GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זוהיר תחאווחא: היא דיברה וגם משם לא יצא שום דבר.
<זוהיר תחאווחא: ואז הבנתי שאני לא אוכל להביא את כל הדברים האלה שהם ביקשו.
<זוהיר תחאווחא: כשיצאתי משם פרסמתי איזה שהוא פוסט על הנושא.
<זוהיר תחאווחא: אז התחילו להגיע לזרום כל מיני ידיעות חדשות ומישהו אמר לי למה אתה צריך לנסוע עד לשם?
<זוהיר תחאווחא: יש את רוזה בחדרה, בהוסטל, מסכנה, לבד.
<זוהיר תחאווחא: היא אומרת שהיא צ'רקסית.
<זוהיר תחאווחא: אבל למה היא עלתה מתוקף חוק השבות?
<זוהיר תחאווחא: יש פה שאלות שאת העלית, יכול להיות.
<זוהיר תחאווחא: אני לא חושב שעניינו של אף אחד הבת של מי היא.
<זוהיר תחאווחא: זאת אומרת היא גדלה בתור יהודיה, יש לה תעודת זהות שכתוב עברי, עוד בזמן שהיו כותבים.
<אירנה שטיינפלד: נכון, נכון.
<זוהיר תחאווחא: יש לה מגן דוד והיא עלתה ארצה.
<זוהיר תחאווחא: היא לא עבדה על משרד הקליטה.
<זוהיר תחאווחא: ואז לקחתי מצלמה.
<זוהיר תחאווחא: זיהיתי את הרגע.
<זוהיר תחאווחא: אני לא עיתונאי, אבל תראו.
<זוהיר תחאווחא: הראשון שראיין ומופיע עם סאב-טייטלס זה אני, ביוטיוב.
<זוהיר תחאווחא: אתה כותר רוזה ברגמן, זה הדבר הראשון שיוצא.
<זוהיר תחאווחא: פגשנו אישה צ'רקסית.
<זוהיר תחאווחא: שפת אמא צ'רקסית.
<זוהיר תחאווחא: מי שלא צ'רקסי לא מדבר צ'רקסית.
<זוהיר תחאווחא: אי אפשר לחשוב שאתה איזה שנה או שנתיים על המרפסת של השכנים ואז היא קלטה את כל הערכים הצ'רקסים.
<זוהיר תחאווחא: היא אומרת אתם חייבים לקרוא לי יהודיה.
<זוהיר תחאווחא: תקראו לי יהודיה בעצמות, אבל בבשר צ'רקסית.
<זוהיר תחאווחא: או ההיפך, אני לא זוכר בדיוק.
<זוהיר תחאווחא: היא אומרת שהיא עלתה ארצה בשנת 2004 נדמה לי, ועברה פה ניתוח לב אפילו.
<זוהיר תחאווחא: היא מתגעגעת למשפחה המאמצת.
<זוהיר תחאווחא: את הביולוגית היא לא מכירה.
<זוהיר תחאווחא: היא מכירה את השמות.
<זוהיר תחאווחא: גם בסרט שאנחנו צילמנו, כל השמות האלה מופיעים.
<זוהיר תחאווחא: היא מחפשת אותם.
<זוהיר תחאווחא: היא לא מוצאת אותם וכן הלאה.
<זוהיר תחאווחא: צריך לזכור שהיא הייתה אז בת 80, כמעט, ולאחרונה שדיברתי איתה היא הייתה מאושפזת בבית החולים.
<זוהיר תחאווחא: היא סיפרה לי שהיא גדלה אצל המשפחה ואת כל השמות הפרטיים של האחים הלא ביולוגיים שלה.
<זוהיר תחאווחא: גם את זה לא הצלחתי להכניס ליד ושם, דרך אגב, סליחה, כי אני כנראה לא בורג במערכת שיכול להשפיע על הדברים האלה.
<זוהיר תחאווחא: אני כבר הייתי מיואש.
<זוהיר תחאווחא: יום אחד אני יושב במוזיאון, נוחת פרופסור אורון.
<זוהיר תחאווחא: אומר לי אני באתי לחקור על רצח ה - - -
יעקב מרגי: תדע לך, מרגע שפגשת אותו הסתבכת.
<זוהיר תחאווחא: כן.
יעקב מרגי: זה קרה לי גם כן.
<זוהיר תחאווחא: בטוח.
<זוהיר תחאווחא: התחלתי גם לאהוב קפה.
<זוהיר תחאווחא: הוא אומר לי באתי לראות מה זה הסיפור הזה של רצח העם הצ'רקסי.
<זוהיר תחאווחא: אני אסיים עוד חצי דקה.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים גם לנצל את ה - - -
<זוהיר תחאווחא: כן, חצי דקה.
<זוהיר תחאווחא: אני אומר לו תשמע, אנחנו גם הצלנו אנשים, על פי מה שאני ראיתי.
<זוהיר תחאווחא: אותו יום הוא נסע הביתה, הוא אומר לי אנחנו נוסעים לקווקאז.
<זוהיר תחאווחא: זה היה קשה.
<זוהיר תחאווחא: זה אזור שהוא באמת, זה לא לתיירים ויצא מה שיצא.
<זוהיר תחאווחא: יצא גם חומר גלם של שעות של צילום שאנשים גם מציגים מסמכים משלהם ומאיפה הם הגיעו.
<זוהיר תחאווחא: מה שהם זכרו אז, נדמה לי היינו בשנת 2014.
<זוהיר תחאווחא: אני חושב שאנחנו חשים נפגעים, אנחנו הצ'רקסים.
<זוהיר תחאווחא: אנחנו לא מבקשים שום דבר.
<זוהיר תחאווחא: אנחנו גם לא חושבים שמגיע למישהו פה מדליה על זה.
<זוהיר תחאווחא: אז מה אם הצלת חיים, זה מה שאתה צריך לעשות, אבל אם אנחנו לא נראה את זה לאנשים, אף אחד גם לא יחקה את זה לימים.
<זוהיר תחאווחא: יגידו אה, הוא לא שווה, הוא שווה פחות.
<זוהיר תחאווחא: אני חושב שערך קדושת האדם לא רק של יהודי, גם לא רק של מוסלמי, של בני אדם.
<זוהיר תחאווחא: אם בן אדם לא יודע להושיט עזרה לחיה, מצדי הוא לא כל כך שווה את זה.
<זוהיר תחאווחא: אני חושב שאותנו גדלנו בתור ישראלים, צ'רקסים, מוסלמים, שכשאתה לא פוגע בחיה, בחרק, כשלא צריך.
<זוהיר תחאווחא: תודה רבה.
יעקב מרגי: פרופסור באואר.
<יהודה באואר: כן, תודה.
<יהודה באואר: קודם כל אני חושב שמגיע יישר כוח רציני ביותר לחברי, יאיר אורון, על היוזמה לנסות ולהיכנס לתוך העניין הזה ולברר אותו במידת היכולת, הרבה הייתי אומר, שיש לו בדברים האלה.
<יהודה באואר: זה לא הדבר היחידי שהוא עשה, כי הוא עוסק גם בנושאים של רציחות עם אחרות ושל השואה.
<יהודה באואר: אז זה דבר ראשון.
<יהודה באואר: למה זה חשוב כל כך?
<יהודה באואר: אנחנו מדברים פה על אנשים שהצילו יהודים.
<יהודה באואר: אנחנו תמיד צריכים לזכור שזה מיעוט קטן ומבוטל בתוך מאות המיליונים של אנשים שלא עמדו מן הצד, כי לא היה דבר כזה בשואה.
<יהודה באואר: אלא שהחליטו או בצורה אינטואיטיבית או מחוסר מחשבה, למעשה לשתף פעולה עם הרוצחים על ידי זה שהם לא פעלו נגדם.
<יהודה באואר: אבל בלי חסידי אומות עולם, אנחנו לא יכולים ללמד את זה.
<יהודה באואר: יאיר, בצדק רב, הדגיש את הצד החינוכי.
<יהודה באואר: אתה לא יכול ללמד אך ורק רצח ומוות.
<יהודה באואר: זה לא הולך.
<יהודה באואר: אתה תברח מזה, לא רק הילדים או המבוגרים שאתה מנסה להשפיע עליהם.
<יהודה באואר: אז חסידי אומות העולם, מעטים ככל שהיו, מראים שהייתה דרך אחרת.
<יהודה באואר: מדברים פה על ערך חיי האדם.
<יהודה באואר: זה לא היה בתכנית של מרבית התושבים של אירופה בין 1941 ל-1945.
יעקב מרגי: זה לא היה בלקסיקון.
<יהודה באואר: את זה צריך לזכור.
<יהודה באואר: ולכן היוצא מן הכלל הוא כל כך חשוב.
<יהודה באואר: זה הדבר הכללי.
<יהודה באואר: עכשיו הדבר המפורט.
<יהודה באואר: אני לא כל כך רואה סתירה בין הדברים שנאמרו פה, למען האמת.
<יהודה באואר: יאיר וחברינו מקמא, ימסרו ליד ושם את כל מה שיש.
<יהודה באואר: ביד ושם, הוועדה שהיא עצמאית, היא תעשה הכל כדי לברר אם אפשר להעניק ולמי אפשר להעניק את תואר חסידי אומות העולם.
<יהודה באואר: בשביל זה צריך כמה דברים, שדומה שאין עליהם כל כך חילוקי דעות.
<יהודה באואר: דבר ראשון זה להוכיח שהילדים האלה, ברובם לפחות, היו יהודים, ובעצם מספיק ילד אחד או שניים או שלושה.
<יהודה באואר: אני לא חושב שזה כל כך מסובך להוכיח את זה.
<יהודה באואר: שנית צריך להצביע על כך שאנשי הכפר ידעו שהם מסתכנים על ידי הסתרת הילדים.
יעקב מרגי: ולא הלשינו במשך 1,800 יום.
<יהודה באואר: מה?
יעקב מרגי: אני אומר – אנשי הכפר ידעו, שמרו זאת בסוד.
יעקב מרגי: הם עצמם הסתכנו.
<יהודה באואר: כן, אני אומר - - -
יעקב מרגי: לא, ברשותך אני רוצה להשחיל משפט.
יעקב מרגי: מאחר שאמרת אם רובם, אני אומר אפילו אם זה אחד או שניים.
<יהודה באואר: נכון.
יעקב מרגי: וכל הכפר גילה סולידריות והתאחד סביב המבצע הזה.
יעקב מרגי: אני חושב שגם הם עצמם זכאים, הם עשו את האקט הזה של הצלת חיים גם.
<יהודה באואר: אבל אדוני, אני צריך לחזור על העובדה הפורמאלית, הפשוטה, שאי אפשר להעניק תואר של חסיד עולם לכפר.
<יהודה באואר: צריך להעניק אותו לאנשים מסוימים ואני חושב שזה אפשרי.
<יהודה באואר: יש משפחות המסתירים, לברר, לנסות להגיע לפרטי פרטים, במידת האפשר.
<יהודה באואר: זה היה שלטון סובייטי.
<יהודה באואר: הכפר היה קולחוז.
<יהודה באואר: היה מזכיר הקולחוז.
<יהודה באואר: מדובר על כך שזקני הכפר – מה זה זקני הכפר תחת שלטון סובייטי?
<יהודה באואר: זה אומר הוועדה של הקולחוז, עם המזכיר.
<יהודה באואר: אז צריך לברר מי היה המזכיר, מה הוא עשה, האם יש לנו משהו עליו.
<יאיר אורן: יש לנו.
<יהודה באואר: כן, אני אומר, את זה צריך להבהיר.
<יהודה באואר: עכשיו, אפילו אם כל הניסיונות האלה לא יצליחו ואני לא חושב שהסיכוי הוא נמוך.
<יהודה באואר: הייתי אומר הסיכוי הוא די סביר למצוא את הפרטים.
<יהודה באואר: זה לא סותר את האפשרות שנעשתה למשל לגבי ה-שמפיי-סורליון.
<יהודה באואר: איזו שהיא הכרה בצורה אחרת לציבור ולשמפיי בצרפת הוכרו חסידי אומות עולם, כי הכומר, טורקמה - - -
<אירנה שטיינפלד: יש 30 ומשהו חסידי אומות עולם מלשמפיי.
<יהודה באואר: כן, כן, אבל אני אומר ששם זה מתחיל עם טורקמה והמשפחה שלו.
<יהודה באואר: ויחד עם זה, מאחר שהכפר כולו, העיירה בעצם הצילה, אז יש אנדרטה או משהו, איזה ציון.
<יהודה באואר: אני לא חושב שזה בסתירה.
<יהודה באואר: אני חושב שאפשר לעשות את שניהם.
<יהודה באואר: עכשיו, מה התפקיד של הוועדה הזאת כאן?
<יהודה באואר: היא לא יכולה, אסור לה להשפיע על שיקולי הוועדה של יד ושם.
<יהודה באואר: זה לא תפקידה.
<יהודה באואר: יש חוק ואירנה יכולה לצטט מן החוק הזה.
<יהודה באואר: זה נתון.
<יהודה באואר: מסכימים, לא מסכימים, זה לא משנה.
<יהודה באואר: אז זה מה שהוועדה הזו יכולה לעשות.
יעקב מרגי: כן, אבל ברשותך, מעשה שבשגרה בוועדה הזו, אנחנו אכן מפקחים שאותם גופים סטטוטוריים מקיימים את לשון החוק ואם הם קצת לא יודעים לדבר עם המשרד השני או עם האזרח, אנחנו מחברים ביניהם, כדי שידברו.
יעקב מרגי: וכנראה שזה מה שיהיה פה היו.
<יהודה באואר: לא, לא, התפקיד של הוועדה הזאת לדעתי, לעניות דעתי, הוא חשוב ביותר.
<יהודה באואר: כי יש פה עניין של חינוך.
<יהודה באואר: יש פה עניין של הפצת המידע הזה, שאנחנו קיבלנו כאן ככה בתמצית שבתמצית.
<יהודה באואר: הערך החינוכי של העניין הזה הוא עצום.
<יהודה באואר: זה נכון מה שאירנה אמרה, שיד ושם כבר הכיר במספר לא קטן של אנשים מוסלמים, אלבנים ובוסנים ותתרים ואחרים.
<יהודה באואר: זה לא משנה.
<יהודה באואר: כל דבר שאתה מוסיף כאן, יש לו ערך משלו, כי זה מראה וזה עניין פוליטי.
<יהודה באואר: זה עניין פוליטי במובהק.
<יהודה באואר: ועדת החינוך של הכנסת.
<יהודה באואר: הכנסת זה גוף פוליטי.
יעקב מרגי: פוליטי.
יעקב מרגי: אף אחד לא מתכחש.
<יהודה באואר: והגוף הפוליטי הזה, אם הוא מקבל את המידע שמוסלמים הצילו יהודים - - -
יעקב מרגי: ובמיוחד בקדנציה הזו צריך לשים את זה על השולחן.
<יהודה באואר: בסדר, לא משנה.
יעקב מרגי: אני אומר, לא אתה.
<יהודה באואר: תראה, אני חושב שאני יכול להיות אבא של רובכם וסבא של כל השאר.
<יהודה באואר: אז אני יודע שהדבר הזה יש לו השפעה ארוכת טווח.
<יהודה באואר: לכן הייתי אומר, אם הוועדה הזאת תצא עם עידוד יותר מזה, עשינו.
<יהודה באואר: עם עידוד של יד ושם מצד אחד ושל מי שעוסק ומקדיש לזה זמן ומרץ ולב, יאיר וחבריו, לעודד.
<יהודה באואר: להמשיך את הדבר הזה, אז הוועדה הזאת יכולה לצאת אחרי זה לכנסת ולציבור ולהגיד הנה, מצאנו עוד כפר שלם, שהציל ילדים יהודים, לא רק יהודים, אבל גם יהודי.
<יהודה באואר: ולכן זה עסק של כולנו.
יעקב מרגי: ראש מועצת כפר קמא, בקצרה אם אפשר, כי אנחנו לקראת סיום.
<נאבסו זכריא: כן.
<נאבסו זכריא: בוקר טוב לכולם.
<נאבסו זכריא: בשלוש השנים האחרונות אני נרתמתי לעניין בעידודם של שני הג'נטלמנים שיושבים משמאלי.
<נאבסו זכריא: אנחנו הבאנו גם אנשים משם על ידי המועצה, היו פה וכל ההשלמות שצריך מבחינת יאיר והצוות, אנחנו עומדים לרשותם.
<נאבסו זכריא: לא על זה אני רוצה לדבר.
<נאבסו זכריא: נכון, אנחנו קהילה קטנה במדינת ישראל, שני היישובים ביחד, כמעט רק 5,000 נפשות, אבל בגלל שאנחנו חיים במדינה דמוקרטית ונאורה, אנחנו משמשים המגדלור של כל עם הצ'רקסי בכל הפזורות בעולם.
<נאבסו זכריא: אנחנו מפוזרים ב-42 מדינות.
<נאבסו זכריא: היום כשאומרים כפר קמא או ריחאניה, אין צ'רקסי אחד מתוך ה-6 מיליון צ'רקסים שיש לנו בעולם, שלא יודע על מה אנחנו מדברים, למרות שאנחנו קהילה קטנה.
<נאבסו זכריא: וקהילות כאלה, כמו שאמרתי, מפוזרות בהרבה מקומות.
יעקב מרגי: אפילו אני הדרומי, מהנגב, מכיר את הרחובות, את הסמטאות של כפר קמא.
<נאבסו זכריא: אוקיי.
<נאבסו זכריא: עכשיו, החשיבות של העניין של היום, אני מודה ליושב ראש ועדת החינוך וגם לחברת הכנסת על זה שהם עוררו את הנושא הזה עוד פעם והם מעלים את זה עוד פעם לסדר היום, כי חשוב מאד שהנושא הזה ייבחן עוד פעם.
<נאבסו זכריא: אני אומר לך, אני מכיר גם מרצה בעמק יזרעאל, במכללה, שמכירה את הנושא, למרות שלא דיברתי איתה.
<נאבסו זכריא: שאלתי רק שאלה.
<נאבסו זכריא: אמרתי – את מכירה את הסיפור של בסלניי.
<נאבסו זכריא: היא אומרת לי כן.
<נאבסו זכריא: שואל אותה מאיפה?
<נאבסו זכריא: היא אומרת אני יודעת.
<נאבסו זכריא: לא מהספר של יאיר.
<נאבסו זכריא: לא מהספר של יאיר והיא עבדה ביד ושם.
<נאבסו זכריא: אני לא רוצה להיכנס לתת שמות וכל מיני דברים כאלה.
<נאבסו זכריא: יש בסיס.
<נאבסו זכריא: יש בשר.
<נאבסו זכריא: פשוט, הבקשה היחידה, תבחנו את זה לעומק, בצורה מדעית - - -
<אירנה שטיינפלד: בוודאי.
<נאבסו זכריא: מסודרת, בשביל לא לעשות עוול.
<אירנה שטיינפלד: אנחנו נבחן בצורה מדעית כל חומר שנקבל.
<אירנה שטיינפלד: רק שנקבל אותו.
יעקב מרגי: המנהל שהגיע אלינו מרחוק קצת.
יגאל כהן: מסאסא, דרום הלבנון.
יגאל כהן: שמי יגאל כהן, מנהל בית הספר אנה פרנק שמונה שנים.
יגאל כהן: משתדל להנות בכל רגע.
יגאל כהן: קודם כל תודה רבה על הכבוד הגדול ועל שיעור האזרחות הנפלא שאתם מעניקים לנו ולתלמידות המקסימות שלנו.
יגאל כהן: אני אגיד מילה אחת ואולי המילה הכי משמעותית.
יגאל כהן: אני חושב שהדברים נאמרו וזה נלקח מאד ברצינות.
יגאל כהן: לפני כמה שבועות ביקרה בבית הספר שלנו ועדת פרס החינוך של משרד החינוך, אנחנו מועמדים לפרס חינוך.
יגאל כהן: בחרנו לסיים את הביקור בתערוכה, בסיפור הזה.
יגאל כהן: מעבר לכמה שזה מרגש ויפה, יש פה גם מסר שאני חושב שפרופסור באואר אמר אותו וגם אתה אמרת אותו.
יגאל כהן: יש פה עניין חינוכי.
יגאל כהן: אנחנו לא יכולים כל הזמן לשקוע אל תוך ההרג, אל תוך המוות, אל תוך הפורנוגרפיה של השואה, אל תוך דברים נוראים שקורים וקרו בעולם שלנו.
יגאל כהן: וכשיש לנו הזדמנות חינוכית אמיתית להאיר ולשים זרקור אמיתי על מעשים מופלאים שעשו מוסלמים, שעשו נוצרים, שעשו יהודים בכל מיני חלקים בעולם.
יגאל כהן: אני כל ידיעה כזאת, שדרך אגב היא מאד מעטה בעיתונות שלנו, מצליח ומנסה כמה שיותר למנף אותה הלאה.
יגאל כהן: כשיש לנו הזדמנות כזאת אנחנו רוצים לעשות ממנה חינוך בצורה הכי מלאה.
יגאל כהן: דרך אגב, בתערוכה הזאת היו עוד כמה מוסלמים שהצילו יהודים בשואה ועצם זה שתלמידנו הרבים ממושבי מרום גליל, מגליל עליון, מריחאניה, מיישובים אחרים נחשפים לסיפורים האלה, שומעים אותם, מתרגשים מהם, בענייניו מדובר פה במעשה חינוכי ממעלה ראשונה.
יגאל כהן: ואם אכן נצליח על פי כל הקריטריונים השונים, ומספיק ילד אחד, נפש אחת, אם נצליח, בעיני עשינו הרבה מעבר להכרה הכל כך משמעותית הזאת.
יגאל כהן: אז אני מקווה שזה הולך לשם.
יעקב מרגי: תודה רבה על הדברים.
יעקב מרגי: דני חנוך.
<דניאל חנוך: תודה רבה.
<דניאל חנוך: אני צריך להגיד ברכת שהחיינו, אני פעם ראשונה בכנסת.
<דניאל חנוך: כבוד גדול.
<דניאל חנוך: אני איש מהשטח.
<דניאל חנוך: אני לא מהאקדמיה ולא מבית הספר.
<דניאל חנוך: אני B.A – בוגר אושויץ.
<דניאל חנוך: עברתי מגיל 8 עד 12, את כל המחנות הגרועים ביותר, כולל שדות המוות, דכאו, מאוטהאוזן.
<דניאל חנוך: השתחררתי מגונץ קירחן.
<דניאל חנוך: עברתי בין יישובים של פולנים, של אוסטרים, של גרמנים.
<דניאל חנוך: קבוצת ילדים קטנה, אחת מהסיפור של 131 ילדי קובנה וליבם היה קשה.
<דניאל חנוך: אני רק אציין מספר מקרים שקרו לקבוצה שלנו.
<דניאל חנוך: בדרך לאושויץ, אחרי קטוביץ, חבר שלנו בשם ישראל מריאש קפץ מהרכבת.
<דניאל חנוך: אספה אותו איכרה פולנייה, הביאה אותו לכפר וראש הכפר אמר להם – לגסטפו.
<דניאל חנוך: אני באופן אישי נסעתי ברכבת במסגרת צעדת המוות בינואר, ועמדנו בתחנת הרכבת של טיכאו, פולין.
<דניאל חנוך: קפצתי מהרכבת אחרי שהקרון שלנו רוסק והגופות היו בכל השטח.
<דניאל חנוך: עברתי לתוך העיר וביקשתי מאישה מבוגרת, שנראתה לי שתהיה אולי קצת עם רחמים, לבושה נאה, לעזור לי.
<דניאל חנוך: לתת לי אוכל.
<דניאל חנוך: אמרו – ג'יד – לך מפה.
<דניאל חנוך: זה המשיך בכל הדרך.
<דניאל חנוך: באוסטריה, כשניסינו לצאת מהדרך, השומרים היו כבר זקנים ולא אכפת להם, אז אפשר היה לברוח.
<דניאל חנוך: מה שראינו רק שרדפו אחרינו בקלשונות.
<דניאל חנוך: אני רוצה לציין ונוגע לליבי של ידידי היקר יאיר אורון, שאפילו אם יש ספקות, לכפר הזה מגיע להיות חסידי אומות העולם, ואני מבטיח ליאיר ולכולם שאני אתן לך יד ואני אלחם עד שנזכה לקבל את ההכרה.
<דניאל חנוך: תודה רבה לכם.
יעקב מרגי: לפני שאנחנו מסכמים, חברת הכנסת זהבה גלאון.
יעקב מרגי: אם מישהו רוצה להוסיף, רק שיצביע.
זהבה גלאון: אני מודה שכל הסיפורים שסופרו כאן וכל ההערות שנאמרו כאן הן כל כך מרגשות, קשה להכיל.
זהבה גלאון: אולי דבר אחד.
זהבה גלאון: אני לא חושבת שהדיון בוועדה נועד לייצר זירת התגוששות כמובן בין יד ושם למחקר של פרופסור אורון ולא לתיאורים שנמסרו כאן על ידי ראש המוזיאון או מנהל המוזיאון.
זהבה גלאון: זאת הזדמנות שוב לברך את הפעילות שלכם בבית הספר בסאסא ומה שעשו התלמידות מריחאניה, אבל אני רוצה להעיר שתי הערות וכמובן מקובלים עלי הדברים של פרופסור באואר, שסיכם את זה לדעתי באופן המיטבי והנכון.
זהבה גלאון: שתי הערות.
זהבה גלאון: אני ממש לא חושבת שהיינו צריכים להגיע לרגע כדי לייצר את ההידברות הזו ביניכם.
זהבה גלאון: לא נראה לי סביר למה משנת 2014 הדברים האלה, חליפת המיילים הזאת לא הביאה להעברת החומר ולמה כל הדברים האלה.
זהבה גלאון: אז זו הערה ראשונה.
זהבה גלאון: הערה שנייה, אין לנו שום כוונה ושום אינטרס להתערב בשיקול הדעת כמובן, של הוועדה שבראשה עומד השופט טירקל.
זהבה גלאון: קטונו.
זהבה גלאון: אין לנו את התמונה המלאה.
זהבה גלאון: אבל בעקבות הדברים שלך, פרופסור באואר, גם כשדיברת על מימד ההנצחה שנעשה בצרפת, זאת אומרת אמנם החוק של הכנסת קובע הענקת התואר חסיד עולם לאישים, אבל גם הדבר הזה יכול לעמוד לבחינה מוחדשת בכנסת.
זהבה גלאון: יכול להיות, אני לא יודעת, אולי לא נגיע שום לסיפורים כאלה, אולי גם הדבר הזה.
זהבה גלאון: אני מעלה את זה כמחשבה.
זהבה גלאון: אני לא מציעה את זה עכשיו כהצעה אופרטיבית לשנות את החוק.
זהבה גלאון: אולי גם לחשוב על הכרה שהיא לא רק פרסונאלית אלא גם הכרה שהיא כמו שנניח לכפר כזה או אחר.
זהבה גלאון: אני לא יודעת, אבל גם הדבר הזה אולי שווה מחשבה.
זהבה גלאון: זו מחשבה שעולה לי כרגע.
זהבה גלאון: זה משהו שאני מעלה באופן ספונטאני.
זהבה גלאון: אני מניחה שהדבר הזה נלקח בחשבון, כשבזמנו נשקלו השיקולים.
זהבה גלאון: אני לא רוצה בכלל.
זהבה גלאון: מתברר שיש דברים שכנראה לא ידענו אז, או סיפורים שלא הגיעו לידיעתנו אז ואולי גם לא יגיעו, כי אנשים כבר לא בין החיים, או כבר מתמעט הדור.
זהבה גלאון: אז זה גם שווה מחשבה.
זהבה גלאון: אם אין יכולת לתת הכרה פרסונאלית בגלל שזה מה שהחוק, חוק הוא רחב.
זהבה גלאון: שיקול הדעת של בני אדם הוא רחב.
זהבה גלאון: הענקת הכרה יכולה להתבצע בדרכים שונות, גם אם לא מיידית.
זהבה גלאון: אז אני חושבת שאחרי הדברים שנשמעו כאן, זה בכל זאת מחייב העברת מסר לוועדה.
זהבה גלאון: אנחנו לא מבקשים לקבוע את הקריטריונים לוועדה, אבל איזה שהוא שיקול דעת מחודש, שיאגד את החומרים שיגיעו אליכם, שיוצגו בפני הוועדה ואני חושבת שסיכם את הדברים האלה באופן מיטבי פרופסור באואר.
זהבה גלאון: ותודה רבה לך אדוני, שלקחת על עצמך לקיים את הדיון הזה כאן ותודה שוב לפרופסור אורון, ובאמת לכולם לכולם.
זהבה גלאון: הרי בסוף כולנו שותפים לאותו רצון.
זהבה גלאון: אין כאן עניין של מי שרוצה יותר או פחות.
זהבה גלאון: יש כאן סיפורים מרגשים ויפים ואני חושבת שהדברים האלה צריכה לקבל ביטוי והכרה.
יעקב מרגי: לפני שאני מסכם, מישהו רוצה להוסיף משפט או שניים?
יעקב מרגי: בקצרה יאיר.
<יאיר אורן: אני רוצה להגיד רק משפט.
<יאיר אורן: ההגדרה של חסיד אומות עולם ביד ושלם היא קצרה ויש את התורה שבכתב ויש את התורה שבעל פה.
<יאיר אורן: יש פרשנויות שונות למשפט שמגדיר מי זה חסיד אומות העולם ביד ושם.
<יאיר אורן: אני משתמש במונח תורה שבעל פה, תורה שבכתב, משום שהוועדה הקודמים, אולי הגדול שבהם לעניות דעתי זה משה בייסקי, שהיא בעצמו ניצול שואה.
<יאיר אורן: הוא דיבר על זה הרבה.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי בהתחלה, אני אומר שהמושג חסידות אומות העולם, אני חושב, תמיד נאמר בחרדת קודש ויש בו כפי שאמרתי גם את המימד של הכרת הטוב וגם להנחיל לדורות הבאים את המידה הזאת של הכרת הטוב, אי כפיות הטובה וגם ללמד, במיוחד הזכרת זאת ברמז ואני חידדתי, פרופסור באואר.
יעקב מרגי: במיוחד בתקופה, במציאות שאנחנו נמצאים כאן, במדינת ישראל, במתח ובמורכבות של החברה הישראלית, אני חושב שזה נכון.
יעקב מרגי: לפעמים אנחנו שומעים ביטויים בלהט הוויכוח ובמיוחד בבניין הזה, שהם מאד מכלילים ומאד אפילו פוגעניים.
יעקב מרגי: אני חושב שטוב שדבר כזה התלמידים שלנו, הדורות הבאים שלנו, ירכשו את הידע הזה ואת הערכים על סולם הערכים הזה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברת הכנסת זהבה גלאון על היוזמה לקיום הדיון.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לתלמידי ומורי בית הספר אנה פרנק, ברנקו וייס בסאסא.
יעקב מרגי: אני מקווה שהפקקים לא היקשו עליכם הבוקר.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לאורחי הוועדה שמסרו לנו עדויות ומסרים על הכפר בסלניי ומסירות נפשם.
יעקב מרגי: הוועדה התרשמה שלא נעשתה עבודת מחקר מעמיקה של יד ושם על העדויות שנשמעו כאן היום ונכתבו בספרו של פרופסור יאיר אורון, הבנאליות של החמלה.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת וקוראת ליד ושם ולפרופסור יאיר אורון להיפגש ולהביא לכך שיהיה די חומר כדי שיצדיק פתיחת הליך עבודה של יד ושם לקראת הליך הכרה, והכל בכפוף לחוק יד ושם ולסעיף שמדבר על תואר חסיד אומות העולם.
יעקב מרגי: את רוצה להוסיף משהו לסיכום?
<אירנה שטיינפלד: אני רוצה, עם כל הכבוד, אני כמובן מסכימה עם הסיכום ורוצה עוד פעם לומר שאני מברכת על היוזמה, אבל נדמה לי שזה לא מדויק לומר שיד ושם לא חקר את הדברים, מכיוון שיד ושם לא קיבל חומר ולכן גם לא יכול היה.
<יאיר אורן: את מכירה אותי מספיק - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, יאיר, לא, לא.
<אירנה שטיינפלד: למרות שביקשנו.
<אירנה שטיינפלד: אז אני מבקשת לא לומר שיד ושם לא חקר.
יעקב מרגי: אם כבר הערת, בואי תקשיבי - - -
<אירנה שטיינפלד: כי אני רואה בזה - - -
יעקב מרגי: כדי שאני אקבל את הערתך ואין לי בעיה לשנות את זה, אני רק רוצה לדעת.
יעקב מרגי: אתם לא אקטיביים בקטע הזה?
יעקב מרגי: אתם פאסיביים?
יעקב מרגי: רק אם זה מגיע - - -
<אירנה שטיינפלד: אנחנו אקטיביים.
<אירנה שטיינפלד: אנחנו בדקנו - - -
יעקב מרגי: למה בסוגיות אחרות אתם כן אקטיביים, כשיש מידע - - -
<אירנה שטיינפלד: אם יש בארכיון יש ושם ובמקום אחר חומר על הכפר בסלניי.
יעקב מרגי: אז תרשי לי, תרשי לי.
<אירנה שטיינפלד: לא הצלחנו למצוא.
יעקב מרגי: אלף אני מכבד גם את ה - - -
<אירנה שטיינפלד: ולכן ביקשנו.
<אירנה שטיינפלד: אנחנו תמיד מבקשים מכל יודעי הדבר - - -
<יאיר אורן: איך ביקשתם?
יעקב מרגי: יאיר, אל תפריע.
<קריאה: הכל מתועד והכל כתוב.
יעקב מרגי: גברת אירנה, אני אמרתי וציינתי שאני מודה לכל האורחים שתרמו וזה.
יעקב מרגי: עכשיו, מה לעשות, אני יושב כאן ותפקידי כיושב ראש הוועדה וכפי שאמרתי גם לפרופסור באואר, שחשש שמה אנחנו הולכים להפעיל איזה לחץ פיזי מתון, ערך מושאל מקו 300, על ועדת חקירה.
יעקב מרגי: הרגעתי אותו שלא, אבל אני כן יכול להביע את הביקורת שלי ואני מביע אותה בסיכום בעדינות.
יעקב מרגי: כי אם יושבים איתנו אנשים מכפר קמא, מהעם, אני לא רוצה להגיד מהעדה, העם הצ'רקסי, שהם דוגמא ומופת לדו קיום כאן באי, בשכונה הבלתי שפויה הזו, והם נושאים את התחושה הזו שמישהו לא רוצה לגעת בסוגיה הזו, כשהדברים לא מופרכים לא לגבי חסיד אומות העולם.
יעקב מרגי: שהדברים לגבי הצלת המשפחות, הצלת 32 ילדים על ידי 31 משפחות, זה דבר שלא נולד עכשיו בדיון הזה.
יעקב מרגי: אני חושב שככה צריך להיות, שכמוסד ידוע שחפץ וצמא לכל מידע, ואתם משקיעים הון עתק בקמפיין להביא עדויות ולמסור לכם עדויות.
יעקב מרגי: ושאלתי, אם אתם פאסיביים לגבי הכל ואין לכם יחידת מחקר, אני מוחק את זה לאלתר.
זהבה גלאון: תמתן את זה.
זהבה גלאון: מה שאני מציעה שתיעתר לבקשה ותמתן.
יעקב מרגי: אני אמרתי, הוועדה התרשמה שלא נעשתה עבודת מחקר.
זהבה גלאון: אז הוועדה מבקשת שתיעשה עבודת מחקר נוספת והידברות בין הצדדים לקבלת החומרים.
זהבה גלאון: שזה יישמע פוזיטיבי ולא - - -
יעקב מרגי: מאחר שאני את האגו שלי זרקתי ביום החתונה שלי, אז אני אתקן את זה, למרות שאני אומר לך, אני מרגיש שאני אמעל בתפקידי כיושב ראש ועדה אם אני לא אכתוב זאת ואומר זאת.
יעקב מרגי: כי אני, כאזרח עכשיו, כל שכן כמחוקק, חש שהייתה צריכה להיות פה פעולה אקטיבית.
יעקב מרגי: אני לא יודע מה מערכות היחסים, יאיר, ואני לא תמים ואני לא צעיר לימים.
יעקב מרגי: מערכות היחסים - יאיר, יד ושם – אבל הייתה כאן תחושה שיש קצר.
יעקב מרגי: אין תקשורת.
יעקב מרגי: לא יכול להיות שמהשנים 2013-2014 יש משהו באוויר ואף אחד לא נוגע בזה.
יעקב מרגי: לא יתכן שזוהיר מדבר עם יד ושם וזה נגמר באותה שיחת טלפון עם אותה קטיה.
<אירנה שטיינפלד: בקשות חוזרות.
זהבה גלאון: אז ולפיכך.
יעקב מרגי: ולפיכך אני נאלץ להישאר בנוסח שלי, למרות שזרקתי את האגו שלי.
מנואל טרכטנברג: אני שמח לפתוח את הישיבה של ועדת החינוך התרבות והספורט.
מנואל טרכטנברג: היום ה-22 למרץ, כ"ד באדר, השעה תשע וחצי.
מנואל טרכטנברג: הנושא של הדיון שזימנו הוא עדכון נוהלי הטיפול באובדנות בקרב תלמידי מערכת החינוך.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה ברשותכם לסקור בקצרה את מה שהביא אותנו לנקודה הזו.
מנואל טרכטנברג: בינואר 2016, בעקבות התאבדותה של מ"א, תלמידה, בעקבות חרם, הוועדה כינסה דיון מהיר בנושא הזה ומה שהתברר אז הוא שלא היו נהלים ברורים, לפחות לא הוצגו כאן כאלה, על איך לטפל במקרה שכזה וגם לא הוצגה הכתובת הרלבנטית לנוער במצוקה, הרי יש את העניין של המניעה ויש את העניין של הטיפול בעקבות התאבדות חלילה.
מנואל טרכטנברג: ב-6 ביוני 2016 התקיים דיון בוועדה לזכויות הילד בנושא הזה ובהמלצות שיצאו בעקבות הדיון, התבקש משרד החינוך להמשיך בהכשרות המקצועיות, לפעול גם בהכשרות מורים ולאמץ את תכנית YAM האירופית שהוצגה בוועדה.
מנואל טרכטנברג: כמו כן נדרשו קופות החולים ליצור ערוצי תקשורת ביניהן, בין המוסדות האלה, כדי לאתר ולמנוע מקרי אובדנות.
מנואל טרכטנברג: אני חוזר, יש את הנושא של המניעה, יש את הנושא של טיפול לאחר מעשה בפן המניעתי וגם את העניין של התקשורת בין משרד הבריאות משרד החינוך וקופות החולים, שהוא קריטי.
מנואל טרכטנברג: לצערנו הרב, אירעו שני מקרי התאבדות נוספים לאחר מכן, של מאיה אלמו ואריאל אבאווה.
מנואל טרכטנברג: במקרה של אריאל לא נוצר קשר עם ההורים, לא הוקמה ועדת בדיקה כמתבקש, היו טענות ליחס מפלה כלפי יוצאי אתיופיה, ששיעור ההתאבדות שלהם גבוה יותר.
מנואל טרכטנברג: המקרה הזה עורר הרבה הדים, אני רוצה להזכיר לכם, והיה דיון טעון כאן.
מנואל טרכטנברג: אני נוכחתי בדיון ההוא, ואנחנו מדברים על סוף יולי 2016, מדברים על זמן רב שחלף מאז.
מנואל טרכטנברג: בעקבות כך פנינו בשאילתה ישירה לשר החינוך בשאלה כיצד הוא מתכוון להפיק לקחים מן המקרים הכאובים כל כך, גם של מאיה אלמו ואריאל אבאווה.
מנואל טרכטנברג: חלפו ארבעה חודשים וב-6 באוקטובר 2016 קיבלנו את תשובת השר לשאילתה.
מנואל טרכטנברג: אני חייב לציין שגם אם מדובר על קיץ שהיה באמצע, העובדה שחלף זמן רב כזה לא מקובלת עלינו, אבל ניחא.
מנואל טרכטנברג: בתשובה טען השר כי היו עיכובים בפעולת ועדת הבדיקה בשל רגישויות המקרה ולא בשל מוצא או שום דבר אחר.
מנואל טרכטנברג: נטען כי דוח ועדת הבדיקה יימסר בקרוב להוריו של אריאל ז"ל.
מנואל טרכטנברג: אנחנו לא קיבלנו עדכון אם זה קרה או לא, אני אשמח לשמוע, ומתי זה קרה.
מנואל טרכטנברג: שוב פעם, אנחנו מדברים על מקרה שאירע ביולי בשנה שעברה.
מנואל טרכטנברג: המשרד אמר כי הטיוטה של חוזר מנכ"ל החדש נמצאת בשלבי עבודה אחרונים.
מנואל טרכטנברג: זה היה באוקטובר בשנה שעברה וכי מוקמת ועדת מומחים פנימית וחיצונית למשרד, שמטרתה לבדוק מחדש את נהלי ועדות הבדיקה.
מנואל טרכטנברג: זו התשובה של השר מה-6 לאוקטובר 2016.
מנואל טרכטנברג: אנחנו רוצים להבין איפה אנחנו נמצאים בכלל ההקשרים האלה, אבל אני רוצה קודם כל לשמוע לגבי התשובה של השר מאוקטובר 2016, האם הדברים שנאמרו כאן אכן קורים או לא קורים, האם יש חוזר מנכ"ל או אין חוזר מנכ"ל שמסדיר את העניין, באיזו צורה הוא מסדיר את העניין, מה ועדת מומחים פנימית וחיצונית למשרד שמטרתה לבדוק מחדש את נוהלי ועדת הבדיקה עשתה וכו'.
מנואל טרכטנברג: לפני שאני פותח את הדיון ונותן את רשות הדיבור אני רוצה לציין את הדבר הבא.