GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלי פלוסקוב: אנחנו כאן כדי להציף אותם לראות איך אנו יכולים לחזק את הישובים בנגב, ויש לא מעט דברים שאנחנו אכן יכולים להיות גאים.
טלי פלוסקוב: החלטנו היום לא להביא את הדיון ממקום של בכיינות; באנו לדבר על הדברים שאנחנו גאים בהם, מצד אחד, ומצד אחר, כן לדבר על האתגרים שעומדים בפנינו.
טלי פלוסקוב: כשאני דיברתי בדימונה, לצורך העניין, בתיכון, עם קבוצת בני נוער שהביאו תוצאות מאוד-מאוד גבוהות בתחרות רובוטיקה בין-לאומית, או כשביקרתי בערד, גם עם קבוצת ילדים שהביאו תוצאות בתחרויות בין-לאומיות – אלה הדברים שאנחנו יכולים באמת להיות גאים בהם, ובלי תמיכה של הגופים – מצד אחד, גם תרומות, מצד שני, גם פרויקטים ממשלתיים – למשל, החלטת ממשלה 546, שמתייחסת למעברי בסיסי צה"ל דרומה, כשחלק מההחלטה זה חיזוק ערי מטרה – זה אותן הערים שאמורות לקבל את המשפחות החדשות – יש שם תקציבים לא מבוטלים גם לנושא החינוך.
טלי פלוסקוב: לא סוד שנושא הרובוטיקה וסייבר זה דווקא הפרויקטים החדשים שקמו כתוצאה מהתקצוב החדש של ההחלטה הזו.
טלי פלוסקוב: מה שדיברנו היום, שמאוד חשוב, אדוני היושב-ראש, ואתה היית גם בוועדה – לא להפסיק תקצוב בפרויקטים האלה, כי זה לא משהו חד-פעמי; זה משהו שצריך להימשך.
טלי פלוסקוב: זה משהו שבנינו, ואסור שהדברים הללו ייפלו.
טלי פלוסקוב: כשאנחנו מדברים על תמריצים נוספים למורים שיגיעו לנגב ועל כל מה שקשור למערכת החינוך, אנו חייבים לצערי הרב, עדיין כאן לתת דגשים יותר חזקים לישובים בנגב.
טלי פלוסקוב: אגב, מה שאנחנו מדברים על הנגב, אנחנו מדברים על אותם דברים שקשורים בצפון, כי אנו יודעים שיש לנו מדינת תל-אביב, ששם קורים דברים מסוימים, ומעבר לגבולות מדינת תל-אביב, יש דברים שאנחנו מאוד-מאוד רוצים לשפר.
טלי פלוסקוב: לכן היום – גם בוועדה הזו וגם באחרות – אנחנו דנים בנושאים האלה, מעלים אותם לסדר-היום.
טלי פלוסקוב: אנחנו מציגים את התוכניות למשרדי הממשלה עם בקשות מיוחדות.
טלי פלוסקוב: למשל, דוגמה שדיברנו בוועדת העבודה והרווחה לפני שנה על תוספת 108 מיטות אשפוז – יש מחסור מאוד גדול, והתוצאה, שהיום מנהל בית חולים כבר מדווח על כך שהמיטות האלה כבר קמו.
טלי פלוסקוב: זה אומר שלכנסת ישראל, לחברי הכנסת יש כוח לא מבוטל, בקידום דברים כאלה.
טלי פלוסקוב: לכן אנחנו כאן גם בנושא החינוך נתרכז בנושאים שקשורים לחינוך, כדי לחזק את הרשויות ואת ראשי הרשויות שנמצאים היום כאן.
טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני, ובוודאי נשמע את כל השותפים.
חיים ילין: חבר הכנסת עודד פורר.
עודד פורר: אני רוצה לשמוע קצת מהנגב.
עודד פורר: לנו יש מספיק הזדמנויות לדבר.
חיים ילין: ראש העיר אילת, בבקשה.
חיים ילין: אילת ואילות – שכנות טובה.
מאיר יצחק הלוי: גם אתייחס לזה.
מאיר יצחק הלוי: ראשית, אני רוצה לשוב ולברך את חברי הכנסת טלי פלוסקוב ומאיר כהן על היוזמה הברוכה.
מאיר יצחק הלוי: טלי, אני בא לכאן כראש עיר גאה בעירו.
מאיר יצחק הלוי: אני בטוח שגם ידידי, ד"ר חנן גינת, מרגיש כך.
מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להתייחס לחשיבות החינוך בעיר ובאזור הפריפריאלי ביותר במדינת ישראל.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו יודעים לומר היום באופן ודאי, שהשדרוג של העיר אילת יכול לבוא רק אם תהיה תעסוקה איכותית.
מאיר יצחק הלוי: לא ניתן להישען רק על תעשיית המלונאות, וזה ברור לנו לחלוטין.
מאיר יצחק הלוי: עלינו באחרונה מאשכול 5 לאשכול 6.
מאיר יצחק הלוי: הגזבר שלי בוכה...
מאיר יצחק הלוי: אנחנו כל יום מקבלים מכה על הראש על זה שאנחנו משתדלים.
חיים ילין: הציבור לא תמיד יודע – ככל שהסוציו אקונומי של מקום מסוים עולה, כך התקציבים שהוא מקבל, יותר נמוכים.
חיים ילין: כלומר יכול להיות מצב כמו סביון, סוציו אקונומי הכי גבוה – אין להם איך לחבר את התושבים לביוב.
מאיר יצחק הלוי: אז אנחנו עולים מרמה 5 לאשכול 6.
מאיר יצחק הלוי: באותו יום אני משתדל לעודד את הגזבר, שהוא עם בכי ונהי קורע לב, אבל השאיפה שלי, להגיע לאשכול 8 ולא לאשכול 4, ואני יכול להצטער צער גדול מאוד אם יש ראשי רשויות ששמחים על דברים כאלה, אבל כנראה שמדינת ישראל מאלצת אותנו להפעיל את סף הדמעות שלנו, ולא ניתן שזה יקרה.
מאיר יצחק הלוי: כמה דברים שקשורים לאזור.
מאיר יצחק הלוי: לכן כשאנחנו מדברים על נושא התעסוקה, ברור שאם רוצים להביא תעסוקה איכותית, אתה חייב לפתח את המשאב האנושי המקומי שלך.
מאיר יצחק הלוי: לא עוד להישען רק על אוכלוסיית הייבוא, אגדיר את זה.
מאיר יצחק הלוי: והתקבלו החלטות בעיר אילת, החלטות אסטרטגיות של מדינת ישראל, גם להקמת אקדמיה – קמפוס בן-גוריון באילת, ואני אומר את זה פה בצורה הברורה ביותר – אנשי המל"ג נמצאים פה?
מאיר יצחק הלוי: חיים, עודד, אם יש פה אנשים מבן-גוריון – מפריעים לנו להתפתח ולהתקדם מבן-גוריון בבאר-שבע.
מאיר יצחק הלוי: כנראה, אנחנו אתגר כבד וקשה, ואני פונה אליכם חברי הכנסת – עשו מעשה לסייע לנו בחיזוק האקדמיה בנקודה הדרומית ביותר.
מאיר יצחק הלוי: יש לנו דברים שיכולים להיות ברמה אקדמית בין-לאומית – כל הנושא של חקר הים ושל מלונאות, תיירות ונופש, וכל הנושא של אנרגיה סולרית וחקר המדבר.
מאיר יצחק הלוי: יש מספיק נושאים, ואל נא תעקרו לרגע אחד – שמישהו יחשוב שיעקור את האקדמיה מתוך העיר אילת.
מאיר יצחק הלוי: לא תהיה עיר איכותית בלי שיש בה אקדמיה איכותית.
מאיר יצחק הלוי: בלווינסקי בשבוע שעבר חילקנו לכמעט 20 סטודנטים, סטודנטיות תואר שני.
מאיר יצחק הלוי: פעם זה היה חלום – היום זו מציאות.
מאיר יצחק הלוי: צריך להאמין, לעשות, ואני מפנה מבט גם לבאר-שבע וגם למועצה להשכלה גבוהה בירושלים, להבין שהאזור הזה – גם מועצה אזורית חבל אילות וגם ערבה תיכונה וגם אנחנו נשענים על האקדמיה, ומבקשים שתיתנו התייחסות ראויה.
מאיר יצחק הלוי: דבר אחרון.
מאיר יצחק הלוי: עד לפני כמה שנים קיבלנו – אנחנו כרשויות הקצה – ממשרד החינוך תוספת מרחק על בניית מוסדות חינוך.
מאיר יצחק הלוי: הגדירו את האזור כאזור ח', ערבה תיכונה, אילות, אילת.
מאיר יצחק הלוי: אגב, 19% משטחה של מדינת ישראל – שלא נתבלבל – הגדירו אותנו כאזור ח'.
מאיר יצחק הלוי: לפני כמה שנים ישבו שני פקידים – האחד ממשרד החינוך והשני מהתקציבים, ופשוט החליטו לבטל את אזור ח'.
מאיר יצחק הלוי: החלטה.
מאיר יצחק הלוי: הביטול הזה עולה לנו כל שנה מיליוני שקלים, בהחלטה שרירותית, שערורייתית.
מאיר יצחק הלוי: אני אומר שחיים להבין – ואני לא אומר עם נהי ובכי אלא כאזורים גאים, רוצים בהחלט לקבל השוואת תנאים.
מאיר יצחק הלוי: זה כל מה שאני רוצה, בדיוק כמו בטיולים ובדיוק כמו בכל דבר אחר.
מאיר יצחק הלוי: אני מנצל את הבמה כדי לבקש מכם את התמיכה ואת הגיבוי כדי שהאזורים שלנו יקבלו אותם דברים שמקבלים אזורים אחרים.
<חנן גינת: ד"ר חנן גינת, ראש מועצה אזורית חבל אילות.
<חנן גינת: מסכים עם כל מה שעמיתי אמר, ואנחנו יחד בהרבה מאוד דברים, כולל במדע ובחינוך המדעי.
<חנן גינת: גילוי נאות – אני גם איש חינוך הרבה שנים, לצד המדע.
<חנן גינת: אני חושב שהתפישה, מבחינתנו, המשותפת צריכה להיות שיש לחזק את החינוך מרמת הגן ועד רמת האקדמיה, שאנחנו עסוקים בזה הרבה.
<חנן גינת: ישבנו פה בוועדת החינוך – לצערי לא התקדמנו מאז – כדי להציל את אותה אקדמיה שנבנתה בשנים האחרונות בנגב, שלא תלך לאיבוד.
<חנן גינת: אני חושב שהאתגרים גדולים.
<חנן גינת: האתגר הראשון הוא החיבור והזיקה למקום.
<חנן גינת: כן, אנחנו פריפריה, הפריפריה של הפריפריה, חבל אילות ואילת, וזיקה למקום זה אומר למדבר, אצל מאיר גם לים.
<חנן גינת: זה אומר לחקלאות, לתעשייה.
<חנן גינת: אני מאוד מברך על היום הזה, שמפה גם נלך לחקלאות ולתעשייה שצריך לפתח, כי במדינת ישראל 19% מהשטח שמאיר הציג, אם נוסיף את רמת נגב, אנחנו כמעט 50% מהשטח של מדינת ישראל, ואנחנו עובדים יחד, ראשי רשויות, וזה לא מספיק.
<חנן גינת: לשמחתי הרבה, אנחנו לא עלינו למעמד סוציו אקונומי 6; נשארנו ב-5.
<חנן גינת: זה ציני שאני אומר את זה כמובן, אבל מבחינת מדינת ישראל, צריך לראות את הפריפריה ולחזק אותה כדי לחזק את המדינה.
<חנן גינת: המדינה גדולה, מספר האוכלוסין פה ב-2050 יגיע ללפחות פי שניים מהיום, ואם לא נפתח את הפריפריה, שמאפשרת את המגורים, בתנאי שתאפשר את התעסוקה – וזה יבוא דרך החינוך – לא נגיע למקום הזה.
חיים ילין: עודד.
עודד פורר: ברוכים הבאים למי שיזם את היום, למאיר.
עודד פורר: אל"ף, אני חושב שהדיון הזה הוא חשוב.
עודד פורר: אדוני, זה אחד הנושאים שהייתי שמח שייצאו מפה בקריאה.
עודד פורר: לי יש מחלוקת בנושא של אילת עם שר התיירות, כי שר התיירות אמר בזמנו שצריך לחשוב, צריך קזינו באילת או להוביל תהליך כזה – זה מה שיציל את התיירות באילת.
עודד פורר: אני חולק על זה לחלוטין.
עודד פורר: אני חושב שמה שמדינת ישראל יכולה לתרום לעולם זה דברים אחרים – לאו דווקא קזינו.
עודד פורר: אני חושב שדווקא אילת, עם דף היבשת המיוחד שיש שם, שלא קיים כמעט בשום מקום אחר, שאתה יכול להגיע לחקר בעומקים משמעותיים, בלי להתרחק כל כך מהחוף – במרחק קצר מהחוף אתה יכול לחקור מה קורה בעומקים משמעותיים, ושם נמצא העתיד.
עודד פורר: אתה דיברת, ראש העיר, על הקמפוס של בן-גוריון.
עודד פורר: מה שצריך זה החלטת ממשלה להרחבת – יש שם חלק של חקר ימים ואגמים אצלכם, אבל הוא מאוד קטן – להקים שם מרכז מחקר וכנסים עולמי לחקר הים, לעומק, בשיתוף פעולה עם חבל אילות.
עודד פורר: אני חושב שהטווח הזה שאתה עובר מהים למדבר בכזה קצב, זה העתיד, או העתיד של המזון, שעליו מדברים, ושל שילוב של תעשייה וחקלאות, ואז כשיבואו לפה הרבה מאוד מדענים, לחקור את הים, הם גם יהיו בבתי המלון, וזה מה שלדעתי בסוף יוסיף הרבה יותר לתעשיית התיירות, אבל זו ההשקעה הכי משמעותית שמדינת ישראל יכולה וצריכה לעשות, וזה גם לדעתי יעשה את השינוי המשמעותי ביותר בכל הנגב הדרומי.
חיים ילין: מאיר כהן.
מאיר כהן: ברוכים הבאים, תושבי דימונה.
מאיר כהן: יצאתי ב-05:30 מדימונה.
מאיר כהן: מתי אתם?
מאיר כהן: ב-10:00.
מאיר כהן: אני גאה כל יום לחזור הביתה ולצאת מהבית שלי.
מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת חיים ילין הטוב, ותודה רבה לעודד פורר, שאמנם גר ברחובות, אבל לבו ונשמתו נמצאים בכל מקום- - -
עודד פורר: פעם אנחנו היינו הדרום.
מאיר כהן: בכל מקום שצריך חיזוק, והוא שותף מרתק למה שקורה פה, וטלי, שהחליפה אותי בבריאות.
מאיר כהן: אנחנו בוועדה המקבילה מדברים על סורוקה ומקבלים נתונים ממשרד הבריאות – מה הם מתכננים.
מאיר כהן: תודה רבה לכל האורחים.
מאיר כהן: היום הזה, גם בנושא חינוך – אל"ף, ביום הזה אני רוצה לקבל את הערתו של ראש עיריית אילת, וחשוב מאוד לומר את זה כל פעם – אילת היא כל חיי.
מאיר כהן: עליתי ב-1962 ממרוקו לירוחם, אחרי זה לדימונה.
מאיר כהן: כל חיי אילת היתה חלק מהנגב.
מאיר כהן: על זה אין ויכוח.
מאיר כהן: ודאי שאילת היא חלק מהנגב.
מאיר כהן: בנושא החינוך, יש בישובים שלנו יכולות יוצאות מן הכלל, גם של מנהיגות, גם של מורים טובים, גם של תרבות מאוד חזקה, ובכל זאת כשאנחנו בודקים את הנתונים, אנחנו לא נמצאים במקום טוב.
מאיר כהן: כשאתמול אגודת הסטודנטים מפרסמים את הנתונים של כמה תלמידים מהפריפריה יכולים להגיע לאקדמיה מול כמה תלמידים ממרכז הארץ – זה דבר שצריך להדליק אצלנו אור אדום.
מאיר כהן: אבל יחד עם זה, אני מאלה שתמיד אומרים, ששום מקום לא יכול לטפל בבעיות שלו, אם בצמתים מסוימים הוא לא לוקח את ההישגים ושם אותם על השולחן, כי בסופו של דבר, אם לא נחשוף פה את היכולות של האוניברסיטה בבאר-שבע, שמגיעה להישגים ומצליחה, ואת העובדה שכמעט בכל בתי הספר בדרום יש עלייה משמעותית במספר התלמידים שלומדים מדעים מדויקים, ויש הצלחות בלימודי האנגלית, וכשאני מבקר עם מאיר בארבעת התיכונים שלו באילת, אני רואה פרויקטים שלא מביישים את הקמפוסים הטובים ביותר בעולם.
מאיר כהן: ואני יודע מה קורה בדימונה, מה קורה בירוחם, מה קורה גם בפזורה הבדואית ובמועצות האזוריות.
מאיר כהן: לכן כשאנחנו באים – ובצדק גדול – ומבקשים ממשרד החינוך – ואני רוצה שתדעו שזה הדבר שמבחינתנו, הוא החשוב ביותר – חינוך, חינוך, חינוך.
מאיר כהן: כי כשאנשים רוצים לבוא לדימונה וירוחם, אדוני היושב-ראש, ולבאר-שבע ואליך, לעוטף, הם שואלים שני דברים: האם יש רופא טוב, והאם יש מורה טוב.
מאיר כהן: הורים לא יגיעו למקום שאין בו רופא טוב ואין בו מורה טוב.
מאיר כהן: לכן העיסוק של ועדת החינוך ושל השדולה שבראשה אני עומד, של צמצום הפערים, הוא איך אנו יכולים בוודאות לתת לאנשים שהחליטו לעשות ציונות בפריפריה, לתת להם את הדבר הטוב ביותר כדי לחנך את ילדיהם.
מאיר כהן: אנחנו ערים לפערים האלה.
מאיר כהן: אנחנו חיים אותם יום-יום.
מאיר כהן: משרד החינוך היום – כבר מ-2013 התחיל בחלוקה דיפרנציאלית, כי אנחנו חושבים שזה דבר מאוד נכון, לתת לילד בירוחם וילד בדימונה וילד בפזורה הבדואית וילד באילת – לתת לו יותר.
מאיר כהן: לא שאנחנו לוקחים מהעשירים ונותנים לעניים – אגב, זה לא, חלילה.
מאיר כהן: ילד בתל-אביב צריך לקבל, אבל כשהמדינה מחליטה על כמה מקבל ילד בתל-אביב, ראוי שהיא תחליט שבדימונה ילד יקבל קצת יותר.
מאיר כהן: כך ברפואה ובכל הנושאים, ובזה אנחנו עסוקים כאן בכנסת יום-יום – איך להפוך את הפריפריה למקום לא רק שקולט את האנשים, אלא שדואג שהאנשים יישארו שם, כי מבחינה ציונית, שמישהו יגיד לי שהפריפריה היא מיותרת.
מאיר כהן: הנרטיב הציוני היום עומד על הפריפריה.
מאיר כהן: אז אל"ף, תודה רבה שבאתם.
מאיר כהן: בי"ת, אנחנו מאוד גאים ביום הזה גם להציג – פורר – את נקודות החוזק של הנגב, ויש דברים טובים בנגב.
מאיר כהן: אנחנו תושבי הנגב.
עודד פורר: גם אלה הנקודות שצריך להעצים.
מאיר כהן: תושבי הנגב גאים במקום שלהם, ולמה אנחנו לא עוזבים את דימונה?
מאיר כהן: בגללכם.
מאיר כהן: כי כיף לנו לחזור לעיר הזאת.
חיים ילין: אנחנו מתחילים בדיון פתוח.
חיים ילין: אני מבקש להקפיד – שלוש דקות.
חיים ילין: בבקשה, ד"ר ציונה אלקיים מאוניברסיטת בן-גוריון.
חיים ילין: שלוש דקות, בבקשה.
עודד פורר: גם תסבירי לנו על העיכוב בפתיחת הקמפוס.
<ציונה אלקיים: קודם אציג את עצמי, ותבינו באיזה כובע אני מגיעה.
<ציונה אלקיים: ד"ר ציונה אלקיים, מנהלת מרכז חוסידמן לנוער שוחר מדע באוניברסיטת בן-גוריון.
<ציונה אלקיים: מרכז חוסידמן לנוער שוחר מדע בבן-גוריון פיזית נחנך והוקם לפני מספר חודשים.
<ציונה אלקיים: הפעילויות שלו מתקיימות מזה מספר שנים.
<ציונה אלקיים: הרעיון של המרכז שהוקם היה בתמיכת האוניברסיטה, לבנות מקום שיכיל את כל הפעילויות שקיימות כבר לנוער באוניברסיטת בן-גוריון, אבל גם למנף.
<ציונה אלקיים: דיברתם פה על ההשוואה לעומת המרכז.
<ציונה אלקיים: הרעיון הוא שכל מה שיש במרכז, יהיה גם בנגב.
<ציונה אלקיים: אני שמחה לומר שאנחנו בדרך לגמרי לשם.
<ציונה אלקיים: אנחנו מקיימים מגוון מאוד גדול של תוכניות לטובת תלמידים מצטיינים ומצוינים, ממנפים.
<ציונה אלקיים: בכל תוכנית שקיימת בחתך ארצי, ומתקיימת אצלנו, אנו מנהלים אותה לא פחות טוב – ואני אומרת זאת בלשון עדינה – מאשר באזור המרכז.
<ציונה אלקיים: אין פה מקום של נחיתות.
<ציונה אלקיים: אנחנו שם לגמרי.
<ציונה אלקיים: המגוון של התוכניות הוא גדול, ואני מתחברת למה שנאמר פה – אני חושבת שזו בהחלט אבן מושכת למי ששוקל את המעבר שלו דרומה, הן לחוקרים חדשים שבאים לאוניברסיטה ובאים לא בגפם אלא עם משפחתם, וצריכים לוודא שלילדיהם יש מקומות ראויים ללמוד בהם, והן לאנשים ששוקלים לעבור דרומה מסיבות אלו ואחרות.
<ציונה אלקיים: אני מנהלת המרכז מעל שנה וחצי.
<ציונה אלקיים: אני רוצה לציין משהו שאני מניחה שאחריי יגידו גם, שייחודי לבאר-שבע: פועלים פה גופים שפועלים בסינגריה, וכל הגופים שעוסקים בחינוך בבאר-שבע פועלים בשיתוף פעולה, בהדדיות, בחיבור אדיר.
<ציונה אלקיים: זה ניכר בשטח.
<ציונה אלקיים: כלומר יש פה חיבור אדיר בין גורמים.
<ציונה אלקיים: הסיבה שחשוב לי מאוד לציין את זה, כדי לומר – אנחנו בשלים לשינוי.
<ציונה אלקיים: יש לנו התשתיות הפיזיות והאנושיות כדי לעשות שינוי.
<ציונה אלקיים: הפער קיים, כי הוא היסטורי, אבל אפשר להשלים אותו.
<ציונה אלקיים: יש לנו תוכניות אדירות בנגב, וכשציינתי את התוכניות למצוינות, ואמרתי שאנחנו נותנים פייט ראוי לכל אזור אחר בארץ, זה רק מראה שאנחנו יכולים.
<ציונה אלקיים: אם יש לנו הרוח הנכונה והתמיכה התקציבית הנכונה, אנחנו לגמרי שם.
<ציונה אלקיים: המרכז מכיל את כל התשתיות הפיזיות שהוא צריך כדי לעשות פעילויות נוספות למה שקורה בבית הספר, ולמנף ילדים ולתת להם מענה מאתגר למה שיש בבית הספר, ומעבר לזה לתת מענה למורים, ולמנף אותם ולשמור אותם מעודכנים עם כל הנושאים שבהם הם עוסקים.
<ציונה אלקיים: המרכז מקיים היום המון תוכניות, אבל אלה תוכניות שאנחנו ניגשים לקולות קוראים.
<ציונה אלקיים: אנחנו רוצים ליזום תוכניות משלנו, שייתנו מענה לייחודיות של אזור הדרום – להשלים את הפערים במגזר הבדואי, להשלים פערים בפריפריה הגיאוגרפית לבאר-שבע.
<ציונה אלקיים: לכן אנו צריכים תוכניות משלנו, שאנחנו נבנה אותן, ולא נקבל אותן כחלק ממערך ארצי פילנתרופי.
<ציונה אלקיים: לכן אנחנו צריכים את תמיכתכם, ואשמח אם אחת מישיבות הוועדה תתקיים אצלנו, שתראו בעיניים מה יש לנו להציע.
מאיר יצחק הלוי: יש לכם תקציב שמיועד גם לשלוחת אילת?
<ציונה אלקיים: אנחנו עובדים עם שלוחת אילת.
חיים ילין: תסגרו את כל העסקאות בחוץ.
חיים ילין: פרופ' עמרי ידלין, שהוא נשיא מכללת ספיר.
חיים ילין: זאת המכללה הציבורית הגדולה ביותר במדינת ישראל, והיא שלנו.
מאיר כהן: בעיניי היא גם אחת הטובות בארץ.
<עמרי ידלין: אני רוצה להציג בעיה שקיימת במערכת ההשכלה הגבוהה.
<עמרי ידלין: אני מצטער שאני מדבר על ההשכלה הגבוהה – כי זה אני; הכי חשוב בעיניי זה ההשכלה מהגן.
<עמרי ידלין: כמה שעולים, זה פחות חשוב, אבל זה אני, אז על זה אני מדבר.
<עמרי ידלין: אני חושב שההשכלה הגבוהה חשובה במיוחד בפריפריה באיזשהו מקום יותר מאשר בצפון, כי כשמסתכלים על מוסדות להשכלה גבוהה בפריפריה, הם עוגן לפיתוח האזור, כלומר אם אני מסתכל על בן-גוריון, מה שעשתה לבאר-שבע מה שעשתה ספיר לאזור עוטף עזה, זה לא דומה למה שאוניברסיטת תל-אביב וכן הלאה עושים למרכז.
<עמרי ידלין: זה העיקר פה, שאנחנו עוגן חברתי, כלכלי, תרבותי, טכנולוגי לאזור שלנו.
<עמרי ידלין: יש בעיה, שבאיזשהו מקום המועצה להשכלה גבוהה כפופה לעיקרון השוויון, והיא צריכה לספק לכל המוסדות באופן שוויוני.
<עמרי ידלין: השוויון הטכני הזה שם אותנו בחיסרון, ואני רוצה להסביר שלוש נקודות שבהן אנחנו בחיסרון.
<עמרי ידלין: הבעיה הראשונה היא דרישת המאצ'ינג.
חיים ילין: מנהלת הוועדה מסבירה לי שהכי פחות שוויוני- - -
<עמרי ידלין: אני אתך.
חיים ילין: אני כל כך מסכים אתה כאחד שחי 38 שנה בקיבוץ שיתופי – כולם שווים.
<עמרי ידלין: לגמרי.
<עמרי ידלין: דרישה ראשונה בעייתית היא דרישת המאצ'ינג.
<עמרי ידלין: יש לנו תקציב שמחכה לנו במועצה להשכלה גבוהה, רק שניקח אותו, אבל בתנאי שנביא מאצ'ינג משלנו.
<עמרי ידלין: זו דרישה ששמה אותנו בחיסרון לעומת המרכז.
<עמרי ידלין: התוצאה היא שהמוסדות במרכז מקבלים תקציבים יותר גדולים משלי באופן משמעותי.
<עמרי ידלין: עיוות נוסף זה מקדם פריפריה.
<עמרי ידלין: המועצה להשכלה גבוהה כן נותנת תגמול מסוים – לא קטן כל כך – לפריפריה; הבעיה היא שזה פר מוסד ולא לפי מספר סטודנטים.
<עמרי ידלין: התוצאה היא שאני, כיוון שאני המכללה הציבורית הגדולה בארץ, פר סטודנט אני מקבל פחות כסף לפריפריה מאשר, נניח, המכללה האקדמית תל-אביב-יפו, למרות שמקדם הפריפריה שלי יותר גבוה, אבל פר סטודנט אני מקבל פחות.
<עמרי ידלין: אבסורד.
<עמרי ידלין: הנושא השלישי, שהוא קריטי לעניין הנגב – הבעיה המרכזית של הנגב היא המרחקים העצומים שאדם צריך לעבור ממקום למקום.
<עמרי ידלין: במועצה להשכלה גבוהה יש כלל, שיש בו היגיון מסוים, שאומר שמוסד אקדמי לא יכול ללמד מחוץ לקמפוס.
<עמרי ידלין: יש מגבלה של 15 ק"מ סביב הקמפוס.
<עמרי ידלין: במרכז 15 קילומטר זה נורא הגיוני.
<עמרי ידלין: זה מכסה 2 מיליון איש.
<עמרי ידלין: אצלנו 15 ק"מ זה כלום.
<עמרי ידלין: אם אני רוצה ללמד באופקים, אני כבר מחוץ.
<עמרי ידלין: אופקים זה רובע שלי.
מאיר כהן: אם אתה רוצה באופקים או- - -
<עמרי ידלין: לא יכול.
<עמרי ידלין: באשכול אני לא יכול.
חיים ילין: אתן נתון, כדי שאנשים יבינו.
חיים ילין: גוש דן זה 50,000 דונם.
חיים ילין: רק מועצה אזורית אשכול היא 762,000 דונם.
חיים ילין: שתבינו את הפרופורציה, כשמדובר על מרחקים.
חיים ילין: מחוז דרום זה מאשדוד עד אילת.
חיים ילין: כל המדינה.
חיים ילין: פרופורציה, איך מה שאתה אומר כל כך נכון.
<עמרי ידלין: מה שאני מציע הוא להמיר את הקילומטראז' בזמן נסיעה.
חיים ילין: פקקים – זה יהיה בעיה.
<עמרי ידלין: זה מה שאני אומר – תמיר את זה לשעה וחצי נסיעה – אנחנו מסודרים.
<עמרי ידלין: כשחושבים על הנגב, צריך לחשוב בצורה אחרת.
<עמרי ידלין: אנחנו קוראים לזה חשיבה מדרום, שהמרכז – יש לו ההיגיון שלו.
<עמרי ידלין: אני מתחבר בזה לציונה, שיש לתת לנו משקל גם בקביעת המדיניות בחשיבה על הדברים האלה.
<עמרי ידלין: המועצה להשכלה גבוהה היום עושה מהפך, אני מוכרח לומר; הם עושים מהפך – הרבה מאוד בעניין של הבדואים.
<עמרי ידלין: יש מהפך מדהים בתקציבים ששמים שם.
<עמרי ידלין: עושים דברים מדהימים – זה משרד החקלאות, המל"ג, עושים דברים מאוד יפים, אבל יש עוד הרבה מה לעשות.
<עמרי ידלין: תודה רבה.
חיים ילין: אין נציג מרשות הבדואים?
וואהיד אלסאנע: בוועדה אחרת.
חיים ילין: אבל כן הגיעו.
חיים ילין: ורד גושן, רשות הנגב והגליל.
<ורד גושן: ורד גושן, מהרשות לפיתוח הנגב.
<ורד גושן: רציתי לדבר על תוכנית מיצוי הנגב, שפועלת כבר חמש שנים ב-11 רשויות בנגב.
<ורד גושן: זו תוכנית שתוקצבה במסגרת החלטת ממשלה 546, שמסתיימת השנה, בשנת 2017.
מאיר יצחק הלוי: אסור שתסתיים.
<ורד גושן: ההחלטה הזו מדברת על מינוף התשתיות האזרחיות בנגב בעקבות מעבר צה"ל לנגב.
<ורד גושן: אחד הסעיפים בהחלטה מדבר על נושא חינוך.
<ורד גושן: במסגרת הזו תוקצב פרויקט מיצוי הנגב.
<ורד גושן: זה פרויקט שהתחיל לפני כחמש שנים בבאר-שבע – מודל שנבנה שם.
<ורד גושן: ההחלטה החליטה לשכפל את התוכנית הזו לעוד רשויות, ביניהן גם רשויות בדואיות.
חיים ילין: זה תקצוב משרדי או תוספתי מהאוצר?
<ורד גושן: התקצוב היה בחלקו משרדי, אבל ברובו תוספתי מהאוצר.
<ורד גושן: התקצוב הסתיים כבר לפני שנה.
<ורד גושן: תשע"ז – שנת הלימודים הנוכחית – ותשע"ח, שנת הלימודים הבאה, המשרד לפיתוח הנגב והגליל מתקצב בהחלטת השר במלואו את התוכנית.
<ורד גושן: מדובר בסדר גודל של 8 מיליון שקל לשנה.
<ורד גושן: סך הכול עד עכשיו הושקעו כ-30 מיליון שקלים.
חיים ילין: יש פה ח"כים שקיבלו כדי לתמוך בתקציב 10 מיליון שקל, וזה כסף קצת.
<ורד גושן: זה תוכנית ל-11 רשויות.
<ורד גושן: התוכנית היא באמת כסף לא גדול, ועושה שינוי מאוד משמעותי ברשויות.
<ורד גושן: יושב פה מאיר יצחק הלוי, ראש עיריית אילת, שיכול לספר על זה.
מאיר יצחק הלוי: רק כדי לחזק את הגב' גוש – אנחנו התארגנו קבוצת ראשי רשויות, הפנינו מכתבים למשרד האוצר, אמרנו: אי-אפשר לעצור את המנגינה הזאת.
מאיר יצחק הלוי: זה דבר מדהים.
מאיר יצחק הלוי: אצלנו עשה מהפכה בתחום המוזיקה, ואני חושב שצריך לתת פה תמיכה.
מאיר יצחק הלוי: מדובר בנזיד עדשים.
מאיר יצחק הלוי: על מה אנחנו מדברים?
<ורד גושן: מה שהתוכנית הזו עשתה – קודם כל היא נוגעת בכ-70,000 תלמידים בשנה.
<ורד גושן: זה אומר שאנחנו מדברים על נגיעה בכשליש מתלמידי המחוז - זה המון, בתקציבים האלה.
<ורד גושן: אנחנו מדברים על נגיעה מגיל גן חובה עד י"ב.
<ורד גושן: אנחנו מדברים על תוכנית שהיא אינטגרלית למערכת החינוך.
<ורד גושן: זה לא עניין של מה בכך.
<ורד גושן: יש פה השקעה בתשתיות קיימות.
<ורד גושן: אם אנחנו מדברים על מה אנחנו רוצים לתת לרשויות בנגב – האם אנחנו רוצים לתת להם חכות או דגים?
<ורד גושן: יש פה ממש לתת להם חכות לשיפור תשתיות חינוכיות.
<ורד גושן: אנחנו מדברים על חמישה תחומי דעת.
<ורד גושן: אצל מאיר באילת זה מוזיקה, יש רשויות שבחרו את המדעים, ספורט, אומנות, מנהיגות חברתית.
<ורד גושן: תוכנית שעושה שינוי משמעותי.
<ורד גושן: השנתיים האחרונות מתוקצבות ישירות מתקציב המשרד בהחלטת השר, אבל אנחנו באמת קוראים מפה לראות איך ניתן להביא את האוצר לשולחן, ולהמשיך לתקצב את התוכנית הזו, ולחשוב אף להרחיבה לתוכניות נוספות.
<ורד גושן: נמצא פה שי כהן, שהוא מנהל התוכנית בחמש השנים האחרונות.
<ורד גושן: הוא נמצא בקשר ישיר עם השטח, עם הרשויות.
<ורד גושן: יש פה תפירת חליפה לכל רשות.
<ורד גושן: כל רשות בונה לעצמה – יחד כמובן עם משרד החינוך, עם המחוז, עם הרשות המקומית את החליפה שמתאימה לה, ולכן התוכנית הזו מוכיחה את עצמה.
<ורד גושן: אפשר עוד כמה דברים?
חיים ילין: אני לא יכול.
חיים ילין: אני רוצה שנציג של כל משרד ידבר.
חיים ילין: אם יהיה זמן – תדברו.
חיים ילין: עדינה סויסה, מנכ"ל אשכול נגב.
<עדינה יאנג סויסה: שלום רב.
<עדינה יאנג סויסה: אני עוסקת באשכול נגב מערבי, שזה איגוד של רשויות בכל הנגב המערבי.
<עדינה יאנג סויסה: כדי לסבר את האוזן, מבחינת השטח, מאשכול עד הקצה של שדרות זה 2 מיליון דונם.
<עדינה יאנג סויסה: המרחקים מאוד-מאוד גדולים.
<עדינה יאנג סויסה: גם באר-שבע, עיר מטרופולין – עדיין המרחקים האלה עם מאוד גדולים.
<עדינה יאנג סויסה: אני רציתי לדבר על הנושא של ביסוס תשתיות כתשתיות אזוריות.
<עדינה יאנג סויסה: היום רשויות מאוד מקדמות את ביסוס התשתיות בתוך הרשות כרשות, ויש תקרת זכוכית, שלא תמיד מצליחים להגיע – גם כמסה קריטית של תלמידים וגם בגלל נושא של תקציבים.
<עדינה יאנג סויסה: אחד הדברים שאנחנו כאשכול מנסים לקדם זה את העשייה האזורית, ולראות איך אנחנו ממנפים את מוסדות העוגן האלה.
<עדינה יאנג סויסה: יש עשייה אזורית, יש לנו שיתופי פעולה עם ספיר.
<עדינה יאנג סויסה: יש לנו שיתופי פעולה עם מוסדות נוספים.
<עדינה יאנג סויסה: זה תחום אחד שהרעיון הוא לבסס את זה כתשתיות ולא בהכרח לבסס את זה כפרויקטים.
<עדינה יאנג סויסה: פרויקט בא והולך, והתוכניות – כמו הנושא של מיצוי הנגב, שמתקיים אצלנו בחמש רשויות בנגב המערבי, מתמודד עם השאלה הזאת – איך אנחנו ממשיכים את התוכניות האלה ומייצרים תשתית בר-קיימא, ולא עוד פרויקט שבא והולך.
<עדינה יאנג סויסה: עד שאתה מצליח להגיע להצלחה, ולהראות הצלחה – נגמר התקצוב, ושוב אנחנו מתחילים מההתחלה.
<עדינה יאנג סויסה: שני דברים נוספים זה הנושא של הקמת בית החולים השיקומי בעלי נגב, שזה אירוע מאוד חשוב.
<עדינה יאנג סויסה: יש צורך בחשיבה מאוד מעמיקה, איך אנחנו משתמשים באירוע הזה כתשתית לאומית – בטח לנגב, ויצירת מערכת סביב מערכת חינוך, סביב המוסדות האקדמיים, שימנפו את התחום של לימודי הבריאות – גם המקצועות הפארא רפואיים וגם בבתי הספר בהסללה למקצועות השיקום, שהיום יש קושי מאוד גדול.
<עדינה יאנג סויסה: הנושא של חינוך, חשוב להתחיל את ההסללה הזאת כבר במערכת החינוך.
<עדינה יאנג סויסה: היכולת, זה שאתה בונה את זה כמוסד אזורי, זה לייצר את החיבור הזה בין הרשויות, שהיום יש קושי ארגוני, שמערכת החינוך יודעת לתקצב רשות אחת; היא לא יודעת לתקצב את זה כמוסד אזורי.
<עדינה יאנג סויסה: גם שם נצטרך לתת את המענה.
מאיר כהן: את עד עכשיו אומרת מה צריך לעשות.
מאיר כהן: נסי להסתכל פנימה לתוך האשכול שלך ולומר מה חוויות ההצלחה?
מאיר כהן: אילו דברים עשיתם, שאנחנו יכולים ללמוד מהם?
<עדינה יאנג סויסה: בתחום החינוך אנחנו נמצאים די בתחילת הדרך, ואחת הסיבות שיש קושי בזה – תקציבית.
<עדינה יאנג סויסה: כשאתה לא מתקצב את זה כמענה אזורי, ואתה לא מצליח לגייס את התקציבים כמענה אזורי, יש קושי.
מאיר כהן: אבל האשכול לא נועד להעביר כספים החוצה.
<עדינה יאנג סויסה: האשכול הוא סטטוטורי כרשות מקומית.
מאיר כהן: האשכול אומר: צריך להסתכל פנימה, לקחת את כל הרשויות בתוך האשכול, לאגם את התקציבים ביניהם, להתחיל לעבוד כגוף אחד.
מאיר כהן: האם מצליחים לעשות את זה?
<עדינה יאנג סויסה: בתחומים אחרים אנחנו מצליחים לעשות את זה.
<עדינה יאנג סויסה: אמרתי – בתחום החינוך יש קושי להקצות משאבים, ורוב המשאבים – זה מורכב, נושא החינוך.
<עדינה יאנג סויסה: יש פה שינוי תפישה שיש לעשות בהסתכלות על זה כמענה אזורי.
מאיר כהן: אני בניתי בדימונה בית ספר לתיאטרון.
מאיר כהן: אני כבר יודע שמהישובים רוצים לשלוח תלמידים, ואז הם משלמים.
מאיר כהן: האם יש ניסיונות כאלה?
<עדינה יאנג סויסה: אנחנו כרגע עובדים על מודל, לפתח מודל גם מבחינה תקציבית, אבל שוב – ברגע שאתה בונה את זה כך שיש ההורדות – אנחנו רואים את זה גם בחינוך המיוחד, למרות שאנחנו מדברים על מרחב מאוד-מאוד קטן.
<עדינה יאנג סויסה: יש קושי בהקצאת המשאבים.
מאיר כהן: חיים אומר לי שצריך הסעות.
<עדינה יאנג סויסה: יש הסעות, ואז זה מייקר מאוד.
<עדינה יאנג סויסה: זה נושא שצריך לתת לו את המענה.
חיים ילין: ד"ר פנינה שוקרון-נגר.
<פנינה שוקרון-נגר: תודה רבה.