GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שרה זיו: למשל, במכללת אוהלו אנחנו מנסים לפתוח עכשיו תכנית למורים סטודנטים, קורס שנקרא "לשונות ותרבויות יהודית" שהן לדינו, יידיש ויהודית ערבית.
<שרה זיו: קורס סמסטריאלי שהסטודנטים יתוודעו לכל התרבויות, גם האשכנזים לזה ואלה לזה.
יעקב מרגי: מתוך שלא לשמה אולי יבוא לשמה.
<שרה זיו: אתה חושב שקל לעשות את זה, להשיג את המימון לקורס?
יעקב מרגי: טוב, נשמע.
יעקב מרגי: מירי גוטליב.
<מירי גוטליב: אני אגיד כך.
יעקב מרגי: הציגי את עצמך, מה את עושה.
<מירי גוטליב: אני ד"ר מירי גוטליב, אני מנהלת האגף להתפתחות מקצועית במשרד החינוך.
<מירי גוטליב: אני הגעתי לפה בעקבות המכתב של מרדכי יושקובסקי שמדבר על ההשתלמויות.
<מירי גוטליב: קיבלתי פה עכשיו תמונה הרבה יותר רחבה, שאני מבטיחה - - - קודם כל אני רוצה להגיד שאני מסכימה עם כל מה שנאמר פה, אני מסכימה עם זה שזו תרבות שצריך לשמר אותה.
<מירי גוטליב: כן, אני מסכימה עם כל הדברים שנאמרו.
<שושנה דומינסקי: הרבי אומר, את צודקת, את צודקת, את צודקת, רק מי משלם?
<מירי גוטליב: אני אנסה להמשיך ולהגיד, אני עובדת משרד החינוך, אני מרגישה חובה לייצג את משרד החינוך, אני לא מנסה להתנער.
<מירי גוטליב: אני רשמתי את כל מה שאמרתְ, אני מבטיחה לחזור עם זה למשרד ולבדוק את זה.
יעקב מרגי: זה לגבי טיפול פרטני, לגבי השעות.
<מירי גוטליב: לא, לא טיפול פרטני.
יעקב מרגי: לגבי הקצאת השעות.
יעקב מרגי: אני אומר לך, לו יצויר שד"ר שושנה דומינסקי הייתה מרוצה מאיך שזה עובד עכשיו, אצלה, במשבצת, זו לא מהות הדיון.
יעקב מרגי: התכלית הראויה של הדיון והמהות של הדיון היום היא איך אנחנו עושים לא את הטוב ממה שיש, כי הטוב ממה שיש אינו מספיק, במקרה והוא היה טוב.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים להחיות, סליחה, עכשיו אני מתחיל לדבר גבוהה, תרשו לי, להחיות את כל סוגיית השפה היידיש, התרבות האידית, על כל מה שנילווה לה.
יעקב מרגי: הדרך לעשות זאת היא, הנה אני אומר לך, אני אקח ממקום אחר, שאני התקוממתי בזמנו ששמעתי את זה, את יודעת בעקבות מה פתחו במשרד החינוך מסלול לבגרות בסינית?
יעקב מרגי: בספרדית?
יעקב מרגי: בספרדית, אני אקח את הספרדית, את יודעת למה?
<קריאה: בגלל הטלנובלות.
יעקב מרגי: אני שמח שאת אמרת את זה ולא אני.
יעקב מרגי: תקשיבי, אני מודה לך שאת אמרת את זה ולא אני.
יעקב מרגי: את השלמת אותי ואני מודה לך.
יעקב מרגי: תקשיבי, למה אני אומר את זה?
יעקב מרגי: רבותיי, שימו בכף המאזניים את הערך של מה שאמרנו עכשיו, הצורך, אם בכלל, התרבותי של הטלנובלות, לעודד.
יעקב מרגי: שמעתי פתאום ספרדית, ספרדית, למה, מה קרה?
יעקב מרגי: יש פה הוויה, ערש, של העם היהודי באירופה, כל ההוויה, כל התרבות, כל החיוּת, אם אנחנו כמשרד, כמדינה, ואני לא בא בטענות - - -
<מירי גוטליב: לא, אני מנסה להבין - - -
יעקב מרגי: מירי, אני אתן לך.
<מירי גוטליב: אני מנסה להבין מה - - -
יעקב מרגי: את לא תצאי מהדיון הזה בלי שתגיעי לתובנה מדויקת בשאלה למה באת לכאן, לאן את הולכת ומה את הולכת לעשות.
יעקב מרגי: מבטיח לך, אני לא מדבר גבוהה.
יעקב מרגי: אני בא ואומר לך, אנחנו מדינה, עכשיו אני מבטל את עקרון הפרדת הרשויות רק לצורך העניין, אני בכנסת, אנחנו כמדינה, יחד עם הממשלה, כל הרשויות, שלוש הרשויות ביחד הן המדינה והמדינה צריכה, חייבת, והיא עושה זאת, כשהיא רוצה היא עושה זאת בהרבה תחומים, ויש פה צורך, צורך חברתי - - -
<מירי גוטליב: אני התחלתי - - -
יעקב מרגי: את לא איתי.
<מירי גוטליב: אני איתך, אתה לא נותן לי - - -
יעקב מרגי: את לא יודעת איפה אני.
יעקב מרגי: את פעם ראשונה בוועדה?
<מירי גוטליב: ממש לא.
יעקב מרגי: בוועדה אצלי?
<מירי גוטליב: אצלך כן, אבל ממש לא.
יעקב מרגי: בואי, תלמדי אותי, תתאפקי ותלמדי אותי.
יעקב מרגי: זה צורך, אלו לא מלים גבוהות, זה צורך, זה חלק מההוויה של - - -
<מירי גוטליב: בוא נגדיר את הצורך.
יעקב מרגי: תני לי, תני לי רגע, תני לי לדבר.
יעקב מרגי: תקשיבי, מרגע זה את לא פוצה את הפה בלי רשות דיבור.
יעקב מרגי: זו דרך העבודה בכנסת.
יעקב מרגי: הפרעת לי שבע פעמים בדקה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אני לא רב אמן, בסדר?
יעקב מרגי: ואין לי יכולת ורבאלית כמו שלך, אז תמתיני, תני לי להבהיר לך.
יעקב מרגי: לא תוכלי לענות לי אם לא תדעי מה אני רוצה.
יעקב מרגי: זה צורך חברתי ממדרגה ראשונה.
יעקב מרגי: אנחנו משקיעים כמדינה בהרבה תחומים.
יעקב מרגי: נכון, לפי סדרי עדיפויות של מי שקובע מדיניות.
יעקב מרגי: אני אומר לך, השפה היידיש, אסור לה שתיעלם.
יעקב מרגי: זה שאנחנו לא מעודדים את הקורסים למורים, ואני אף פעם לא מתחיל מלמטה, כי כדי שהילדים יִנְקו בגן הילדים, כיתה א', כיתה ב', צריך להכשיר את המורים.
יעקב מרגי: הכשרת המורים, הם הכלי להעברת הידע.
יעקב מרגי: הם לא בלעדיים היום, אבל הם כלי, עדיין לא ויתרנו על המורה, ואין ספק, אם לא תהיה עידוד בכך שקורסים ליידיש יהיו לגמול השתלמות, אם לא יהיה שקורסים ביידיש יהוו ניקוד, ואני לא בקי בהכשרות המורים, בכל המסלולים שלהם לקידום המורים, אם לא יהיו קורסים אקדמיים באקדמיה שהם יכירו ויחקרו ולא יקצו אפילו חוקרים, הנה, אני אומר לךָ, אם לא יקצו חוקרים לכך, אם ההשכלה הגבוהה, אם הות"ת והמל"ג, זה עוד ערוץ שצריך לעבוד איתו, אי אפשר לטפל רק במשרד החינוך, כי משרד החינוך, כפי שהצהירה מירי בתחילת דבריה, היא תלך לשם ותטפל ונפתח, את יודעת, עוד כיתה ברמת גן, זה לא זה.
יעקב מרגי: זה הכול ביחד.
יעקב מרגי: צריך פה אווירה ואני מסכים, צריכה להיות אווירה, צריך לעורר אותה, לעורר אותה וזה מה שאני מתכוון.
יעקב מרגי: אחת הדרכים זה משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני לא ארפה ממשרד התרבות, אני אומר לכם, אני לא אעזוב את זה.
יעקב מרגי: נכון, זה נראה נושא ביזארי, שולי, מה אתה עכשיו, יש לנו בדואים בדרום, יש לנו הצוללות, יש לנו עמונה, יש לנו נוני מוזס, כל הטילים מכוונים לכל מקום במדינה ואתה מתעסק לי עכשיו ביידיש?
יעקב מרגי: כן, זה אני.
יעקב מרגי: מירי, אני מקווה שהצלחתי לבטא, אם לא אני מוכן לשפר.
<מירי גוטליב: אני לא מצליחה להבין מה הציפייה ממני.
יעקב מרגי: אני אומַר לך.
<מירי גוטליב: אני רוצה לדעת מה הציפייה ואני אענה עליה.
יעקב מרגי: הציפייה היא שמהדיון הזה אנחנו נוציא סיכום שהמצב היום לגבי תרבות היידיש והשפה האידית במערכת החינוך הוא מצב של אַיִן, לא קיים.
יעקב מרגי: גם מה שהציגה פה שושנה זה מעט, כמעט לא קיים, בטל ברוב, אפילו במיעוט, לא קיים.
יעקב מרגי: זה איזה פונדק דרכים קטן שאפילו באופק לא נראה.
יעקב מרגי: אז צריך, אל"ף, בסוגיית השתלמויות מורים, לכתוב תכנית שאכן בשנים הקרובות זה יהיה חלק מתכניות השתלמות מורים, עם עידוד, עם אינסנטיב, עם תמריצים.
יעקב מרגי: הכרה בקורסים שתיזום, איך אתם נקראים, הרשות הלאומית?
יעקב מרגי: ייזמו יחד עם משרד החינוך, קורסים שיוכרו לגמול השתלמות - - -
<מירי גוטליב: אוקיי, תיכף אני אגיב לזה.
יעקב מרגי: והצבת יעד למספר תלמידים בפריסה ארצית, שמשרד החינוך יראה בזה יעד.
יעקב מרגי: אם הוא יחליט שבשנת הלימודים תשע"ח יהיו 300 או 400 או 500, שיעשו בגרות ביידיש, בפריסה ארצית, אבל שיציבו יעד.
יעקב מרגי: אני לא קבעתי את ה-300-400, אני לא יודע מה הצורך ובואו לא נדבר גבוהה גבוהה כי בסוף המלים שכתבת יהיו אמיתיות.
יעקב מרגי: מירי, אני מקווה שאת יורדת לסוף דעתי.
<מירי גוטליב: אני יורדת לסוף דעתך, אני רוצה להגיב.
<קריאה: אבל חסר משפט אחד - - -
יעקב מרגי: אבל רגע, לא סיימנו.
<קריאה: לא, בדרישה ממירי.
יעקב מרגי: תנו לה, נשפר את זה בהמשך.
<מירי גוטליב: אני רוצה להגיב.
<מירי גוטליב: לגבי שני היעדים שציינת, הכשרה של מורים והצבת יעדים של מספר תלמידים, זה לא באחריותי.
<מירי גוטליב: אני מבטיחה להעביר את זה למשרד ויחזרו עם תשובה.
<מירי גוטליב: אני לא יכולה לתת על זה תשובה, זה לא משהו שהוא באחריותי.
<מירי גוטליב: לגבי השתלמויות מורים מוכרות, ההשתלמויות למורים ביידיש מוכרות על פי הנהלים והכללים של השתלמויות במדינת ישראל.
<מירי גוטליב: הדוגמאות שהביאו פה לגבי הוויכוח בינינו או נקודת המחלוקת בינינו, לגבי ההכרה בנסיעה לחו"ל, זו המחלוקת.
<מירי גוטליב: אני מכירה בהשתלמויות האלו, אני חושבת שהן חשובות - - -
<שושנה דומינסקי: אבל אין.
<שושנה דומינסקי: לא בגללך, בגלל שמורים לא באים אליהן.
<מירי גוטליב: בסדר, אז מורים לא באים אליהן - - -
יעקב מרגי: בסדר, זה חשוב מה שאמרת.
יעקב מרגי: מירי, תמשיכי.
<מירי גוטליב: אני מבחינתי, בתכנית העבודה שלי, יידיש זה לא משהו שחלילה מחקתי אותו או שמתי אותו בעדיפות שנייה - - -
יעקב מרגי: מוכר, יש מסלול וזה מוכר.
<מירי גוטליב: יש מסלול.
<מירי גוטליב: יש סילבוס.
<מירי גוטליב: הבעיה שלנו זה למשוך מורים.
<מירי גוטליב: אני ישבתי בישיבת ההכנה לישיבת הזו עם משה זעפרני אצל המשנה למנכ"לית ואמרתי לו, בוא נבנה תכנית שבה אנחנו רואים איך מצד אחד גורמים להשתלמויות מורים ומן הצד השני מחברים בין התכנית הבית ספרית להשתלמויות המורים.
<מירי גוטליב: לצערי, משה לא הגיע לכאן, כי זה מבחינתי צריך להיות זה.
<מירי גוטליב: שאני אתן השתלמויות למורים לא יעזור.
יעקב מרגי: לבד לא.
<מירי גוטליב: נכון.
<מירי גוטליב: עכשיו, מה שאני רוצה, הנקודה היחידה שאני רוצה להתייחס אליה, שאני דחיתי ואני אמשיך לדחות, וזו גם הסמכות שיש לי, אנחנו לא מכירים בהשתלמויות שמתקיימות בחו"ל.
<שרה זיו: להוציא פולין.
<מירי גוטליב: רגע, רגע, שנייה, תני לי לסיים.
<מירי גוטליב: פולין, אנחנו מכירים את זה למי שצריך לעשות הדרכה בפולין.
יעקב מרגי: לא כללי?
יעקב מרגי: זה לא לכלל המורים?
<מירי גוטליב: לא.
<מירי גוטליב: מי שעושה הדרכה בפולין, ההשתלמות בפולין, החלק הזה מההשתלמות, זו לא השתלמות רק בפולין, זו השתלמות - - -
יעקב מרגי: אל"ף, אני מאוד מודה לך על ההבהרה.
יעקב מרגי: בואי נתמקד, תתאפקו.
יעקב מרגי: לא דומה הצורך בקטע של השפה היידיש, להבין וללמוד אותה ולחקור אותה, להשתלמות לגבי המסע בפולין.
יעקב מרגי: המסע לפולין, הרציונל שלו היה העצמת הזיכרון והנצחת הזיכרון.
יעקב מרגי: פה אנחנו מדברים על החייאת תרבות היידיש.
יעקב מרגי: לכן אני אבקש בסיכום ואת רושמת, יהודית, לשקול זאת בחיוב.
יעקב מרגי: כי זו לא הלכה למשה מסיני.
<מירי גוטליב: אני מבינה ואני מכירה ואני דיברתי עם מרדכי, הייתה לנו פגישה אחת לפחות, ואני אמרתי לו שאני מוכנה לשבת איתו ולראות איך המסע הזה הוא תמריץ למורה, הוא לא יוכר כחלק משעות הלמידה שלו.
<מירי גוטליב: אני מאוד בעד, אני רוצה ללכת עם, אבל צריך להבין שתקדימים במשרד זה דבר מאוד מסוכן ואני חייבת לראות תמונה ארצית - - -
יעקב מרגי: מירי, אני יכול לתת לך רשימה שלמה של תקדימים שבאו ממניעים כאלה ואחרים במשרד החינוך.
יעקב מרגי: אני מכיר בלגיטימיות באמירה שלך, אבל אני לא מקבל אותה.
יעקב מרגי: אני מתפקידיי הציבוריים למדתי על בשרי, לא במובן הפיזי, על בשרי בעיצוב מדיניות ובקביעת מדיניות, כמה אמירות כאלו ואחרות באות, לא תמיד, לא תמיד, יכול להיות שאת באמת עקבית בזה, אבל אנחנו, איך אומרים, מדקדקים לפעמים באיכה ומזלזלים בהלכות שבת.
יעקב מרגי: אני חושב שקיים פה צורך לאומי, ואני לא מגזים ואני לא נסחף, זה חלק מההוויה היהודית ומהתרבות היהודית, אנחנו מאמצים פה תרבויות כאלו ואחרות שלא קשורות לעם היהודי, וטוב שכך, כי תרבות היא מתהווה, אני לא פוסל, אבל לא ייתכן שאנחנו נזניח את הציר המרכזי של התרבות.
<מירי גוטליב: אבל אני לא חושבת - - -
יעקב מרגי: בסדר, זכותך, מירי.
<מירי גוטליב: לא, אני רוצה להגיד - - -
יעקב מרגי: זכותך, רגע.
יעקב מרגי: דיברת על תמריץ והכרה.
יעקב מרגי: את לא מכירה, אבל את רוצה שיהווה תמריץ.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך להיות הפוך, אם תכירי יהיה תמריץ.
יעקב מרגי: תחשבי.
<מירי גוטליב: אני רוצה להגיד - - -
יעקב מרגי: אבל אני רוצה לתת להם להוסיף כי יכול להיות שאני התמקדתי בזווית - - -
<מירי גוטליב: עוד משפט אחד ואני אקשיב.
<מירי גוטליב: אני רוצה להגיד שגם אם זה יהיה סיכום של הועדה, אני חייבת לחזור עם זה למשרד.
יעקב מרגי: בוודאי, מכירים את הדינמיקה.
<מירי גוטליב: אני באה לפה, בנושא הזה היה דיון עם המשנה למנכ"לית והמנכ"לית וזו הייתה ההחלטה.
<שושנה דומינסקי: אני רוצה לדבר על שעות שאושרו - - -
<שרה זיו: אבל זה לא היא.
<מירי גוטליב: אני מבינה, אני הבטחתי, אני רשמתי את זה, אני מבטיחה שאני - - -
יעקב מרגי: היא לקחה את זה, היא תבדוק את זה.
<שושנה דומינסקי: הערה שנייה שרציתי להגיד, שאי אפשר לעבוד לפי תסמינים, צריך לעבוד לפי תכנית עבודה.
<מירי גוטליב: אני מסכימה איתך.
<שושנה דומינסקי: בית ספר שאישרו לו לפתוח מגמה, המנהל צריך לדעת שבשנה הבאה יש לזה המשך.
<מירי גוטליב: שוש, אני מסכימה איתך.
<מירי גוטליב: אני רשמתי מה שאמרת, אני מבטיחה שאני אעביר את המידע.
יעקב מרגי: אנחנו נעביר.
יעקב מרגי: תקשיבי, גם בסיכום - - -
<קריאה: למה זעפרני לא בא?
יעקב מרגי: היא לא צריכה לתת תשובות על אחרים.
יעקב מרגי: רבותיי, תקשיבו, יש גבול למה שאפשר לבקש.
<מירי גוטליב: אני יכולה לדבר בשם עצמי.
יעקב מרגי: מירי צודקת.
יעקב מרגי: תשלימי, בקצרה.
<שושנה דומינסקי: דבר נוסף שאני חושבת, שמנהלי בתי הספר צריכים לקבל מה שנקרא משוב שאומר, אם תרצו אנחנו נהיה לרשותכם, אבל זה לא אם תרצו באוויר, אלא אם תרצו מעשית.
<שושנה דומינסקי: הרשות הלאומית לא צריכה להתעסק בשעות של משרד החינוך.
<שרה זיו: אני רוצה למקד רגע את הנקודה בנסיעה למרכז בווילנה ואי אישור הגמולים.
<שרה זיו: זו הנקודה.
<שרה זיו: אני הייתי פקידה במשרד החינוך הרבה מאוד שנים, ניהלתי את האגף להכשרת מורים.
<שרה זיו: אנחנו כפקידים, יש כללים ומאוד קשה להיענות לכל גחמה של כל אחד, באמת קשה וצריך למנוע פריצה כמה שאפשר, אבל אין כלל שאין לו יוצא מן הכלל וצריך לחשוב על העניין של הגמולים במקרה הזה, כמו שחשבתם על אלה שמדריכים את הנסיעות לפולין כיוצאים מן הכלל.
<שרה זיו: במקרה הזה יש יוצא מן הכלל שני.
<שרה זיו: האחד, הלמידה של המורים, שהם כמו המדריכים שלך, אבל הם ידריכו פה בארץ, בדיוק כמו המעמד של המדריכים בפולין.
<שרה זיו: המדריכים, המורים, המדריכים האלה, יספגו הרבה יותר במרכז כזה ובמקום שלפחות מייצג את התרבות הזו.
<שרה זיו: ודבר שני, אין לנו אופציה אחרת בארץ למשוך אותם לבוא להשתלמויות, אין.
<שרה זיו: כל הניסיונות שנעשו, לא, זה לא עובד.
<שרה זיו: אנחנו שלחנו לווילנה מדריכה פדגוגית על חשבון הרשות שתיתן שם סדנה דידקטית למורים, כי חשבנו שזה חשוב, אבל המורה עצמו שם אומר, אם המדינה לא מכירה בזה, למה אני צריך להיות מחויב למשהו?
<שרה זיו: אז הוא אומר, מה, אני צריך ליזום משהו, לעשות משהו?
<שרה זיו: המדינה לא מכירה בזה.
<שרה זיו: אז אמרנו, נעשה משולב, יום או יומיים יהיו בארץ, היתר בווילנה, הוא יהיה מחויב והרשות תיתן כסף למורה לפתח תכנית בבית הספר.
<שרה זיו: נפטור את המשרדים מזה.
<שרה זיו: בואו נחשוב באופן יצירתי על משהו שעונה על צורך ונדע להחריג אותו ולהסביר מדוע הוא מוצדק כחריג ויוצא דופן.
<שרה זיו: אנחנו חוזרים ומבקשים שההשתלמויות האלו, בגבולות שייקבעו, נגיד, אילו מורים, מה המחויבות של המורים, מה החלק בארץ ומהו החלק בחו"ל, נגדיר הכול בצורה מסודרת, וייצא ויהיה כמשהו שאולי יפרוץ דרך במערכת החינוך.
<מירי גוטליב: שרה, למה לא מורים בשנת שבתון?
<שרה זיו: גם מורים בשנת שבתון, מי אמר שלא?
יעקב מרגי: יפה, רעיון, נתת רעיון.
יעקב מרגי: בבקשה, אנחנו לקראת סיכום.
<מרדכי יושקובסקי: רק קצת מההיסטוריה.
<מרדכי יושקובסקי: ההשתלמות האחרונה, הרב תחומית, שהיא לא השתלמות מפמ"ר, התקיימה בארץ בתחום שפה ותרבות יידית בשנת 1996 באוניברסיטת תל אביב ולפני כן בפסגה בתל אביב.
<שרה זיו: מרפ"ד.
<מרדכי יושקובסקי: אז מרפ"ד היה.
<מרדכי יושקובסקי: אחרי זה אף מוסד לא הצליח לקיים השתלמות במשך 20 שנה.
<מרדכי יושקובסקי: זו תשובה לשאלה למה אנו צריכים לעשות את זה בחו"ל.
<מרדכי יושקובסקי: עכשיו, גם כן על אותו - - -
<מירי גוטליב: אני חייבת להגיד שזו הנחה שלכם.
<מירי גוטליב: אין לנו איזושהי עדות או איזשהו מחקר או איזשהו - - -
<שרה זיו: בואי נעשה ניסיון.
<שרה זיו: לא יצליח אז נבטל.
<מירי גוטליב: אבל לא יצליח, שרה, לא יצליח - אני את התקדים הזה פרצתי.
<שרה זיו: לא פרצת שום דבר בחוקים.
<מירי גוטליב: כן פרצתי.
<שרה זיו: הנה תקדים - - -
יעקב מרגי: שרה, תני לו לסיים.
<מרדכי יושקובסקי: וילנה זה לא צ'ופר, זה מוסד לימודי.
<מרדכי יושקובסקי: אנחנו בנינו שם את המערכת.
<מרדכי יושקובסקי: אין בארץ מערכת כזאת.
<מירי גוטליב: אני מבינה, אבל על פי חוזר מנכ"ל, לימודים בחו"ל מוכרים רק במוסדות שמוכרים על ידי המל"ג.
<מרדכי יושקובסקי: אז עוד תשובה לזה.
<מרדכי יושקובסקי: אם לא תתקיים השתלמות להיסטוריה או למתימטיקה בחו"ל, לימודי היסטוריה לא ייפגעו, הם לא יופסקו, אבל אם לא תהיה השתלמות בווילנה בתחום תרבות היידיש, התרבות של אלף שנים תימחק מהנוף החינוכי בישראל.
<מירי גוטליב: זו הנחה שלכם.
<שרה זיו: לא, זו לא הנחה.
יעקב מרגי: מירי, אני אגיד לך.
יעקב מרגי: אני הולך לומר משהו שלא חקרתי אותו, מנהמת לבי.
<מירי גוטליב: יש תחליף?
<שרה זיו: לא, אין לנו שום דבר.
<מרדכי יושקובסקי: אין אופציה אחרת.
<מירי גוטליב: אבל - - - זה יעשה את זה.
<שרה זיו: אם יהיו מספיק מורים כאלה, אני מבטיחה לך שנעשה את זה בארץ, אבל כרגע זה לא ככה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, אין ספק, אני לא חושד באף אחד במדינת ישראל שרוצה לחסל את השפה היידיש ואת התרבות האידית.
יעקב מרגי: שלא חושבים שזה יקרה.
יעקב מרגי: הם אומרים, היהודים החרדים, ממילא משתמשים שם, יש מי שיחיה אותה, אבל זה לא מחיה, זו לא החברה הישראלית.
יעקב מרגי: לצערי הרב אני אומר את זה, זו לא החברה הישראלית, אנחנו מדברים על החברה הישראלית וצריך לומר את זה באומץ.
יעקב מרגי: לא תמיד אנשים אוהבים לדבר על הדברים באומץ ואומרים, המורה שושנה לא תלמד?
יעקב מרגי: לכו ל"רמות פולין", לכו ל"בית ישראל", לכו לבני ברק, תמצאו שם עודף אפילו, דיבור יתר ביידיש, אבל זה לא החברה הישראלית.
יעקב מרגי: אם אנחנו רוצים לתרום לתרבות היהודית הישראלית בחברה הישראלית, לכל מי שצורך תרבות ואנחנו מפיקי תרבות ויוצרי תרבות ויש ברוך השם, אבל יש הרבה מכל זה עבר, חוץ ממה שאנחנו צריכים באמת לצורך חיזוק וביסוס התרבות הישראלית היהודית, ממנה באנו.
יעקב מרגי: צריכים להכיר את העבר שלנו.
<מירי גוטליב: אני מסכימה איתך מאוד.
<מירי גוטליב: אני, מתוך הניסיון שלי ויש לי ניסיון רב ועשיר, גם בתהליכי למידה והתפתחות של מורים וגם בתהליכי הוראת למידה, אני סקפטית מאוד, גם אם זה בסוף יאושר, שזה מה שיעשה את זה.
<מירי גוטליב: אם לא תהיה, כמו ששוש אמרה, תכנית מערכתית שמדברת ומראה איך הדבר הזה קורה בתוך בתי הספר - - -
יעקב מרגי: אמרת בדיוק מה שכתבתי לסיכום.
<שרה זיו: אני יכולה רק לענות לך, שגם אם יהיו בתי ספר שירצו לא יהיו מורים.
<שרה זיו: צריך לטפל בשני קצוות החבל בו זמנית.
<שרה זיו: לכן, השעות הן סיפור אחר ולא את צריכה לתת את התשובה, זעפרני צריך לבוא ומי שקשור.
יעקב מרגי: אני לא רואה פה מירי גוטליב, אני רואה פה משרד החינוך.
<שרה זיו: אבל היא לא יכולה לתת את התשובות של כולם.
יעקב מרגי: בסדר, הדברים נאמרים, הפרוטוקול רושם, זה לא אישי.
<מירי גוטליב: אני מייצגת את המשרד ואני לוקחת את הדברים.
<שרה זיו: אבל בואי ננסה.
<שרה זיו: אולי באמת את צודקת וזה לא יועיל בסופו של דבר, אבל תפקידנו לנסות.
<שושנה דומינסקי: לרוח חדשה, להפסיק עם הבירוקרטיה.
<מירי גוטליב: אבל זה לא שאלה - - -
<שרה זיו: זה כן בירוקרטיה, זה כללים.
<מירי גוטליב: תאמיני לי, אחרי 20 שנה של ניסיון מקצועי עשיר בתהליכי פיתוח מקצועי של מורים, אם זה בא, ונסיעה לווילנה זו עדיין מוטיבציה חיצונית, אם זה בא ממוטיבציה חיצונית - - -
<שרה זיו: אבל היא תעורר גם מוטיבציה פנימית, אין לנו ברירה.
<מירי גוטליב: זה לא - - -
<שרה זיו: אין לנו ברירה.
יעקב מרגי: מירי, זה לא חד משמעי.
יעקב מרגי: חז"ל אמרו, מתוך שלא לשמה בא לשמה.
יעקב מרגי: צריך לעשות גירויים.
יעקב מרגי: לא לחינם האנושות בנויה, בורא עולם ברא אותנו כך שאנחנו חשופים לגירויים.
יעקב מרגי: צריך לגרות, צריך לעודד וצריך למשוך, אין מה לעשות.
יעקב מרגי: מה תפקידו של נהג ברכב?
יעקב מרגי: הרכב, אם לא תפריע לו הוא אמור לנסוע לבד.
יעקב מרגי: לפעמים יש תוואי דרך, אתה לוקח אותו ימינה, יש לפעמים ענייני מזג אוויר, רוחות חזקות, הוא צריך רק לעזור.
יעקב מרגי: הוא לא מחזיק את ההגה כך, נהג שמחזיק את ההגה כך תברחי ממנו.
יעקב מרגי: יד רפויה, עוזר, מסיע.
יעקב מרגי: זו המדינה, זה התפקיד של המדינה, היא הנהג.
יעקב מרגי: לכן, רבותיי, שלא תיפלו ברוחכם.
יעקב מרגי: אני אומר לכם כפי שאמרתי בפתיח, לפעמים דיון שהוא מצומצם נותן אפשרות ליותר זמן איכותי.
יעקב מרגי: תארו לכם שהיו יושבים פה שמונה ח"כים שחייבים, לטובת הבוחרים שלהם, לומר איזו אמירה והיו גוזלים לכם שליש מהזמן.
יעקב מרגי: אז אני חושב שנכנסנו לעומק, וזה טוב וזו רק ההתחלה, אנחנו רק קילפנו.
יעקב מרגי: אני מבחינתי, ואני אומר לך, מירי, זה לא רק משרד החינוך, כפי שאמרתי בפתיח, מה שקרה עם התרבות המרוקאית, עם השפה והמוסיקה וההצגות, זה הכול קרה ביחד.
יעקב מרגי: כדי להבין מה שאמרו מרדכי ושרה ושוש, אחד מזין את השני, משרד התרבות צריך לעשות עבודה, לבוא עם איזה בליץ.
יעקב מרגי: שרת התרבות צריכה לבוא, לשפוך להוויה הישראלית בשנה הקרובה, בשנים הקרובות, בליץ של עידוד ובליץ של תכניות, יחד עם הרשות הלאומית, בשיתוף.
יעקב מרגי: זו חייבת להיות עבודה מערכתית.
יעקב מרגי: משרד החינוך חייב, אם הוא רוצה ואנחנו רוצים שהוא ירצה, אם הוא רוצה, הוא חייב לכתוב תכנית, תכנית שתעודד תלמידים ותעודד מורים לגעת בזה.
יעקב מרגי: אני מבטיח לך ואני אומר לך מידיעה שהרבה מדור שני ושלישי רוצים לגעת בזה.
יעקב מרגי: יש חסמים חברתיים, יש חסכים כאלה ואחרים, רוצה לגעת בזה.
יעקב מרגי: אני לא זן חריג בצד שלי, בשפה שלי, כמו שלי זה קרה זה יכול לקרות גם לבנים ובני בנים של דוברי וצרכי השפה.
יעקב מרגי: אני מודה לכולם, אני קורא את הסיכום.
<קריאה: האם יהיה המשך לישיבה הזו?
יעקב מרגי: חכי לסוף.
יעקב מרגי: תקשיבי, אני מבטיח לך שאפילו המורה שושנה, חלק מהדברים שהיא כתבה, היא יודעת שהיא כתבה אותם בשביל להדליק אותנו, אבל היא - - - הוועדה מודה ליוזמי הדיון החשוב הזה.
יעקב מרגי: הוועדה התרשמה ששפת היידיש נמצאת בתהליך הכחדה בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לרשות הלאומית לתרבות היידיש על תרומתם למאמץ לשימור התרבות והחייאת שפת היידיש.
יעקב מרגי: הוועדה רואה בהחייאת שפת היידיש והתרבות האידית כצורך לאומי חברתי תרבותי במדינת ישראל.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין תכנית לעידוד תלמידים ומורים ללימוד השפה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התרבות לעודד פעולות תרבות בשפת היידיש, לקבוע את שנת תשע"ח כשנת התרבות האידית ולהעצים את הפעולות בשנים האלה, כי רק עבודה משותפת של כולם ביחד תביא לשינוי מגמה.
יעקב מרגי: וַלא, באמת נמשיך בתהליך ההכחדה.
יעקב מרגי: לפני שאני סוגר את הישיבה, יש לנו אורחים חשובים כאן באולם הוועדה, שהם משתתפי קורס גמול השתלמות במשרד החינוך.
יעקב מרגי: הבנתי שאני אמור לשבת איתכם אחר כך בפגישה אישית, אבל אם הייתם מקדימים קצת הייתם רואים תהליך עבודה של הוועדה, איך היא מנסה, למרות העצמאות הפדגוגית של משרד החינוך, לדחוף ולכוון את תכניות גמול ההשתלמות ואת הקורסים וההשתלמויות למורים, שיתנו מענה לצרכים החברתיים במדינת ישראל.
יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה ואני אפגש איתכם בהמשך.
יעקב מרגי: היום 8 במרס 2017, י' באדר תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: הענקת תואר חסיד אומות העולם לכפר הצ'רקסי-מוסלמי – אם אני אהגה אותו נכון אל תשבחו אותי, אם לא – תתקנו אותי – בסלניי בקווקז.
יעקב מרגי: אני אומר מספר מילים.
יעקב מרגי: קודם כל חשוב לציין שהדיון הוא ביוזמתה של חברת הכנסת זהבה גלאון וחבר הכנסת אלעזר שטרן, שאם יגיע, מה טוב, לא יגיע, אף על פי שאינו כאן, כבודו כאן.
יעקב מרגי: אני אומר מספר מילים ואעביר לך את רשות הדיבור, זהבה.
יעקב מרגי: תואר חסיד אומות עולם, כפי שאנחנו יודעים, בגדול בא לבטא את ההערכה וההוקרה שיש לנו כעם היהודי לאותם אנשים יקרים, גדולים וחשובים, שבשעות הקשות והחשוכות עמדו לימין העם היהודי, תוך חירוף נפש, סכנת חיים ממשית.
יעקב מרגי: המוסד הזה שנקרא מוסד חסיד אומות עולם, בכל אופן אצלי בכל פעם שהתואר הזה נאמר, אמרתי אותו ושמעתי אותו בחרדת קודש, כי אני חושב שבאמת זה דבר שצריך לתת אותו כשצריך במלוא ההערכה וההוקרה, וכשנותנים אותו צריך לבדוק אכן כן, כדי שלא תהיה זילות – ואני לא אומר את זה בהקשר של הדיון.
יעקב מרגי: לכן מבחינתי תואר חסיד אומות עולם שניתן לבן אנוש, כפי שאמרתי, שידע בשעות הקשות והחשוכות לעמוד לימיננו, זה המינימום שאנחנו כעם יכולים לעשות.
יעקב מרגי: זה גם המינימום שאנחנו חייבים לעשות גם לדורות הבאים, לחנך את הדורות שלנו להכיר טובה ולהעריך ולהוקיר את אלה שעמדו לימין העם היהודי.
זהבה גלאון: תודה רבה אדוני, תודה לכל האורחים שהגיעו מיד ושם.
זהבה גלאון: פרופסור באואר.
זהבה גלאון: הדיון ביחד עם אלעזר שטרן הוא בעקבות הספר שכתב – הספר המרגש, אני חייבת לומר והתיאור המרגש – שכתב פרופסור יאיר אורון, שיושב פה, והוא כמובן יציג את הדברים בצורה הכי מקיפה והכי מסודרת.
זהבה גלאון: אנחנו ביקשנו לקיים את הדיון קודם כל מתוך הערכה גם למחקר הזה שנעשה ומתוך הערכה מאד גדולה לפעילות של יד ושם, אני חייבת לומר את זה, כמו שציינת, אדוני, בפעילות הרחבה בכלל ובהחלטות להעניק את התואר של חסיד אומות עולם.
זהבה גלאון: אני באופן אישי מכירה, או לצערי כבר שתיים מהן אינן בין החיים – נשים וגבר שקיבלו חסיד אומות עולם ומאד מרגש לשמוע את הסיפור ולדעת מה עמד מאחורי הפעילות הזו.
זהבה גלאון: הסיבה שהתכנסנו כאן היום, זה לקח קצת זמן ואני מצטערת, הבקשה הייתה לכנס את הדיון הזה כבר מזמן ויש פה לעיתים צוק העיתים - - -
יעקב מרגי: אילוץ.
זהבה גלאון: כן, צוק העיתים הביא אותנו להתכנס רק היום.
זהבה גלאון: בעקבות הבקשה של פרופסור אורון מיד ושם להכיר בתושבי הכפר, שכאמור כל הסיפור יסופר על ידו, בעצמו, להכיר בהם כחסידי אומות עולם.
זהבה גלאון: לדבריו הבקשה נדחתה וחשבנו שבגלל שמדובר כאן בכל זאת בסיפור-.
זהבה גלאון: אולי לא, אז לכן אני רק אומרת הכל.
זהבה גלאון: אני אפילו לא מבקשת לנקוט עמדה.
זהבה גלאון: אני בדרך כלל יותר נחרצת.
זהבה גלאון: אני אומרת שאנחנו נרצה לשמוע בדיון גם את הסיפור, גם מה הקריטריונים, מה השיקולים ולכן התכנסנו כאן.
זהבה גלאון: אני מודה שאני קראתי את הספר, את המחקר, את הסיפור.
זהבה גלאון: זה היה מאד מרגש.
זהבה גלאון: אני רוצה אדוני לציין שיושב כאן גם ראש מועצת כפר קמא.
זהבה גלאון: נכנסנו לכאן גם תלמידות.
יעקב מרגי: אנחנו נקדם את התלמידות בברכה מיד כשתסיימי.
זהבה גלאון: חשבתי שזו הזדמנות להודות לך, אדוני, שהחלטת לקיים את הדיון בנושא.
זהבה גלאון: אנחנו יודעים שמדובר בסוגיה רגישה, לא פשוטה.
זהבה גלאון: אנחנו הרבה שנים אחרי, מחקרים היסטוריים עומדים לדיון.
זהבה גלאון: אז אני רוצה להודות לך על הדיון.
יעקב מרגי: וזו ההזדמנות לקבל בברכה את תלמידות בית הספר ברנקו וייס מסאסא.
יעקב מרגי: זה לא רחוק מפה בגבול הצפוני, נכון?
יעקב מרגי: הכל קרוב, המדינה שלנו קטנה.
יעקב מרגי: מאחר שאנחנו מדברים על הכפר, אתם הכנתן עבודה על הכפר הזה ואנחנו ניתן לכן את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לשמוע אתכן, לשמוע גם מכן מה אתם העליתם בחכתכן, במחקרכן, בעבודתכן.
יעקב מרגי: כרגע נעביר את רשות הדיבור לפרופסור אורון, בבקשה אדוני.
<יאיר אורן: תודה רבה.
<יאיר אורן: אני קצת מתרגש.
<יאיר אורן: אני רוצה ראשית להודות לך.
יעקב מרגי: חשבתי שזה עובר בגיל מסוים.
<יאיר אורן: זה עובר, אבל יש דברים שזה חוזר.
<יאיר אורן: אנחנו נאבקים עם זהבה ואיתך כבר תקופה ארוכה לקיים את הדיון הזה ועצם הדיון יש לו משמעות מאד גדולה בעיני, מוסרית, ערכית, חינוכית.
<יאיר אורן: הזכרת פה את התלמידות.
<יאיר אורן: אני קודם כל רוצה להודות לך ולפנינה, בלעדיכם זה לא היה קורה.
<יאיר אורן: עכשיו אני רוצה לומר, אני עבדתי לפני 35 שנים ביד ושם במדור החינוך, ניהלתי אותו.
<יאיר אורן: יש לי כבוד גדול והערכה גדולה לעבודה התיעודית, המחקרית של יד ושם.
<יאיר אורן: יש לי מחלוקת שהולכת ומחריפה לגבי דרך ההנצחה של השואה בחברה הישראלית.
<יאיר אורן: אנחנו מנציחים לדעתי את השואה בדרך יותר מדי פרטיקולארית ופחות מדי אוניברסאלית, אבל נעזוב את זה.
<יאיר אורן: בנוגע לתואר הקדוש – חסיד אומות עולם – ישנה הגדרה של יד ושם.
<יאיר אורן: יש לי הסתייגויות מההגדרה, אבל אני פועל עכשיו במסגרת ההגדרה של יד ושם.
<יאיר אורן: נקודה.
<יאיר אורן: אני רק רוצה להגיד דבר מאד חשוב.
<יאיר אורן: אדוני יודע יותר מכולם, כאיש חכם - - -
יעקב מרגי: אתה מוכן לכתוב לי את זה בכתב?