GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבנר עורקבי: למה למנוע את ההסעות מילדים בשילוב?
<אבנר עורקבי: אני מציע לך שיהיה כמו שאתה הצעת.
<אבנר עורקבי: יותר משנה אחת.
<אבנר עורקבי: לעשות את זה סעיף קבוע.
יעקב מרגי: מה לעשות שנציגת משרד המשפטים, בשונה ממקרים אחרים, שכנעה אותי.
יעקב מרגי: בינתיים אני משאיר את זה עם אמירה לפרוטוקול כהצהרת כוונות.
יעקב מרגי: אם יש כאן הצהרת כוונות, אני יכול להישען על זה.
יעקב מרגי: בשבילכם גנבתי את הצהרת הכוונות הזאת.
<אבנר עורקבי: בינתיים הילדים לא יקבלו הסעות.
<אבנר עורקבי: מה זה אמרת?
יעקב מרגי: אני חייב לקבל הכול?
יעקב מרגי: אנחנו עכשיו בתקנות.
<אבנר עורקבי: תקנות, זה חשוב מאוד.
יעקב מרגי: אמרת את ההערה שלך.
יעקב מרגי: כל הצדדים אמרו.
יעקב מרגי: אנחנו משאירים תשע"ח ותשע"ט.
<אילן שי: זה סעיף קטן (2).
<אילן שי: סעיף קטן (3).
<מירב ישראלי: לגבי העניין הזה של מי זכאי.
<אילן שי: הוספתי ועדת השמה או ועדת שילוב.
<מירב ישראלי: יש ילדים שהם לא עוברים ועדת השמה כי ברור שהלקות שלהם היא חריפה.
<מירב ישראלי: גם אותם צריך להכניס.
<רחל אברמזון: הם עברו הליך מקוצר.
יעקב מרגי: בבקשה להגדיר את זה.
<מירב ישראלי: זה רק עניין של ניסוח.
<נועה בן אריה: להערה הזאת יש חשיבות ולכן אני מעירה ושואלת את חיה או את אילן.
<נועה בן אריה: במסגרת ההודעה של משרד החינוך בנושא של ילדי השילוב, האמירה הייתה שבעצם הרשות המקומית היא מערכת שמעבירה ישר לדיון בוועדה במשרד החינוך.
<נועה בן אריה: אבל אם בעצם המנגנון שנוסף כאן הוא ועדת השילוב, בעצם זה מחזיר בחזרה את הרשות המקומית - - -
<אילן שי: זאת רק זכאות לחינוך מיוחד.
<נועה בן אריה: רק לעצם הזכאות, ועדת השילוב רלוונטית.
<נועה בן אריה: זה דבר שחשוב לומר אותו לפחות לפרוטוקול.
יעקב מרגי: טוב שאמרת זאת.
<ג'יימס כהן: אני אבא לחמישה ילדים ששניים מתוכם בחינוך מיוחד.
<ג'יימס כהן: שאלה לגבי הילדים שהם בחינוך מיוחד.
<ג'יימס כהן: זה לא מוגדר בתוך התקנה.
<ג'יימס כהן: זה אומר שזה לא שייך להם?
יעקב מרגי: בלקויות זה מופיע?
<אילן שי: במוגבלות שכלית התפתחותית.
יעקב מרגי: קיבלת תשובה.
יוסף ג'בארין: בהמשך לשאלה לגבי סוג הלקויות.
יוסף ג'בארין: איך אתם מתייחסים לתלמידים עם סוכרת?
יוסף ג'בארין: בעיקר כאשר מדובר במרחק משמעותי מבית הספר.
יוסף ג'בארין: אני מבין שלפעמים זה יכול לקחת אפילו שעה נסיעה ונגרם סבל רב לתלמידים הללו כאשר חלקם עם ליווי.
יוסף ג'בארין: אני מבין שעד היום ההסעות לא ממומנות על ידי המשרד.
<חיה הראל: אני חושבת שמעורבים כאן כמה נושאים.
<חיה הראל: ילד עם סוכרת, זה לא ילד שבגלל הסוכרת עבר לחינוך המיוחד.
<חיה הראל: יכול להיות ילד עם סוכרת בחינוך הרגיל.
<חיה הראל: אם הוא ילד עם סוכרת פלוס עוד לקות שבגללה הוא קיבל שיבוץ רחוק כמו שאתה אומר, אפילו נסיעה של שעה, ובגלל שהסוכרת שלו לא מאוזנת, יש לו גם מלווה רפואי, זה הכול נמצא בתוך כל הקטיגוריות.
<חיה הראל: זאת אומרת, לא בגלל הסוכרת אלא בגלל לקות אחרת, בגלל מוגבלות אחרת בגללה הוא קיבל שיבוץ רחוק, ואז הוא יקבל את כל מה שמגיע לו.
יוסף ג'בארין: ואם אין לו לקות אחרת וכל מה שיש לו זאת הסוכרת עם מרחק נסיעה?
<חיה הראל: למה הוא צריך מרחק נסיעה?
<חיה הראל: הוא ילמד בבית הספר בשכונה שלו.
יעקב מרגי: אז חלים עליו כללי הזכאות הכלליים להסעות.
<חיה הראל: של שני קילומטרים.
יוסף ג'בארין: את מטפלת במקרים האלה?
יוסף ג'בארין: למי אני צריך לפנות אם יש לי מקרים ספציפיים?
<חיה הראל: לרשות.
<תמיר בן משה: הרשות מול יחידת ההסעות של המחוז הרלוונטי.
<אילן שי: לסעיף 3.
<אדוארד וויס: הערה, לפני שנגיע לסעיף 3.
<אדוארד וויס: לגבי ההגדרה של מסגרת המשך.
<אדוארד וויס: ישבנו לדיונים בהמשך לבקשת הוועדה עם נציגי משרד החינוך ולגבי מסגרות ההמשך.
<אדוארד וויס: כרגע מוגדר רק אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
<אדוארד וויס: נציגינו אמרו לנציגי משרד החינוך שהיה סיכום בין המשרדים להרחיב את זה, לכלול גם את הילדים על הרצף האוטיסטי וגם את הילדים של אגף השיקום אבל לא ראינו ביטוי לכך.
<אילן שי: לא הסכמנו לזה בדיון.
<חיה הראל: אתה מתכוון למסגרות המשך כמו התנסות בעבודה ודירת אימון.
<מירב ישראלי: זה בהגדרה במסגרת המשך.
<מירב ישראלי: בסוף נאמר לילדים עם מוגבלות וכולי, לימוד חובה, עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
<אילן שי: אבל זה לא חל על הסעיפים הקודמים.
<אילן שי: התנסות במקום העבודה, זה לכולם.
<אילן שי: דירת אימון, זה לכולם.
<אילן שי: בנוסף על זה יש את המסגרת פיקוח של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
<חיה הראל: זאת מסגרת נוספת.
<אילן שי: זאת מסגרת נוספת.
<אילן שי: כל שאר המסגרות הן לכל המוגבלויות.
<מירב ישראלי: אם אני מבינה נכון, אדי אומר שיש מסגרות שלהם שהן גם למוגבלויות אחרות.
<אדוארד וויס: נכון.
<אילן שי: למוגבלויות אחרות, לא הסכמנו.
<אדוארד וויס: להבנתנו היה סיכום בין המשרדים להרחיב.
<מירב ישראלי: הוא אומר שיש מסגרות רווחה גם למועדוניות.
<אדוארד וויס: יש יום לימודים ארוך.
<אילן שי: יום לימודים ארוך לילדים על הרצף האוטיסטי.
<אילן שי: הם באחריות שלנו עד שעה 5:00.
יעקב מרגי: חבל שאמרת את זה כי את זה כן הסכמתם להכניס ואחרים לא, כי ממילא זה קיים אצלכם.
יעקב מרגי: זה לא עולה לכם כלום.
יעקב מרגי: אתה הבנת את הדרישה?
יעקב מרגי: אם אנחנו מכירים ברציונל של מסגרת המשך של משרד הרווחה, למה אנחנו מגבילים את זה לסוג מסוים ולא נותנים את זה לכל בהגדרה כללית?
יעקב מרגי: הגדרתי אותך נכון?
<אדוארד וויס: אמת ויציב.
יעקב מרגי: לפעמים יותר קל להיות פשוט.
<אילן שי: המסגרות הנוספות, לא הגענו לסיכום לגבי כך שהן חלק.
יעקב מרגי: אתה חושב שהם סתם נדיבים?
<אילן שי: זה לא שאנחנו חושבים שהם סתם נדיבים אבל באותה מידה אתה יכול לחשוב על מסגרות אחרות של נסיעה אחרי הלימודים שהן של המתנ"ס.
<אילן שי: למה המסגרות שלהם?
<גלית נייגר: אני יכולה להתייחס לזה?
<גלית נייגר: אני ממשרד הרווחה.
יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה מנחה.
יעקב מרגי: הבנת את ההבחנה שאילן ניסה לומר?
<גלית נייגר: כן.
יעקב מרגי: אני מסכים אתו למרות שמבחינתי אני רוצה את הטיפול האופטימלי לילד והוא במרכז הבמה אצלי.
יעקב מרגי: אם זו מסגרת תמיכה של תרפיה רפואית או משהו אחר, מה את רוצה ממני?
<גלית נייגר: המסגרות של משרד הרווחה עובדות לפי תכנית קידום מסודרת פרטנית לכל ילד.
יעקב מרגי: איזה קידום?
<גלית נייגר: קידום אישי בתפקוד היום יומי.
יעקב מרגי: הוא אומר לך שהוא חינוך.
יעקב מרגי: אני בכוונה מקצין ומחדד את השאלה.
<גלית נייגר: אבל המסגרות של מוגבלות שכלית התפתחותית עובדות על אותו עיקרון של האוטיזם, שיקום ומוגבלות שכלית התפתחותית.
<גלית נייגר: אין כאן הגיון כן לאפשר לילד להגיע למועדונית של מוגבלות שכלית התפתחותית ולא לאפשר לו להגיע למועדונית של ילדים עם אוטיזם או שיקום.
<אדוארד וויס: הבחינה היא רק על סמך המוגבלות ולא על סמך המהות של השירות.
<אדוארד וויס: השירות הוא אותו דבר.
<אדוארד וויס: אם כבר נותנים, זה הסדר היסטורי מכל מיני טעמים.
יעקב מרגי: אתה רואה את הבחור שיושב ליד רחלי אברמזון?
יעקב מרגי: הוא מייצג את אגף התקציבים.
יעקב מרגי: נכון, אתה צודק שצריך לעשות אבל כרגע באה נציגות של משרדים אחרים.
יעקב מרגי: הוא מבחינתו ייתן לך וההוא יגיד לו שזה לא שלו ולכן למה הוא מתעסק עם זה.
יעקב מרגי: אני מבין את הצורך אבל גם מבין את הצורך לתחם, כל משרד ותחומו.
יעקב מרגי: זה לא חינוך.
יעקב מרגי: כואב.
יעקב מרגי: אני אומר את זה וכואב לי.
יעקב מרגי: קשה לי לומר את הדברים.
<איילת דיין: משפט אחד.
יעקב מרגי: אני מכיר את החולשה של הארגונים.
יעקב מרגי: הם הפיליבסטרים הכי גדולים לחקיקה ולתקנות.
יעקב מרגי: בגללם לא עוברים ולא מתקדמים.
<איילת דיין: זה לא עניין של תחום שירות.
<איילת דיין: אם אמרתם תחום שירות של מסגרות משרד הרווחה, ברגע שאתם מפלים בין מוגבלויות, זאת פשוט אפליה.
יעקב מרגי: אל תכניסי מלים שהם לא אמרו.
<איילת דיין: זה אותו שירות לילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית ולילדים אוטיסטים.
יעקב מרגי: שאלתי וחידדתי אם זה חינוך.
<איילת דיין: גם המסגרת שמופיעה כאן היא לא חינוך.
<איילת דיין: היא אותה מסגרת בדיוק.
יעקב מרגי: אילן, תתייחסו בבקשה.
יעקב מרגי: אבני נגף בדיון הקודם לא הקפיץ אותך.
<רויטל לן כהן: אבני נגף לא פוגע באף אחד.
<רויטל לן כהן: חוץ מזה אדוני, תיקנו מיד.
יעקב מרגי: תיקנתי אותך מיד.
<רויטל לן כהן: ומיד קיבלתי.
<רויטל לן כהן: זה מחפיץ את הילדים.
יעקב מרגי: מגבלה שכלית התפתחותית.
<מירב ישראלי: איך הבחנתם?
יעקב מרגי: למה כאן לא עומדת להם הזכות?
<חיה הראל: ההבחנה היא אחרת.
<חיה הראל: התנסויות במקומות עבודה, דירת אימון, מועדון לכישורי חיים ושירות לאומי - כולם הם מליבת התכניות של משרד החינוך.
יעקב מרגי: הכרעתי.
יעקב מרגי: אחר כך תוכלו לדבר ביניכם.
<קריאה: המסגרת בפיקוח משרד הרווחה לילדים עם מוגבלות, מוגבלות שכלית התפתחותית.
<קריאה: זה לא נעצר בילדים עם מוגבלות בגילאי לימוד חובה.
<קריאה: נקודה.
<מירב ישראלי: זה השכלית התפתחותית כן ואחרות לא?
<חיה הראל: גם ילד עם מוגבלות שכלית הולך לדירת אימון.
<הדס אגמון: חיה, תסתכלי על מה אנחנו מדברים.
<הדס אגמון: במסגרת המשך, בכותרת של מסגרת המשך, תקראי אותה.
<הדס אגמון: התנסות במקומות עבודה, דירת אימון וכולי, ובסוף, אחרי הפסיק האחרון, "ומסגרת ופיקוח משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים המיועדת לילדים עם מוגבלות בגילאי לימוד חובה עם מוגבלות שכלית התפתחותית".
<הדס אגמון: הם שואלים למה המלים "עם מוגבלות שכלית התפתחותית".
<הדס אגמון: למה זה לא נעצר בילדים עם מוגבלות בגילאי לימוד חובה.
<מירב ישראלי: אם ההבחנה לא מוצדקת, היא לא מוצדקת.
<שמעון אבני: מנהל אגף הסעות.
<שמעון אבני: הסיפור של מוגבלות שכלית התפתחותית בינונית וקשה שמוסעת למוסדות רווחה, היא בעקבות פסיקה של בית המשפט.
<שמעון אבני: הייתה פנייה לבית המשפט ומשרד הרווחה ומשרד החינוך הגיעו להבנה שהילדים האלה בלבד ייסעו.
<שמעון אבני: המסגרות האלה הן עד 6:00 בערב.
<שמעון אבני: ילדים אוטיסטים מסיימים ללמוד בשעה 5:00 בערב.
<רויטל לן כהן: אתה אומר דברים לא נכונים.
<שמעון אבני: אחר כך תתקני אותי.
<שמעון אבני: אני עשיתי עבודה עם משרד הרווחה, מיפיתי את כל הילדים, לקחתי רשימות של כל הילדים שמשרד הרווחה טוען ומבקש שהם יוסעו למסגרות.
יעקב מרגי: למסגרות המשך.
<שמעון אבני: לא המשך.
<שמעון אבני: למסגרות רווחה.
<שמעון אבני: המשך, זה סיפור שלנו ולא צריך אף אחד.
<שמעון אבני: כשזאת מסגרת המשך, בגלל שזה משרד שכן, אני עכשיו ממפה את הילדים האלה.
<שמעון אבני: אני רוצה לראות כמה.
<שמעון אבני: ישבתי כבר עם משרד הרווחה על מסגרות של עיוורים.
<שמעון אבני: יש המון ילדים שצריכים לקבל.
<שמעון אבני: אני עושה עכשיו עבודה.
יעקב מרגי: אתה אומר שהקושי שלכם מובן לך, אתה מכיר אותו ואתם בתהליך של עבודה.
<שמעון אבני: אני אומר את זה.
יעקב מרגי: אמרת לפרוטוקול.
<אילן שי: יש הפניה בתוך הסעיף לכך שבית הספר שאליו הוא נוסע – לגבי אותם תלמידים שלא עומדים בקריטריונים של סעיף קטן (2) וסעיף קטן (1) אלא תלמידים אחרים שבשל איזושהי מוגבלות מבקשים הסעה ויש בדיקה פרטנית של הנושא שלהם – בית הספר אליו ההסעה מתבקשת, הם בתי ספר שהם או באזור הרישום או בית ספר שהרשות המקומית מיוזמתה שיבצה ולא בתי ספר שיש איזושהי בחירת הורים של בית ספר שהוא לא באזור הרישום.
יעקב מרגי: אתה רוצה לומר שהזכאות היא להמשך קיומה של המגבלה.
<מירב ישראלי: להגדרה של אביבית לגבי "ביוזמתה".
<מירב ישראלי: אולי זה באמת צריך להיות באישורה של הרשות.
<מירב ישראלי: ביוזמתה, אלה רק מקרים שהיא יוזמת.
<אילן שי: יכול להיות מצב שבו בגלל שיקולים של הרשות המקומית שבית ספר מסוים מלא, אזור רישום שבו יש הרבה מאוד תלמידים לעומת אזור רישום אחר קצת יותר מרוחק שיש בו בית ספר שהוא יותר פנוי מבחינת מקום, משבצים את התלמיד במקום שהוא קצת יותר מרוחק וזה לא ימנע את זה.
יעקב מרגי: כל הפניות עוברות דרך הרשות.
יעקב מרגי: אין פנייה ישירה אליכם.
יעקב מרגי: למנהל.
<אילן שי: בנושאים האלה, לא.
<מירב ישראלי: השאלה היא מה זה ביוזמתה של הרשות.
<מירב ישראלי: למה הכוונה?
<אילן שי: שזה לא שההורים באו ואמרו שהם רוצים מגמת מוזיקה.
<אילן שי: הרשות אמרה שלא תלמד בבית ספר בשכונה כי הוא מלא אלא תלמד בשכונה אחרת.
<רויטל לן כהן: אני מבקשת להזכיר למשרד החינוך את המקרה של עמק חפר.
<רויטל לן כהן: הרשות המקומית, כדי לא לשלם על הסעה יקרה, דחפה – ואין מילה אחרת – ילדה לכיתה שיש בה רק בנים, שכל אנשי הטיפול, כולל אנשי החינוך, אמרו שזה רע לה.
<רויטל לן כהן: הם עשו זאת כי לא התחשק להם להסיע אותה יותר יקר לבית ספר אחר שיש בו כיתת תקשורת אחרת עם בנות.
<רויטל לן כהן: זה מה שנקרא ביוזמתה.
<רויטל לן כהן: ההורים התעקשו ומאחר ומשרד החינוך כפה, אבל זה לא היה ביוזמת העירייה, במשך שנה ההורים הסיעו אותה לבד.
<רויטל לן כהן: אדוני, זה בדיוק היה העניין של ביוזמתה.
יעקב מרגי: ביוזמתה לגבי מוסד חינוכי.
יעקב מרגי: לא הסעה.
<רויטל לן כהן: זה בדיוק זה.
<רויטל לן כהן: ברגע שזה לא היה ביוזמת הרשות, הרשות לא התחשק לה.
<אילן שי: יש תקנות העברה.
<אילן שי: יש את הנושא של רישום תלמיד.
<נועה בן אריה: הטענה שמועלית כאן, גם אם היא נכונה וגם אם לא, אני לא מכירה את המקרה הפרטני, המקום לברר אותה הוא בכלל לא במסגרת תקנות הסעה בטיחותית אלא במסגרת תקנות המעברים.
יעקב מרגי: אמר את זה אילן.
<רויטל לן כהן: חשוב לי שאדוני יבין שהמילה הזאת "ביוזמתה", היא מאוד בעייתית.
<נועה בן אריה: היא לא רלוונטית לעניין הזה.
<רויטל לן כהן: זה מה שאת חושבת וזה מה שאני חושבת.
<נועה בן אריה: הסיפור של היוזמה, יש לו חשיבות כאן מכיוון שיש הבדל בין מצב שבו המעבר הוא רצון הורי או בקשה מיוחדת כאשר אז הרשות המקומית אומרת שהיא מוכנה להיענות לבקשה אם כי לא בכפוף למימון הסעה.
<נועה בן אריה: להבדיל ממצב שבו הרשות נאלצת.
<נועה בן אריה: נאלצת מאילוצים.
<נועה בן אריה: אלה יכולים להיות גם שיקולים מערכתיים כלכליים ואלה יכולים גם להיות שיקולים ארגוניים.
<נועה בן אריה: אז היוזמה של אותו שיבוץ היא באמת יוזמת הרשות המקומית שלא יכולה לנער חוצנה מהמקום של חובת ההסעה.
<רויטל לן כהן: זה שוב ישאיר את הילדים האלה שבויים בהחלטות כלכליות של רשות מקומית.
יעקב מרגי: זה לא הידון.
<רויטל לן כהן: אדוני, זה כן הדיון.
<רויטל לן כהן: השיקול שצריך להישקל הוא שיקול פדגוגי ולא שיקולים של כסף.
יעקב מרגי: אפשר על כל סעיף כאן לנהל דיון פילוסופי.
<רויטל לן כהן: זה בכלל לא דיון פילוסופי.
יעקב מרגי: סיכמנו בדיון הקודם והצהרתי שאני אומר מה שאני רוצה.
יעקב מרגי: אנחנו דנים בתקנות ההסעות.
יעקב מרגי: כמו שאנחנו דואגים לילדים ושההורים יקבלו את המענים, גם הרשות המקומית היא חלק.
יעקב מרגי: היא מנהלת את עצמה בדרך כלשהי.
יעקב מרגי: אסור למנוע את המציאות הזו שהרשות המקומית תהיה בתוך תבנית ולא יהיו אחר כך מענים בגלל צרכים, נכון, גם כלכליים וגם ארגוניים.
יעקב מרגי: זאת לא מילה גסה.
יעקב מרגי: מהסעיף הזה אל תעמיסי את הכול.
יעקב מרגי: החששות שלך מוצדקים אבל זה לא הסעיף הזה.
יעקב מרגי: אל תעמיסי עליו את הכול.
<רויטל לן כהן: אדוני, אני מזכירה לך שאני חברת מועצה ברשות מקומית שמשלמת עשרה מיליון שקלים הסעות מדי שנה ואין לי בעיה לעשות את זה כי אנחנו לא שוקלים שיקול כלכלי.
יעקב מרגי: אנחנו עוסקים במוגבלויות.
יעקב מרגי: צעקת ולא הקשבתי לך.
יעקב מרגי: תקשיבי עד הסוף.
יעקב מרגי: בסעיף הזה אנחנו מאפשרים לרשות.
יעקב מרגי: זה לא בא עכשיו לשים את הכול באותו סעיף, באותה מסגרת.
<רויטל לן כהן: אדוני, אני מדברת מתוך הניסיון בשטח.
<רויטל לן כהן: לא של מקרה אחד.
<רויטל לן כהן: המקרה האחד הזה היה בצורה בוטה.
יעקב מרגי: ה-"יוזמתה", זה לא מחמיר את המצב.
<רויטל לן כהן: זה מחמיר את המצב.
יעקב מרגי: הוא בא לאפשר - - -
<רויטל לן כהן: הוא לא מאפשר.
<רויטל לן כהן: אדוני, אני אגיד לך משהו.
יעקב מרגי: תני לי להשלים את המשפט.
יעקב מרגי: הסעיף הזה בא לאפשר לרשות להתנהל.
<רויטל לן כהן: אבל האחריות בסופו של דבר חייבת להיות של משרד החינוך.
<רויטל לן כהן: הרשות המקומית, בכל הכבוד הראוי, היא בעצם ספק שירות של משרד החינוך.
<אילן שי: לא נכון.
<רויטל לן כהן: צריכה להיות אחריות של משרד החינוך.
<רויטל לן כהן: ודאי שכן.
יעקב מרגי: אמרתי שאני כרגע לא פותח דיון פילוסופי על כל סעיף.
יעקב מרגי: אני חוזר בי מהרצון הטוב שלי.
<אילן שי: לסעיף קטן (ה).
<אילן שי: בעקבות הערה שהייתה בדיון הקודם, שינינו את ההפניה לא לתקנת משנה (א) אלא לפי תקנה זו.
<אילן שי: כל תקנה 2.
<אילן שי: זאת זכאות לפי כל תקנה 2.
<אילן שי: תלמיד עם מוגבלות, יש לו זכאות לפי תקנה 2, יש לו זכאות גם כאן.
יעקב מרגי: זכאות לליווי.
<אילן שי: שינינו את הנוסח.
<אילן שי: "ילד עם מוגבלות כאמור בתקנה 2(א)(1) שוועידת השמה קבענה את זכאותו לחינוך מיוחד בשל אחת או יותר מהמוגבלויות האלה".
<אילן שי: כאן גם עשינו שינוי בסעיף קטן (ב): "מוגבלות על רצף האוטיזם – ASD" וזאת בעקבות הדיון עם משרד הרווחה.
<אילן שי: בסעיף קטן (ז), "משותק מוחין או בעל מוגבלות פיסית קשה".
<רויטל לן כהן: אין דבר כזה בעל מוגבלות.
<רויטל לן כהן: הוא לא קנה אותה בחנות.
<אילן שי: יותר נכון לומר – "עם".
<מירב ישראלי: לא צריך את ה"בעל".
<מירב ישראלי: פשוט תורידו את זה.
יעקב מרגי: יתוקן.
<אילן שי: יש הערה לגבי ועדת חריגים.
<אילן שי: לגבי ועדת חריגים, יש את הסעיף של ועדת חריגים.
<אילן שי: ההערה כאן אומרת שנוסיף במסגרת הסעיף הזה הוראה לגבי הנהלים והפרוצדורה של ועדת החריגים.
יעקב מרגי: תרחיב.
<אילן שי: איך פונים לוועדת חריגים.
יעקב מרגי: עדיין לא סיימתם את זה?
יעקב מרגי: תחדדו את זה בבקשה.
<מירב ישראלי: תקנה 4 החדשה עוסקת בוועדת חריגים.
<מירב ישראלי: היא חדשה ולכן עוד לא דנו בה.
<מירב ישראלי: לי יש כמה הערות לגבי התקנה הזאת ואני משערת שיהיו עוד.
יעקב מרגי: נגיע אליה.
<מירב ישראלי: לגבי הסעיף הזה.
<מירב ישראלי: אצלי רשום שיש את המחלוקת לגבי גילאי 3-6.
<שמעון אבני: יש את המחלוקת.
<שמעון אבני: אנחנו מכירים את המחלוקת.
יעקב מרגי: מה העמדה שלכם?
יעקב מרגי: לפי איך שאמרת אותה בשלווה, אתם נחרצים.
<שמעון אבני: מה זה נחרצים?
<שמעון אבני: אנחנו תמחרנו את זה.
<שמעון אבני: מדובר ב-45 מיליון שקלים.
יעקב מרגי: תאר את המצב היום לגבי ילדים בגילאי 3-6.
<שמעון אבני: אגב, אנחנו חילקנו את זה לשלוש-ארבע שהם מאוד קטנים, שלדעתי צריך להתחיל אתם.
יעקב מרגי: שם יהיה מלווה?
<שמעון אבני: גם שם אין מלווה.
יעקב מרגי: בתקנות יהיה?
<שמעון אבני: אלה עלויות.
יעקב מרגי: הכול עלויות.
<שמעון אבני: לא יהיה.
יעקב מרגי: תאר לי את המצב.
<שמעון אבני: אני מדבר על ילדים מוסעים.
יעקב מרגי: ילדים מוסעים, גילאי שלוש עד שש.
<שמעון אבני: אני מחלק את זה לגילאי שלוש-ארבע וחמש.
יעקב מרגי: עם מוגבלויות.
<שמעון אבני: על זה אני מדבר.
יעקב מרגי: אני מחדד.
יעקב מרגי: אתה מדבר ואני מחדד.
<שמעון אבני: אני מדבר רק על חינוך מיוחד.
יעקב מרגי: תאר לי איך נוסעים היום.
יעקב מרגי: אתה עשית מעשה אצילי בסוף המושב הקודם, היו תלונות, קמת בבוקר מוקדם, הלכת לחוות את זה בעצמך והגעת למסקנות.
<שמעון אבני: למרות שבמקרה הזה היה מלווה.
יעקב מרגי: בסדר, זה לא קשור למלווה.
יעקב מרגי: הסיפור היה אורך הנסיעה ומה קורה.
יעקב מרגי: חווית הסעה.
יעקב מרגי: עכשיו אני שואל אותך שאלה לגבי ילדים בגילאי שלוש עד שש שמוסעים.
יעקב מרגי: הגבלנו אותם, לכמה ילדים בהסעה?
<רויטל לן כהן: אין הגבלה.
<שמעון אבני: אנחנו מגבילים עד לשמונה ילדים בהסעה.
יעקב מרגי: תאר לי עכשיו שמונה ילדים עם מוגבלות בגילאי שלוש עד שש שנוסעים ברכב.
יעקב מרגי: יש אתם נהג בלבד.
<שמעון אבני: אני מסכים.
<שמעון אבני: הסיפור הוא 45 מיליון שקלים.
<שמעון אבני: מדובר ב-5,000 ילדים.
יעקב מרגי: כשאתה בא לדיון כזה, תעזוב את הכסף.
יעקב מרגי: לא יצויר ששאול מאגף התקציבים אומר לך שיש לך יד פתוחה.
יעקב מרגי: אנחנו מקיימים דיון קודם כל על הרציונל.
<שמעון אבני: אם היה לי, היה ליווי.
יעקב מרגי: כל התקנות האלה, יכול להיות שיבוא השר ויגיד לי בסוף שהן עולות לו איקס שקלים והוא לא מיישם אותן.
יעקב מרגי: עזוב את הסוגיה התקציבית.
יעקב מרגי: אני מבקש ממך לתאר לי מצב.
יעקב מרגי: בחיים אל תשים את הבעיה התקציבית.
<שמעון אבני: זאת סופר בעיה.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע מדברים על המציאות.
<שמעון אבני: אני הולך אתך ואני אתאר לך עכשיו מציאות כמו שאתה מבקש.
יעקב מרגי: בעקבות זה אני רוצה לשאול אותך שאלה.
יעקב מרגי: אתה חושב שניתן לקיים הסעה לילדים עם מוגבלות בגילאי שלוש עד שש בצורה בטיחותית ללא מלווה?
<שמעון אבני: התשובה היא לא.
<שמעון אבני: התשובה היא חד משמעית לא.
<שמעון אבני: זה לחלוטין לא מומלץ.
<שמעון אבני: עובדתית זה קורה.
<שמעון אבני: ילדים בגילאי שלוש-ארבע נוסעים בלי ליווי.
יעקב מרגי: זה שלא קרה כלום עד היום, זה נס.
<שמעון אבני: אני מסכים אתך.
<רויטל לן כהן: קרה.
<רויטל לן כהן: קרו מקרים.
<מירב ישראלי: צריך להגיד שמבחינה משפטית - - -
יעקב מרגי: ניתן לו לסיים.
יעקב מרגי: חכי עם הבעיה המשפטית.
<שמעון אבני: אני אומר שאנחנו בחלק מההסעות האלה משלבים ילדים עם לקויות הקלות לצורך העניין בהסעות שיש בהן כבר מלווה.
<שמעון אבני: מערבבים את הילדים כדי שהילד שאין לו זכאות, יקבל ליווי.
<שמעון אבני: אנחנו לא מצליחים לעשות את זה בכל המקומות.
יעקב מרגי: ראשית, אני מודה לך על היוזמה ועל הראש הגדול.
יעקב מרגי: אם הייתי ועדת הפרס או עובד מצטיין, הייתי ממליץ אבל כשאני מתקן תקנות, אני לא יכול לסמוך על זה שאתה מאלתר לטובה.
יעקב מרגי: אני מודה לך גם על הכנות ועל היושרה.
יעקב מרגי: מראש ענית לשאלה שלי ואמרת לא, אי אפשר לקיים את ההסעה בצורה בטיחותית.
יעקב מרגי: אני מתקן תקנות.
יעקב מרגי: אני לא בדיון פתוח בו אני שואל אותך מה קורה ביום יום.
יעקב מרגי: יושב כאן מרכז השלטון המקומי שמבצע את זה.
יעקב מרגי: מחר-מחרתיים הוא צריך להתמודד עם זה.
יעקב מרגי: עכשיו אני מרשה לך לדבר על העלויות.
יעקב מרגי: איך קבעת שהעלות היא 45 מיליון שקלים?
<נועה בן אריה: תגיד שזה לפי תחשיב המשרד בעלות נורמטיבית.
יעקב מרגי: לפי זה אני מבין שקיימתם דיון ביניכם.
<שמעון אבני: אנחנו מכירים.
<שמעון אבני: אנחנו מתדיינים על זה.
<נועה בן אריה: אנחנו מכירים את הפערים.
<שמעון אבני: אלה 45 מיליון שקלים למשרד החינוך.
<שמעון אבני: אלה תשעים מיליון שקלים לשלטון המקומי.
<נועה בן אריה: התנהלות נורמטיבית ללא תוספת השעות שאנחנו נדרשים להשקיע במקרה שהעלות היא איננה נורמטיבית.
<שמעון אבני: אמר היושב ראש שהוא לא שוקל את הבעיות הכלכליות.
<שמעון אבני: גם אני לא שוקל אותן.
יעקב מרגי: כבר סגרתי את הדיון ההוא.
יעקב מרגי: אמרתי לך שתתייחס.
<שמעון אבני: אני אומר, אלה 45 מיליון שקלים למשרד החינוך עלות ישירה ולשלטון המקומי עוד תשעים מיליון שקלים.
יעקב מרגי: שני שליש-שליש?
<רויטל לן כהן: תראו כמה עדיף לכם לשלב.
<נועה בן אריה: זה נורמטיבי.
יעקב מרגי: הייתם צריכים לצעוק.
<נועה בן אריה: אני צעקתי.
יעקב מרגי: לפני כמה שנים.
יעקב מרגי: החטא הקדמון הוא שנכנעתם לאוצר עם שינוי שיטת הנורמטיביות.
<נועה בן אריה: עשינו.
יעקב מרגי: את יודעת מה יקרה בנורמטיבית?
יעקב מרגי: זה בדיוק מה שיקרה עם קרנות הפנסיה בעוד שלושים שנים.
<נועה בן אריה: חד משמעית נכון.
<נועה בן אריה: אנחנו צועקים את זה כמעט עשור.
יעקב מרגי: אבל זו סוגיה כללית של כל שיטת התקצוב והתמחור של כל משרדי הממשלה.
יעקב מרגי: אתם בהתחלה התפתיתם כי בעשר השנים הראשונות בכוח אדם זה רווחי אבל מעשר שנים ומעלה מתחיל להיות גירעוני.
<נועה בן אריה: אני יכולה להתווכח על זה.
יעקב מרגי: משלמים מחירים על זה.
<נועה בן אריה: אני מסכימה אתך.
יעקב מרגי: אני לא יכול לאשר תקנות הסעה בטיחותית לילדים עם מוגבלות אם אני מדלג על הסעיף הזה.
יעקב מרגי: אם אני עושה את זה, אני טומן את הראש שלי בחול.
יעקב מרגי: דוגרי, לא התחייבתי לעצמי שהעיקר הוא להעביר את התקנות.
יעקב מרגי: אם אני עושה אתן, אני עושה אתן כמו שצריך.
יעקב מרגי: תצטרכו לקיים אצלכם דיון.
יעקב מרגי: אם אתם רוצים שאני אפנה לשר, אני אפנה לשר.
יעקב מרגי: אנחנו נשאיר את זה.
יעקב מרגי: במסגרת הפנייה לאשר את התקנות, אנחנו נבדוק עם השר את הסכום הזה.
יעקב מרגי: זה לא סכום גדול.
יעקב מרגי: תאמינו לי, הנה, אני אומר לכם הצהרה.
יעקב מרגי: כל עוד משרד החינוך לא בחן את התועלות של הסייעת הנוספת בגנים, הסייעת השנייה, ואת הצפיפות בכיתות, לשם הופנו, בגלל שהיה לחץ ציבורי לא מבוקר, מאות מיליוני שקלים, לא היה.
יעקב מרגי: הנה, אני מצהיר, לוקח ריזיקו כאיש ציבור ואומר לך את זה.
יעקב מרגי: יש עוד משהו להוסיף?
<הדר ירדני: משרד הבריאות.
<הדר ירדני: ציינו כאן שההסעות עם שמונה ילדים, אבל לא ראיתי את זה כתוב.
<מירב ישראלי: זה לא קיים.
<מירב ישראלי: זה צריך להיות.
<הדר ירדני: אני מבקשת שזה יצוין.
יעקב מרגי: נאמר בדיון הקודם והתחייבנו לכך.
<הדר ירדני: זה לא מופיע.
יעקב מרגי: יופיע.
יעקב מרגי: זה כנראה לקראת הסוף.
<שמעון אבני: אני צריך לראות.
יעקב מרגי: בסוף יש עוגה, צריך לתמחר ולחלק.
יעקב מרגי: אני מבין אותך, אבל.
יעקב מרגי: רויטל, קיבלת תשובות?
<רויטל לן כהן: אני רוצה לומר רק דבר אחד.
<רויטל לן כהן: אני אומרת את זה כל הזמן ואני אגיד את גם לרשויות המקומיות ואני אומרת את זה גם למשרד החינוך.
<רויטל לן כהן: אני מיישמת את זה אצלי בעיר.
<רויטל לן כהן: תשלבו יותר ילדים גם במוגבלויות הקשות.
<רויטל לן כהן: גם אם תתנו להם הרבה תמיכות, זה יותר זול מהסעות.
<רויטל לן כהן: במקום לדבר אתי כאן על תשעים מיליון שקלים, תתחילו לשלב.
<נועה בן אריה: אנחנו נתחיל לשלב.
<רויטל לן כהן: השטח לא רוצה לשלב.
<נועה בן אריה: בסדר.
<נועה בן אריה: הבעיה היא בעיה שלנו.
<אביבית ברקאי אהרונוף: בסעיף של היקף הזכאים לליווי, אין התייחסות לילדים עם עיוורון.
<אביבית ברקאי אהרונוף: הם זכאים להסעה לפי התקנות הללו אבל הם לא זכאים לליווי.
<אביבית ברקאי אהרונוף: בסופו של דבר יש הרבה ילדים עם עיוורון שמגיעים לוועדת חריגים.
יעקב מרגי: את לקחת את הליווי ושמת בכיס.
יעקב מרגי: עכשיו אנחנו עדיין בצריך עיון על הליווי.
יעקב מרגי: אנחנו בגילאי שלוש-שש.
<אביבית ברקאי אהרונוף: אני לא מתייחסת לגילאי שלוש-שש אלא בכלל.
<אביבית ברקאי אהרונוף: יש רשימה של מוגבלויות, נמנים עליה אותן מוגבלויות שזכאים בגינן.
יעקב מרגי: ילדים עם עיוורון.
<אביבית ברקאי אהרונוף: ילדים עם עיוורון וילדים עם חירשות הוחרגו כאן.
<אביבית ברקאי אהרונוף: כלומר, הם זכאים רק להסעה אבל הם לא זכאים לליווי.
<אביבית ברקאי אהרונוף: יש אלינו הרבה פניות שמגיעות.
יעקב מרגי: מה קרה להם עד ההסעה?
יעקב מרגי: איך הם התנהלו עד להסעה?
<אביבית ברקאי אהרונוף: היום הרבה ילדים כאלה פונים לוועדת חריגים ובסופו של דבר מקבלים ליווי.
<אביבית ברקאי אהרונוף: למה לעשות את זה בדרך עקיפה ולא ללכת בדרך ישירה?
יעקב מרגי: לא ירדת לסוף דעתי בשאלתי.
יעקב מרגי: מערכת החינוך נכנסת לנו באמצע החיים, בין שעות לשעות.
יעקב מרגי: מה קורה בשעות האלה שהם לא במערכת החינוך?
<אביבית ברקאי אהרונוף: בדרך כלל הילדים עם הוריהם והם מלווים אותם.
<אביבית ברקאי אהרונוף: כאן אנחנו מדברים על ילד שיורד מההסעה ואין לו מלווה שילווה אותו למסגרת החינוכית.
<אביבית ברקאי אהרונוף: אין לו מלווה בהסעה.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על הסעה של ילד עם עיוורון.
יעקב מרגי: ילד שהוא זכאי להסעה.
<אביבית ברקאי אהרונוף: ילד עם עיוורון זכאי להסעה.
<אביבית ברקאי אהרונוף: היום יכול להיות מצב – היה מצב – שהוא צריך לחצות כביש כדי להגיע לנקודת האיסוף ובעצם אין שום מלווה.
<אילן שי: המלווה הוא בהסעה.
<אילן שי: לא מהבית.
<רויטל לן כהן: יש ילד שנדרס.
<אור בירן: אני אבא לילד לקוי שמיעה.
<אור בירן: עדיין פעוט.
<אור בירן: מה אומר העניין הזה שאין מלווה בהסעה?
<הדר בירן: זה בעצם אומר שאין הסעה.
<אור בירן: זה אומר שאין לנו הסעה.
<הדר בירן: אנחנו כהורים לילד בן שלוש, לא אשלח אותו בהסעה ללא מלווה כי זה לא יהיה אחראי מצדי.
<הדר בירן: למרות שאנחנו זכאים להסעה, אנחנו לא נקבל אותה ואנחנו נסיע אותו בכל בוקר במשך כמעט שעה.
יעקב מרגי: לכן לא חתמנו את הסוגיה הזאת.
<אור בירן: השאלה אם זה לדיון והאם זה נשאר פתוח לעתיד הלא ידוע.
יעקב מרגי: אם הייתי מתעסק רק בדברים ודאיים, חמישים אחוזים מהדברים לא היו.
יעקב מרגי: אנחנו מנסים לתקן עולם.
יעקב מרגי: ההערה נשמעה וכפי שאמרתי, לא נרפה מכך.
<אמיתי שוחט: לגבי המספר שמונה ילדים.
<אמיתי שוחט: זה נכנס לתקנה?
<שמעון אבני: כרגע זה לא בתקנה.
יעקב מרגי: לא יהיו תקנות בלי מספרים.
יעקב מרגי: הסכמנו בדיונים אחרים שצריך להגביל.
יעקב מרגי: לקבוע את המספר המתאים.
<חיה הראל: אני מתייחסת להגבלה.