GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: ביום השואה אנחנו לא רק מציינים את הצד האוניברסלי ואת התפקיד החשוב הזה של מערכת החינוך, כי אנחנו גם צריכים לחבר את מערכת החינוך ואת התלמידים שלנו לאותם אנשים שחיים בינינו, ניצולי השואה.
דב חנין: אנחנו ביום הזה עוסקים הרבה מאוד בניצולי השואה ובחובה שלנו כחברה לניצולים האלה.
דב חנין: אני יודע שנעשים דברים, אני גם לא מזלזל בדברים שנעשים, אנחנו בכנסת עובדים מאוד קשה על הדבר הזה, אבל יש לנו חוב עצום שאנחנו עדיין רחוקים מלמלא אותו, רחוקים מלמלא אותו.
דב חנין: ברוח הזאת אני גם מתנצל בפניכם, אני לא אשאר בדיון הזה עד הסוף כי אנחנו מקיימים דיון בוועדת כספים בדיוק על מה שאנחנו צריכים לתת לניצולי השואה ועדיין לא נותנים להם, אז אני מאחל לדיון הזה הרבה הצלחה ומודה לכל המשתתפים בדיון החשוב הזה.
דב חנין: אני מקווה שאנחנו נוכל לקדם התייחסות יותר מכובדת ויותר חזקה של מערכת החינוך לסוגיה הכול כך חשובה הזאת.
אמיר אוחנה: תודה לך חבר הכנסת חנין.
אמיר אוחנה: חברת הכנסת שולי מועלם, בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: תודה, חברי חבר הכנסת אמיר אוחנה ותודה לדב ולאלעזר על הקיום של היום החשוב הזה.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להתחבר לכותרת של הדיון וכמו דב להתנצל מראש, כי באחת וחצי אני מובילה את החצי השני של ועדת הכספים על זכויות כלכליות של ניצולי שואה.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להגיד בקצרה ארבעה דברים שהם בעיניי האתגרים המרכזיים, רק בשביל היכרות עם מי שלא למדתי ממנו ובכל זאת נוכח פה, כי נמצאים פה רבים ממוריי ורבותיי בנושא הנחלת זיכרון השואה.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהאתגר הראשון של מערכת החינוך ושל מדינת ישראל בכלל הוא המציאות של היום שבו לא יהיו ניצולי שואה.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שזה האתגר המרכזי שכולנו צריכים להתייחס אליו.
שולי מועלם-רפאלי: אני אומרת את זה כי חלק ניכר ממה שאנחנו מביאים לשיח החינוכי הוא ההקשבה לניצולי השואה והלימוד מהם את הדרך לקחת את הדבר הגדול הזה ולתרגם אותו לתפיסת עולם טובה יותר, נכונה יותר, מוסרית יותר, ערכית יותר, יהודית יותר ואנושית יותר.
שולי מועלם-רפאלי: זה אחת.
שולי מועלם-רפאלי: שתיים, אני ברשות
שולי מועלם-רפאלי: כם רוצה להגיד שקשה לי ההתייחסות ולכן חשוב לי לדבר על שני הכיוונים, כיוון אחד הוא היהודי ואני רוצה לקחת את זה לזיכרון של העולם היהודי.
שולי מועלם-רפאלי: אתגר גדול הוא ללמד את השואה – נמצאים פה מוריי ורבותיי מ"יד ושם" – מתוך מה שהיה.
שולי מועלם-רפאלי: אם מתחילים בעליית הנאצים חטאנו לחינוך, אם מתחילים ב-800 שנות יהדות פולין, לוב, רומניה, בודפשט, מה שלא יהיה, אז אנחנו מתחילים ברצף שהוא יותר נכון, גם מבחינה חינוכית, כי כדי להבין מה איבדנו צריך להבין מה היה שם קודם.
שולי מועלם-רפאלי: בזה אני רוצה להתייחס לביטוי שאמרתי אותו כבר הבוקר בדיון אחר.
שולי מועלם-רפאלי: יש ביטוי שטבעו חז"ל ש"גזירה על המת שישתכח מן הלב" והרבה שנים שאלתי את עצמי, הרי זה לא יכול להיות, כשאנחנו מאבדים אנשים שקרובים לנו אנחנו לא שוכחים אותם וקיבלתי מחברי הרב שי פירון, שר החינוך הקודם, שהוא מצא פירוש ש"גזירה על המת שישתכח מן הלב" זה שיום אחד נהיה מסוגלים לשכוח את סיטואציית המוות ולהיזכר בבני האדם ולזכור את החיים שלהם ואת מה שאנחנו לוקחים מהחיים שלהם.
שולי מועלם-רפאלי: אני מרגישה שזה צריך להיות עוגן בתהליך החינוך שלנו והחיבור של הדורות הבאים לעולם של הזיכרון והנחלת החיים שאחרי השואה.
שולי מועלם-רפאלי: הדבר האחרון הוא אולי הדבר שאני מתחברת אליו במקום האוניברסלי.
שולי מועלם-רפאלי: אני מצטטת את אלי ויזל, מורנו ורבנו, במשפט שבעיניי הוא אחד המשפטים החשובים שהוא אמר.
שולי מועלם-רפאלי: הוא אמר אותו שוב ושוב בהרבה אירועים שראיתי אותו בהם.
שולי מועלם-רפאלי: הוא אמר לנו שוב ושוב שההיפך מאהבה זה לא שנאה, ההיפך מאהבה זאת אדישות ובמערכת החינוך חייבים להטמיע את הדבר הזה.
שולי מועלם-רפאלי: כשאתה רואה עוולה, אם הזזת את הראש, אתה שם, אבל עליך להיות מעורב ולקחת חלק ולהילחם על האמת.
שולי מועלם-רפאלי: כן, מתוך מקום של כבוד, מתוך מקום של סובלנות, מתוך הבנה שיש מגוון רחב של דעות לגיטימיות, אבל עוול הוא עוול ותילחם בו כל פעם שאתה רואה אותו.
שולי מועלם-רפאלי: ככל שנטמיע יותר בתוך מערכת החינוך גם הפורמלית, גם הבלתי פורמלית וגם בתוך הבתים הפרטיים של כל אחד מאיתנו, את המציאות הזאת, שהיא גם כללית וגם יהודית, אנחנו נעשה את העולם שלנו טוב יותר ואולי באמת נצליח, בשנים שנשארו לניצולים לחיות, לעשות גם את החיים שלהם טובים יותר כי בסוף זה חלק מחינוך.
אמיר אוחנה: תודה רבה, חברת הכנסת מועלם, חבר הכנסת פריג', בבקשה.
עיסאווי פריג': שלום לכל המבקרים, הנוכחים, המשתתפים.
עיסאווי פריג': כבוד יושב ראש הוועדה, אהלן וסהלן.
עיסאווי פריג': אני אתחיל - - - (היו"ר יעקב מרגי)
עיסאווי פריג': רק עכשיו התחלתי, אל תלחץ על הכפתור.
יעקב מרגי: קח עוד דקה.
עיסאווי פריג': בוא, אני אתחיל, חברים.
עיסאווי פריג': שמי עיסאווי פריג', אני ערבי, מוסלמי, תושב כפר קאסם.
עיסאווי פריג': ובאתי לכאן להשתתף בַיום לזיכרון השואה.
עיסאווי פריג': אני חייב להגיד שידידתי, פרופ' גרוס, יש לה חלק בזה, אני מכיר אותה מקודם ואני מכיר את העשייה שלה בתחום וברוכים הבאים.
עיסאווי פריג': חברים, אני רוצה להגיד לכם כמה דברים מנקודת מבט של אדם, אני מודה, וחובה על כולנו לזכור ולא לשכוח.
עיסאווי פריג': זו מחויבות של כולנו לזכור ולא לשכוח.
עיסאווי פריג': זו חובה על כל בן אדם, ולא רק לזכור את הנרצחים, אלא לזכור את הסיבות שהביאו למצב הזה, לשואה, הסיבות.
עיסאווי פריג': כשאנחנו, צעירים ערבים, מנהלים דיונים בינינו לגבי כל המצב הפוליטי, כל המתח וכל מה שקורה, עמדתי תמיד ברורה וחדה ואני אומר את זה ואומר לכם את זה, במדינת ישראל אני בטוח יותר מכל מקום אחר.
עיסאווי פריג': עַם שעבר את השואה אני מרגיש בטוח בקרבתו.
עיסאווי פריג': זה מה שאני מאמין.
עיסאווי פריג': כשאנחנו באים ואומרים, ואני מסתכל על הכותרת, "אתגרי הוראת השואה במאה ה-21 בארץ ובעולם", חברים, כשאומרים האתגרים ומזכירים את ההוראה והלקחים, אני שואל אתכם, יש המון דברים שאני רוצה להתייחס אליהם בהיבט הזה, כשמדברים על הלקחים ויש את כל האנשים המבוגרים שיש להם את הזוועות האלו בראש וחוו את כל הדברים, אני שואל אתכם, היום אנחנו נמצאים במדינת ישראל בשנת 2017, בשנת 1933, כשהיטלר עלה לשלטון והתחיל כל מה שכתוב בהיסטוריה, עם אחד, מדינה אחת, להוציא את הקומוניסטים, כל התהליך של הלאומניות ושנאת הזרים והגזענות, כל התהליך של הלאומניות ושנאת הזרים והגזענות, כל התהליך הזה כשהתחיל הרי היה ידוע לכל העולם והעולם שתק.
עיסאווי פריג': שואה התבצעה ורצח עם, ניסיון לרצח עם היה והעולם שתק.
עיסאווי פריג': והעולם שתק.
עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, חברים, ואני אומר את זה שיהיה ברור, בעיניי, אחד הלקחים חשובים מהשואה היא שלא ניתֵן לגזענות להרים ראש.
עיסאווי פריג': אם נוכל לדכא את הגזענות אז אנחנו למדנו המון מהשואה, כי ללא גזענות ושנאת האחר, חברים, לא הייתה שואה.
עיסאווי פריג': אני כאן איתכם, מאוד חשוב לי, מאוד חשוב לי, שביחד, כאדם, כאזרח וכמי שנמצא באותה מדינה עם שותפות גורל איתכם, בואו נילחם יד ביד בסרטן הגזענות שמסוגל לקחת את כולנו.
עיסאווי פריג': זה על קצה המזלג, יהיו עוד הזדמנויות, אני אגיד דברים.
עיסאווי פריג': שואה צריך לזכור יום יום, לא רק ב-27 לינואר כל שנה.
יעקב מרגי: ד"ר אייל קמינקא, אבל לפני כן ניתן לחבר הכנסת אלעזר שטרן לומר כמה מלים ואחרי זה אתן לך להציג את המצגת.
אלעזר שטרן: אני אהיה קצר.
אלעזר שטרן: כמובן אנחנו באים מבית של שני הורים ניצולי שואה, אבל אימא שלי ז"ל חינכה אותנו ואני מוצא את הדברים האלה, אני מוכרח להגיד, היום היה דיון גם בוועדת חוץ ובטחון, שהיינו שם שלושה אלופים שהיינו יחד בפורום המטה הכללי, האלוף אהרן זאבי פרקש והאלוף שקדי וכולנו מבתים של ניצולי שואה, ואולי כדי לתמצת את הדברים אז אני אגיד שאימא שלי חינכה אותנו מסביב לשני דברים, האחד, לוודא שיש פה מדינה יהודית חזקה שיודעת להגן על עצמה, אם אתם רוצים "לעולם לא עוד" "never again", אבל באותו זמן בדיוק, לעולם אל תעשו הבדלים בין בני אדם, לעולם.
אלעזר שטרן: ואנחנו שאלנו את עצמנו, תגידו, למה גם אנחנו, בתוך העולם הביטחוני, שהחלטנו להקדיש הרבה מהחיים שלנו לתוך הביטחון, גם אנחנו לפעמים צריכים לעצור קטעים בתוך החברה שלנו ולהגיד, חבר'ה, כל אדם נברא בצלם?
אלעזר שטרן: אנחנו באנו ממקום שלא רק שלמדנו בו שצריכה להיות פה מדינה יהודית חזקה, אלא גם באנו ממקום שלא מבין שכל אדם נברא בצלם ועושה הבדלים לפי דת, לפי גזע, לפי העדפות מיניות, לפי צבע, לא משנה לפי מה והדברים הולכים למקום הזה.
אלעזר שטרן: זהו, אני חושב שאת המסרים הכי חזקים האלה ולפי כל המחקרים אנחנו קיבלנו מהניצולים עצמם.
אלעזר שטרן: זאת אומרת, בכל המחקרים שאני מכיר, ויש לי קצת חלק ב"עדים במדים", בנסיעות לפולין, במה שאתם רוצים, ויותר מטקסים, יותר מנסיעות לפולין, המפגש עם הניצולים הוא הכלי הכי אפקטיבי שישנו למורשת השואה.
אלעזר שטרן: אנחנו צריכים להבין שאין מה לעשות, העולם מתקדם ובעוד כמה שנים לא יהיו איתנו אותם ניצולים, אז האתגר שלנו בימים האלה, מעבר לדאגה לרווחתם של אותם ניצולים שאיתנו, הוא מה אנחנו יכולים לעשות כדי שהמסרים החזקים האלה, שהם נושאים עמם, נדע גם אנחנו וגם הנכדים שלנו לשאת אותם לדורות הבאים.
אלעזר שטרן: זה אתגר שאני מבין שכולנו מבינים שהוא לא מפוצח.
אלעזר שטרן: יש לנו הרבה הצעות אבל כדאי לכולנו לדעת ובוודאי בתוך ועדת החינוך של הכנסת, שגם בהקשר הזה "אשרי אדם ירא תמיד", בהקשר של איך נוודא שהאתגרים האלה נמשכים.
יעקב מרגי: אני מעביר לך את רשות הדיבור, אני רק אספר לכם משהו.
יעקב מרגי: בתחילת הקדנציה הנוכחית היה דיון פה בוועדת החינוך על סוגיית המסעות לפולין והסוגיה עלתה, למה לא כולם חווים את החוויה הזו אם היא חוויה לימודית ונכונה ולאומית.
יעקב מרגי: אמרתי שהיה ראוי שמשרד החינוך יעצור, יעשה חשיבה לאור הקולות ולאחר מכן יגבש עמדה ויביא אותה לוועדה.
יעקב מרגי: מי שקרא את זה, משרד החינוך לא ספר את ההמלצה, אבל פתאום אני מקבל בקשה לפגישה, ואני לא סגן שר החוץ, לא שגריר, לא כלום, משגריר פולין בישראל.
יעקב מרגי: הוא רוצה לפגוש אותי, בסדר, נפגשנו.
יעקב מרגי: אני בדרך כלל תורם בדיונים, בנסיעות של הדיפלומטיה הישראלית ואני אומר לו, בבקשה.
יעקב מרגי: הוא מדבר איתי על הנזק הכלכלי שיכול להיות לפולין אז אמרתי לו, "אדוני, אני מכבד את כל מה שאתה אומר, אבל אצלי השואה היא לא עסק כלכלי.
יעקב מרגי: המשקפיים שלי הם לא המשקפיים שלך והיה ראוי שתחשוב על זה לפני שאתה בא אליי".
יעקב מרגי: בזה אני אתן לך, נשאיר את זה באוויר לסוף הדיון.
יעקב מרגי: תציג את עצמך ותן לנו מצגת, אבל תשתדל שהיא תהיה טלגרפית.
עיסאווי פריג': אדוני, אני נאלץ ללכת - - -
יעקב מרגי: אני מאוד מודה לך על הדברים החמים והחזקים שאמרת.
עיסאווי פריג': הדיון יימשך במליאה.
<יעקב סובוביץ': יש לי כמה דברים, דווקא בנוגע לצד שלך.
יעקב מרגי: לא עכשיו, עכשיו המצגת ולאחר מכן תאמר את הדברים.
יעקב מרגי: אם הוא ייאלץ ללכת הוא יידע לקרוא אותם.
עיסאווי פריג': אני חייב להיות בוועדת הכספים.
<אייל קמינקא: משפט הפתיחה, לא תכננתי אותו, אבל חשבתי מהו הערך המוסף לדיון כזה ואני רוצה כן להודות, לפחות לכל מי שדיבר וגם אחרי כן ידבר מהשולחן הזה.
<אייל קמינקא: אחד התפקידים שלכם הוא לתת השראה גם לכל השאר ומכל הדוברים שהיו עד עכשיו אני לפחות קיבלתי הרבה השראה, לכולם תודה רבה.
<אייל קמינקא: דיברתם על ערכים ודיברתם מהלב וזה מאוד נגע.
<אייל קמינקא: תיקון קטן לחבר הכנסת - - -
<אייל קמינקא: ד"ר אייל קמינקא, מנהל בית הספר הבינלאומי להוראת השואה ב"יד ושם".
<אייל קמינקא: לא היה לך חלק במסעות לפולין, הייתה לך עמדה מאוד מרכזית, אבל זה כבר לפרקי ההיסטוריה, אני רוצה לפחות לתרום לדיון הזה ולכל הנוכחים כאן, טיפה מהשראת הביצוע בשטח והדברים שעושים.
<אייל קמינקא: הדיון בארץ ובעולם, אני התמקדתי בעולם, אבל עשיתי שניים שלושה שקפים גם על הארץ, אחר כך אני אתן את האתגרים המרכזיים של העולם, מבחינתי.
<אייל קמינקא: החינוך של שואה הוא נהנה והוא סובל מאותם היבטים, עם פנים מיוחדות כמובן, אבל עם אותם היבטים שיש בכלל לחינוך במאה -21, יש לו הרבה מאוד רבדים, לא זה המקום לפרט אותם, אבל אני כן אתן בקצרה מספר היבטים שמשפיעים עלינו השפעה דרמטית.
<אייל קמינקא: הנושא של הטכנולוגיה משנה את דמות החינוך בכלל במאה ה-21.
<אייל קמינקא: הוא יוצר שינויים דרמטיים, ענקיים, באופן של צריכת המידע.
<אייל קמינקא: התלמידים היום, הדור הצעיר, לא מקבל את המידע שלו, לאו דווקא מקבל את המידע שלו ממערכת החינוך ומן המורים אלא הוא פונה לאינטרנט, הוא פונה אל מקורות מידע אחרים שפתוחים בפניו.
<אייל קמינקא: הקשב שלו משתנה.
<אייל קמינקא: אנחנו עוברים דרמה אמיתית בין רוחב לבין עומק, בין חשיבה לינארית לבין חשיבה אסוציאטיבית.
<אייל קמינקא: תלמידים והדור הצעיר בכלל, לא מורגלים ללמוד בצורה לינארית של מדרגות, פרק א' מוביל לפרק ב', פרק ב' מוביל לפרק ג' וכו', זה בדורות שלנו, יש כאן כמה דורות בחדר, אלא הוא רגיל לחלונות, לקבל את המידע שלו וכך לבנות את בסיס המידע.
<אייל קמינקא: יש לזה, כאמור, השפעה מאוד מאוד גדולה על איך מלמדים כל חומר ובוודאי ובוודאי שואה.
<אייל קמינקא: האם אתה יכול ללמד שואה מ-39', מן הפתרון הסופי, האם בכלל זה ניתן כי זה מה שהדור הצעיר רוצה?
<אייל קמינקא: זה סוג האתגרים שאנחנו מתמודדים אתם.
<אייל קמינקא: צורות הלמידה משתנות.
<אייל קמינקא: אני אמרתי, יש מאבק ענק על זמן מורה.
<אייל קמינקא: יש תחרות והתחרות של השואה היא לא רק מול ג'נוסייד, מול רצח עם ומול נרטיבים, דבר שאני גם אדבר עליו בהמשך, אלא יש אפילו מאבק, כמו בתמונה שאתם רואים כאן, על ילד שמשחק ב-wii, המורה צריך להחליט עכשיו ב-45 דקות מה הוא שׂם, האם הוא שם רצח עם ברואנדה, האם הוא שם את השואה או האם הוא שם תוכן אחר של תיקון עולם כללי כזה או אחר.
<אייל קמינקא: יש מאבק ענק על זה.
<אייל קמינקא: ספציפית על השואה יש מאבק בין נרטיבים ועל מקומה של השואה בהיסטוריית הרוע האנושי, כמו שקראתי לזה.
<אייל קמינקא: תחת הכותרת "שואה" מורה בעולם יכול ללמד כל מיני דברים, הדברים האלה הם גם קצת מהדברים של פרופ' גרוס.
<אייל קמינקא: הוא יכול ללמד על מלחמת העולם השנייה, הוא יכול ללמד על דיקטטורים ובכלל, על הרוע האנושי דרך המשטרים, הוא יכול ללמד על השואה והוא יקדיש לזה 45 דקות.
<אייל קמינקא: מה אתה כבר יכול ללמד על השואה ב-45 דקות זו שאלה שגם היא רלבנטית לנו.
<אייל קמינקא: לצד זה אנחנו מזהים, כאנשי ביצוע שפרוסים בכל רחבי העולם ואני מקווה שעוד מעט אתן גם קצת השראה לוועדה הזאת מתוך דברים שאנחנו עושים, שהמורים נתקלים בהתנגדויות, בחששות ובכל מיני נרטיבים ותפיסות בתוך כיתות הלימוד.
<אייל קמינקא: זה עולה הרבה באירופה, אבל לא רק באירופה, ערבוב של לימודי השואה עם פוליטיקה עכשווית, עם דברים שנוגעים לישראל ולפוליטיקה של ישראל וגם לתהליכים פנימיים שקורים בארצות.
<אייל קמינקא: זאת אומרת יש לך שנאת זרים כללית, קסנופוביה באירופה, שעולה במדינות שונות, איך זה משפיע על הלימוד.
<אייל קמינקא: כמובן שגם דור הניצולים, אלה שיכולים לתת את התיעוד, הולך ונעלם, הולך ומתקשה לספר את הסיפור שלו, פשוט מחמת הגיל וזה כמובן מקשה על הכול.
<אייל קמינקא: סדרי הפעילות שלנו בבית הספר הבינלאומי מורכבים מחמישה, הם לפניכם, מול העיניים.
<אייל קמינקא: אנחנו מפתחים את התורה החינוכית.
<אייל קמינקא: אנחנו עובדים עם מנהיגים חינוכיים ברחבי כל העולם.
<אייל קמינקא: מכשירים צעירים מכל העולם וכמובן מהארץ.
<אייל קמינקא: מסייעים למקבלי החלטות בתחום של זיכרון השואה ומפתחים את ההנגשה האינטרנטית לטובת הנושא הזה.
<אייל קמינקא: אתם יכולים לראות במפה שיש לפניכם את הפריסה בגדול שלנו.
<אייל קמינקא: אנחנו עוסקים ברחבי העולם עם למעלה מ-60 מדינות, יוצרים סמינרים בינלאומיים בכל שנה, רואים כאן 75 סמינרים.
<אייל קמינקא: רק בשביל השוואה, ארגונים אחרים בסמינרים בינלאומיים יהיו שניים או שלושה בשנה ואילו זה המספר שלנו.
<אייל קמינקא: אנחנו מגיעים למאות אלפים בשנה בנגיעה ישירה, כשאנחנו מנסים לקדם את החינוך, את הוראת השואה וזיכרון השואה.
<אייל קמינקא: פרופ' גרוס ציינה את העבודה של "IHRA", אתם יכולים לראות לפניכם את אותן מדינות שמשתתפות בארגון הזה.
<אייל קמינקא: אנחנו מאוד מאוד פעילים בתוך הארגון, לרבות הובלה של ועדות, ועדות פנים, לקדם - - -
יעקב מרגי: כשאתה אומר "פעילים במדינות", זו יוזמה מדינתית או יוזמה של ארגונים מקומיים?
<אייל קמינקא: היוזמה הזאת היא יוזמה מדינית.
<אייל קמינקא: הפורום הוא פורום מדיני שמורכב משני סוגים של אוכלוסיות, אנשי משרדי חוץ ואנשים מקצועיים בתחום של חינוך שואה, בהיסטוריה כמובן.
<אייל קמינקא: מגיעים ביחד כמה פעמים בשנה, כאשר כרטיס הכניסה של נציגי כל מדינה ומדינה הוא מחויבות והתחייבות שיש חינוך שואה במדינה שלהם.
<אייל קמינקא: מנסים לקדם את הנושא הזה ברמה עולמית ולהתמודד עם האתגרים כשהאתגרים אינם פשוטים.
<אייל קמינקא: אני רוצה לעשות הבדלה לנוכחים בין חינוך לבין ציון, לבין הנצחה.
<אייל קמינקא: יש מדינות שמנציחות את השואה סביב מעגל השנה ואנחנו משתדלים סביב הימים הללו גם ליצור תהליכים חינוכיים, אבל צריך להבדיל את זה, את ה-commemoration, את ההנצחה, אל מול תהליכים חינוכיים שאותם אנחנו מנסים לקדם ושם אנחנו מאמינים שהם יכולים לעשות את ההבדל.
<אייל קמינקא: מה שיפה לראות במעגל הזה, אמנם אתם לא יכולים לראות את הכיתוב כי הוא מאוד קטן, אבל הרבה פעמים מהנצחה, וגם זה חלק מתרומתנו ומעבודתנו, מביאים מדינות להנציח סביב אירועים שהם רלבנטיים ללאום שלהן, ללוקאליות שלהן.
<אייל קמינקא: קצת אתן לכם אנקדוטות.
<אייל קמינקא: תסתכלו על מדינת אוסטרליה, כל ציון שאתם רואים במפה הוא בית ספר שאנחנו עובדים עם איזשהו נציג שלו, שהיה אצלנו בסמינר ואנחנו בקשר עם הנציג.
<אייל קמינקא: אתם רואים ממש את הפריסה ואת כמות בתי הספר שאנחנו מנסים לגעת ולהשפיע על התפיסה שלהם.
<אייל קמינקא: דיברה קודם חברת הכנסת, בהוראת שואה טובה המומחיות היא לא להתחיל רק עם עליית הנאצים ולא רק לדבר על מנגנון ההרג, אלא גם בעצם לדבר על מה שאבד ועל העולם היהודי שלפני כן.
<אייל קמינקא: בתוך העולם יש נישה ספציפית שנקראת העולם היהודי.
<אייל קמינקא: אנחנו עובדים עם העולם היהודי בתפוצות.
<אייל קמינקא: יש כאן מפה של העולם היהודי, זה לא הדיון, יש כל מיני מספרים שרצים באוויר, אני גם לא רוצה להיכנס למה נכון ולא נכון - - -
<מאיר כחלון: עם ההסתדרות הציונית בעולם?
<אייל קמינקא: העולם היהודי בהסתדרות הציונית?
יעקב מרגי: בשיתוף עם ההסתדרות הציונית?
<אייל קמינקא: אנחנו משתפים פעולה עם כולם, עם ההסתדרות הציונית, עם הסוכנות היהודית, עם כל מי שאפשר.
<אייל קמינקא: הנישה שלנו היא נישה מאוד מסוימת של קידום ההוראה ומתן כלים מקצועיים למחנכים.
<אייל קמינקא: אני אתן לכם רק זרקור קטן.
<אייל קמינקא: אנחנו מנסים להיכנס אל החינוך הפורמאלי והבלתי פורמאלי.
<אייל קמינקא: יש הבדלים גדולים ברחבי העולם היהודי בתפוצות.
<אייל קמינקא: אנחנו עובדים עם צעירים שמגיעים לארץ דרך "תגלית" ו"מסע" וכיוצא בזה.
<אייל קמינקא: אתם רואים כאן קצת מספרים.
<אייל קמינקא: בארבע השנים האחרונות הגענו ל-277,000 משתתפים, שהגיעו לארץ ועברו אצלנו יום עיון שלם.
<אייל קמינקא: הסוגיה של משויכים לא משויכים בעולם היהודי, היא סוגיה מאוד מאוד מורכבת ומאוד קשה, אני לא אכנס אליה כאן, זה לא הדיון אבל אנחנו בוודאי חושבים עליה.
<אייל קמינקא: רק אנקדוטה, אם אני סופר כ-520, עשינו מיפוי בשנה האחרונה של 520 תיכונים יהודיים, אני לא הכנסתי כאן את המגזר החרדי, שאנחנו מתייחסים אליו אחרת, כי יש כאן כל מיני אי התייחסויות לכל מיני נישות אבל, 520 תיכונים ברחבי העולם, אנחנו הצלחנו - - -
יעקב מרגי: אם הזכרת את זה ונגעת בזה, לא לחינם קמו ארגונים ליד "יד ושם", כי יש הדרה של כל הסיפור החרדי גרידא, לפני השואה ואחרי השואה ובתוך השואה.
<אייל קמינקא: אז יש לי בשורה גם לזה.
יעקב מרגי: ביקרתי ב"יד ושם", ביקרתי בפולין, לאורך כל המסלולים, אפילו בפרסומים, זה כמעט נעדר, הדרה - - -
<אייל קמינקא: אני אגע בזה, אני - - -
<יהודה שמש: כאומרים שואת יהודי אירופה, זה לא רק יהודי אירופה - - -
<קריאה: השואה הייתה באירופה.
<יהודה שמש: אבל גם בצפון אפריקה, הייתה הדרה בקטע - - -
יעקב מרגי: ברור, כן, ברור, בסדר, זה לא סותר.
<אייל קמינקא: אני כמובן נמנע מן המילה הדרה, אבל יש לי בשורה גם לך וגם לכל הנוכחים.
<אייל קמינקא: אני לא נכנס כאן לתכנים - - -
יעקב מרגי: הזכרת אז - - -
<אייל קמינקא: הזכרתי ואני אזכיר עוד פעם את העניין הזה בעוד כמה שקפים.
<אייל קמינקא: בחנוכה האחרון היה לנו כנס גדול של העולם היהודי הבינלאומי, כ-250 משתתפים, דרך אגב, חלקם חרדים, מכל המגזרים ומכל הזרמים השונים ביהדות התפוצות, מ-34 מדינות שונות, משך ארבעה ימים, שהגיעו לדסקס, אתם רואים כאן את הכותרת: "The Sho'ah in Jewish identity" כלומר, דיברנו על זהות יהודית ועל מרכיב השואה בתוך הדבר הזה, כאן ב"יד ושם".
<אייל קמינקא: זה היה ממש לפני חודש.
<אייל קמינקא: אני רגע עושה עם כמה שקפים זום קטן לארץ, אבל אחרי זה אני רוצה לסיים בשניים שלושה שקפים על חו"ל.
<אייל קמינקא: בישראל אנחנו עוסקים עם מורים, עם תלמידים, עם מנהיגות צעירה, זרועות הביטחון, קהילה, באמת עם כל הקהלים וכאן דווקא לגבי הדברים החשובים שאתה אמרת, הדגשתי את זה, הנושא של כל המגזרים.
<אייל קמינקא: "יד ושם" הוא מוסד ממלכתי ולכן יש לנו את הצוותים שלנו שמטפלים ונותנים את המענה הייחודי לכל מגזר ומגזר, גם בארץ וגם בעולם.
<אייל קמינקא: כלומר אנחנו חייבים להיות מאזינים טובים כשאנחנו מטפלים במורים בצרפת או מורים בגרמניה או מורים בארצות הברית, צריכים להיות מאזינים טובים לתרבות.
<אייל קמינקא: כנ"ל גם בארץ, יש לנו צוותים חרדים שמטפלים בכל המגזרים החרדים.
<אייל קמינקא: ולא סתם, לפני חצי שנה היה לנו כנס גדול מאוד, אני חושב שאתה יודע עליו - - -
יעקב מרגי: בוא, לא באים בתלונות, לא בא בתלונות.
יעקב מרגי: אין ספק ששינוי חשיבה, שינוי דיסקט, הוא טוב והוא מוערך, לא לחינם הייתה מיד קפיצה בגלל שינוי בניואנסים, כי הודו בזה שהייתה הדרה של מגדרים ושהייתה הדרה של מקומות.
יעקב מרגי: השואה היא שואה, אף אחד לא צריך לנכס אותה, היא שואה של העם היהודי, אבל צריך לומר את הדברים.
יעקב מרגי: טוב שיש שינוי מגמה, טוב שמדברים על זה, באיחור, אבל לא נורא, קדימה.
<אייל קמינקא: אני מאוד שמח, אני רק אשלים את פיסת האינפורמציה.
<אייל קמינקא: בכנס חרדים שהיה אצלנו ב"יד ושם" לפני חצי שנה היו כ-2,000 חרדים שהגיעו מכל המגזרים, חסידי גור ודרומה וצפונה, ימינה ושמאלה, הם היו אצלנו ובעצם קיבלו בשפה שלהם, עם החומרים שפותחו במהלך השנים האחרונות והדבר הזה הולך ותופס תאוצה יפה מאוד.
<אייל קמינקא: דרך אגב, גם מגזרים ערבים, אבל אם תרצו אני ארחיב בהמשך.
<אייל קמינקא: אני לא ארחיב יותר מדי.
<אייל קמינקא: יושבת כאן גם נציגה של משרד החינוך, אורנה כץ, יש את "בשבילי הזיכרון", תכנית חינוכית לאומית בהובלת משרד החינוך, שמטופלת ומקודמת בארץ ומוטמעת.
<אייל קמינקא: אנחנו עוסקים בהכשרת מורים ובהשתלמויות.
<אייל קמינקא: כנסי מורים, כנס מורים הבא ביולי, אני מזמין את כולם להתעניין בו, 1,200 מורים שמגיעים אלינו בישראל ועוברים הכשרות, הדרכות והשתלמויות, וכמובן צה"ל וכוחות הביטחון עם כל החיילים שמגיעים אלינו במהלך שירותם, כנ"ל גם כוחות הביטחון, כאשר התפיסה הפדגוגית שלנו זה הביסוס ההיסטורי העובדתי שמתוכו אפשר להתקדם לשיח ערכי.
<אייל קמינקא: הנה, אפילו לא זכרתי שהייתה לי כאן דוגמה מכנס החרדים, "המשכיות בתוך השבר".
<אייל קמינקא: עבודה במגזר הערבי אנחנו עושים, גם בבלתי פורמאלי וגם במגזרים הדתיים האחרים.
<אייל קמינקא: רבותיי וגבירותיי, את כל זה אני אמרתי, אנחנו צריכים להיות קשובים.
<אייל קמינקא: כשאנחנו עוסקים בחינוך אתה צריך "חנוך לנער על פי דרכו", חנוך למגזר על פי דרכו, חנוך לתרבות על פי דרכה, ואתה צריך להיות קשוב וליצור את העוגנים הנכונים שאתה חושב שהם צריכים ויחד עם זאת לדבר בניואנסים הנכונים ולראות מה מי שמולך דורש ודרוש לו, מה הצרכים שלו.
<אייל קמינקא: אני אתן לכם עוד שתי אנקדוטות ואחר כך אני אסיים.
<אייל קמינקא: האחד, הנושא של קידום השואה באירופה.
<אייל קמינקא: אנחנו נמצאים במקום ש-34 מדינות באירופה, יש להן את השואה כחינוך חובה.
<אייל קמינקא: אנחנו נמצאים מאוד עמוק בתוך הנושא של הוראת השואה באירופה עם קשרים בינלאומיים עם כל מדינות אירופה.
<אייל קמינקא: יושבת כאן לידי רחל בד-קפלן, מנהלת מחלקת אירופה ב"יד ושם", אנחנו יוצרים - - -
יעקב מרגי: מרגישים את הלחצים של הארגונים האנטי יהודיים?
<אייל קמינקא: מרגישים מאוד.
יעקב מרגי: זה לא פוסח גם על הנושא הזה?
<אייל קמינקא: לא.
<אייל קמינקא: אחת הסיבות שהתחלתי את דבריי עם הערבוב של פוליטיקה עכשווית ושל כעסים על ישראל, מוצדקים או לא מוצדקים, זה לא משנה, של שנאת זרים שלפעמים לא קשורה בנו אבל משפיעה, ושל אנטישמיות, שוודאי קשורה בנו, כל זה משפיע ונכנס לכיתות.
<אייל קמינקא: הוא מושפע מאוד גם מתוך האון ליין, זה יהיה השקף האחרון שאני ארצה להגיד עליו, אבל אנחנו עוסקים בהסכמים ומה שאנחנו מנסים לעשות בנושא של הוראת השואה זה לקדם את המחויבות של המדינות השונות לעסוק בזה.
<אייל קמינקא: לשים את זה על השולחן ולהקדיש לזה זמן.
<אייל קמינקא: זה לא טריוויאלי בכלל ואני אמרתי שיש מאבקים בין נרטיבים שונים, שאנחנו רואים, לפעמים מישהו יכול לכתוב "שואה" ולדבר בכלל על משהו אחר לגמרי.
<אייל קמינקא: בתוך ארצות הברית, כנ"ל, שם המורכבות היא שכל state, כל מדינה בתוך ארצות הברית, יש לה את המנדט שלה להחליט אם זה חובה או אם זה לא חובה.
<אייל קמינקא: אנחנו מנסים לקדם את זה גם ברמת ה-states וגם ברמת המורים עצמם.
<אייל קמינקא: יש לנו תכנית, אנחנו עובדים עם שותפים.
<אייל קמינקא: אתם יכולים לראות את הנתונים משנת 2005, גבירותיי ורבותיי, אנחנו הגענו אל למעלה מ-10,000 בתי ספר שנציגים מתוכם עברו הדרכות אצלנו, למעלה מ-30,000, קרוב יותר ל-40,000 מורים והאפקט של זה לפי הערכה שלנו הוא של מספר מיליונים של תלמידים שאחר כך למדו אצל מורים שאנחנו הצלחנו לגעת בהם ולנסות להשפיע על תפיסתם ובכלל על המעורבות שלהם בתוך העניין.
<אייל קמינקא: זה השקף האחרון.
<אייל קמינקא: כל הדברים הללו הם טובים, הם לא מספיקים.
<אייל קמינקא: אנחנו עוסקים הרבה מאוד בתחומי האון ליין ומנסים לקדם חינוך לזיכרון השואה והוראת השואה באמצעים מתוקשבים.
<אייל קמינקא: זה מאוד מורכב, לאור הדברים הראשונים שאני אמרתי, שהתפיסה שם, צורת הלמידה היא צורה מאוד שונה.
<אייל קמינקא: אני יכול רק לתת לכם דוגמית קטנה מהדברים שאנחנו עושים.
יעקב מרגי: כשאתה אומר "כל העולם", לרבות איראן?
<אייל קמינקא: רציתי לגעת בזה.
<אייל קמינקא: עוד 15 שניות.
<אייל קמינקא: דוגמית.
<אייל קמינקא: לפני שנה יצאנו עם קורס אינטרנטי בשיתוף עם אוניברסיטת תל אביב, קורס MOOC מה שנקרא, למי שלא יודע כתוב כאןMassive Open On line Courses, אלה קורסים ברמה אקדמית, קורסים ברמה מאוד גבוהה אבל פתוחים לקהל הרחב בחינם, כל אחד יכול לקחת את זה, על פלטפורמות טכנולוגיות, שנוצרו קשרים מקצועיים איתם, גם בארצות הברית וגם באירופה.
<אייל קמינקא: בשני קורסים מקבילים שאנחנו יצאנו והם במהלך השנה מתקיימים, למעלה מ-60,000 משתתפים לקחו את הקורסים.
<אייל קמינקא: ה-60,000 האלה, חלקם סיימו את הכול, חלקם לקחו דברים שמעניינים אותם.
<אייל קמינקא: יש שם כל מיני דברים שצריך לנתח אותם יותר לעומק, זה לא המקום, אבל אתם יכולים לראות, 50% מצפון אמריקה, 10% מהמזרח הרחוק, וכאן אני נתתי ממש אנקדוטות, זה ממש בכל העולם, לרבות, ואנחנו יודעים להגיד שהיו משתתפים, אמנם בהיקף מאוד מצומצם, אבל משתתפים אפילו מאיראן, מעיראק וממדינות ערב אחרות, הודו, ששם רק אחוזים קטנים, פתאום יש לך הרבה מאוד משתתפים, מסתבר שהם מתעניינים בנושא הזה וכו'.
<אייל קמינקא: זה אחד האתגרים המרכזיים ביותר בחינוך, מכיוון שהמידע שהצעירים מקבלים זה מידע שלוקחים אותו מהאינטרנט, מסרטים הוליוודיים וכו'.
<אייל קמינקא: אתגר לא פשוט ואנחנו משתדלים להתמודד איתו הכי טוב שניתן.
<אייל קמינקא: זאת זכותנו, זאת חובתנו וכך גם נעשה.
<אייל קמינקא: תודה רבה.
<מגי כהן: אתם נגעתם גם בהכחשת השואה?
<מגי כהן: לא ראיתי את זה בכל מה שדיברת.
<אייל קמינקא: מה שאף אחד לא ראה כאן זה את התכנים עצמם שאנחנו עושים.
<אייל קמינקא: בהצגה שלי לא נכנסתי לתכנים.
<אייל קמינקא: לא נכנסתי ל"יהודים מצילים יהודים", נושא שאנחנו בוודאי מקדמים, לא נכנסתי לנושא של הכחשת שואה.