעודד את המשפחות האלה להגיע לשם.
חיים ילין: יש המון נושאים, אבל אם רוצים להזיז משהו – תמיד הייתי אומר למנהלים: קחו שני נושאי שאתם רוצים לקדם, ורוצו אתם.
חיים ילין: אי-אפשר לקחת את כל עשרים הנושאים שאמרתם, כי לא נצליח, אלא ניפגש פה שנה הבאה וזהו.
חיים ילין: לגבי מכללת ספיר, אנחנו רוצים שהמכללה – תהיה לה זרוע כמעט בכל מקום בדרום – מה שהיום לא מתאפשר.
חיים ילין: נלך על זה, כולל הפר קפיטה, שנראה לי הזוי לחלוטין.
חיים ילין: אין לזה שום היגיון, ונילחם על זה.
חיים ילין: עתודה להוראה – נילחם על זה, כי בלי עתודה להוראה, אין באופקים ואין בירוחם ואין בשום מקום כנראה, עתודה כמוכם, שמעל הכול אתם בני אדם.
חיים ילין: זה מה שחשוב לי.
חיים ילין: אני רוצה לראות מורים שהם בני אדם, שמחנכים לא רק 5 יחידות מתמטיקה אלא להיות בן אדם.
חיים ילין: אין 5 יחידות להומניות ולהיות בן אדם.
חיים ילין: הלוואי שנעשה את זה.
מאיר כהן: אם אפשר שתחברו ליועצים של עופר.
מאיר כהן: הוא יטפל בזה בוועדת החוץ והביטחון.
חיים ילין: ניקח את זה על עצמנו.
חיים ילין: תגמול מורים לנגב זה עוד נושא שאנחנו רוצים לקחת.
חיים ילין: אני חושב שאם נצליח לעשות את זה, עשינו המון ביום הזה.
חיים ילין: אני רוצה להזכיר לכל מי שמייצג פה את משרד החינוך – זה התקציב השני הגדול ביותר בתקציב המדינה.
חיים ילין: לא יכול להיות שאנחנו דנים פה בסוף ב-10 מיליון שקל לפה או לשם, שיכולים לשנות את כל המרחב עצמו.
חיים ילין: על מה אנחנו מדברים?
חיים ילין: אנחנו צריכים אתכם מבחינה מקצועית, שתילחמו.
חיים ילין: אנחנו ניתן לכם מתוך הכנסת את כל העזרה שאנחנו יכולים לתת.
חיים ילין: בסוף אנחנו חברי כנסת – לא ממשלה, אבל נלחץ, כי חשוב לנו הנגב.
חיים ילין: תודה רבה, הישיבה נעולה.
עודד פורר: צהריים טובים לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.
עודד פורר: היום יום ה-4 ביולי 2017, י"ב תמוז התשע"ז.
עודד פורר: הנושא: סקסיזם וגזענות נגד ילדות בבתי הספר – לציון יום המאבק בגזענות, בהתאם להצעתה של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.
עודד פורר: אני אתן לך את רשות הדיבור להצגת הנושא, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.
עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.
עאידה תומא סלימאן: אני מודה על עצם העובדה שהוועדה נתנה את הסכמתה לקיום דיון חשוב זה במסגרת היום שהנני יוזמת בכנסת.
עאידה תומא סלימאן: כפי שידוע, אני כיושבת-ראש השדולה למאבק בגזענות, יחד עם חברת הכנסת מיכל בירן, יוזמת דיונים, כנסים בנושא, מתוך הבנה שאנחנו חייבות וחייבים לעצור את גל הגזענות השוטף את החברה הישראלית בשנים האחרונות, אם זה בשיח המתפתח סביב אוכלוסיות מסוימות, וכמובן אני לא אסתיר במיוחד את האוכלוסייה הערבית בחברה הישראלית, ואם זה במעשים שאנחנו רואים אותם מידי יום ברשתות החברתיות וגם בחדשות ובתקשורת באופן כללי.
עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, הרבה ממקרי הגזענות לא מקבלים את הענישה ההולמת.
עאידה תומא סלימאן: הרבה מהחוקים שנחקקו במדינה אין מי שיאכוף אותם, ואם אוכפים, זה חלקית, מבלי לרדת לעומק.
עאידה תומא סלימאן: בחרנו בכמה ועדות שיטפלו בנושא, ואני שמחה שהוועדות בכנסת - 4 ועדות - נענו לבקשותינו, כולל ועדת החינוך, על דוח הגזענות והסקסיזם.
עאידה תומא סלימאן: בדיוק סיימתי ניהול דיון בוועדה לקידום מעמד האישה, דיון שעסק בנושא של השיח סביב רצח נשים - האם זה רגישות תרבותית או גזענות.
עודד פורר: רצח זה רגישות - -?
עאידה תומא סלימאן: לא, השיח.
עאידה תומא סלימאן: איך מסתכלים על רצח נשים, השיח שמסתובב סביב הנושא - האם הוא כפי שטוענים שהוא בא ממקום של רגישות תרבותית, או שזה נגוע גם כן בגישה גזענית בהרבה מקרים.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהדיון היה מעניין ביותר.
עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שהסיכום העיקרי שיצאנו ממנו היה המלצה למערכת החינוך במדינת ישראל לקחת על עצמה את החינוך נגד גזענות באופן כללי, אבל גם שסקסיזם ושוויון מגדרי יוטמע אפילו בילדים ממערכות החינוך הכי בסיסיות והכי אלמנטריות.
עאידה תומא סלימאן: למדתי כשנכנסתי לכנסת שיש נושאי ליבה בחינוך, לא רק במו"מ.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שנדרוש שבין נושאי הליבה יהיה גם נושא המגדר ושוויון מגדרי בכל מערכות החינוך.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו תיכף נשמע על המחקר, אבל אני חושבת שאי אפשר להפריד.
עאידה תומא סלימאן: הסקסיזם הוא אחת מתופעות הגזענות.
עאידה תומא סלימאן: וכמובן, כאשר אתה או את שייכים לקבוצות שהן הכי מודרות והכי שיש עליהן דעות גזעניות, כמו נשים ערביות, הגזענות היא כפולה – גם סקסיזם וגם על רקע לאומי.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי לשמוע מהדוח, אחר כך נתייחס.
עודד פורר: אני תיכף אתן.
עודד פורר: אתם רוצים בוודאי לדבר קודם, חברי הכנסת.
דב חנין: לא, אני רוצה לשמוע - -
עודד פורר: משרד המשפטים פה?
עודד פורר: יש נציגות ממשרד המשפטים פה?
<יהודית גידלי: היא רשומה.
עודד פורר: חבל, כי בהחלט הנושא הזה, גם בתפקידי הקודם כמנכ"ל המשרד לעליה וקליטה שהובלתי - - אחד התהליכים שהובלתי זה התכנית שנקראת "הדרך החדשה אל מול קהילת יוצאי אתיופיה".
עודד פורר: קבענו שם אבני דרך ואבני יסוד לכל תכניות הקליטה לטובת קהילת יוצאי אתיופיה.
עודד פורר: אחת מאבני היסוד הייתה הנושא של הגזענות והמאבק בגזענות.
עודד פורר: אני חושב שאי אפשר לטפל בבעיה אם לא שמים אותה על השולחן ואומרים "יש פה בעיה".
עודד פורר: צריך לשים אותה על השולחן, לראות איך פותרים אותה, ולהתמודד עם כל הקשיים שעולים מתוך הנושא הזה.
עודד פורר: אני חייב לומר שבכל חברה יש סוגי גזענות שהם עדתיים או דתיים.