GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל גרמן: אני לא יודעת אם הנציגים שלהם נמצאים כאן, אוקיי, אני שמחה שהם - - -
יעקב מרגי: הנשים בירוק.
יעקב מרגי: הוועדה קיימה ביולי דיון.
יעל גרמן: נכון מאוד.
יעל גרמן: אנחנו קיימנו פה ביולי דיון ביוזמתו של חבר הכנסת איציק שמולי, שבוודאי עוד מעט יבוא, אני הצטרפתי אליו וגם אני הייתי בדיון.
יעל גרמן: אני באמת חושבת שתנאי הלימודים, ואני קוראת לזה גם העסקה של הסטודנטים בווטרינריה, הם בלתי מתקבלים על הדעת.
יעל גרמן: לא יכול להיות.
יעל גרמן: חלק מהדברים הופסקו בעקבות אותו דיון ואני מאוד שמחה שהמל"ג ובית הספר לווטרינריה הלכו לקראתם, אבל עדיין מסתבר שהסטודנטים בשישי ובשבת נמצאים בתורנויות ללא שכר, ללא תמורה.
יעקב מרגי: והם ברירת המחדל.
יעל גרמן: והם ברירת המחדל.
יעל גרמן: אז אני הבנתי שיש תשובות כאלו ואחרות, אני לא רוצה לקרוא לתשובות האלו בשם אחר, נניח שהן תשובות אמתיות, שרוצים שהם יתנסו בפועל בזמן חירום ויש לכך בהחלט הצדקה, אבל אין ספק שאסור לנו במצב הקיים לנצל את הסטודנטים.
יעל גרמן: אני קוראת לך, כיושב ראש, וגם לך, אדוני השר, אנחנו שנינו היינו בבית הספר לווטרינריה, לדאוג לסטודנטים.
יעל גרמן: כמו שאנחנו מתייחסים אליהם הם אחר כך יתייחסו לאחרים, אז דבר ראשון, בואו נתייחס לסטודנטים כמו שראוי להתייחס אליהם.
יעקב מרגי: תשובת האוניברסיטה העברית, " ללא השתתפות הסטודנטים בתורנויות בסופי שבוע ובחגים, לא היו הסטודנטים זוכים למספר השעות של חשיפה קלינית - - -
יעל גרמן: שישלמו.
יעל גרמן: אי אפשר לנצל בן אדם, לא אם הוא עובד רגיל, לא אם הוא עובד זר ולא אם הוא סטודנט לווטרינריה.
יעל גרמן: תודה ואני מתנצלת.
יעקב מרגי: תודה רבה, חברת הכנסת והשרה לשעבר.
יעקב מרגי: בבקשה, יעל.
יעל כהן-פארן: תודה רבה לך, אדוני יושב הראש, באמת תודה על הנכונות לקיים את הדיון הזה.
יעל כהן-פארן: אני אצטרף לדבריה של חברתי ואני רוצה לקשור בין שני הדברים וגם קצת לעולם הכלכלה.
יעל כהן-פארן: כשיש מונופול אז הוא כופה את התנאים שלו על הצרכנים שלו, על הלקוחות שלו ומה לעשות, אני מתנצלת אם אני אפגע פה במישהו באוניברסיטה, יש כאן מונופול של גורם אחד שיכול להכשיר בארץ וטרינרים וזה לא מתקבל על הדעת.
יעקב מרגי: האוניברסיטה העברית זה המקום היחיד?
יעל כהן-פארן: כן, הפקולטה ברחובות, ומי שלא מתקבל או לא יכול להתקבל ומאוד מאוד רוצה אז הוא הולך ללמוד בחו"ל.
יעל כהן-פארן: זה לפעמים עניין של תנאי קבלה, אבל תנאי קבלה נובעים מזה שיש מספר מאוד מוגבל של מקומות.
יעל כהן-פארן: גם תנאי העסקה או אי העסקה של הסטודנטים, שעלה כאן וגם בדיונים קודמים, נובע מזה שאפשר, כי אין פה שום תחרות ואין פה עוד גורם שאפשר ללכת אליו וייתן תנאים יותר טובים וזאת אותה הבעיה.
יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים לפתור אותה כי עד שיקום מקום חדש לא צריך לנצל את הסטודנטים וכו'.
יעל כהן-פארן: הרי גם סטודנטים לרפואה מתמחים, מה, הם לא מקבלים?
יעל כהן-פארן: אמנם גרוש וחצי, אבל משהו, הם לא מתנדבים בבתי החולים כשהם בהתמחות.
יעל כהן-פארן: בסופו של דבר אנחנו רואים, אתה נקבת במספר של עשרות, אני חושבת שעשרות זה רק החברים שלי, אני חושבת שיש מאות רבות של אנשים שנוסעים לחו"ל כדי ללמוד.
יעל כהן-פארן: אני מכירה יותר מבית ספר אחד, במזרח אירופה, ברטיסלבה, איטליה ואחרים, אנשים נוסעים לשם, מה לעשות, זו אהבתם בחיים, הם אוהבים בעלי וחיים רוצים להיות רופאים של בעלי חיים וזו התמחותם.
יעל כהן-פארן: כמו שאמרה חברתי גרמן ואתה גם יודע, יש עכשיו תקנה חדשה שכל כלבייה צריכה שיהיה לה וטרינר.
יעל כהן-פארן: אם אין מספיק וטרינרים אז גם הכלביות לא יוכלו להרשות לעצמן להחזיק וטרינר ואנחנו רואים את זה היום.
יעל כהן-פארן: זו עוד סוגיה, כלביות פרטיות שהולכות ונסגרות, כי אין להן את האפשרות להחזיק וטרינר או לשלם לווטרינר שיהיה הקבוע שלהם.
יעל כהן-פארן: יש פה עניין נוסף.
יעל כהן-פארן: אנחנו אמנם מדברים על תחומי הלימוד, אבל בכלל, בתחום הווטרינריה אין בעצם שום דבר ממלכתי, הכול פרטי.
יעל כהן-פארן: כמי שמחזיקה כלב וחתול, אלו הוצאות מאוד גדולות ואם אנחנו מסתכלים על זה כחלק מהפתרון של העניין של כלבים, שאנחנו יודעים כמה מומתים ואנחנו מתמודדים ומנסים להתמודד עם הבעיה הזאת, לעודד אנשים לאמץ, מה לעשות שלהחזיק כלב זה מאוד יקר כי זו רק רפואה פרטית, אז אנשים במעמדות מסוימים לא מחזיקים כלב.
יעל כהן-פארן: לדעתי כלב זה טוב לנשמה יותר מכל, כן?
יעל כהן-פארן: למשפחה, לנשמה ולכלב.
יעל כהן-פארן: אני חושבת שצריך לתת את הדעת גם לעניין הזה, שאולי הגיע הזמן שיהיה איזשהו ביטוח שהמדינה מסייעת בו ובמקום להוציא את הכסף על המתת כלבים ועל טיפול בכלבים בכלביות, שיש לזה משאבים, אנחנו צריכים לחשוב גם על זה כי אז זה יעודד אנשים, אם יהיה איזשהו מימון לדברים בסיסיים זה יעודד אנשים להחזיק כלבים וחתולים.
יעל כהן-פארן: אני באמת אשמח לפתוח ולשמוע מנציגי הסטודנטים באוניברסיטאות איך זה שיש לנו רק מקום אחד ללמוד בו וטרינריה.
יעקב מרגי: לפני שאני אעביר להם, אין ספק שכשיש מקום אחד אז אי אפשר לומר שיש הנגשה של הלימודים וגם הפריסה הארצית היא פרמטר לעידוד סטודנטים ללמוד את המקצוע הזה, כמו כן תנאים וסביבת לימודים, דיברנו על הניצול, שכר עתידי של וטרינרים ותנאי קבלה.
יעקב מרגי: אני יודע שבמסגרת החופש האקדמי יש חופש לאוניברסיטאות להחליט מה הן מלמדות, אבל כמו שאני אומר כמעט בכל דיון, אנחנו באנו לנהל מדינה והרגולטור צריך גם לצפות פני עתיד ואם יש מחסור צריך לעשות הכול כדי שהמחסור הזה - - - או שלמדינה נוח שמדינות אחרות משקיעות את הדלתא של המימון של הפקולטות האלו, לא יודע, כנראה יש לנו ענף יצוא מתקדם של סטודנטים שלומדים בחו"ל וחוזרים לכאן, חלקם חוזרים, אם היינו יודעים שכולם חוזרים - - -
יעל כהן-פארן: זהו, הבעיה שלא כולם חוזרים.
יעקב מרגי: אבל בואי נשמע קודם כל את הסטודנטים.
<שלומי יחיאב: תודה רבה קודם כל על ההזמנה וגם על הקיום של הדיון.
<שלומי יחיאב: אני שלומי, אני יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית.
יעקב מרגי: שהיה פה בדיון גם בשביתה.
<שלומי יחיאב: כן.
<שלומי יחיאב: היינו פה קצת לפני יותר מחצי שנה בדיון בנושא של הבעיות של הסטודנטים ומסלולי הלימוד.
<שלומי יחיאב: אני כן אגיד בפתח הדברים שמאז הדיון היה שינוי משמעותי בהובלת בית הספר, שביטלו את הלימודים בלילות ופה כן חשוב להגיד שאנחנו מודים ומעריכים - - -
יעקב מרגי: אתה רוצה שאני אקריא מהם השינויים שהם עשו?
יעקב מרגי: קודם כל, הפסקת הכוננויות.
יעקב מרגי: דבר שני, ביטול השתתפות הסטודנטים בתורנויות לילה מחצות עד שבע בבוקר, הקטנת מספר התורנויות בסוף השבוע ובחגים ל-17 בשנה הבאה ו-15 ימים בשנה שלאחר מכן, קביעת שעת גג לשהות סטודנטים במחלקות המאשפזות, לא יאוחר מ-18:00, כמובן שאפשר להשתחרר גם קודם לכן.
יעקב מרגי: שינוי זה יאפשר לסטודנטים לעבוד בערבים ביתר קלות, ואחרון, קיצור רצף שעות שהייה בבתי חולים כך שלא תיווצרנה משמרות ארוכות.
<שלומי יחיאב: בהחלט, ועל כל השינויים האלה אנחנו בהחלט מברכים.
<שלומי יחיאב: הדלתא האחרונה שנשארה זה, כמו שחברת הכנסת ציינה, סוגיית השבתות והחגים, שהחל משנת תשע"ח הסטודנטים יידרשו לעשות 15 תורנויות כאלו במהלך השנה.
<שלומי יחיאב: אני חושב שהלב של הדיון היום מדבר גם על הנגשה ועל מסלולי הלימוד לווטרינריה, אבל חשוב להגיד שברגע שמציבים את השבתות והחגים פה, אנחנו מסתכלים על זה כעל חסם, חסם מסוים.
<שלומי יחיאב: קודם כל בית הספר עושה מסלולים מסוימים לסטודנטים הדתיים, שהם לא נדרשים לעשות את התורנויות בשבתות ובחגים עצמם, אבל איך שאני מסתכל על זה, הסטודנטים שמסתכלים מראש ויודעים שנכנסים למסלולים האלה, זה גם מהווה חסם עבורם, אבל האוכלוסייה הגדולה ביותר שאנחנו רואים שנפגעת פה היא האוכלוסייה שאין לה, שקשה לה יותר.
<שלומי יחיאב: אולי סטודנטים צעירים מהפריפריה שרוצים או כאלה שאין להם הכנסות כלכליות, לימודים בשבתות ובחגים פוגעים בהם גם בסוגיה הזאת.
<שלומי יחיאב: אנחנו מבינים, אני גם ראיתי את התגובה המפורטת של האוניברסיטה, שמפרטים בה שזה בשם החופש האקדמי, אבל אנחנו מאמינים, כבוד היושב ראש, שכמו שאמרת, בסופו של דבר, לחופש אקדמי צריכים להיות פה גבולות ערכיים.
<שלומי יחיאב: אנחנו במדינת ישראל, מדינה יהודית, ולבוא ולהציב מראש ששבתות וחגים זה תנאי נדרש, לקחת סטודנטים ולהביא אותם לשם, אנחנו רואים בזה פגיעה חמורה שאנחנו חושבים שהרגולטור כן צריך לשים לזה קו.
<שלומי יחיאב: אם מדובר בסופו של דבר בצורך מקצועי אקדמי, אנחנו לא נכנסים לכאן, אנחנו לא באים להגיד מה אנחנו חושבים על הצורך האקדמי, אז יש פתרונות, כמו שחברת הכנסת ציינה.
<שלומי יחיאב: יש מסלולים כמו ברפואה או מסלולים - - -
יעקב מרגי: כמה סטודנטים לווטרינריה יש בעברית?
<שלומי יחיאב: בערך בין 40 ל-50 בשנה, תקנו אותי אם אני טועה.
יעל כהן-פארן: כל שנה?
<אמיר שטיינמן: 55.
<שלומי יחיאב: 55.
<שלומי יחיאב: מה שאנחנו מסתכלים עליו, כבוד השר וחברי הכנסת, מה שאנחנו חושבים, שזה לא רק הסוגיה של הווטרינרים, מדובר פה באמירה ערכית על 300,000 סטודנטים.
<שלומי יחיאב: יש לנו סטודנטים במעבדות הניסוייות אצלנו שגם הם מחייבים אותם לפעמים להגיע בשבתות ובחגים.
<שלומי יחיאב: מה שאנחנו חושבים שצריכה להיות פה אמירה ערכית של המדינה, של המל"ג, של הות"ת, שאומרת שאין מסלולים כאלה, סטודנטים במדינת ישראל לא יעשו שבתות וחגים ואם יש צרכים אקדמיים אז יש מסלולים שנותנים לזה מענה.
יעקב מרגי: עוד אחד מכם, להוסיף משהו?
יעקב מרגי: בבקשה, האוניברסיטה העברית.
<גד בנעט: שלום, שמי גד בָּנְעְט, אני המנהל של בית הספר לרפואה וטרינרית.
<גד בנעט: יושב פה ד"ר אמיר שטיינמן, שהוא מנהל בית החולים הווטרינרי ששייך לבית הספר, ופרופ' מרב שמיר, שהיא יושבת ראש ועדת ההוראה של בית הספר, אנחנו מייצגים פה למעשה את האוניברסיטה העברית.
<גד בנעט: בית הספר לרפואה וטרינרית הוא באמת בית הספר היחיד בישראל, לומדים בו 55 סטודנטים מדי שנה, בסך הכול כ-220 סטודנטים במשך ארבע שנים מוכשרים בלימודי רפואה וטרינרית.
<גד בנעט: באופן כללי במדינת ישראל נרשמים מדי שנה מאה וטרינרים חדשים, כך ששאר הווטרינרים לומדים בחוץ לארץ, כ-45.
<גד בנעט: יש פלקטואציות במספרים, אבל באופן כללי זה סדר הגודל.
יעקב מרגי: תן לנו קצת רקע, למה הם נאלצים לצאת ללמוד לחו"ל?
<גד בנעט: בית הספר הוא מקום שיש בו מספר מסוים של מקומות הכשרה, כמו בתי ספר אחרים.
<גד בנעט: אנחנו, דרך אגב, לא בעד פתיחת מסלולי הכשרה אחרים ובתי ספר אחרים וכיוצא בכך, שלא תבינו, אנחנו לא רוצים להצדיק איזשהו מונופול.
יעקב מרגי: יש צפיפות אוכלוסין ב-50 בשנה?
<גד בנעט: אנחנו התחלנו כבית ספר שלמדו בו 20 סטודנטים מדי שנה, זה הוקם ב-1985, ובהדרגה מספר הסטודנטים הלך ועלה.
<גד בנעט: במקביל מספר המשרות בבית הספר עלה, המקומות שבהם הסטודנטים עוברים הכשרה הלכו וגדלו.
<גד בנעט: כדי להכשיר סטודנט לווטרינריה, שזה סטודנט מאוד יקר יחסית, צריך לתת הכשרה מאוד מיוחדת, שכוללת הכשרה בבית חולים בשנה האחרונה.
יעקב מרגי: הם לא מקבלים את זה בחו"ל כשהם לומדים בחו"ל?
<גד בנעט: כן, מקבלים את זה בצורה כזו או אחרת, אבל מקבלים את זה, בהחלט.
אורי אריאל: מהו הקושי שלכם לגדול?
אורי אריאל: מהי הבעיה?
אורי אריאל: זה תלוי ברצון שלכם?
<גד בנעט: לא, זה לא תלוי, זה בכלל לא במגרש שלנו.
יעל כהן-פארן: למה אתם לא יכולים להכשיר 100 סטודנטים בשנה?
יעקב מרגי: אני אחדד את השאלה, לגבי סטודנטים לרפואה אומרים לנו, צריכים מיטות, יש תקנים, יש הקצאות, זה תקציב.
<גד בנעט: זה די דומה, זה די דומה.
<גד בנעט: אנחנו צריכים כיתות יותר גדולות, מספר מרצים רב יותר, בית חולים וטרינרי גדול יותר וכיוצא בכך, מכיוון שכרגע, איך שזה בנוי, זה לא יכול להכיל יותר מ-55 סטודנטים.
אורי אריאל: אתם ביקשתם הגדלה או שאתם טוב לכם כך?
<גד בנעט: אנחנו אדישים בעניין הזה, זאת אומרת אם יורו לנו או יטילו עלינו להגדיל, אנחנו באופן כללי לא באים להגביל את מספר הסטודנטים, אנחנו רק אומרים שבתנאים הנוכחיים, מה שיש לנו, כרגע לא מתאים ליותר ממספר הסטודנטים הנוכחי.
יעקב מרגי: אנחנו רק רוצים ללמוד את הסוגיה.
יעקב מרגי: יש פה איזה כשל.
יעקב מרגי: תראה, יש כמה פרמטרים שמעודדים סטודנטים לצאת לחו"ל ללמוד.
יעקב מרגי: יכול להיות שאלה תנאי קבלה, אבל אני לא יכול לחיות עם זה טוב, אתה יודע למה?
יעקב מרגי: כי אם הם לא טובים לי פה, לא ייתכן שאחרי שמישהו אחר משקיע בהם, ואתם תאמרו לי, גם ברפואה אותו הדבר, ששם לא עושים את אותו מסלול כמו שבארץ, והם באים לפה והם מוסמכים ומוכרים.
יעקב מרגי: או שאנחנו מרוצים מהתהליך הזה, כשאנחנו סמוכים על שולחן אחרים, אני שואל, אני לא יודע מי צריך לתת את התשובה.
יעקב מרגי: זה יותר המל"ג, אבל גם נשמע אחרים.
יעקב מרגי: או שאנחנו אוהבים כשאנחנו סמוכים על שולחן אחרים, מדינות אחרות משקיעות את הדלתא התקציבית הזו, או שאנחנו עושים כך, טומנים עין אחת עצומה ועין אחת חצי פקוחה, לקבל אותם גם במסלול הכשרה כזה או אחר, שונה מהארץ, שהוא יכול אפילו להיות יותר פשרני, אני לא קובע עובדות, לא מכיר, אבל יש פה לאקונה.
יעקב מרגי: עכשיו אני לוקח את זה, כיו"ר ועדה שרוצה לבדוק למה, יש פה איזו לאקונה שמישהו חי איתה טוב מאוד.
יעקב מרגי: אני נפגש עם הסטודנטים האלה בחו"ל, הם מרגישים רע, הם פוגשים אותי בקהילות היהודיות בהן אני מסתובב ובכל מקום והוא אומר לי, "אני לומד פה רפואה".
יעקב מרגי: אתה רואה אותם בכמה מדינות, "קשה לי, אני מנותק מהמשפחה", "אני משלם פה שכירויות" "אני זה וזה" אני אומר לו, "אבל למה באת לכאן?
יעקב מרגי: " אומר לי, "לא יכולתי ללמוד בארץ", מכמה סיבות.
יעקב מרגי: מישהו צריך לתת סוף סוף את הדעת על הסוגיה הזו.
אורי אריאל: אני מבקש להוסיף משהו.
אורי אריאל: ואני מתנצל אני צריך לצאת.
אורי אריאל: יש לי בקשה אליכם, אני מקווה על דעת היושב ראש, אני אלך לדבר עם שר החינוך, שהוא אחראי על המל"ג, אני צריך נייר עבודה, ואני אודה לך מאוד אם זה לא יהיה נייר של מסחרה, זאת אומרת, כזה שמבקש פי שלושה כדי לקבל, תגידו מה אתם צריכים, ממילא יבדקו ויש סטנדרטים וכו', לא משנה.
אורי אריאל: אני מבקש שתכינו אתם נייר, מה צריך כדי להרחיב את היחידה שלכם, מה שצריך.
אורי אריאל: אני רוצה לבוא עם נייר מקצועי שלכם, לבדוק עם השר בנט אם יש בכלל היתכנות.
אורי אריאל: אם יש היתכנות זה יעבור לשיח מן הסתם ביניכם, בין האוניברסיטה לבין מל"ג ומשרד החינוך, אני לא רוצה פה לקדם את זה.
אורי אריאל: אפשר לקבל כזה נייר מכם בעוד שבועיים-שלושה?
אורי אריאל: אז אני מצפה לנייר כזה ואני מקבל על עצמי, היושב ראש, לדבר עם שר החינוך.
אורי אריאל: במקרה אני מכיר אותו מעט, ואני לא מתחייב על כלום, כי בסוף תמיד חסר כסף בכל מקום, אבל אולי דרך הדיון הזה נפרוץ פה איזו תחילת מסע, הוא יהיה מן הסתם ארוך, אבל אם מתחילים ללכת אז גם מגיעים בסוף אל היעד.
<גד בנעט: אני רוצה לציין עוד דבר שצריך לקחת אותו בחשבון.
<גד בנעט: יש לנו גם מסלול של הכשרת טכנאים בווטרינריה, שזה דבר מאוד חשוב ויש לנו בית ספר להכשרה של טכנאים או אפשר לקרוא לזה אחיות, זה די מקביל, האנשים האלה תומכים מאוד במקצוע, הם מועסקים בהרבה מאוד מסגרות, אם זה עירוניות, אם זה בקליניקות פרטיות והם למעשה כמעט חצי וטרינרים, אפשר להגיד כך.
<גד בנעט: הקורס הזה הוא קורס שאנחנו מנהלים כבר מספר שנים, אנחנו משתדלים להעלות אותו אל הרמה הגבוהה ביותר האפשרית ולתת לאנשים האלה שדרך אגב, תנאי הקבלה שלהם קלים בהרבה מאלה של ווטרינרים - - -
יעקב מרגי: ההסמכה הזאת לא מוכרת?
<אמיר שטיינמן: לא.
יעקב מרגי: מותר להם לעסוק בתחומים ספציפיים?
<אמיר שטיינמן: לצערנו זה מקצוע לא מוכר, זה גם משהו שהיה מאוד טוב אם היו - - -
יעקב מרגי: תזמו.
<גד בנעט: לזה רציתי להגיע בסוף דבריי.
אורי אריאל: אני מוכן להיות לכם לעזרה.
יעקב מרגי: תנו לנו את המבנה השלדי, אנחנו נוביל חקיקה להכרה במקצוע.
<אמיר שטיינמן: מצוין.
יעקב מרגי: כי אני חושב שאסור שזה יהיה פיראטי כי אחר כך הוא קצת מרשה לעצמו יותר ויתחילו חיקויים והתחזויות וכל מיני.
יעקב מרגי: תודה רבה לכבוד השר.
יעקב מרגי: רבותיי, הדיון הזה נכון גם למקצועות אחרים.
יעקב מרגי: היה פה דיון בשולחן הזה, אנחנו השקענו בקדנציה האחרונה בכנסת משאבים רבים ודיונים ושעות על יוקר המחיה.
יעקב מרגי: לכאורה מה קשור לדיון הזה?
יעקב מרגי: אנחנו מנסים לפשט.
יעקב מרגי: הוועדה זו דנה במחסור בקלינאי תקשורת.
יעקב מרגי: גם כאן יש את החסמים של המוסדות להשכלה גבוהה והמל"ג שלא נותנת ויש מחסור אדיר.
יעקב מרגי: הקיימים מעדיפים לפתוח משרד פרטי, קליניקה פרטית, לתת שירותים , מפגש אחד עולה 500-600 שקל מאשר להיות עובד של קופת חולים או של מוסד חינוך ב-60, 70, 80 שקל לשעה.
יעקב מרגי: מישהו צריך לתת את הדעת וזה נושק לדיון שלנו.
יעקב מרגי: אין ספק שהמודעות היא גבוהה.
יעקב מרגי: מה לעשות, פגעי הזמן ניכרים בי, אנחנו יודעים מה היה לפני שני עשורים, שלושה עשורים, בהתייחסות למניעת צער בעלי חיים.
יעקב מרגי: המודעות הולכת ומתפתחת, היא גבוהה.
יעקב מרגי: לטפל בבעל חי זה לא עניין של חוויה רגעית, זו התחייבות, זו התמסרות, זה טיפולים, יש מודעות ויש מחסור והפריסה היא לא כל כך גדולה.
יעקב מרגי: אני לא אומר להציף את השוק, אני לא אומר להציף את השוק, אבל ככל שיהיו מענים גם הטיפול בבעלי החיים יהיה יותר נגיש ויותר ידידותי, גם לכיס וגם לסביבה.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך לתת מענים.
יעקב מרגי: חברי הכנסת רוצים להתייחס לפני שאני אמשיך?
מסעוד גנאים: לא, אני רק מצטרף למה שאמרה חברתי יעל ויעל גרמן גם.
מסעוד גנאים: זו פעם ראשונה שאני שומע שהמקום היחיד שבו מכשירים את הווטרינרים או מלמדים וטרינריה זה באוניברסיטה העברית בירושלים.
מסעוד גנאים: אני חשבתי שיש לפחות עוד שניים שלושה מקומות.
מסעוד גנאים: אני מכיר את המחסור בווטרינרים וגם, כפי שהזכרת, כבוד היושב ראש, יש מודעות לעניין של טיפול בבעלי החיים ורווחת בעלי החיים וזה מצריך במקביל להעלות את מספר הווטרינרים שמטפלים בהם.
מסעוד גנאים: אני לא יודע איך פותרים את הבעיה.
מסעוד גנאים: יש מיפוי?
מסעוד גנאים: יש מחקר שנעשה בשאלה מהו הביקוש לווטרינריה?
יעקב מרגי: שאלה שאם מישהו יודע הוא יתייחס בהמשך, מנהל בית החולים יתייחס אחר כך.
יעקב מרגי: איתן, אתה רוצה להתייחס?
איתן ברושי: יש פה מישהו מהשלטון המקומי?
יעקב מרגי: אני אשאל אותם למה.
איתן ברושי: כי הם חלק מהדיון לפי דעתי.
יעקב מרגי: הנושא היום הוא פתיחת מסלולי הכשרה בווטרינריה, לא כלביות.
יעקב מרגי: דנו בכלביות ונדון בהם.
איתן ברושי: לא, אבל הווטרינרים הם חלק מהיכולת של השלטון המקומי.
איתן ברושי: זה דיון חשוב.
איתן ברושי: אני, כראש רשות לשעבר וגם כמי שמכיר את השלטון המקומי, יודע את החשיבות.
איתן ברושי: היו פה לפני שנה וטרינרים שרצו בין החדרים לטפל בתנאים וביכולת, מי שזוכר.
איתן ברושי: אני חושב, יושב ראש הוועדה, שבדיון כזה צריך לשתף גם את השלטון המקומי, משום שחלק מהיכולת לטפל בבעלי חיים, גם בכלבים וחתולים וגם למשל בבדיקת הבשר שמשווקים, הווטרינרים הם חלק מהיכולת של השלטון המקומי להבטיח את התנאים שנדרשים פה לקיים.
איתן ברושי: כשהייתי ראש מועצה הייתי אומר ש-50% מגדלים כלבים ו-50% פוחדים מהכלבים.
איתן ברושי: זו הייתה האווירה ב - - -
יעקב מרגי: אני מכיר כאלה שגם מגדלים כלבים וגם פוחדים מכלבים.
איתן ברושי: היו מעסיקים אותי גם עם העניין הזה, אנשים היו עושים הליכות עם מקל.
איתן ברושי: לא חשוב, זה פולקלור, אבל השלטון המקומי מעסיק וטרינרים, הוא אחראי גם על האכיפה וגם על החיסון וגם על הרישום, הוא גם מתפרנס מאגרות, הוא מתפרנס אבל זה גם עולה כסף, ומאחר וזו לא פעם ראשונה שעוסקים בזה פה ויש פה אנשים שרוצים לקדם, אני חושב שהבעיה היא בסוף שגם יתפרנסו מזה.
איתן ברושי: אתה אומר שזה לא מספיק.
איתן ברושי: מי קובע או מה רצוי לראות כיעד בהכשרה השנתית וכתוצאה מזה את היכולת לעמוד במשימות, שהן משימות חשובות.
איתן ברושי: ובתוך זה השלטון המקומי יכול גם לעודד, גם במלגות וגם בתנאים, שיאפשרו גם להיות וטרינר וגם אחר כך להתפרנס מזה וגם לבצע את האכיפה.
איתן ברושי: אנחנו עדים, מבעיית הגמלים ועד בעיית הכלבים, אלו הן בעיות שקשורות גם לביטחון ובטיחות וגם לבריאות ולכל מה שקשור.
איתן ברושי: זאת אומרת היכולת לקיים חברה שיש בה פתיחות לכל מה שאנחנו רוצים היא גם ביכולת להגן בפני תקלות, נזקים, מחלות או אפילו פגיעה שיכולה להיות קיימת כתוצאה מחוסר פיקוח וחוסר איזון.
איתן ברושי: לכן נראה לי שיש חשיבות לשלב את השלטון המקומי ולא להשאיר את הנושא הזה רק ליד המקרה.
יעקב מרגי: ד"ר אמיר, רוצה להתייחס, להוסיף?
יעקב מרגי: יש מישהו סביב השולחן שרוצה להוסיף?
<גד בנעט: אני יכול להוסיף שבית הספר לווטרינריה שם לעצמו מטרה מאוד מאוד חשובה לקדם את ההכרה בנושא של רווחת בעלי חיים במדינה.
<גד בנעט: אנחנו קיימנו בשבוע שעבר סימפוזיון בנושא הזה וכבוד שר החקלאות וחברת הכנסת גרמן השתתפו בסימפוזיון שלנו.
<גד בנעט: קיימנו דיון בשאלה כיצד אנחנו משפרים את רווחת בעלי החיים ומה אנחנו עושים על מנת שהנושא הזה יגיע למודעות הציבור בצורה יותר משמעותית.
<גד בנעט: אני גם רוצה לציין שבית החולים שלנו להוראה, מטפל במאות ואפילו יותר מדי שנה מקרים של חיות עזובות.
<גד בנעט: יש לנו הסכמים עם ארבע עיריות במרכז המדינה, שמביאים אלינו חיות שנאספו על ידי אזרחים בעיריות האלה.
<גד בנעט: אנחנו נותנים להם טיפול ראשוני ואחר כך משחררים אותם חזרה לעיריות או משאירים אותם לאשפוז במידה ויש צורך.
<גד בנעט: בית החולים וגם בית הספר שלנו, מקדיש בחינוך הווטרינרים וגם בתרומה לחברה בנושא הזה מאמץ גדול מאוד.
<גד בנעט: זה מאוד חשוב לנו, זה אחד מהדברים שעליו שאנחנו לוחצים ומקדמים במדינה.
<גד בנעט: זה באמת משהו שהוא בראש סדר העדיפויות שלנו בעתיד.
<גד בנעט: כמנהל זו האג'נדה שלי, לדחוף את הנושא הזה ואני חושב שאנחנו עושים את הזה בצורה חשובה ונמשיך לעשות את זה ואני מקווה מאוד שנמשיך לחזק את הנושא הזה.
<גד בנעט: אני רוצה לציין גם לגבי קבלת סטודנטים, אנחנו מקבלים 55 סטודנטים מדי שנה, הקבלה היא בהתאם לציונים שלהם בתואר הראשון, עם סף די נמוך של ציון בפסיכומטרי, אבל הוא לא מהווה קריטריון מעבר לסף.
<גד בנעט: בנוסף לכך, את חמשת המקומות האחרונים מבין ה-55 אנחנו מקדישים למגזרים מיוחדים שיותר קשה להם להתקבל לווטרינריה ואנחנו מעודדים אותם, כך שזו לא קבלה אך ורק על סמך ציונים, אלא שיש בתקנון שלנו התייחסות בצורה רשמית לקבוצות מיעוט, בדואים, אנשים מהפריפריה, אנשים שיותר קשה להם להגיע ללימודי הווטרינריה ואנחנו נותנים להם איזושהי העדפה מתקנת.
<גד בנעט: זה חשוב לדעת.
יעקב מרגי: דיבר השר לגבי מיפוי, או מי ששאל, האם יש לכם ידיעה על מהו הצורך שלנו, מבחינת המשק הישראלי?
<גד בנעט: אפשר להגיד שאנחנו יודעים שכרגע די קשה לבוגרים למצוא עבודה.
<גד בנעט: זה לא כל כך פשוט לבוגרים שלנו וגם בוודאי לבוגרים שמגיעים מחוץ לארץ, כך שזה לא מצב שיש דרישה עצומה לווטרינרים.
<גד בנעט: יכול להיות שאם ייפתחו תקנים חדשים בעיריות - - -
יעקב מרגי: כנראה שהתקינה לא עדכנית ברשויות ובמשרד החקלאות.
<גד בנעט: - - - אז המצב הזה ישתנה, אבל כרגע המצב הוא ש - - - קודם כל נקדים ונגיד ש-70% בערך מהסטודנטים הם סטודנטיות, זאת אומרת שזה מקצוע, כמו במקומות אחרים בעולם המערבי, הוא בעיקר מקצוע נשי.
יעקב מרגי: כל השירות שקיבלתי בווטרינריה היה מגברים, עדיין לא נתקלתי באזור שלי בנשים וטרינריות.
<גד בנעט: כן, אחת הסיבות לכך היא שנשים נפלטות מהמקצוע די מהר לפעמים, אחרי שהן מקימות משפחה ויותר קשה להן לעסוק במקצוע.
יעקב מרגי: תאמין לי, אם היא הולכת להתיישבות הכפרית ופותחת קליניקה צמוד לבית שלה, היא לא תפסיק לעבוד.
<גד בנעט: חלק עושים את זה וחלק לא, נכון.
<גד בנעט: אבל בסך הכול יש כ-10% מהבוגרים שלא עוסקים במקצוע בסופו של דבר וזה חבל, כי הלימודים כל כך יקרים וההשקעה היא כל כך גדולה וזו התוצאה.
יעקב מרגי: זה גם חסם וסטודנטים לוקחים את זה בחשבון.
<דגנית בן דב: קודם כל אני מתנצלת שברחתי קודם, הוזעקתי לישיבה בנושא אכיפה כדי להבהיר משהו, אז יכול להיות שאני אחזור על דברים שנאמרו ולא שמעתי.
<דגנית בן דב: גם ההרגשה שלי היא שיש יותר וטרינרים ממקומות עבודה.
<דגנית בן דב: כעובדת מדינה אני מניחה שאסור לי להגיד שהבעיה היא חוסר תקנים.
<דגנית בן דב: כמי שנמצאת במחלקת צער בעלי חיים בשירותים הווטרינרים ומתוקף החלטת ממשלה 833 קיבלנו עוד שני תקנים בטח אסור לי להתלונן, אבל ההרגשה היא שיש מספיק רופאים וטרינרים.
<דגנית בן דב: מבחינת ההכשרה הדברים הולכים ומשתכללים.
<דגנית בן דב: היום יש על הפרק מסלול הכשרה נוסף במסגרת בית הספר לווטרינריה בנושא של רפואת כלביות shelter medicine, נושא שבעשור האחרון מאוד מתפתח בארצות הברית ומתחיל להיכנס לארץ.
<דגנית בן דב: יש כמה וטרינרים צעירים שדוחפים את זה, שיתוף פעולה בין וטרינרים לרשויות המקומיות, בית הספר לווטרינריה ואנחנו.
<דגנית בן דב: גם בנושא של הכשרות במסגרת השנה הרביעית המושמצת, עם השאלות של כן משכורת או לא משכורת, יש לא מעט רופאים וטרינרים בדרך, חבר'ה משנה ד' שעושים סוג של סטז' במרפאות של עמותות למען בעלי חיים, אצלנו בשירותים הווטרינרים.
<דגנית בן דב: בהחלט יש שיתופי פעולה ובהחלט יש כוונה לעשות יותר שיתופי פעולה.
<ליאת הלבץ: אני אשמח אולי לשמוע מהי ההתייחסות שלך לעניין השנה הרביעית המושמצת, כמו שקראת לה.
<ליאת הלבץ: היא אמרה בעצמה "השנה הרביעית המושמצת", אך לא התייחסה.
<דגנית בן דב: גם אני בוגרת בית הספר בארץ, גם אני עשיתי תורנויות ובמחזורים הראשונים עשינו תורנויות לא רק בשנה ד', עשינו תורנויות בשנה ג' ועשינו תורנויות גם בשנה שנייה, כולל לעזור בגינון של בית הספר.
<דגנית בן דב: אני חושבת, תקנו אותי אם אני טועה, יוני פרס היה הגנן הראשי?
<דגנית בן דב: ד"ר יוני פרס היה הגנן הראשי, כי כל אחד מאיתנו תרם במסגרת שבה הוא עבד כדי להתפרנס על בסיס הידע שלו.
<דגנית בן דב: וטרינר שהתפרנס מקייטרינג כדרך לממן את הלימודים שלו, עשה את הקייטרינג לכל האירועים בבית הספר ואנחנו הרגשנו הרבה מאוד גאווה בלהיות חלק מההקמה של בית הספר.
<דגנית בן דב: ברור שבעיניים של סטודנט לקבל על זה משכורת זה עדיף.
<דגנית בן דב: כמה זה ניתן ליישום וכמה היום, מן הזווית של מי שהיא עובדת מדינת וכל הזמן יש שקלול של משאבים שיש ואיך אפשר להקצות אותם לאן?
<דגנית בן דב: השאלה היא שאלה של עדיפות.
יעקב מרגי: ברפואה זה קיים.
יעקב מרגי: סטודנטים לרפואה, בסטז' שלהם הם משתכרים.
<דגנית בן דב: עד כמה שאני יודעת יש הבדל בין סבב מחלקות לסטז' ברפואה.
<דגנית בן דב: בווטרינריה זה מעורב.
<אמיר שטיינמן: אחת, קשה לי עם הנושא של הסטודנטים הדתיים, בעידן הפוסט אמת, אם חוזרים על משהו הרבה פעמים אז חושבים שהוא הופך אמת.
<אמיר שטיינמן: יש בשנה סטודנט אחד או שניים דתיים והם עושים בדיוק את אותו מספר תורנויות סוף שבוע כמו הסטודנטים החילוניים.
<אמיר שטיינמן: אנחנו, להיפך, מנסים להקל עליהם ולאפשר להם לעשות את זה לפני כניסת שבת.
<אמיר שטיינמן: המשפט הזה שחוזרים עליו כל הזמן, שאם בית הספר מאפשר לסטודנטים דתיים הקלות אז סימן שהוא יכול לאפשר לכולם, אין לו ידיים ורגליים.
<אמיר שטיינמן: אפשר להביא את הסטודנטים הדתיים ולשאול אותם, הם עושים בדיוק את אותו מספר חובות.
<אמיר שטיינמן: אנחנו מעולם לא טענו שה-24 שעות מכניסת שבת ועד צאת שבת יותר חשובות מה-24 שעות שלפני כן ביום שישי.
<שלומי יחיאב: אז בוא נשווה את התנאים של שאר הסטודנטים.
איציק שמולי: החניך התורן שעושה את הכוננויות - - -
<אמיר שטיינמן: רגע, זה משהו שלא ידענו עליו, טענו רשמית שאנחנו לא ידענו עליו.
<אמיר שטיינמן: אני יכול להישבע, אפשר לחקור אותי עם חשמל - - -
יעקב מרגי: לא, לא, עוד לא הגענו לרמה הזאת.
<אמיר שטיינמן: שלא ידעתי עליו.
<אמיר שטיינמן: כשאני הייתי סטודנט זה לא היה קיים.
<אמיר שטיינמן: לא היו הקלות לוועדת תורנויות.
<אמיר שטיינמן: גילינו את זה ועצרנו את זה.
<אמיר שטיינמן: זה מחטף שהם עשו, הם יזמו.
<אמיר שטיינמן: אנחנו, שוב, כהנהלה, פרופ' גד בענט ואני כמנהל בית ספר לא ידענו על זה, אני מודה בזה רשמית.
<אמיר שטיינמן: זה לא בסדר, אנחנו חושבים שזה לא בסדר שהם לקחו על עצמם את ההקלה הזאת, להבנתנו ההקלה הזאת נעלמה.
יעקב מרגי: אנחנו מאוד מעריכים את זה שבעקבות הדיון אכן הייתם קשובים ונעשו מספר שינויים.
יעקב מרגי: קראתי את כל התגובה שלכם לנושא, המסקנה היא שוועדות הכנסת מצליחות להזיז משהו בדבר העצום, אבל הפסקנו את ליאת.
<ליאת הלבץ: אני חייבת להגיד רק שני דברים.
<ליאת הלבץ: האחד, מאוד חורה לי שנציגת משרד החקלאות, אינני זוכרת את שמך, דגנית, סליחה, חורה לי בתור צעירה פה במדינה, וזה גם במנותק מהתפקיד שלי או ממה שאני עושה, לשמוע אותך אומרת שבזמנך, כשאת היית סטודנטית אז התנהלו מולך בצורה שאינה הגיונית ולכן גם לסטודנטים עכשיו - - -
יעקב מרגי: היא לא אמרה "לכן".