GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ניר אלון: מכיוון שכרגע הספורטאים מופלים מאוד לרעה לעומת השחקנים הזרים, שלא משלמים כמעט מס והישראלים משלמים מס מלא, הצענו מודל של פריסת מס.
<ניר אלון: במשך התקופה שבה שחקן משחק, הוא ישלם מס מופחת שיופרש לו לאחר גיל הפרישה.
<ניר אלון: זה מודל שקיים ואני מקווה שזה יקבל את ברכת הדרך.
<ניר אלון: תודה רבה לכם.
יעקב מרגי: זיו, בבקשה.
<זיו סגל: תודה רבה, שלום, אני מנהל את הקליניקה לחינוך פיננסי של המכללה למינהל.
<זיו סגל: גויסתי לדיון הזה על ידי שמעון, שאנחנו יחד חושבים על פתרונות.
<זיו סגל: מכיוון שיוצא לי לדבר בין האחרונים אני יכול להגיד שניים-שלושה דברים שעוטפים את הכול וגם מציעים איזשהו חזון.
<זיו סגל: ראשית, מכיוון שאני מאמין בצעדים קטנים, הקשבתי להצעה של חבר הכנסת שמולי לגבי 20 אגורות לכרטיס.
<זיו סגל: אני חייב להגיד שבתור צעד קטן זה יכול להיות מדהים.
יעקב מרגי: צעד גדול.
<זיו סגל: זה 20 אגורות לכל אחד.
<זיו סגל: זה גם יהיה מוטבע על הכרטיס ואנשים יהיו שותפים.
<זיו סגל: זאת הערת אגב.
<שמעון אמסלם: יש היום זמרים שמופיעים בקיסריה ולא מרוויחים שקל אחרי התשלומים.
יעקב מרגי: ברור, אבל בסוף משלמים את הכרטיס הזה.
<שמעון אמסלם: אני אומר לך שמישהו ייהנה ממנו, לא הספורטאי.
<שמעון אמסלם: אני אומר לך בוודאות.
יעקב מרגי: לא, אם ננתב את זה לספורטאי.
יעקב מרגי: אני אשאל מהמוסיקה – באקו"ם זה עובד?
<שמעון אמסלם: באקו"ם זה עובד.
יעקב מרגי: יש אגודות אחרות שכבר קמו.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך לחשוב.
יעקב מרגי: צריך לקחת את המודל ולחשוב.
<זיו סגל: לגופו של עניין, אנחנו במכללה למינהל הקמנו את הקליניקה כי הבנו, וזה גם להערה שלך, שאנחנו רוצים לחבר את האקדמיה ואת העשייה לטובת חינוך פיננסי של אנשים.
<זיו סגל: חשבנו שבמכללה למינהל, שבה יש לנו גם מומחים למימון, גם מנטורים וגם סטודנטים מצטיינים, אנחנו יכולים לעשות את העשייה.
<זיו סגל: אנחנו עושים עשייה מאוד מאוד מוצלחת עם משפחות ועם צעירים וכשהקשבתי גם ללימור וגם לנטע, התוכנית "גשר לספורטאי", שתוגש לכם בהמשך, היא תוכנית שהיא doable ומבחינתנו גם doable בשנה הבאה.
<זיו סגל: הרעיון שלנו הוא ללוות את הספורטאי בשלושה רבדים: רובד אחד הוא במהלך היותו ספורטאי.
<זיו סגל: הקשבתי למה שאמרתם על העומס וכך הלאה, ואני עדיין חושב שסטודנט ומנטור ומרצה וקבוצה יכולים בשיתוף עם הספורטאי למצוא את הזמן ובמהלך הקריירה שלו ללוות אותו, בין אם זה בפגישות מדי פעם, בין אם זה באי-מייל או בטלפון.
<נטע ריבקין: אני חייבת להוסיף משהו כי זה פשוט הכרחי.
<נטע ריבקין: אני יכולה להגיד שכן ניסיתי לעשות תואר.
<נטע ריבקין: התחלתי באיזשהו שלב, הלכתי לאוניברסיטה הפתוחה כי זאת הייתה הברירה היחידה שלי, ובענף שלי, עם כל הרצון שלי, זה פשוט לא אפשרי.
<נטע ריבקין: נטע, אני לא מתכוון לתואר.
יעקב מרגי: זיו, תסכם בבקשה.
<זיו סגל: אני לא מתכוון לתואר, אני מתכוון לליווי בהתנהלות הפיננסית.
יעקב מרגי: אנחנו נראה את הסרטון ונעבור לסיכום של משרד התרבות.
<אנסטסיה גלושקוב לבנטיל: אנחנו רוצים להראות סרטון שנעשה על ידי המכללה למינהל, המסלול האקדמי ובשיתוף אתנו.
<אנסטסיה גלושקוב לבנטיל: הרעיון הוא להעביר לכל השחקנים את הסרטון הזה כדי שיקבלו השראה ויבואו ללמוד.
<אנסטסיה גלושקוב לבנטיל: (הקרנת סרטון)
<שמעון אמסלם: דימה לומד במכללה למינהל לתואר ראשון במדעי המחשב, ואלה לימודים מטורפים.
<שמעון אמסלם: הוא גם מתאמן, גם מתחרה באירופה, גם לומד אצלנו במכללה בעזרת הוועד האולימפי עם מלגה שאני נותן לו.
<שמעון אמסלם: אני חושב שגם משרד התרבות והספורט תורם חלק מהכסף דרך המלגות של הטוטו.
<שמעון אמסלם: יכול להיות משהו כזה?
<שמעון אמסלם: כל התמיכה הזאת מביאה אותו למצב שהוא מצליח למקסם את היום שלו – גם לימודים, גם ספורט, גם לייצג את המדינה בכבוד.
<שמעון אמסלם: אני חושב שזאת דוגמה מדהימה לספורטאי שכן חושב על היום שאחרי.
<שמעון אמסלם: אני צודק או לא?
<לימור גזית: צודק מאה אחוז.
<לימור גזית: אולי פספסתם את זה במצגת, אבל התחברנו לכמה מוסדות לימודיים וכמו עם שמעון שהולך לקראתנו, אנחנו עובדים עם עוד נציגים בכל אוניברסיטה.
<לימור גזית: בכל מקום כזה יש לספורטאים למי לפנות והולכים לקראתנו.
<לימור גזית: זה כנראה לא מספיק כי יש עוד הרבה מה לעשות.
<שמעון אמסלם: יש הרבה ספורטאים שלומדים תוך כדי ואלה שעברו פציעה פתאום מוצאים את עצמם בגיל 24 עם שוקת שבורה ולא יודעים לאן החיים שלהם הולכים.
<שמעון אמסלם: אנחנו מוצאים את הדרכים, למרות שהציונים לא תמיד עומדים בסטנדרט האקדמי, יש לנו כל מיני דרכים כן להכניס אותם ללימודים דרך מכינה.
<שמעון אמסלם: אני חושב שזה צעד שמכניס אותם לתוך הסיסטם של החיים.
יעקב מרגי: יוסי שרעבי, בבקשה.
<יוסי שרעבי: קודם כל תודה, אדוני היושב-ראש.
<יוסי שרעבי: אני מברך על הדיון הזה שהוא דיון מאוד מאוד חשוב.
<יוסי שרעבי: אני רוצה לפתוח באיזושהי אנקדוטה קטנה.
<יוסי שרעבי: משרד התרבות והספורט הזמין לפני כשלוש שנים מחקר מאוד מקיף מפרופ' דה בושר מבלגיה לגבי הספורט ההישגי בכלל, בדגש על הספורט הישראלי, עם בקשה לייצר פעם אחת אבחון לגבי השאלה איפה נמצא הספורט הישראלי בכמה וכמה פילרים.
<יוסי שרעבי: להבין איפה היתרונות שלנו, איפה החסרונות שלנו, איפה אנחנו נמצאים בבנצ'מרק מול העולם הגדול.
<יוסי שרעבי: גילינו שברוב התחומים אנחנו הרבה הרבה מתחת לעולם הגדול ויש לנו דרך ארוכה לעשות.
<יוסי שרעבי: בשני תחומים אנחנו פחות או יותר באמצע, כלומר בממוצע, שמבחינתנו זה הישג לא קטן.
<יוסי שרעבי: האחד הוא הדרך שבה בנויה מערכת הספורט הישראלית, על כל המערכות שלה.
<יוסי שרעבי: דווקא בעניין הזה קיבלנו מחמאות לאור הרפורמה שנעשתה בעבר עם חוק הספורט.
<יוסי שרעבי: הדבר השני הוא כל התחום של ליווי ספורטאים.
<יוסי שרעבי: זה לא כל כך מפתיע כי יש מודעות גדולה מאוד לחשיבות של ליווי ספורטאים ותמיכה בהם, אבל עדיין לא נעשו מספיק צעדים כדי לאפשר את זה.
<יוסי שרעבי: אני רוצה בתחילת הדברים שלי לעשות הבחנה בין שני סוגים של ספורטאים, ואני חושב שההבחנה הזאת חשובה.
<יוסי שרעבי: כמו שהציגו הנציגים מהוועד האולימפי, אנחנו מדברים כאן על ספורטאי עילית.
<יוסי שרעבי: אנחנו מדברים על ספורטאים שכל אחד מהם הוא מותג, הוא דמות לחיקוי, מודל לחיקוי, אנשים שהשקיעו את כל זמנם ומרצם.
<יוסי שרעבי: אין להם פנאי לשום דבר אחר, הם עובדים עבודה סיזיפית שהביאה אותם להישגים הגבוהים ביותר והם הביאו גם גאווה גדולה למדינת ישראל.
<יוסי שרעבי: אין הרבה כאלה, אבל כל אחד כזה צריך לחבק אותו, צריך לדאוג לו, צריך לאפשר לו להשתלב אחרי זה במעגל התעסוקה, אבל בעיקר צריך לנצל את העובדה שמדובר בדמות שיכולה לרתום אחריה הרבה מאוד ילדים וצעירים להיכנס לספורט הזה, לחקות אותם.
<יוסי שרעבי: כל אחד כזה, כמו נטע או כמו אנסטסיה, שהן דמויות שהגיעו להישגים כאלה גבוהים, צריך פשוט לאמץ אותן ולמצוא דרך – זה אינטרס של המדינה, לא פחות מאינטרס שלהם – למצוא דרך להכניס אותן למעגל התעסוקה בתחומים שמעניינים אותנו, אם זה במערכות החינוך, אם זה בוועד האולימפי או במקומות אחרים.
<יוסי שרעבי: צריך לפרנס אותן כי הפרנסה שלהן היא בעלת ערך עבורנו לא פחות מאשר להן משום שהן כאלה שיכולות לחנך את דור העתיד.
<יוסי שרעבי: הן צריכות להיות מודל לחיקוי והן אכן מודל לחיקוי.
<יוסי שרעבי: יש הרבה מאוד ענפים שהם גם ענפים מכניסים, וצריך לזכור את זה.
<יוסי שרעבי: לא כל ספורטאי באשר הוא ספורטאי אנחנו צריכים לתמוך בו.
<יוסי שרעבי: בסוף אני רוצה לומר שעולם התעסוקה השתנה והתפתח מאוד.
<יוסי שרעבי: הצעירים של היום יוצאים למעגל התעסוקה גם בגיל 27 או 30.
<יוסי שרעבי: הם לא נכנסים למעגל התעסוקה בגיל 21.
<יוסי שרעבי: הם לוקחים את הזמן שלהם.
<יוסי שרעבי: אנחנו לא בתקופה שאני הייתי צעיר, שכולנו נפלטנו למעגל התעסוקה בגיל 21, 22, 23, 24.
<יוסי שרעבי: הם נפלטים למעגל התעסוקה בגיל מאוד מאוחר, פחות או יותר בגיל שבו רוב הספורטאים נפלטים למעגל התעסוקה, כך שבעניין הזה אין הבדל גדול.
<יוסי שרעבי: עם זאת, לספורטאים אין המודעות שיש לאחרים וצריך לייצר אצלם מודעות, לתת להם את הכלים.
<יוסי שרעבי: זאת בדיוק המעטפת שהוועד האולימפי מדבר עליה.
<יוסי שרעבי: אני חושב שיש כמה וכמה דברים שצריך לעשות ואני חושב שיש כאן שלל רעיונות שאנחנו חושבים שכולם טובים.
<יוסי שרעבי: אנחנו נקיים דיון יחד עם הוועד האולימפי, היחידה לספורט הישגי, ואנחנו רוצים להעמיד לזה מסגרת תקציב מתוך המועצה הלאומית לספורט כדי לאפשר את הדברים האלה.
<יוסי שרעבי: אני רוצה לומר שאוטוטו אנחנו מסיימים את החקיקה של חוק המאמנים.
<יוסי שרעבי: אנחנו עומדים עם זה עכשיו בוועדת שרים לחקיקה.
<יוסי שרעבי: חוק המאמנים נותן העדפה ברורה לספורטאי עילית, לספורטאים מצטיינים, לספורטאים עם ניסיון כדי שאחרי זה יהפכו למאמנים ברמות הגבוהות ביותר.
<יוסי שרעבי: נתנו לזה ביטוי גם בחוק המאמנים.
<יוסי שרעבי: אנחנו חושבים שהחינוך הפיננסי הוא קריטי.
<יוסי שרעבי: הוא מאוד מאוד חשוב כי הספורטאים אין להם המודעות לזה וצריך לתת להם את הכלים האלה.
<יוסי שרעבי: חלקם אפילו מתפרנסים לא רע, אבל לא עושים שימוש נכון בכסף שלהם וכשמגיע הרגע שבו הם צריכים את הכסף, הוא כבר לא קיים.
<יוסי שרעבי: מאוד אהבתי את מה שאמר גילי לוסטיג לגבי אומנים במצוקה.
<יוסי שרעבי: אני חייב לומר שאנחנו לא מודעים לזה.
<יוסי שרעבי: אני אישית לא מודע לזה.
<יוסי שרעבי: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שהקמנו קרן יחד עם הפיס לאומנים במצוקה, והשרה אפילו הכפילה את התקציב הזה לאומנים במצוקה.
<יוסי שרעבי: הכול נעשה באופן דיסקרטי ואף אחד לא יודע על זה.
<יוסי שרעבי: אנחנו מסייעים לאותם אומנים שנמצאים בתקופות קשות שלהם כדי לעזור להם לעבור את התקופות הקשות ואנחנו נותנים להם סיוע תקציבי.
<יוסי שרעבי: ספורטאי העילית שלנו, שהביאו מדליות, הכפלנו את הפרס שאנחנו נותנים להם בגין ההישגים שלהם.
<יוסי שרעבי: אנחנו מוכנים לשקול כמעט כל דבר שאנחנו חושבים שהוא נכון כדי לעשות שני דברים: הראשון, להעלות את המודעות של הספורטאים בתקופה שהם עוסקים בספורט כדי שיוכלו לצאת למעגל התעסוקה, אם זה לעזור להם במלגות, בחינוך פיננסי או בכל דרך אחרת.
<יוסי שרעבי: השני, לראות איך אנחנו לוקחים את ספורטאי העילית שלנו, שזכו במדליות וייצגו אותנו, עמדו על הפודיום והביאו למצב שבו הושמע ההמנון של מדינת ישראל, ומשלבים אותם במעגל התעסוקה על ידי תעסוקה שאנחנו כמדינה נותנים להם.
<יוסי שרעבי: אני חושב שהרעיון שהעלה כאן חבר הכנסת שמולי, 20 אגורות לכרטיס, הוא רעיון מעניין שצריך לבחון אותו.
<יוסי שרעבי: צריך לחשוב אם הדרך הנכונה לעשות את זה היא באמצעות איגוד השחקנים.
<יוסי שרעבי: אני לא יודע, זה רעיון שלא שמעתי עד היום.
<יוסי שרעבי: הוא יושב על רעיונות גנריים שקיימים בתחומים אחרים, אז אפשר לנסות לראות איך אנחנו עושים לו אפליקציה.
<יוסי שרעבי: בעולם האומנות יש חמישה גופים שעושים את זה, לא אחד, בתחומים שונים, אם זה אקו"ם או אשכולות ועוד.
<יוסי שרעבי: זה שווה מחשבה.
<יוסי שרעבי: זה רעיון מאוד מאוד מעניין וצריך לנהל אותו נכון.
<יוסי שרעבי: אני ממש בא לבחון אותו לעומק.
איציק שמולי: יש לי שאלת הבהרה גם לארגון השחקנים ולוועד האולימפי וגם לך, יוסי.
איציק שמולי: כשאתם מדברים על זה שאתם לא מכירים שחקנים שנמצאים במצוקה, אם יורדים קומה מתחת לספורטאי העילית, ואני לא מדבר על שמעון אמסלם ועל נטע ריבקין ועל אנסטסיה – אני מקווה שאני לא מפספס פה אף אחד – בסדר, לא כולם היו שמעון אמסלם בכדורסל אלא קומה אחת מתחת, האמירה הזאת עדיין תקפה?
<שמעון אמסלם: ממש לא, בפירוש לא.
<שמעון אמסלם: אני רואה את ההתמודדות שלהם ביום-יום דרך איגוד השחקנים ודרך השאלות שלהם איך אנחנו יכולים לעזור להם כדי להשיג כסף ללמוד.
<שמעון אמסלם: אני אומר לך בוודאות שממש לא.
יעקב מרגי: ועדת החינוך מודה לשדולת הגמלאים בכנסת ולוועד האולימפי על היוזמה לדיון אודות מעמדם של הספורטאים הוותיקים ביום שאחרי.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת איציק שמולי ונחמן שי שהובילו את היום הזה בכנסת.
יעקב מרגי: הוועדה התרשמה מתוכנית הוועד האולימפי וסבורה כי יש לעשות מאמץ להרחיבה על מנת שכמה שיותר שחקנים יוכלו ליהנות ממנה.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת להמשיך ולקבל הצעות מעשיות לתמיכה כלכלית ולהתפתחות אישית של ספורטאים גם בזמן הקריירה וגם ובפרט ביום שאחרי בנושא פנסיה, שכר וקריירה.
יעקב מרגי: הוועדה ערה למידת הטוטאליות וההשקעה שנדרשת מהספורטאים במהלך הקריירה המקצועית ותעשה ככל שביכולתה כדי לקדם את התמיכה בספורטאים כבר במהלך הקריירה וגם לאחריה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לניר אלון, לשמעון אמסלם, למכללה למינהל על ההתייחסות המיוחדת והרוח הגבית לספורטאים במהלך הקריירה שלהם.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התרבות והספורט לשקול הצעת חוק ממשלתית שתספק לספורטאים תמריץ לפתח קריירה ספורטיבית, הן בהקמת קרן, הן במתן סיוע ללימודים אקדמיים והן בביטוח פנסיוני, שיספק עתיד כלכלי ליום שאחרי.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התרבות והספורט לשקול את ההצעה שעלתה כאן בדיון, שתקבע מעמד מיוחד לשחקנים אולימפיים בכלל ולמדלסיטים בפרט.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התרבות והספורט להקים קרן לספורטאים שתשמש אותם ליום שאחרי.
יעקב מרגי: תודה רבה, תם ולא נשלם.
יעקב מרגי: הדיון הסתיים.
מירב בן ארי: אני פותחת את ועדת החינוך התרבות והספורט.
מירב בן ארי: היום ה-21 בפברואר 2017, כ"ה בשבט תשע"ז.
מירב בן ארי: באיחור, אנחנו נפתח את הנושא של מועדוניות הרווחה של משרד החינוך, חסמי מערכת החינוך מפני צמצום פערים וכמובן כל היום הזה הוא במיוחד, לאור העובדה שהכנסת מציינת בו את יום העוני.
מירב בן ארי: אנחנו נפתח בדיון, נשמע את הנקודות החשובות.
מירב בן ארי: נתחיל עם משרד החינוך, בבקשה, גבירתי, התייחסות.
מירב בן ארי: תמר פתחיה, ממונה תכנית יישובים.
<תמר פתחיה: נכון, באגף א', חינוך ילדים ונוער בסיכון, משרד החינוך ואני אחראית על נושא המועדוניות.
מירב בן ארי: תגידי, את מתחת לסער הראל?
<תמר פתחיה: אכן, כן.
מירב בן ארי: יש לך בוס מוכשר.
<תמר פתחיה: נכון, שעובר למחוז חיפה.
מירב בן ארי: שמעתי גם, לחיפה.
מירב בן ארי: אל תדאגי, אני מעודכנת אצלכם כל הזמן.
<תמר פתחיה: רק תיקון סמנטי אחד, זה לא מועדוניות רווחה בחינוך, אלא מועדוניות משותפות למשרד הרווחה ולמשרד החינוך.
<תמר פתחיה: יש לנו כאלו 300 ברחבי הארץ, מתוך 402 שיש לנו בתוך משרד החינוך.
<תמר פתחיה: השאר הן מועדוניות חינוך בלבד, ללא שותפות.
<תמר פתחיה: המשמעות של מועדונית משותפת היא, שהיא מתוקצבת, 23% ממשרד הרווחה, 41% ממשרד החינוך.
<תמר פתחיה: עלות ממוצעת של מועדונית, כי יש לנו שלושה מודלים, היא 298,000 שקלים.
<תמר פתחיה: ישנם 15 ילדים בתוך המועדוניות.
<תמר פתחיה: ברוב המועדוניות המשותפות הילדים מוגדרים כילדים המטופלים בלשכות הרווחה של הרשויות המקומיות.
מירב בן ארי: על איזה גיל אנחנו מדברים?
<תמר פתחיה: אנחנו מדברים על גילאי ג' עד ו'.
מירב בן ארי: כמה ילדים יש?
<תמר פתחיה: 15 ילדים במועדונית כפול מבחינתנו 402 מועדוניות.
<תמר פתחיה: בעיקרון אכן חסרים לנו הרבה מאוד תקציבים.
<תמר פתחיה: הצורך הוא מאוד גדול.
<תמר פתחיה: אנחנו רואים שכמעט בכל רשות מקומית שאנחנו מקבלים בקשות לאורך השנה, כמעט כל רשות מקומית מבקשת להכפיל - - -
מירב בן ארי: רגע, אני שואלת תוך כדי.
מירב בן ארי: אמרת שמשרד החינוך שם, כמה באחוזים?
<תמר פתחיה: 44%.
מירב בן ארי: אבל לא שמעתי 56% מהרווחה.
<תמר פתחיה: לא.
<תמר פתחיה: 23%.
מירב בן ארי: אז איפה השאר?
<תמר פתחיה: רשות מקומית.
<תמר פתחיה: ומשרד הרווחה, בתור אג'נדה קבועה שלהם, מבקשים גם השתתפות הורים.
<תמר פתחיה: אנחנו לא דורשים השתתפות הורים.
<תמר פתחיה: משרד הרווחה מבקש 8% במקרה של המועדוניות - - -
מירב בן ארי: כמה עלות חודשית זו להורה?
<תמר פתחיה: 150, נדמה לי, אם אני לא טועה, אבל אני לא שמה את ראשי בכפי על העניין הזה.
<תמר פתחיה: בנושא הזה אכן ישנה בעיה, אבל אני רוצה לומר באופן מאוד ברור, המדיניות של משרד החינוך היא שלא מוציאים ילד ממועדונית, בוודאי לא בגלל אי השתתפות של הורים ואנחנו מוצאים דרכים שונות כדי לנסות ולגשר על הפער הזה.
<תמר פתחיה: לדוגמה, אני אחראית גם על תכניות רווחה ושיקום שכונות וגם מתוכן אפשר לנסות ולסבסד את הילדים האלה שזקוקים להיכנס למועדונית.
<תמר פתחיה: אין לנו בשום פנים ואופן שום אמירה על זה שאנחנו מוציאים, להיפך.
מירב בן ארי: יש הנחות למשפחות?
<תמר פתחיה: יש ועדות בכל רשות מקומית, ועדת הנחות.
<תמר פתחיה: בכל רשות דנים, אותו הדבר כמו בשאר התכניות.
<תמר פתחיה: הן דנות בהשתתפות הורים.
<תמר פתחיה: זו לא המדיניות שלנו, אנחנו מחייבים את כולם להישאר בתוך המועדונית.
מירב בן ארי: מה עושה הילד או עושה הילדה במועדונית?
<תמר פתחיה: המועדונית היא מסיום הלימודים - - -
מירב בן ארי: ישר אחרי בית הספר.
מירב בן ארי: היא בתוך בית הספר?
<תמר פתחיה: לא בהכרח, בדרך כלל לא.
<תמר פתחיה: לצערי, בהרבה מאוד מקומות הם במקומות די רחוקים מבתי הספר, אז ישנם יישובים שמאפשרים הסעות, חלקם מגיעים ברגל.
<תמר פתחיה: הילדים מגיעים ישר בתום יום הלימודים למועדונית, מקבלים ארוחה חמה.
<תמר פתחיה: אנחנו מקפידים שזו תהיה ארוחה בריאותית - - -
מירב בן ארי: זה במסגרת התכנית של הזנה לאומית?
<תמר פתחיה: אחרי הארוחה הם מקבלים עזרה בשיעורי בית.
<תמר פתחיה: עכשיו אנחנו יוצאים לפרויקט גדול יותר בתוך המועדוניות.
מסעוד גנאים: זה אחרי בית הספר, הם הולכים למועדונית אחרי בית הספר.
<תמר פתחיה: אחרי בית הספר.
<תמר פתחיה: הם מקבלים עזרה בשיעורי בית ועכשיו אנחנו יוצרים לפרויקט מְתגבר בתוך המועדוניות, שהילדים יוכלו לקבל גם הוראה מתקנת, גם העשרה, ומעבר לזה הם מקבלים בית חם עד לשעה שבע.
מירב בן ארי: עד שבע בערב, חמישה ימים בשבוע?
<תמר פתחיה: כן.
מירב בן ארי: מי מלמד אותם, מי עושה איתם את השיעורים?
<תמר פתחיה: יש צוות בתוך המועדונית.
<תמר פתחיה: בדרך כלל - - -
מירב בן ארי: זה לא מורים מבית הספר.
<תמר פתחיה: לא, אבל יש לנו קשר מאוד הדוק עם בית הספר.
מירב בן ארי: מערכת הלימוד, בחינות?
<תמר פתחיה: המדריכות שלנו, של המועדוניות, בקשר הדוק עם המחנכות של הילדים.
<תמר פתחיה: הן מגיעות גם לבית הספר בשעות הבוקר, כדי לראות איפה הילדים נמצאים, איך אפשר לעזור בתוך בית הספר.
<תמר פתחיה: יש היזון חוזר בין המועדוניות לבין בתי הספר באופן רציף.
מירב בן ארי: מה האתגרים שלכם?
מירב בן ארי: איפה הקושי?
<תמר פתחיה: תראי, יש לנו הרבה מאוד אתגרים.
<תמר פתחיה: אל"ף, להרחיב מאוד את היריעה, מכיוון שיש צורך מאוד גדול ואם אנחנו מדברים על ההיבט של העוני אז הצורך הוא משמעותי וגדול.
<תמר פתחיה: בי"ת, כמו שאמרתי קודם, אנחנו יוצאים עכשיו לפיילוט של העשרה לימודית רחבה יותר בתוך המועדוניות, שזה לא יהיה רק שיעורי בית, כי הילדים האלה ממילא נמצאים בפערים מאוד גדולים, גם לימודיים וגם רגשיים, והפיילוט ידבר על עבודה רגשית, על התאמה של הלימודים שלהם גם בבית הספר וגם אחר הצהריים במועדונית.
<תמר פתחיה: השאיפה המאוד גדולה שלנו, שהילדים האלה יתערו בתוך החברה שבה הם נמצאים ולכן אנחנו עכשיו באיזשהו משא ומתן, בהיבט של "חוג לכל ילד", שעושה מינהל חברה ונוער, לנסות לפתוח את המועדוניות לביקור מסודר ב"חוג לכל ילד", ביום מסוים, ברשות המקומית שלהם, כדי שהם יתערו בתוך החברה שהם חיים בה ולא יהיו באיזשהו מקום נפרד לאורך כל השבוע.
<תמר פתחיה: בסופו של דבר הם נמצאים הרבה שעות.
מירב בן ארי: רק נשמע את משרד הרווחה, ליבי כאן?
מירב בן ארי: מי ממשרד הרווחה פה?
<קריאה: אנשים תקועים בחוץ.
מירב בן ארי: דבורה, את היית מפקחת ממשרד הרווחה?
<דבורה מרחבי נבון: לא, אני הייתי מפקחת עד לפני שנתיים, הייתי מפקחת ארצית של המועדוניות.
<דבורה מרחבי נבון: אני יצאתי לגמלאות ואני מייצגת ברגע זה את המרכז לצדק חברתי, מעבר לדברים אחרים שאני עושה.
<דבורה מרחבי נבון: חשוב לי קצת להרחיב את הדברים של תמר.
<דבורה מרחבי נבון: הייתי 30 שנה מפקחת על המועדוניות האלו.
<דבורה מרחבי נבון: אני רוצה להגיד קודם כל שבמשך 15 השנים האחרונות לא נוספה ולו מועדונית אחת.
<דבורה מרחבי נבון: זה פשוט לא יאומן.
<דבורה מרחבי נבון: לכל היותר קרה שסגרנו במקום אחד מאיזושהי סיבה ושמנו אותה במקום אחר.
<דבורה מרחבי נבון: בערך 15 שנה, אם לא יותר, אני אומרת את זה בשיא האנדרסטייטמנט, לא נוספה אפילו מועדונית אחת.
<דבורה מרחבי נבון: יתרה מזה, באופן יחסי התקציבים לא גדלו.
<דבורה מרחבי נבון: כל הדברים שתמי חברתי, שעושה עבודה יפה מאוד, אומרת עכשיו כפיילוט, אלה דברים שאנחנו עשינו אותם כשהיו לנו יותר משאבים, גם עבודה רגשית, גם עבודה על לימודים.
<דבורה מרחבי נבון: הרי צריך רק שכל ישר בשביל להבין שכל ילד צריך לקבל במועדונית את מה שבית ממוצע נותן לילדיו.
<דבורה מרחבי נבון: המועדונית לא יכולה להיות מקום דלות שני שנותן רק ארוחת צהרים והכנת שיעורי בית.
<דבורה מרחבי נבון: לשאלה, מי מכין את שיעורי הבית עם הילדים, רציתי שתדעו שבמועדוניות של משרד הרווחה - - -
מסעוד גנאים: אין בילוי ומשחקים במועדונית?
<דבורה מרחבי נבון: בוודאי, יש הכול.
<דבורה מרחבי נבון: תיכף אני אסביר משהו, אבל מה שחשוב מאוד שאתם תדעו הוא שבמועדוניות של משרד החינוך, ופה אני אומרת בשונה ממועדוניות של משרד הרווחה, לפחות אחת הדמויות במועדונית צריכה להיות מדריכה בעלת הכשרה פדגוגית.
<דבורה מרחבי נבון: זו תשובה לך, גבירתי, כששאלת מי מכין איתם שיעורי בית.
<דבורה מרחבי נבון: לפחות אחת מן הצוות, המדריכה, חייבת להיות עם הכשרה פדגוגית ותעודת הוראה.
<דבורה מרחבי נבון: תואר אקדמי ראשון ותעודת הוראה.
<דבורה מרחבי נבון: בזמנו היו לנו מורות בכירות, היום פשוט כבר כמעט שאין.
<דבורה מרחבי נבון: עוד דבר, אנחנו בזמנו עבדנו עם הילדים מכיתה א' עד כיתה ח' והיו ילדים שהמשיכו גם בחטיבת ביניים.
<דבורה מרחבי נבון: בגלל הקיצוץ בתקציבים ולא בגלל הירידה בצורך בזה, צמצמו את העבודה עם הילדים.
<דבורה מרחבי נבון: אני רוצה להגיד לכם שזה פשע.
<דבורה מרחבי נבון: הילדים עוזבים אחרי כיתה ו', עוברים לשלב, שכל אחד מאיתנו כהורה יודע כמה המעבר לחטיבת הביניים הוא קשה, אז אני מכירה מדריכות מסורות, מדהימות, ששומרות על קשר עם הילדים, רצות אליהם לחטיבת ביניים, מרשות לילדים פעם בשבוע לאכול ארוחת צהרים במועדונית למרות שזה לא מתוקצב, כדי שלילדים יהיה עוד איזה קשר, אבל זה נורא הסיפור הזה.
<דבורה מרחבי נבון: מצד אחד יש מגמה של משרד הרווחה להוציא כמה שפחות ילדים לפנימיות, לא חשוב מה אני חושבת על זה עכשיו, מצד שני אין מַענים בקהילה.
<דבורה מרחבי נבון: על כל ילד במועדונית יש לפחות 10 ילדים נזקקים שאין מקום בשבילם אפילו בגילאים בהם המועדוניות פועלות, קל וחומר אחרי.
<דבורה מרחבי נבון: זה חשוב מאוד.
<דבורה מרחבי נבון: עוד דבר אחד, שהוא הבדל גדול של מועדוניות משרד החינוך.
<דבורה מרחבי נבון: במשרד החינוך הצוות מקבל אימון כל הזמן.
<דבורה מרחבי נבון: ימי עיון, השתלמויות, הדרכה, זה דבר שעולה כסף, אי אפשר להחזיק מעמד בעבודה עם ילדים ממשפחות מסַכנות בלי הדבר הזה.
<דבורה מרחבי נבון: יש לי חשש גדול מאוד שגם הדבר הזה הולך להיפגע.
<דבורה מרחבי נבון: אני כבר שנתיים בפנסיה ותראו כמה אני עוד מעורבת, כי זה אכפת לי מאוד מאוד.
<דבורה מרחבי נבון: אלה הילדים, הם נורמליים, הם נולדו נורמליים, אין שם, לא ילדים מפגרים, לא ילדים חולי נפש - - -
מירב בן ארי: לא, אנחנו לא אומרים את המילה מפגרים.
<דבורה מרחבי נבות: לא, מה שרציתי להגיד, נורא קל להתלבש על החינוך המיוחד, אלה ילדים שיש להם את כל הפוטנציאל להיות אזרחים טובים.
מירב בן ארי: הכול ברור.
מירב בן ארי: אני רואה שזה מדם לבך ואני יודעת שאנחנו מדברים על ילדים רגילים ממסגרות רגילות.
מירב בן ארי: תאמיני לי - - -
<דבורה מרחבי נבון: ממש, ממש.
<דבורה מרחבי נבון: אבא שלי בגרמנית היה אומר את זה מאוד מצחיק, שילדים צריכים לדעת לבחור את הוריהם, מה לעשות, זה לא תמיד הולך כך.
<דבורה מרחבי נבון: זהו, אלה ילדים שפשוט לא נולדו במקום שיכול להעניק להם את מה שצריך.
מירב בן ארי: תודה רבה, גבירתי.
מירב בן ארי: חבר הכנסת גנאים, אתה רוצה לפני השלטון המקומי?
מירב בן ארי: יש פה מישהו מהשלטון המקומי?
מירב בן ארי: שני השותפים לא הגיעו.
מסעוד גנאים: אין ספק, גבירתי היושבת ראש וכל הנוכחים, אנחנו תמיד אמרנו שגדולתה של מערכת החינוך היא באיך לתת מענה לפערים, איך לתת מענה לשוני, להטרוגניות, אם זו חברתית כלכלית ואם זו לאומית, בכל המישורים.
מסעוד גנאים: אין יותר חשוב מלתמוך ולתת מענה לילדים שבאים ממעמד סוציואקונומי נמוך.
מסעוד גנאים: המועדוניות המשפחתיות, אני יודע מקרוב, כי אצלנו בעיר סכנין יש אחת כזו מלפני שנים.
<דבורה מרחבי נבון: יש שתיים.
מסעוד גנאים: יש שתיים, נכון, וביקרתי שם כמה פעמים וראיתי וראיתי עד כמה זה חשוב, עד כמה זה חשוב.
מסעוד גנאים: ילד שבא מבית שהוא בית מאוד קשה, שהיחסים בו מאוד קשים, בית במצב קשה, הוא מוצא במועדונית, אפילו אם זה כמה שעות לפעמים, אבל אלו כמה שעות חשובות לו, כדי להתרכז, או בעבודת הבית שלו או במשחקים או בבילוי, או עם חברים.
מסעוד גנאים: זה עד כדי כך חשוב.
מסעוד גנאים: בקשר למה שדיברת, גבירתי, על הרווחה, מה את מציעה בסוף?
מסעוד גנאים: האם יש מסקנות שלך?
מסעוד גנאים: אני מציעה שנפנה למשרד הרווחה, אם זה עניין תקציבי או עניין של החלטות, אנחנו נפנה אליהם לתמוך במועדוניות ולפתוח עוד, אם יש צורך ולפי דעתי יש צורך.
מסעוד גנאים: לאור האחוזים של העוני שאנחנו רואים שהם גבוהים ועולים תמיד, כן יש צורך.
מירב בן ארי: 15 שנה לא נפתחה מועדונית.
<דבורה מרחבי נבון: יותר.
<דבורה מרחבי נבון: אני אמרתי את זה, תאמינו לי.
מסעוד גנאים: או שלמשרד יש נתונים אחרים שאומרים שהמצב שלנו הוא לוקסוס ואין ילדים שזקוקים.
מירב בן ארי: תראו, משרד הרווחה לא פה והשלטון המקומי לא כאן.
<דבורה מרחבי נבון: אולי נקודה אחת ששכחו להדגיש, שיש לנו מועדוניות בכל הרבדים, בכל האוכלוסיות, ערבים ודרוזים ובדואים ויהודים וחרדים וחילוניים ודתיים, what ever.
מירב בן ארי: עוד התייחסויות?
מירב בן ארי: מי רוצה להוסיף?
<חווה עזרייב: חווה מאופקים.
<חווה עזרייב: רציתי רק לשאול אם זה קשור לכל הגילאים?
מירב בן ארי: לא, זה א' עד ו'.
מירב בן ארי: עוד שאלות?
מירב בן ארי: התייחסויות?
מירב בן ארי: תראו, אני אגיד לכם את האמת, זה קצת לא נעים לי אבל בעיקרון שני השותפים המרכזיים לא נמצאים כאן, שזה משרד הרווחה והשלטון המקומי.
מירב בן ארי: אז קודם כל, אני אגיד תודה למשרד החינוך, אבל בואי נענה על כמה שאלות ואז בסיכום - - - אני יכולה להמשיך את הדיון הזה.
מירב בן ארי: אני רוצה להבין משהו, גם מבחינתכם, למה בעצם לא פתחתם עוד מועדוניות?
<תמר פתחיה: התקציב.
מירב בן ארי: ההמלצות שלכם לפתיחה של מועדוניות, הועברו לשר?
<תמר פתחיה: כן, כל שנה.
מירב בן ארי: מישהו עשה לכם מחקר הערכה על הילדים שמסיימים מועדונית, אם הם מצליחים?
<תמר פתחיה: על זה אולי דבורה יכולה להגיד.
<דבורה מרחבי נבון: כן, יש מחקר הערכה יפה מאוד, לפחות היה עד לפני שנתיים.
<דבורה מרחבי נבון: שנה שנה אנחנו עקבנו אחרי הילדים ובדקנו אותם עד סוף כיתה י"ב מה אחוזי הנשירה.
<דבורה מרחבי נבון: זה מרגש לראות שילדים שקיבלו עזרה, באמת באמת הרבה פעמים ניצלו.
מירב בן ארי: לא, אני מדברת גם על הצליחו ברמה של - - -
<דבורה מרחבי נבון: הצליחו.
<דבורה מרחבי נבון: כשאני אומרת ניצלו זה אומר מבחינתי שסיימו י"ב שנות לימוד.
<דבורה מרחבי נבון: אגב, עשינו פעם כנס של בוגרי מועדוניות בבאר שבע.
<דבורה מרחבי נבון: זה היה מדהים, התברר לנו שיש לנו מהנדסים ואחיות ורופאים ומורים, כלומר, אנשים שאמרו שם בפה מלא, "אם לא המועדונית בחיים לא הייתי מגיע למקום הזה".
מירב בן ארי: תראו, אני אגיד לכם משהו.
מירב בן ארי: קודם כל אני חייבת לומר שאני יודעת כמה - - -
<דבורה מרחבי נבון: והכול עניין של כסף.
מירב בן ארי: בואי, שבי לשולחן ליד המיקרופון.
מירב בן ארי: כל מי שמדבר צריך להשמיע את שמו.
<עדי הרשקוביץ: עדי הרשקוביץ, אני עובדת סוציאלית מעיריית מודיעין.
<עדי הרשקוביץ: אני חייבת לשתף גם בתחושה שנורא חבל לי, שזה דיון כל כך משמעותי וכל כך חשוב, בנושא שאנחנו חיים אותו ברמה היומיומית והאולם בכלל לא מלא.
<עדי הרשקוביץ: אני חייבת לציין שאצלנו בעיר אני רואה את הפעילות של המועדונית ברמה היומיומית, את הילדים והילדות שנמצאים שם.
<עדי הרשקוביץ: חשוב להגיד שמעבר להמשך ולעתיד אחרי זה, כשרואים אותם מתפתחים, זה נותן מענה לאותה אוכלוסייה גם בשעות היום, שאנחנו מחפשים להם סידור לשעות אחר הצהרים ובמקום להסתובב בחוץ ברחוב הם נמצאים במסגרת שמקבלים בה גם טיפול רגשי, גם עזרה בשיעורי בית, מקבלים המון מענים.
<עדי הרשקוביץ: חשוב לי לציין שבעיר אצלנו, ואני מניחה שגם במקומות אחרים, מספר המועדוניות הקיים הוא מינימלי.