GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ורדה בן שאול: אחת המטרות מתוך ארבע המטרות שהוות"ת הציבה לעצמה בתכנית הרב שנתית הקרובה היא הנושא של חדשנות בהוראה ואנחנו עכשיו בעיצומו של תהליך.
<ורדה בן שאול: מה שהתחלנו לעשות כרגע הוא ללכת על כמה רבדים.
<ורדה בן שאול: יש רובד אחד שאנחנו מדברים עליו שהוא רובד חובה.
<ורדה בן שאול: כלומר אנחנו נותנים סל קריטריונים, ואני לא אכנס כרגע לפרטים כי זה לא כל כך רלבנטי, אבל קריטריונים שאנחנו מצפים ודורשים מכל מוסד להשכלה גבוהה שרוצה להחזיק מעצמו מוסד להשכלה גבוהה להחיל בתוך המוסד שלו.
<ורדה בן שאול: זה צריך להיות מנגנון של סקרי הוראה, מה שעושים עם המרצים החלשים, מה עושים עם המרצים המצטיינים, השתלמויות למרצים חדשים, השתלמויות למרצים ותיקים, השתלמויות למרצים עם ציונים פחות טובים, אלה נושאים שאנחנו דורשים את זה, זה אפילו לא עניין של פריבילגיה למוסד.
<ורדה בן שאול: לא יכול להיות מצב שבו מוסד להשכלה גבוהה לא יקיים את המנגנון הזה, אבל, לצערנו, יש הרבה מוסדות שזה בכלל לא קיים שם.
<ורדה בן שאול: יש מוסדות שקיימת שם מערכת מאוד רצינית של איכות הוראה ויש מוסדות שאין בהם שום דבר.
<ורדה בן שאול: אנחנו חייבים להביא את כולם למצב של המינימום ההכרחי הזה.
<ורדה בן שאול: רובד שני שאנחנו מתייחסים אליו, יש לנו תקציבים שמיועדים לשיפור איכות ההוראה ושיפור איכות הלמידה.
<ורדה בן שאול: כל הנושא של ההנחלה של הטכנולוגיות, של דיגיטציה, מאוד מאוד חזק, והרובד השלישי שאנחנו התחלנו אותו עכשיו, שאנחנו מקבלים עליו תגובות מאוד מאוד יפות מהשטח, זה נושאים תחרותיים.
<ורדה בן שאול: אנחנו מקצים סכומי כסף לא קטנים, אנחנו מבקשים ממוסדות שיגישו לנו כל מיני רעיונות חדשניים מכל מיני תחומים, על שיתופי פעולה ועל שילוב של טכנולוגיות, כדי לשפר את איכות ההוראה והלמידה, כי זה נושא קריטי ומאוד מאוד משמעותי.
<ורדה בן שאול: אנחנו רק הולכים ומתעצמים עם זה ואני מקווה שאנחנו נגיע להישגים משמעותיים ושזה יבוא לידי ביטוי.
<ריטה סובקו: אנחנו ניתן עכשיו את רשות הדיבור לחברת הכנסת חנין זועבי ואחר כך נשמע את הנציגים של הפרויקט "כנסת צעירה".
יעקב מרגי: האורחים שרוצים להתבטא מתבקשים לעבור לשולחן ולבקש רשות דיבור.
חנין זועבי: אני חושבת שהדיון הזה הוא מאוד מאוד חשוב, כי הוא הדיון של העתיד.
חנין זועבי: צריכים להשקיע בתארים בבתי הספר ובאוניברסיטאות כי זו האפשרות היחידה לשינוי ולהעצמת בני האדם, גם ברמה האינדיווידואלית וגם ברמה הקולקטיבית, אבל אני ציפיתי מליאת ומריטה שיהיו יותר demanding, אפילו יותר שאפתניות.
חנין זועבי: ריטה, את דיברת על השאלה איך אנחנו נתייחס להשכלה הגבוהה ברמה הטכנית של העצמת כישרונות במקצוע, להתאים את בני האדם למקצוע של העתיד או יותר ברמה הביקורתית הפילוסופית.
חנין זועבי: אני חושבת שזה שניהם, אבל לפני שאני אגיד שלוש המלצות קונקרטיות אני רוצה להגיד שתפקידו של הסטודנט בחברה שלו הולך ומצטמצם, דווקא הולך ומצטמצם בהשוואה לעשורים קודמים.
חנין זועבי: אנחנו לא רואים שיש את השיח הביקורתי של הסטודנטים כמו בשנות ה-70 ואולי ה-80.
חנין זועבי: מנגנוני ההגמוניה בחברה הולכים ומתחזקים, אני לא יודעת אם יושב ראש הוועדה מסכים איתי, ותפקידו ותרומתו של הסטודנט בחברה שלהם הולכת ומצטמצמת ונהיית יותר חלשה וזה מדאיג, זה מדאיג אותנו, כי זה הקול הביקורתי שיכול לשנות את הדברים.
יעקב מרגי: תתפלאי לשמוע, אני מסכים איתך.
יעקב מרגי: מרגע שהם התמסדו הם - - -
חנין זועבי: הייתי בהרבה תחנות שהייתה להן חשיבות חברתית או פוליטית והייתי מצפה לקול ביקורתי מהכיוון של הסטודנטים.
חנין זועבי: אתם כן מתמסדים.
חנין זועבי: ההגמוניה של החברה השתלטה על הגיל הזה.
חנין זועבי: הקונצנזוס של החברה הולך ומתחזק ואת הקול הביקורתי אתם הייתם אמורים להנהיג.
חנין זועבי: אתם חלק מהחברה בסופו של דבר, אבל כאשר, עוד פעם, ויושב הראש מקשיב לי הולכת ומשננת את אותו משפט, כי כל עוד אנחנו עוקבים אחרי מדדי הדמוקרטיה, גם בקרב הסטודנטים וגם בקרב התלמידים, מדדי הדמוקרטיה מאוד מדאיגים כי הם מצביעים על כיוון עקבי של הצטמצמות ערכי הדמוקרטיה לעומת ערכים אחרים כמו יהדות ומה שמצדיק גזענות ודיכוי.
חנין זועבי: אתם צריכים להיות הקול החריג, אתם צריכים להיות הקול הביקורתי.
חנין זועבי: קודם כל לחזק את התפקיד הזה שלכם, את הקול הביקורתי כלפי החברה שלכם.
חנין זועבי: כאשר יש תופעות של גזענות אתם צריכים להיות מודאגים כי אחרים מכינים לכם עתיד חשוך, מכינים לכם עתיד כואב.
חנין זועבי: מישהו לא תורם בכיוון הנכון על מנת להכין לכם אפיקי עתיד לחיים עם ערכים וחיים נורמליים יותר.
חנין זועבי: על זה הייתי שמה חיזוק, בחיזוק התפקיד של הסטודנטים בחברה שלהם.
חנין זועבי: כן, אני מסכימה עם דב חנין, אתם מתנתקים מהחברה, אתם הולכים לכיוון אינדיווידואלי, שיש בו יותר העצמה אינדיווידואלית על חשבון החשיבה הקולקטיבית על החברה שלכם.
חנין זועבי: זה הדבר הראשון.
חנין זועבי: דבר שני הוא קשר עם שוק העבודה.
חנין זועבי: עכשיו אני נכנסת לחלק הטכני והמקצועי, יותר קשר עם שוק העבודה, במיוחד בנושאים שהם תלויי תרבות.
חנין זועבי: כשאתם מוצאים שיש רק 3% מן הסטודנטים הערבים שלומדים פסיכולוגיה ומקצועות של בריאות הנפש, אתם צריכים להגיד, אנחנו צריכים לתת במקצועות האלה אפליה מתקנת ואתם לא צריכים לקבל קריטריונים של תנאי קבלה למקצועות האלה, על פי ההיצע והביקוש של המקצוע הזה, אלא על פי הצורך של ההחברה.
חנין זועבי: זה גם קול ביקורתי - - -
יעקב מרגי: זה החופש האקדמי, אבל שם אין מתח, לצערי הרב המוסדות מייצרים את המתח הזה, של היצע וביקוש, זה לא צריך לפגוע בחופש האקדמי.
חנין זועבי: בדיוק, בלי ויתור על כישורים ועל תנאים אקדמאיים ועל כישורים אקדמאיים.
חנין זועבי: הנקודה השלישית שלי היא שאתם צריכים לעמוד בצורה מאוד איתנה מול כל הגבלה של חופש הפעילות הפוליטית בתוך המוסדות להשכלה גבוהה ויש.
חנין זועבי: איך אתם רוצים להיות יותר תורמים לחברה ויותר פעילים ויותר מעורבים בקבלת החלטות כאשר בתוך המוסדות שלכם יש התניה לפעילות הפוליטית, יש לפעמים מניעה וסירוב לתת אישורים לכל מיני פעילויות פוליטיות.
חנין זועבי: כאשר הסטודנטים הערבים מוחים ומעורבים בהפגנה אז הם מדוכאים על ידי המשטרה, הנשיאות והביטחון של האוניברסיטה שלכם קוראים למשטרה על מנת לדכא הפגנה של סטודנטים שהם עמיתים שלכם, גם אם אתם לא מסכימים עם העמדות שלהם ואתם שותקים, אתם שותקים.
יעקב מרגי: אני אתייחס במספר מלים ונמשיך את הדיון, על הנקודה שחברת הכנסת חנין זועבי התייחסה אליה, הציפייה שלנו מהסטודנטים באקדמיה להיות יותר מעורבים בשיח הציבורי.
יעקב מרגי: יש פערים לעומת שנים קודמות, אבל אי אפשר שלא לומר על מה שקורה בשנים האחרונות עם המעורבות הקהילתית, ודיברתְ על תפקידים של הקמפוסים, בשכונות, בחברה, במקום שהקמפוס נמצא בו.
יעקב מרגי: התרומה שלהם היא אדירה.
יעקב מרגי: אני מכיר באופן אישי את מה שקורה בבאר שבע, את מה שקורה בשדרות ובמקומות אחרים, אין ספק שהתרומה היא רבה, דווקא בגלל הפוטנציאל הזה והפוטנציאל הוא אדיר.
יעקב מרגי: זה כוח עצום, כוח של סטודנטים שיכול להיות, אל"ף, מכפיל כוח בקטע החברתי וכן, מכפיל כוח בעיצוב דעת הקהל בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: יש לנו חברה רב תרבותית, יהיו מתחים, יהיו דעות שונות, אבל כל אחד ינסה להשפיע על נקודה ממקום בריא, מאיפה שהוא מאמין ובמה שהוא מאמין.
יעקב מרגי: זה תפקיד חשוב לא פחות וזה תורם גם לדיון שאנחנו מדברים עליו, האם מערכת ההשכלה הגבוהה מאתגרת?
יעקב מרגי: האם היא מאתגרת לא רק בישיבה בכיתה והקשבה להרצאות פרונטליות אלא מאתגרת כמעצבת?
יעקב מרגי: היא צריכה להיות מאתגרת כמעצבת דמויות של מנהיגים, של מעצבי דעת הקהל, של מקבלי החלטות, זה דור אנשי העסקים העתידי של מדינת ישראל, אלה השגרירים העתידיים של מדינת ישראל, בכל תחום, זה האתגר הגדול גם של המדינה.
יעקב מרגי: אני אעביר לך חזרה את רשות הדיבור.
חנין זועבי: אני מתנצלת, יש לי - - -
<ריטה סובקו: דווקא הייתי שמחה להשיב לך בשתי מלים, את אם יכולה להישאר לשנייה, כי זה נושא שמאוד קרוב אליי.
<ריטה סובקו: אני סטודנטית למדעי המדינה באוניברסיטה תל אביב, כמו שציינתי, ואני דווקא מזמינה אותך לבקר בחוג שלנו כי אני חושבת שאת - - -
חנין זועבי: אני מקבלת את ההזמנה, תזמיני.
<ריטה סובקו: כי אני חושבת שאת תתפלאי ממה שתראי ואני חושבת, בתור מישהי שדווקא נמצאת בצד המנוגד לך במפה הפוליטית, שהרבה פעמים הדברים שאני רואה מהחוויה האקדמית שלי, אולי בחוץ את מתייחסת לאיזשהו דיכוי כלפי הדעות שאת מייצגת, באקדמיה יש תחושה של איזשהו מגדל שן שדווקא מדכא את ההיפך.
<ריטה סובקו: אני בלימודים שלי מרגישה הטיה שהיא מאוד מאוד ברורה, גם של המרצים וגם של התכנים, לצד מסוים של המפה הפוליטית ואני יודעת, בתור עצמי, שכשהייתי קמה ומנסה לטעון בשם הימין או לפחות לדרוש איזשהו ייצוג הוגן אז אני זאת שהושתקתי.
חנין זועבי: את בשלטון, את לא צריכה להיות מודאגת.
חנין זועבי: -
<ריטה סובקו: אני לא בשלטון עדיין.
חנין זועבי: את בשלטון, מי שבשלטון לא צריך להיות - - -
יעקב מרגי: אין ספק שהקמפוסים מהווים במה.
יעקב מרגי: אם מדברים על שיח פוליטי ועל דעות של ימין שמאל וחלקים בחברה הישראלית, הקמפוסים זה אחד מאיי השפיות שמאפשרים את השיח הזה.
יעקב מרגי: יש מי שטוען שזה יותר מדי לצד הזה ויש מי שטוען שזה יותר מדי לצד הזה, וזו סוגיה שאף פעם לא תוכרע.
מירב בן ארי: הקמפוסים מוטים שמאלה.
מירב בן ארי: רוצה שאני אמשיך אותך?
<ריטה סובקו: אני אשמח, אבל רציתי גם לתת לנציגים - - -
מירב בן ארי: תני להם.
מירב בן ארי: אני, דעתי גם ככה כדעתך.
<ריטה סובקו: אז כן, חברת הכנסת מירב בן ארי.
מירב בן ארי: אני באתי לשמוע אתכם.
מירב בן ארי: אני לא מאלה שמדברים והולכים.
מירב בן ארי: הקמפוסים מוטים שמאלה, זה לא משהו חדש.
מירב בן ארי: אני, פשוט אין לי כוח כבר לדיכוי ולחושך וכל הביטויים ששמענו פה, בגלל זה אני לא מתייחסת, אבל אנחנו שומעים ואנחנו יודעים בדיוק אילו הרצאות מגיעות לקמפוסים ואילו הרצאות לא מגיעות לקמפוסים.
מירב בן ארי: אני פשוט לא יודעת, אתם סטודנטים או תלמידים?
מירב בן ארי: אתם נראים נורא צעירים.
<קריאה: סטודנטים.
מירב בן ארי: אז קודם כל תשבו לשולחן.
יעקב מרגי: איזה מחמאה קיבלתם.
מירב בן ארי: לא, זה נראה קצת כמו 'הקיץ של אביה', אם יש לכם משהו חשוב לומר - - -
יעקב מרגי: אמרתי, הזמנתי, אבל הם פסיביים.
מירב בן ארי: יש כאן שלושה אנשים בשולחן וחברי כנסת אתם שמעתם.
מירב בן ארי: אם למישהו יש משהו חשוב, סביב השולחן.
מירב בן ארי: כל הכנסת הזאת היום היא עבורכם.
<סהר תומא: אני אדבר באנגלית.
יעקב מרגי: בסדר, מה שאת רוצה רק בואי שבי.
מירב בן ארי: אני מבינה וגם יושב ראש הוועדה מבין אנגלית.
מירב בן ארי: כולנו למדנו באוניברסיטה.
מירב בן ארי: שני דברים אני רוצה להגיד, חוץ מכל הביטויים של החושך והמעורבות/לא מעורבות.
מירב בן ארי: דבר ראשון, לדעתי, ואתה מסכים איתי, דיברנו על זה הרבה בוועדת חינוך, אני לא חושבת שיש בעיה כלכלית במדינה לסטודנטים ללמוד ואני אומרת את זה בתור אחת שקיבלה מלגה מלאה לשני התארים שלה.
מירב בן ארי: לא היה לי כסף, עבדתי בשלוש עבודות, כך שאני לרגע לא אומרת את זה ממקום מתנשא, אני אומרת את זה ממקום שבאמת קיבלתי מלגה מלאה סוציואקונומית, אז אני לא חושבת שהבעיה היא בעיה של כסף או מלגות, אנחנו עם מוסדות שיש בהם הכי הרבה מלגות בכל העולם.
מירב בן ארי: הבעיה זה ההנגשה.
מירב בן ארי: הבעיה שצעיר היום, שנמצא בפריפריה, לאו דווקא רק גיאוגרפית, גם פריפריה חברתית, משכונות כמו דורה בנתניה שאני עשר שנים ניהלתי שם מרכז לנוער בסיכון, אז יש לי טיפה ניסיון, ועד לדימונה, ירוחם או כפר בדואי, או כפר דרוזי או מה שתבחרו בחברה הישראלית המורכבת, גם חרדים, שפשוט לא מטפחים בהם את הרצון ללכת לאקדמיה.
מירב בן ארי: אני, במדינת ישראל בשנת 2016, פגשתי אימא, לפני שנה, שאמרה לי, "למה שיילך ללמוד?
מירב בן ארי: שיילך לעבוד.
מירב בן ארי: חבל על הזמן, עדיף לעשות כסף".
מירב בן ארי: דרך אגב, זה חוצה מגזרים, חוצה מגזרים, יהודים, דתיים, חילוניים, כך שזה לא - - - בעיניי הבעיה בהשכלה גבוהה זה ההנגשה, שבחור צעיר בגיל 18 או בחורה צעירה, יבואו ויגידו לה, "את יכולה להצליח ואת יכולה להשיג".
מירב בן ארי: זה מתחיל כבר בכיתה ח', כשיש תכנית כמו "סודקות את תקרת הזכוכית" כדי לטפח בנות להגיע למדעים.
מירב בן ארי: אני עכשיו באתי מדיון של שעתיים בוועדה לביקורת המדינה, יש שם את המכינות הקדם אקדמיות, בגלל זה לא הייתי, למרות שאני תמיד בחינוך, אבל הייתי שם כי זה מכינות קדם אקדמאיות וגם זה משנה והיו שם הרבה מתח, אבל המכינות בעיניי זה קריטי, כי היום אנחנו לא יכולים לשלוח כמעט 50% מהאוכלוסייה לשלוח לאוניברסיטה בלי מכינה.
מירב בן ארי: בלי מכינה, לצערי הרב.
מירב בן ארי: בגלל זה הייתי בדיון ההוא.
מירב בן ארי: לכן לדעתי, הדבר הכי חשוב זה הנגשה והנגשה והנגשה.
מירב בן ארי: חבר'ה צעירים שיבינו כמה חשובה האקדמיה.
מירב בן ארי: ואני חייבת לומר דבר אחרון על השיח שהיה כאן.
מירב בן ארי: בעיניי, הקמפוסים זה חממה מצוינת.
מירב בן ארי: חממה לגדול בה, חממה לעצב את הדעות האישיות שלך.
מירב בן ארי: כמובן היינו רוצים שהסטודנטים יהיו יותר מעורבים, יותר מעורבים.
מירב בן ארי: בהחלט, גם פוליטית, וזה חשוב אבל, מפה ועד להגיד שאתם בתוך משטר של חושך וחוסר נורמליות ודיכאון.
מירב בן ארי: פרופורציות, אתם בהשכלה גבוהה, השכלה טובה, השכלה שבאה ובאמת משנה את החברה הישראלית וכל היום הזה גם נועד בשבילכם.
מירב בן ארי: לכן אם יש למישהו משהו חשוב אז שישתף ונשמע אותו.
מירב בן ארי: וכל הכבוד לך על הניהול של הדיון.
יעקב מרגי: בהשכלה גבוהה שבמדינה דמוקרטית החזקה באזור, בבקשה.
מירב בן ארי: כן, היחידה באזור, הדמוקרטיה היחידה, הוא התכוון להגיד.
מירב בן ארי: אלא אם כן אתה רואה את סוריה כדמוקרטיה.
<ריטה סובקו: אז אני אשמח לאפשר לנציגים של "כנסת צעירה" שהכינו באמת עמדות מאוד יפות.
<ריטה סובקו: מי רוצה להתחיל? יותם?
יעקב מרגי: יותם יברוב, בבקשה.
<יותם יברוב: יותם יברוב, מהחוג לפוליטיקה ותקשורת במכללת הדסה.
<יותם יברוב: אני אגע בכמה בעיות שנגעתם בהן - - -
<יותם יברוב: מירושלים.
<יותם יברוב: אחת הבעיות שבאמת הזכרתם כאן
<יותם יברוב: ואני רוצה קצת לחדד זה נושא ההוראה, איכות ההוראה או רלבנטיות ההוראה.
<יותם יברוב: בסופו של דבר יכול להגיע תלמיד סטודנט להרצאה של 120 איש לשמוע את המרצה מדבר ומדבר ומדבר על דברים חשובים שהוא יכול, לא נעים להגיד, גם למצוא אותם בגוגל.
<יותם יברוב: אנחנו מומחים לאינטרנט, אנחנו יודעים איפה למצוא שם הכול ומרצה שממחזר לנו את החומר בצורה פרונטאלית, ואם דיברנו על אתגר, אז אני לא יודע אם זה מאתגר אותנו או לא, אבל אין ספק שזה לא מאה אחוז רלבנטי.
<יותם יברוב: יש מוסד אקדמי במדינה שהסיסמה שלו היא "קשה אבל הכי טוב" אז אם אנחנו מדברים פה על אתגר ועל קושי כן או לא, אז השאלה שלי אינה האם זה קשה או לא אלא האם זה באמת אכן הכי טוב.
<יותם יברוב: אני מאמין שלמכללות, גם לאוניברסיטאות וגם למועצה להשכלה גבוהה, יכולים להיות מגוון פתרונות לזה, בין אם זה הוראות ושיטות לימוד שהן רלבנטיות, למשל, דרך סדנאות מעשיות, דרך פגישות לאימון אישי, מה שנקרא coaching, ברמת המכללה, ברמת האוניברסיטה, הדרכה ותמיכה של הסגל והמרצים, שהם כבר נמצאים בתחום והם כבר נמצאים בתעשייה ויכולים לעזור לסטודנטים שלהם להגיע ולהתחיל את דרכם.
<יותם יברוב: עוד רעיון שחשבתי עליו קשור לאתגר הפסיכומטרי.
<יותם יברוב: בסופו של דבר, אם אני רוצה ללמוד במוסד אני צריך לשלם עשרות אלפי שקלים כדי שיבחנו אותי באיזשהו מבחן שלא בהכרח משקף את היכולות שלי, מבחן שעולה הרבה כסף ועולה הרבה מאוד כסף ללמוד אליו.
<יותם יברוב: יכול להיות שהפתרון הוא מבחן קבלה שמותאם לחוג - - -
יעקב מרגי: יותם, הוועדה תקיים דיון וקיימנו דיונים בנושא הזה, אנחנו נקיים דיון בזמן הקרוב, עוד החודש, בעקבות הכתבה שהייתה ב"ידיעות אחרונות" של הכתבת תמר טרבלסי, לגבי אותה סטודנטית יוצאת אתיופיה שלא עברה את הפסיכומטרי לרפואה, היא עברה שיטת מדידה אחרת של פויירשטיין והיא מצטיינת דיקן ברפואה.
יעקב מרגי: זה רק מעיד שאין ספק, חובה על המועצה להשכלה גבוהה והמוסדות האקדמיים לייצר חלופות למבחן הזה, שנקרא מבחן פסיכומטרי.
יעקב מרגי: מה גם שהוא לא צריך להיות עוד משוכה כלכלית, משוכה חברתית ועוד קושי.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים מצד אחד על הנגשה ומצד שני, בזמן שאנחנו מדברים על הנגשה של השכלה גבוהה, יש מי שמייצר לנו מבחני כניסה, מבחני מיון, פסיכומטרי וכאן אנחנו כמדינה צריכים להיות יותר מעורבים.
יעקב מרגי: שוב, אני מבהיר, זה לא פוגע לא בחופש האקדמי ולא ברמה האקדמית.
<יותם יברוב: עוד שני דברים קטנים.
<יותם יברוב: כמו שהתחלתי להגיד, עוד פתרון שיכול להיות איזשהו עוקף פסיכומטרי הוא אולי מבחן קבלה שמתאים לחוג שבו אני רוצה ללמוד, או מותאם לאוניברסיטה שבה אני רוצה ללמוד.
<יותם יברוב: לא יכול להיות שעשרות מוסדות אקדמיים ברחבי הארץ מודדים את כולנו לפי אותו מבחן.
<יותם יברוב: עוד פתרון שיכול לעזור למה שאני קורא לו מלכוד הניסיון, הרי בסופו של דבר, סטודנט יוצא ממערכת ההשכלה גבוהה ודורשים ממנו ניסיון לפני שהוא מתקבל לעבודה.
<יותם יברוב: איך הוא יכול שיהיה לו ניסיון אם הרגע לא קיבלו אותו לעבודה?
יעקב מרגי: זה הצורך של ההתמחויות ומדברים גם על זה.
<יותם יברוב: למשל פעילות קהילתית שמתחברת לתפקיד של המכללה או האוניברסיטה בתוך הקהילה שהיא נמצאת בה, שזה גם הופך את המוסד ליותר פעיל וגם נותן ניסיון מעשי לתלמידים שלו.
<ריטה סובקו: אלירן?
<אלירן אוחיון: נעים מאוד, ברוכים הנמצאים.
<אלירן אוחיון: מזל טוב.
<אלירן אוחיון: יום מרגש, יום הולדת לכנסת, אני מתרגש, כיהודי - - -
<אלירן אוחיון: אני אלירן אוחיון, מבאר שבע, בן 24, סטודנט באוניברסיטה בן גוריון, שנה ראשונה.
<אלירן אוחיון: לפני שאני אתייחס לדברים שאני רוצה לדבר עליהם, אני רוצה להתייחס לדברים של חברת הכנסת חנין זועבי.
<אלירן אוחיון: היא דיברה על אתגרים, אנחנו מדברים על אתגרים ועל אפליה מתקנת, אז אני רוצה לומר משהו.
<אלירן אוחיון: הקמפוס שלנו מלא בצעירים וצעירות מהמגזר.
<אלירן אוחיון: אנחנו, אני, חייל ששירת שלוש שנים בצבא הגנה לישראל, יחד עם רבים מאיתנו, כולנו, אנחנו לא עושים את זה מתוך בחירה אלא מתוך הכרח, אנחנו חיים על חרבנו ובזמן שהם מתחילים הרבה יותר מוקדם את הקריירה האקדמית שלהם, עם אפליה מתקנת, אנחנו, כחיילים שמשרתים בצבא או בשירות לאומי, זה לא משנה, ממלאים את חובתנו, מתחילים תמיד יותר מאוחר.
<אלירן אוחיון: אז אם מישהו פה צריך לדבר על אפליה מתקנת זה אולי אנחנו.
<אלירן אוחיון: מפה אני רוצה להתחיל.
יעקב מרגי: אבל בוא, אין ספק שהיא ציירה את זה כתמונה קודרת, אבל לגבי אפליה מתקנת, הבאת נקודה שהיא באמת מציגה תמונה שמצד אחד הסטודנט הערבי, מבחינה אחת קל לו יותר, הוא מתחיל את זה מוקדם יותר ואפילו תנאי הקבלה שלו והמלגות הן בעודף, אנחנו מודעים ויש לנו אתגר, כמדינה, לעודד ולהעלות את אחוז המצטרפים מקרב האוכלוסייה הערבית לאקדמיה.
יעקב מרגי: אנחנו שואפים להביא אותם לממוצע - - -
מירב בן ארי: לפי הנתונים שראינו יש מגמת עלייה.
יעקב מרגי: יש מגמת עלייה, אבל עדיין מצד שני, אי אפשר להתעלם מכך ששפת ההוראה היא מכשול לסטודנט הערבי, אי אפשר להתעלם מכך שלא כל המוסדות האקדמיים מבחינה גיאוגרפית מונגשים לאוכלוסייה, אז יש קשיים אובייקטיביים כאלה.
יעקב מרגי: נכון שהיא הציגה את זה חד צדדית, אבל צריך להבין שיש דברים לכאן ולכאן.
<אלירן אוחיון: אני מסכים.
<אלירן אוחיון: עניתי לחד צדדיות.
<אלירן אוחיון: אני אחזיר את הדיון כי הוא קצת הוסט אז האם ההשכלה גבוהה מאגרת את הסטודנטים או לא, אני נשאלתי, אמרתי שזה שאלה מתבקשת, זו גם שאלה גדולה מאוד, אני חושב שהתשובה היא אינדיווידואלית לחלוטין.
<אלירן אוחיון: הדברים שאני מדבר עליהם רלבנטיים לכל יושבי החדר.
<אלירן אוחיון: אני חושב שלכולם, אתם, שאולי בעתיד תרכשו, ההחלטות שכולנו נקבל, אני סטודנט בשיאה של תקופת המבחנים הראשונה שלו, התחלתי ללמוד רק השנה ולא רק שהשאלה הזאת גדולה אלא שבאמת קשה לי להאמין אם יש מישהו שיכול לענות עליה בצורה נחרצת - - -
יעקב מרגי: יש הרבה שיאמרו לך בצורה נחרצת – לא.
<אלירן אוחיון: נכון.
<אלירן אוחיון: כל שכן אני, כל הניסיון שלי לגבש איזושהי דעה נחרצת דומה לניסיון של מי שיורד עכשיו מאניית מעפילים על אדמת הארץ ואתה שואל אותו איך החיים בארץ.
<אלירן אוחיון: אני מקדים ואומר שאני יודע שנקודת המבט שלי היא מצומצמת, ובכל זאת אני שמח שניתנו לי השאלה הזו והבמה הזו, כשחוויית הלמידה שלי באוניברסיטה עדיין ראשונית ושמח עוד יותר שניתנה לי ההזדמנות לחפש תשובה לשאלה הזו בשיאה של תקופת המבחנים.
<אלירן אוחיון: חבריי וחברותיי לספסל הלימודים, אני יודע שאין כאן הרבה, אבל גם אלה שבעתיד ילמדו, אין ספק שהמערכת יכולה וצריכה להתייעל ולהתאים את עצמה יותר לאתגרים החדשים של המאה ה-21 ובמובנים מסוימים גם לאתגרים שהדור שלנו מניח בפניה.
<אלירן אוחיון: אני חושב שעל זה כולנו מסכימים וזו נקודת המוצא של כולנו, אבל אני מרגיש שגם הדור שלנו צריך להיות מוכן לאתגרים.
<אלירן אוחיון: כשאנחנו עוסקים בשאלה הזו, אם ההשכלה הגבוהה מאתגרת אותנו, בבואנו לתקן אנחנו תמיד צריכים לשאול את עצמנו איפה אנחנו עומדים ועל זה אני רוצה לדבר.
<אלירן אוחיון: בסמסטר האחרון למדתי שכל אחד מהסטודנטים יכול לענות על השאלה בה הדיון עוסק בצורה שונה, הוא יכול לבחור ממש אם הלימודים מאתגרים אותו או לא.
<אלירן אוחיון: כבר יותר משבועיים שאנחנו לומדים למבחנים כשברקע עומדת לי בראש השאלה בה עוסק הדיון, הודיעו לנו עליה בעוד מועד.
<אלירן אוחיון: אני אישית מרגיש שאותגרתי, לא במבחנים עצמם, אלא בחוויית הלמידה המשותפת שלי עם חברים וחברות שהם איתי ללימודים ואיתם למדתי, אותגרנו.
<אלירן אוחיון: את החומר ידענו, ידענו כבר לנחש בערך על מה ניבחן, לנסח תשובות, לשנן, לבוא למבחן, איך אמרת?
<אלירן אוחיון: לשפוך ומיד לאחר מכן לשכוח.
<אלירן אוחיון: ורבים באמת עשו את זה, זה הלך להם בהרבה מקרים מצוין.
<אלירן אוחיון: בעוד אחרים שאלו את עצמם למה הם לומדים את מה שהם לומדים, איפה זה פוגש אותם ואיפה זה פוגש את המציאות.
<אלירן אוחיון: יש לנו המון מבחנים וכל אחד ואחד בוחר בדרך אחרת.
<אלירן אוחיון: אני חייב להודות שאת העונג בלימודים שלי גיליתי עם עצמי רק בתקופת המבחנים.
<אלירן אוחיון: במהלך הסמסטר, רובנו, נודה על האמת, בכלל לא רצינו אתגרים, אפילו פחדנו מהם.
<אלירן אוחיון: רבים מאיתנו היו בסמרטפון במקום בהרצאה, אני מכיר את זה, או שבחרו לעבוד על עבודה אחרת בזמן שהמרצה עמד שם ונכון, הוא לא תמיד הכי כריזמטי, אבל יש לו גם מה להגיד.
<אלירן אוחיון: אנחנו מאבדים עניין תוך שלוש שניות, כולנו, הדור הזה אבל ואללה, לעתים הייתי שם, שאלתי שאלות, לעתים גם קיבלתי תשובות.
<אלירן אוחיון: כשהקשבתי באמת לפעמים הדברים גם אכן אתגרו את המחשבה.
<אלירן אוחיון: כיתה אחת, מרצה אחד, מבחן אחד, עבודה אחת, מערכת אחת וכל אחד ואחת מאיתנו נאלץ, כמו בכל דבר אחר בחיים, לבחור.
<אלירן אוחיון: ניתנת לנו קרקע ונכון שהיא לא תמיד ישרה אבל אנחנו אלה שנותרים עם הבחירה לאן ללכת ומה לעשות.
<אלירן אוחיון: כך שהשאלה הבוערת בי באמת היא האם אנחנו, צרכני ההשכלה הגבוהה, בהווה, בעתיד, חפצים באתגרים, כי רק אחרי שהתשובה לשאלה הזאת תהיה ברורה, אני אישית אוכל להתקדם ולענות על הנושא של ההשכלה גבוהה ולשאול אם באמת היא מספיק טובה.
<אלירן אוחיון: בסמסטר האחרון, כמו שאמרתי לכם, לא יכולתי להתעלם מהסביבה וגם מעצמי.
<אלירן אוחיון: ברור היה לי כי בדור הזה, שבו כל מה שאנחנו רוצים זמין עבורנו ברגע, כולם יודעים על זה ומדברים על זה, התמכרנו לקיצורי דרך וקיצורי דרך הם ההיפך המוחלט מאתגרים.
<אלירן אוחיון: באחד מהפסוקים היותר מפורסמים בתורה, פסוק שהפך לשיר, יעקב אבינו אמר לקדוש ברוך הוא "קטונתי מכל החסדים ומכל האמת שעשית את עבדך".
<אלירן אוחיון: מי שעזב את הארץ לבדו, מקל אחד בידו, חוזר עם שני מחנות ואומר, קטונתי.
<אלירן אוחיון: רש"י כותב על אותו פסוק שעל ידי החסד מתמעטים זכויותיו של אדם או במלים אחרות, כל קיצור דרך ממעט מהאדם את זכותו לממש את הפוטנציאל הגלום בו, אז יעקב אומר, קטונתי, אני לא רוצה, אני רוצה אתגרים, אבל מה איתנו?
<אלירן אוחיון: האתגר הוא ערך חשוב מאוד, חשוב שהמערכת תאתגר אותנו אם ברצוננו לממש כמה שיותר בתקופת הלימודים, מה שלצערי, בואו נודה על האמת, לא כולנו בוחרים לעשות.
<אלירן אוחיון: ובזה קודם כל חשוב להודות במסגרת הדיון הזה.
<אלירן אוחיון: אם רציתי להעביר פה מסר כלשהו הוא שהרבה פעמים בכל השיח ניתנת לנו הבחירה שלנו עצמנו, כי אני כבר ממש לא יודע עד כמה אנחנו חפצים באתגרים.
<אלירן אוחיון: עכשיו לאקדמיה, ואני תיכף מסיים.
<אלירן אוחיון: לי, אישית, כמו שאמרתי, לא חסרה ביקורת גם עליה.
<אלירן אוחיון: אין ספק שהיא יכלה להתייעל וגם שלא יזיק לה לבצע התאמות למציאות המתחדשת.
<אלירן אוחיון: ככל שאני מתבונן כך מתחזקת בי המחשבה שחלק מתפקידי האוניברסיטה נעשו ונעשים פחות רלבנטיים, עם העלייה, כמו שאמרתם, בזמינות המידע.
<אלירן אוחיון: כולנו מודעים לזה, אבל, שוב, משום שאני הקטן מבין שהמציאות הרבה יותר מורכבת וגדולה מהיכולת שלי להציע לכם כאן ועכשיו רפורמה, אני רוצה לסיים בבקשה אחת, מכל מוסדות ההשכלה גבוהה וכל העוסקים במלאכה, מכם, ומעצמי, רגע לפני כל פעולה וכל הוראה הניתנת לנו, הסטודנטים, תשאלו את עצמכם למה.
<אלירן אוחיון: רוב האנשים יודעים מה הם עושים.
<אלירן אוחיון: אם אשאל כל אחד מהמרצים שלי מה הוא עושה, הוא יגיד לי שהוא מלמד, אשאל את האוניברסיטה מה היא עושה, היא מלמדת.
<אלירן אוחיון: סטודנטים, מה אתם עושים?
<אלירן אוחיון: לומדים.
<אלירן אוחיון: מעטים יותר יודעים גם איך לעשות.
<אלירן אוחיון: לא כל המרצים וכל המוסדות יודעים מספיק איך לעשות את מה שהם עושים בצורה הטובה ביותר, אבל אני חייב להודות שיש גם כאלה שכן.
<אלירן אוחיון: וב'איך' יש טובים יותר ויש טובים פחות, אך המעטים באמת, סיימון סינק פעם אמר את זה באחת ההרצאות שלו ששמעתי, שהם אלה שגם מצליחים לפרוץ דרך, הם אלה שמתעסקים פחות במה ובאיך אלא שואלים את עצמם למה.
<אלירן אוחיון: שם יכול להתחיל השינוי הגדול ואני אומר את זה לכולם.
<אלירן אוחיון: אם לפני כל קורס המרצים שלנו ישאלו את עצמם למה הם מלמדים את מה שהם מלמדים ולמה הם בוחרים דווקא באותן משימות אותן הם מבקשים מאיתנו, אם האוניברסיטאות והמכללות לא ישאלו את עצמן רק מה ואיך, אלא גם למה, למה הן חשובות ולמה דווקא הדרך בה הן הולכות היא הנכונה, אם גם אנחנו, ציבור הלומדים, נשאל את עצמנו, לפני, אנחנו בחרנו, אתם עוד תבחרו, לפני שאנחנו בוחרים מה ללמוד ואיך ללמוד, נשאל גם את השאלה הפשוטה, למה ללמוד ולמה בכלל אנחנו חפצים דווקא בתחום הזה ובדרך הזאת, ולא ניתן לקולות שברקע לבחור בשבילנו ולהכתיב לנו מה נכון, רק אז יתרחש השינוי המתבקש, שאליו כל יושבי החדר מייחלים.
<אלירן אוחיון: אז גם ההשכלה גבוהה תאתגר את לומדיה ואז גם בוגריה יבקשו בעצמם את האתגרים.
<אלירן אוחיון: אז כולם גם יעמדו באתגר.
<אלירן אוחיון: למה אני אומר שכולם יעמדו באתגר?
<אלירן אוחיון: ניטשה אמר פעםף מי שיש לו למה למענו יחיה, יוכל לשאת כמעט בכל איך.
<ריטה סובקו: תודה רבה, אלירן.
יעקב מרגי: משפט מנצח.
<ריטה סובקו: כן, אנחנו רוצים לתת את ההזדמנות לחברים שהצטרפו לשולחן.
<ריטה סובקו: תציגו את עצמכם.
<סהר תומא: שלום, שמי סהר תומא, מנצרת ואני ממשיכה באנגלית, זה יותר קל לי.
יעקב מרגי: תפדלי.
<סהר תומא: (תרגום חופשי מאנגלית): אני רוצה להתייחס למה שאתם העליתם, שאנחנו, הסטודנטים הערביים, יש לנו יתרון באוניברסיטאות כיוון שאנחנו מתחילים ללמוד מוקדם יותר, אבל אינכם יכולים להכחיש את היתרונות וההזדמנויות שיש לכם אחרי השירות בצבא הישראלי, שהוא זכותכם כאזרחים.
<סהר תומא: אתם לא יכולים להכחיש שיש לכם הרבה יתרונות.
<סהר תומא: נכון, אתם מתחילים ללמוד מאוחר יותר, אבל יש לכם זמן חופשי לפני, אתם צוברים ניסיון, אתם מתנסים כך שבעצם אתם מוכנים.
<סהר תומא: בנוסף יש לכם אפשרויות, שרבים מאיתנו אין להם כסטודנטים רק בגלל שהם לא שירתו בצבא, שזו בעצם בחירה אישית שלהם וזכותם שלא.
<סהר תומא: כך שאם אתם רוצים לדבר על שוויון, שוויון בין שתי האוכלוסיות, מנקודת מבטי, מכיוון שאף פעם לא הייתי בנעליכם, אני לא באמת יכולה לראות מעיניכם, אבל גם אתם לא הייתם בנעליי.
<סהר תומא: אתם לא חוויתם את התחושה של מה זה להיות נחות בארצך שלך.
<סהר תומא: אני מתכוונת שכולנו יודעים שאם היינו באמת שווים הדיון הזה פה היה מתקיים גם בערבית, אבל איננו שווים ולכן הדיון אינו בערבית, הוא מתקיים בעברית.
<סהר תומא: כך שאל תכחישו את היתרונות וההזדמנויות שיש לכם ואל תנסו להפוך את הדברים.