GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אילן גאל דור: גם יום האחדות, כמו ששושי אמרה לפני כן, צריך להיות יום שהוא ממלכתי ולא רק יוזמה אזרחית.
<אילן גאל דור: זה שמתקיים פה דיון היום בכנסת ויום האחדות בכנסת זה מדהים, אני חושב שההשראה של המשפחות וכל מה שקורה היום בחברה זה מלמטה למעלה.
<אילן גאל דור: חייבת להיות גם כן קריאה מכאן, מהממלכה, מהכנסת, כדי לקדם את הפעילות הזאת.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, לא הייתי בפתיחה, יכול להיות שהיתה פה הצגה של הגופים, אבל יש לי עניין לומר כמה משפטים.
איתן ברושי: אני לא חושב שאחדות זה בעיה של יום אחדות, אל האם אנחנו יכולים ליצור את האחדות?
איתן ברושי: הייתי אומר, שביציאה לדרך, חוץ מאשר בחלומות של חבר הכנסת סמוטריץ, שכשנולדים, נולדים ביחד באותם בתי חולים ובאותם חדרי לידה - אני בא מהצפון, מעמק יזרעאל, בתי החולים בעפולה, צפת, נצרת, נהריה, חיפה, הם כולם במשבר קשה אבל שם יש דו קיום אמתי.
איתן ברושי: אנחנו יודעים שיש רופאים ויש אחיות ויש חולים וחולות, שם אין שאלות של אחדות, הגורל הוא משותף וכל אחד מאתנו מכיר את זה לפעמים גם לעיתים תכופות.
איתן ברושי: אמרתי, שמהלידה מתחילה האחדות אבל שם היא גם נגמרת פחות או יותר.
איתן ברושי: אני שואל אתכם משרד החינוך, מה מבחן התוצאה?
איתן ברושי: ישראל נמצאת באחד השיאים של עוינות, פיצול, אלימות.
איתן ברושי: לעולם לא היה כל כך הרבה שסע בחברה כמו בתקופה הזאת ואני גם לא חושב שאפשר להתייחס לכל במעט הזמן שעומד לרשותנו.
איתן ברושי: אני נולדתי בקיבוץ, גדלתי בקיבוץ ואני חבר קיבוץ, ילדיי בקיבוץ.
איתן ברושי: היתה תקופה, שילדים בקיבוץ, רוב הזמן היו מחוץ לבית ההורים, היום זה התאזן.
איתן ברושי: אבל גם אז אני זוכר את האמירה שאמרו, בסוף ההורים משפיעים יותר מכל המערכת, גם אם בפרופורציה של השעות זה היה אחרת ממה שהיום.
איתן ברושי: מה אני רוצה לומר?
איתן ברושי: זה לא יעזור מה שתעשה מערכת החינוך, או זה לא מספיק מה שהיא תעשה.
איתן ברושי: כשהולכים הביתה, כשיוצאים לרחוב, כשנתקלים בחברה הישראלית, היא באחד מהרגעים הקשים שלה.
איתן ברושי: עם חבר הכנסת אוחנה יש לי הרבה דברים משותפים, אבל בסופו של דבר, גם הסכומים לא משמעותיים, אני גם לא יודע למה צריכים להיות כל הגופים, זה משימה של מערכת החינוך, לבית ספר יש מנהל, מורה, שיעשו את זה.
איתן ברושי: אבל אני לא מאמין שזו נקודה נכונה וצריך ללכת דווקא לסביבה החיצונית.
איתן ברושי: כל מה שיגידו בבית הספר בטל בשישים כשרואים את החוקים בכנסת למשל ורואים את האווירה ברחוב ורואים את האירועים של מירי רגב - אני לא נוקט עמדה לכאן או לכאן – כשרואים את האלימות בספורט, כשרואים את הקיטוב הפוליטי.
איתן ברושי: בסופו של דבר זה לא תלוי בכם, אפילו לא בחברי הכנסת, אבל כל עוד לא יוסדר הסכסוך המרכזי שבו אנחנו נתונים, זה הגנרטור של חוסר השקט של החברה הישראלית ושל האלימות ושל השנאה ושל ההפרדה.
איתן ברושי: מה שאני אומר כרגע, בסופו של דבר, הגנרטור הזה, אני מאמין שהוא נכון, השסע בחברה הישראלית וכל המציאות הזאת שהיא מחוץ לבית הספר – בסופו של דבר זה המנוע של אי השקט.
איתן ברושי: עד שזה לא יוסדר לכאן או לכאן, לא יהיה פה שקט ולא יעזרו שום הצגות של אירוח בבית.
איתן ברושי: אתם צריכים לשאול את עצמכם, איך הגענו לנקודה כל כך נמוכה במציאות של החברה, עם פיצול כל כך גדול, עם שיסוי כזה גדול?
אמיר אוחנה: השאלה, זה הם צריכים לשאול את עצמם או אנחנו צריכים לשאול את עצמנו?
<קריאה: זה ראי של החברה.
איתן ברושי: זאת אומרת מה שאני אומר, אתם אנשים מבוגרים, לא סתם הזכרתי לכם את השר שלכם, הוא אחד מיוצרי אי ההסכמות, בבוקר הוא חינוך, בערב הוא אי הסכמות.
איתן ברושי: אני נתתי לו שבחים על הנאום שלו בפרס ישראל, כנראה שעל היי-טק יותר קל להסכים מאשר דברים אחרים.
איתן ברושי: יהודים, ערבים, חרדים, חבר הכנסת אוחנה ואני שיושבים פה שירתנו בצבא.
איתן ברושי: במקום צבא העם זה הפך להיות צבא חצי העם.
איתן ברושי: חצי עם לא משרת.
איתן ברושי: איזה אחדות יכולה להיות פה אם אין אחדות בגורל?
איתן ברושי: אם אין אחדות בנשיאה בנטל?
איתן ברושי: איזה אחדות?
איתן ברושי: הכול מלאכותי מה שאתם עושים.
איתן ברושי: אתם עושים משהו בכוח שלכם, עם מעט תקציבים זה מראה את סדר העדיפות של המשרד.
איתן ברושי: אבל מה זה חשוב אם כשיוצאים מבית הספר ונתקלים במציאות שהיא הפוכה ממה שמדברים?
איתן ברושי: דוגמה אישית תמיד היתה דבר מרכזי של החינוך.
אמיר אוחנה: בקיצור, תחזירו את הכסף, נקנה צוללות.
איתן ברושי: החברה הישראלית בהכללה היא לא חברה שנותנת דוגמה אישית ליעדים שלכם ואתם נמצאים בסביבה סותרת.
איתן ברושי: אני לא מציע להפסיק את הפעילות, אני מציע לחשוב על התמונה השלמה.
איתן ברושי: כמעט אין ערך לפעילות אם אין לה המשך ואם החברה הבוגרת עושה הפוך ממה שמדברים.
איתן ברושי: זה נכון בכל התחומים.
<הודיה טלקר: אני הודיה טלקר, בת 17 מקרית שמונה, תלמידת י"ב מבית הספר דנציגר.
<הודיה טלקר: נמצא אתי דוד, אנחנו נציגים יחד במועצת התלמידים והנוער הארצי, זה בעצם הגוף הרשמי והמייצג של בני הנוער בארץ, נבחרים בבחירות דמוקרטיות מכלל המגזרים.
<הודיה טלקר: לצערנו הרב, עלה פה העניין של המגזר החרדי, שקצת מסרב לשתף פעולה בגלל שמדובר במסגרת מעורבת בנים ובנות.
אמיר אוחנה: את בטוחה שזו הבעיה היחידה שלהם?
<הודיה טלקר: בין היתר.
<הודיה טלקר: זו אחת הבעיות הבולטות שעולות כשמדובר על פעילות מועצת תלמידים ונוער.
<הודיה טלקר: יש כל כך הרבה דברים שעלו פה ולכן יש נקודות שאני רוצה להתייחס אליהן ואני עומדת על כך שאני אתייחס לכולן.
<הודיה טלקר: קודם כל, אני יו"ר מועצת תלמידים ונוער מחוז צפון.
<הודיה טלקר: מחוז צפון הוא המחוז היחיד שמכיל את כלל מגוון האוכלוסייה: בדואים, דרוזים, עלאווים, יהודים, חברה ערבית שמורכבת ממוסלמים ונוצרים ויהודים.
<הודיה טלקר: זה באמת המחוז שמכיל את הכי הרבה מגוון תרבותי שאנחנו יכולים לחשוב עליו כישראלים.
אמיר אוחנה: הודיה, קחי בחשבון שיש לנו עוד דוברים ועשר דקות לסיים.
אמיר אוחנה: אנא קחי דקה, תגידי את הדברים שחשובים לך.
<הודיה טלקר: אין בעיה, זו הנקודה הכי חזקה, נושא ועידת מועצות התלמידים והנוער הארצית השנה היא ישראליות משותפת.
<הודיה טלקר: מדברים על אחדות ולא אחידות כמו שנאמר פה.
<הודיה טלקר: המחוז שלי, בגלל שזה מחוז מורכב מבחינת זהות ומשמעות של הזהות, בחרנו במחוז צפון להתעסק באני ישראלי מה זה בשבילי.
<הודיה טלקר: כל אחד תופס את זה קצת אחרת.
<הודיה טלקר: אנחנו צריכים לבוא ממקום, בעיקר מערכת החינוך בחינוך הבלתי פורמאלי אפשר לראות אותה מאחדת כשהיא נותנת לאנשים קודם כל מפגש, מפגש ומועצות מחוזיות שעובדות ומועצות רשותיות.
<הודיה טלקר: דיברתם על מספרים, יש 34,000 תלמידים במועצות תלמידים ונוער בבתי הספר, רשויות, מחוזות וארצית.
<הודיה טלקר: מדובר פה במספר רב של בני נוער שעושים פעם בשנה מפגש של 700 בני נוער, ועידה ארצית.
<הודיה טלקר: אנחנו בהחלט יכולים לראות את התמונה המלאה של מחנך בכיתה.
<הודיה טלקר: כשמחנך עומד מול כיתה והוא לא מצליח לגעת בנקודות אקטואליות ולדבר על אחדות ואחידות בהקשר של מה שקורה בסדר היום יומי וציבורי שלנו, הוא לא יכול להעביר את המסר שלו בצורה מספיק חזקה.
אמיר אוחנה: לסיום.
אמיר אוחנה: משפט לסיום.
<הודיה טלקר: הנקודה שבה מערכת החינוך מעניקה משמעות לעניין של עיסוק בחינוך ותיקון עולם זה העניין של מפגשים רב תרבותיים, זה עניין של ניפוץ סטיגמות לא בהכרח בעניין מגזרי אלא גם בעניין של קהילה גאה וגם בעניין של הפרש גילאים ונוער ביחד עם קהילה.
<הודיה טלקר: יש פה תחום מאוד גדול שצריך להשקיע בו יותר ולא משקיעים בו מספיק כי אם היו משקיעים בו מספיק מועצות תלמידים ונוער היו יכולים להרים דברים הרבה יותר טובים וחשובים.
<הודיה טלקר: שמענו לאחרונה על קיצוץ מנחים, שהם אחד האנשים הכי תומכים בפעילות שלנו.
<הודיה טלקר: ולגבי חוק הנוער – מי שמדבר על חוק הנוער, חוק הרשויות המקומיות, חוק העיריות, כל מועצות התלמידים והנוער מחויבות על פי חוק, כל רשות שיש בה מעל 1,000 בני נוער, להקים מועצת תלמידים ונוער רשותית לפי חוק וכשזה לא קורה אז נפגעים בתקציבים מסוימים.
אמיר אוחנה: תודה הודיה.
אמיר אוחנה: נשמע את מיכל ממרכז השלטון המקומי מיד לאחר חבר הכנסת מסעוד גנאים.
מסעוד גנאים: הנושא מאוד חשוב ולמרות שרואים בזה פרדוקס בין אחדות לפילוג, זה פרדוקסאלי, אחד נוגד את השני, אבל אני רוצה להגיד, שאפשר להגיע לאחדות בכך שנכיר בשונות שבתוך האחדות הזאת.
מסעוד גנאים: אם מערכת החינוך היא מראה שמשקפת את החברה אז אוי ואבוי משום שהחברה בישראל היא אלימה, משוסעת ומלאה קונפליקטים על כל מיני רקעים, רקע לאומי, רקע תרבותי.
מסעוד גנאים: לכן מערכת החינוך צריכה לשאוף להיות ראי שמתקן משום שבסוף מערכת החינוך עוסקת בזה להכין את הבוגר לחיים עצמם.
מסעוד גנאים: לא מלמדים את התלמיד כדי שיישאר בתוך כותלי בית הספר, אנחנו מכינים אותו לעולם הרחב.
מסעוד גנאים: אם נכין אותו טוב או בצורה הגונה כאשר בתוך מערכת החינוך נכיר בשונות, נכיר שיש כל מיני גוונים לאומיים תרבותיים ואחרים ולגוונים האלה יש ביטוי במערכת החינוך דרך כיבוד והכרה באחר, אם הוא שונה לאומי או תרבותית או כל מיני שונויות.
מסעוד גנאים: בלי זה אנחנו לא יכולים להתחיל בתיקון העיוות והשסעים שיש בחברה הישראלית.
<מיכל מנקס: אשתדל לקצר וצר לי על מה שאני הולכת לומר פה אבל לצערי אין תכנית במערכת החינוך שמטפלת או שרוצה באמת לטפל במניעת הפילוג או בחיבור לאחדות.
<מיכל מנקס: אנחנו שומעים פה סיסמאות, אנחנו רואים אותן בכל מקום - לחינוך לסובלנות, סובלנות זה חלק מ – וביעדי משרד החינוך אחדות היא לא יעד.
<מיכל מנקס: היעדים רחבים.
<מיכל מנקס: מנהל בית ספר יכול לבחור באיזה יעד הוא רוצה, באיזה ערך הוא רוצה לעסוק.
<מיכל מנקס: ונכון, יש שתי אג'נדות, אתה יכול לחנך לערכים כתחום דעת בשעת מחנך, שזה מה שמצופה לצערי.
<מיכל מנקס: תיכף נדבר על המשאבים.
<מיכל מנקס: שעת מחנך אחת בכיתה ז' עד י"ב, בשעה הזאת צריך להתכונן לטיול ולדבר על אקטואליה.
<מיכל מנקס: אם נעשה סקר ספורדי, אני לא בטוחה שאחרי אירוע אקטואלי קשה שקשור בשסעים בחברה הישראלית יש הנחיה שהמורה למתמטיקה פותח את הבוקר בלדבר עשר דקות על המקרה שקרה אתמול ולהאיר ב-א' או ב-ע' אין הנחיה כזאת, לצערי זה לא קורה.
<מיכל מנקס: אז חינוך לערכים לתפיסתי הוא באמת לא תחום דעת, אבל גם אין שום הנחיה או הדרכה של יתר המורים לעסוק בזה מבוקר עד ערב ולהוות דוגמה אישית.
<מיכל מנקס: תקנה תקציבית זאת אמירה, אין משאבים לפעילות הזאת.
<מיכל מנקס: תקנה תקציבית היא מענה לקול קורא והמספרים שצוינו פה הם מספרי התלמידים בתוך בתי הספר שמילאו את התקנות.
<מיכל מנקס: זה לא אומר שהם עשו את הפעילויות.
<מיכל מנקס: אני אומרת את זה ממקום כואב.
<מיכל מנקס: מפגשים שדובר פה בהם הם כלי והם אחד מהכלים והגופים - - -
אמיר אוחנה: מיכל תרשי לי, יש רשויות מקומיות שיש בהן אוכלוסיות מעורבות.
אמיר אוחנה: אני מאלה שסבורים, שחינוך לא תחום לגבולות מוסדות החינוך אלא הוא הולך גם מעבר.
אמיר אוחנה: האם יש איזה שהן פעילויות שהרשויות המקומיות עושות או יכולות לעשות כדי להפגיש, כדי להקריב את החלקים השונים, יהודים, ערבים, חרדים, חילונים וכו'?
<מיכל מנקס: קודם כל, מרכז השלטון המקומי מוביל כמה מהדברים, אחד מהם זה מודל לדו קיום ולחיים משותפים.
<מיכל מנקס: אנחנו מדברים על ערים מעורבות, לתפיסתי אין עיר שאינה מעורבת.
<מיכל מנקס: כמו שנאמר פה קודם לכן על ידי חברת הכנסת, לא חשוב באיזה בית הספר מובדל או מופרד אתה לומד, בסוף היום אחר הצהריים אתה פוגש את כל הילדים במגרש המשחקים ומשחק ככל שלא נערב את אותם סטריאוטיפים.
<מיכל מנקס: הרשויות המקומיות הן בעצם המקום שבשעות אחר הצהריים והמשך יום הלימודים, באמצעות מחלקות הנוער ובאמצעות בני הנוער מובילים לדברים של יחד.
<מיכל מנקס: אני בטח לא צריכה לתת לכם דוגמאות, הערים הגדולות שבהן יש פעילות לחיים משותפים זה בהחלט אמירה.
<מיכל מנקס: אני באה ומחדדת את דברי, אני כן קוראת למשרד החינוך להרחיב, שתהיה תכנית ברורה לאחדות.
<שושי שפיגל: יש תכנית.
<מיכל מנקס: אני לא מכירה תכנית כזאת.
אמיר אוחנה: אנחנו ממש חייבים לסיים, סליחה, אי אפשר לפתוח דיון.
אמיר אוחנה: הדוברת אורה חכם, יושב ראש הפורום הציבורי למען שוויון הזדמנויות, בבקשה.
אמיר אוחנה: לצערי לא כל מי שרוצה לדבר יצליח כי אנחנו חייבים לסיים כאן את הדיון, יש דיון נוסף והוא חייב להסתיים בעשר וחצי.
<אורה חכם: אז אני מציעה כמה צעדים בונים.
<אורה חכם: קודם כל, שבכנסת, חברי הכנסת יחליטו על כמה דברים שיש עליהם קונצנזוס.
<אורה חכם: אני רוצה שאתם, חברי הכנסת, 120 חברי הכנסת, תגידו לציבור ותקבלו על עצמכם, כולל החרדים, לא נטאטא אותם מתחת לשולחן, שיש דברים שיש עליהם קונצנזוס.
<אורה חכם: במקביל יש גם משילות.
<אורה חכם: יש החלטה שצריך לבצע אותה דרך משרד החינוך, לא אתה רוצה אתה מקבל, אתה לא רוצה אתה לא מקבל.
<אורה חכם: תציעו כמה דברים שיש עליהם קונצנזוס וכולם צריכים למלא את זה.
<אורה חכם: החינוך הבלתי פורמאלי זה דבר רציני שצריך לעשות אותו.
<אורה חכם: משרד החינוך צריך לקבל מכם כל חברי הכנסת הוראה ברורה דרך השר, ואם שר מסוים לא מוכן לקבל על עצמו קונצנזוס, שלא יהיה שר.
<אורה חכם: אני לא מוכנה ששר חינוך לא יקבל עליו קונצנזוס שזה בנפשנו, הרי הוא שר במדינה.
<אורה חכם: אל"ף, אני מציעה, אולי תנועת גשר ותנועה של הערבים ביחד יעשו חוג ויציינו מה עשר הנקודות שיש עליהן קונצנזוס, שגם החרדים וגם החילונים, מכל סוג שהוא, הקיצונים לפה והקיצונים לשם יקבלו את זה על עצמם ויפנימו את זה בחברה שלהם.
<אורה חכם: בי"ת, מה שאמרה מיכל אין יותר נכון ממנו, בשביל מה יש משרד חינוך, הוא גם צריך לדעת למשול ומשילות צריכה לתת הוראה ברורה דרך השר.
<אורה חכם: גברתי, את צריכה לקבל הוראות מהשר עם תקציב לעשרת הדיברות של אחדות, על מה יש קונצנזוס, תתחילו בזה.
אמיר אוחנה: אני מסכם את הדיון: הוועדה שמחה לשמוע שמשרד החינוך הציב את האחדות כיעד חינוך.
אמיר אוחנה: אבל הוועדה רשמה לפניה בצער, שהמשרד טרם הקציב תקציב ראוי למילוי המשימה הזאת.
אמיר אוחנה: אנחנו קוראים למשרד החינוך לתקצב באופן משמעותי יותר את הנושא הזה גם של המפגשים, גם של הפעילות למען אחדות.
אמיר אוחנה: אנחנו גם קוראים לנקוט סנקציות כלפי מנהלים, כלפי בתי ספר, כלפי גורמים שלא משתפים פעולה ושלא מקבלים על עצמם את האחדות כיעד משום שאלה גופים שמתוקצבים על ידי תקציב שלכם, של משרד החינוך, של מדינת ישראל, של משלם המסים הישראלי.
אמיר אוחנה: אם לא רוצים לקבל תקציב, אז בסדר, שיעשו מה שרוצים.
אמיר אוחנה: אבל אם מקבלים תקציב, צריך לקבל על עצמנו את הקונצנזוס המשותף לכולנו ואפשר למצוא אותו.
אמיר אוחנה: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.
עודד פורר: חברים, בואו נפתח את הדיון.
עודד פורר: אני שמח לפתוח את דיון ועדת המשנה של ועדת החינוך, התרבות והספורט לעניין בחינת ימי הלימוד במערכת החינוך.
עודד פורר: היום 29 ביוני 2017, ה' בתמוז תשע"ז.
עודד פורר: על סדר היום שלנו נמצא גם נושא חופשות הקיץ במערכת החינוך וחגי תשרי וכיצד אפשר לרבע את המעגל הזה.
עודד פורר: בחלק השני של הדיון ניגע בימי החופשה בחינוך המיוחד.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומר משהו כפתיח.
איילת נחמיאס ורבין: עודד מעודכן, אבל לצערי הרב המדינה ביקשה לדחות את מתן התגובה בבג"ץ שהגשתי בעניין הזה, וזה נדחה.
איילת נחמיאס ורבין: בניגוד לחופש הגדול שלא נדחה אף פעם, לצערי הבג"ץ התרצה ונתן למדינה אורכה של 30 יום, כך שתשובת המדינה תגיע רק ב-23 ביולי.
איילת נחמיאס ורבין: לצד זאת, אני רוצה לומר מה אולי היתרון, שאולי כאן בוועדה נוכל לייצר פלטפורמה אמיתית וממשית, כך שתשובת המדינה לבג"ץ לפחות תהיה מכבדת במובן הזה שהיא לא תתלה בכל מיני תירוצים, עילות, כי הנה אנחנו מגלים – מה שלא מפתיע אותי – שימי החופשה לא נשענים על הסכמים והכבוד למורים, שבעיני הוא נר לרגלי כל מי שיושב פה בחדר, חייב לעבוד לצד מנגנון שאנחנו ננסה לפתח ביחד.
איילת נחמיאס ורבין: אני מקווה שהוא לא יהיה בכפייה, אני רוצה שהוא יהיה בשיתוף ולכן בפעם הקודמת דיברנו, כי יש לנו הערכה עצומה למורים, למורות ולגננות.
איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מקווה שסוף סוף גם נזכה לראות כיצד אתם רואים את הדברים במובן הפרקטי, ולא רק שארגוני המורים יבואו ויאמרו לא, באל"ף רבתי.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שגם עליכם מוטלת אחריות במובן הציבורי, לבוא ולהגיד איך אתם חושבים שצריך לפתור את העניין מבלי לוותר על הזכויות שלכם.
איילת נחמיאס ורבין: אגב, אתם יכולים לבוא ולדבר על אופציות מבלי לוותר על זכויות המוקנות שיש למורים ממילא מכוח הנוהג.
איילת נחמיאס ורבין: לא מכוח הסכמים, אלא כנראה מכוח איזשהו נוהג.
איילת נחמיאס ורבין: לכן אני מאוד מאוד מקווה שקצב הדיונים יוגבר.
איילת נחמיאס ורבין: עודד, תרשה לי לברך אותך.
איילת נחמיאס ורבין: זה חשוב, ולמרות שזה יום חמישי, שזה לא יום כנסת, אני חושבת שמאוד חשוב שאנחנו כאן.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שלקראת הישיבה הבאה נצטרך לבוא כבר עם סלי פתרונות, בין אם מדובר בפתרונות ממשלתיים ובין אם מדובר בפתרונות שאנחנו נציע אותם.
איילת נחמיאס ורבין: מה שנקרא, מיום שישי ועד איסרו-ל"ג, בעיני הכל פתוח.
עודד פורר: תודה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.
עודד פורר: אני רוצה לומר כמה מילים לפתיחה, גם על מה שקרה פה מאז הדיון הקודם ועד היום.
עודד פורר: התכנסנו בינינו, חברי ועדת המשנה, וישבתי איתם גם מספר פעמים אחרי הדיונים, וגם עם חלק מהנוכחים כאן, כדי לנסות ולשמוע עוד דעות ועוד כיוונים.
עודד פורר: זאת גם הכוונה של הוועדה.
עודד פורר: כמו שאמרת, איילת, אין לנו כוונה לכפות, אבל יש לנו כוונה לשים הצעה שהיא רצינית מאוד על השולחן, שככל שלא תתייחסו אליה ברצינות אז נלך לנתיב שתמיד פתוח בפני חברי הכנסת, והוא נתיב החקיקה.
עודד פורר: גם הוועדה עצמה, כוועדה – וזה גם מה שהצעתי ליושב-ראש – יכולה לבוא ולהגיד שאנחנו מקדמים כוועדה הצעת חוק.
עודד פורר: אני רוצה להתייחס קצת לפרסומים שהיו בשבוע האחרון, גם לגבי פתרונות כאלה או אחרים שמשרד החינוך מציע או שנמצא במשא ומתן מול משרד האוצר.
עודד פורר: ראשית, חשוב לי לומר שהזמנתי את שר החינוך, פניתי אליו במכתב, לבוא בפני הוועדה ולהציג את עמדותיו, לשמוע את עמדותינו.
עודד פורר: אני חושב שזה חשוב וראוי.
עודד פורר: אני מקווה שהוא ימצא לנכון למצוא את הזמן.
איילת נחמיאס ורבין: תפסתי אותו השבוע ברגע חלש, בדיוק אני תרמתי דם והוא תרם דם.
איילת נחמיאס ורבין: חשבתי שזה בדיוק הרגע המתאים לדבר על מאבק החופשות, אבל הוא לא הסכים איתי.
עודד פורר: אין לי שום בעיה שלא יהיו הסכמות, אבל אני חושב שנכון וראוי שאנחנו נשמע אותו ושהוא ישמיע את דבריו פה, וגם שישמע אותנו.
עודד פורר: אני מקווה שבזמן הקרוב מלשכתו יתאמו איתנו את המועד.
עודד פורר: אני רוצה לפחות להתייחס לפרסומים שראינו עד עכשיו.
עודד פורר: אני חושב שהפתרונות ששמענו עליהם מהתקשורת – זה לא משהו שאני יכול להגיד שהוא פורמלי – פתרונות של החופש הגדול, אמרנו שמבחינתנו זה יכול להיות חלק מהפתרון, זה לא הפתרון.
עודד פורר: צריך לזכור שרק בשנה שעברה, כששר החינוך מבעיות תקציב כאלה או אחרות החליט לא להרחיב את בית-הספר של החופש הגדול.
עודד פורר: הפתרון הזה, שאולי יבוא לשנה הבאה, שנתיים אחר כך יבוא שר חינוך אחר ויגיד: אני מוריד את הפתרון הזה.
עודד פורר: וזה בדיוק ההפך ממה שהכוונה של הוועדה לעשות.
עודד פורר: הכוונה של הוועדה היא לייצר יציבות.
עודד פורר: הרצון שלנו הוא שההורים, המורים, התלמידים, ידעו איך בנויה חופשה של מערכת החינוך לדורות, לשנים קדימה.
עודד פורר: יכול להיות שבעוד10, 15, 20 שנה יבואו ויגידו שעכשיו צריך לעשות שינוי, כי אף אחד מאתנו לא יכול לצפות פני עתיד כל כך הרבה.
עודד פורר: אבל אחרי עשרות שנים ואחרי שהמשק הישראלי השתנה כל כך, השתנה דרמטית באחוזי תעסוקת נשים, אנחנו מובילים ב-OECD באחוזים האלה, וגם המדינה עושה כל שהיא יכולה מבחינת ההשקעות של משרד האוצר כדי להוציא עוד נשים לשוק העבודה.
עודד פורר: זה מבורך וטוב שכך, אבל צריך גם לאזן ולמצוא את האיזונים מנגד.
עודד פורר: לכן אני חושב שהפתרון הזה, כפי שהוא מוצג בתקשורת, הוא לא פתרון בעינינו.
עודד פורר: הוא יכול להיות חלק מפתרון, הוא יכול להיות משהו שיבוא בנוסף להסדרה כולה.
עודד פורר: כל הרצון שלנו כאן הוא לראות את הדברים בראייה הוליסטית.
עודד פורר: הדיון הבא שלנו, שנקיים ב-11 ביולי, יעסוק גם בנושאים הכלכליים וגם בהשלכות הכלכליות שיש לשינוי ותזוזה של לוח החופשות.
עודד פורר: לא הכל זה רק פיצוי החופשים או קיצור הימים, לפעמים גם כשאתה מזיז את הימים, אתה מייצר מציאות אחרת.
עודד פורר: לדוגמה, אני לא יודע מה כוונת משרד החינוך לגבי 1 בספטמבר השנה שאמור לצאת ביום שישי.
עודד פורר: זה גם הופך את כל היום חג הזה ליום חצי קצר ושבועיים אחר כך יוצאים לחופשת ראש השנה.
עודד פורר: אלה בדיוק הדברים שעליהם אנחנו צריכים לתת את הדעת ולשנות אותם, וזו גם הכוונה שלנו.
עודד פורר: אני חושב שיש לנו מה ללמוד גם מלוח החופשות במגזר החרדי, גם מלוח החופשות במקומות אחרים, וגם בעולם.
עודד פורר: ביקשתי מהממ"מ - מרכז המחקר והמידע של הכנסת - להציג כאן מה קורה בחופשת הקיץ בעולם.
עודד פורר: כולנו מדברים כל הזמן ומשווים, אבל חלק מהעניין הוא גם פיזור החופשות.
עודד פורר: כשחוגגים את חג מתן תורה, לא ניתן שם גם העובדה שחופשת הקיץ תהיה בחודשים יולי-אוגוסט והיא תתפרס בין שמונה לתשעה שבועות.
עודד פורר: אלה דברים שאנחנו, כבני אדם, יכולים לקבוע לעצמנו ולשנות אותם.
עודד פורר: בהחלט יש מה ללמוד מהעולם.
עודד פורר: אני לפחות למדתי שבחלק ממדינות העולם חופשת הקיץ אינה כל כך ארוכה, וזה במדינות רציניות.
עודד פורר: לכן יש לנו מה לשמוע גם במובנים האלה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להציע עוד משהו.
איילת נחמיאס ורבין: בשנה שעברה ביקשתי מהממ"מ ואני לא יכולה לומר שקיבלתי תשובה שלילית, כי הממ"מ אף פעם לא עונה בשלילה, הוא עונה שזה מסובך.
איילת נחמיאס ורבין: ביקשתי לנסות לקבל נתונים על אובדן הפריון במשק בחודש אוגוסט.
עודד פורר: אני כבר אומר שבישיבה הבאה, ב-11 ביולי, אנחנו נבקש מהגורמים הרלוונטיים לבוא ולהציג מה העלות הכלכלית בכלל, ולא רק בחודש אוגוסט.
עודד פורר: למשל, מה קורה שבוע לפני פסח, כשכל המשק בחופש.
איילת נחמיאס ורבין: אני מסכימה איתך, אבל אני אגיד לך למה בעיני פסח יכול להטעות אותך, כי פסח הוא ממילא חודש שבו המדד הוא גבוה, בגלל שאנשים קונים לחג.
איילת נחמיאס ורבין: אוגוסט, בהגדרה, הוא לדעתי פלוס פלוס.
עודד פורר: שמעתי גם ממשרד האוצר שאפשר לראות את הירידה בתקופות האלה.
עודד פורר: כלומר, ממש רואים את זה באופן חד.
עודד פורר: הדיון של ה-11 ביולי ייוחד לנושאים הכלכליים ולא לנושאים הפדגוגיים.
עודד פורר: אני חושב שיש גם משמעות פדגוגית בהזזה של החופש הגדול למועדים אחרים ברמה כזאת שהוא ייצר הרבה יותר יציבות ולא רצף כמו שאנחנו נתקלים בו כעת.
עודד פורר: יובל, נציג הממ"מ, הבמה שלך.
<יובל וורגן: אני אדבר על מסמך בנושא ימי החופשה בבתי-ספר יסודיים לעומת ימי החופשה לעובדים במשק בהשוואה בין-לאומית.
<יובל וורגן: את המסמך כתבה אורלי אלמגור-לוטן, שלא יכלה להיות היום בישיבה, אבל המסמך עצמו זמין באתר האינטרנט של הכנסת וניתן לעיין בו.
<יובל וורגן: שתי נקודות מקדימות – אנחנו חושבים שהמסמך שאני אדבר עליו הוא מסמך חשוב וטוב, הוא מצוטט בדיון הציבורי בנושא לעתים קרובות, אבל בכל זאת חשוב לזכור שני דברים: א.
<יובל וורגן: המסמך בא לענות על שאלה מאוד ממוקדת ומסוימת שנשאלנו בעת כתיבתו, והיא מה היקף הפער בין מספר ימי החופש בבתי-ספר יסודיים למספר הימים שהם שבתון או חופשה שנתית לכלל המועסקים במשק, והוא לא ענה על שאלות אחרות שאולי יכולות להיות רלוונטיות גם לנושא הכללי של החופשות.
<יובל וורגן: המסמך נכתב בשנת 2012.
<יובל וורגן: אנחנו מניחים שבתמונה הכוללת לא חלו שינויים שממש הופכים את התמונה על-פיה.
<יובל וורגן: יש פה הרבה מדינות השוואה, אבל בכל זאת צריך לקחת בחשבון שלא בדקנו את הנושא ואת השינויים שחלו בו בחמש השנים האחרונות.
<יובל וורגן: אנחנו יודעים שבישראל חלו שינויים, למשל בהעלאת מספר ימי החופשה לעובדים.
<יובל וורגן: אלה שתי הנקודות המקדימות.
<יובל וורגן: עכשיו אדבר על שני הממצאים העיקריים או הבולטים ביותר מאותו מסמך.
<יובל וורגן: בישראל היו בעת כתיבת המסמך עשרה ימי חופשה שנתית, כמספר המזערי שנקבע לעובדים בחוק לשנת העבודה הראשונה שלהם, ולעומת זאת 76 ימים שבהם לא התקיימו לימודים במהלך שנה.
<יובל וורגן: הפער הוא פער של 66 ימים.
<יובל וורגן: הממוצע במדינות אחרות שבדקנו – 25 מדינות ב-OECD – היו 20 ימי חופשה לעובדים ובממוצע 70 ימי עבודה שבהם לא מתקיימים לימודים.
<יובל וורגן: כלומר, הפער הוא 50.
<יובל וורגן: למעשה בישראל הפער בין מספר ימי החופשה השנתית של המועסקים לבין מספר הימים שבהם לא מתקיימים לימודים היה גדול כמעט מכל המדינות האחרות שבדקנו.
<יובל וורגן: מתוך 25 מדינות אחרות, רק בליטא הפער היה גדול יותר.
איילת נחמיאס ורבין: גם בארץ למעשה יש 22 ימים, בגלל ימי חג.
איילת נחמיאס ורבין: ה-20 ימים שמוקנים במדינות שבדקתם כוללים גם את ימי החגים?
<יובל וורגן: לא, לא כולל את ימי השבתון.
<יובל וורגן: 20 ימי חופשה שנתית.
<יובל וורגן: לגבי חופשת הקיץ – מהבדיקה שלנו חופשת הקיץ של תלמידים בישראל לא חריגה ביחס לחופשות הקיץ של תלמידים במדינות אחרות.
<יובל וורגן: מה ששונה דווקא הוא מספר ימי החופשה במהלך שנת הלימודים.
<יובל וורגן: בין המדינות שנבדקו, ישראל היתה במקום השני אחרי בריטניה במספר הימים שהם ימי חופשה במהלך שנת הלימודים שהם ימי עבודה במשק.
עודד פורר: מה אורך החופש הגדול בבריטניה?
<יובל וורגן: קצת יותר מישראל בשבועיים.
איילת נחמיאס ורבין: אבל מספר הימים הלא מסונכרנים הוא גדול מאשר אצלנו.
איילת נחמיאס ורבין: זו המדינה היחידה שמספר הימים הלא מסונכרנים גדול מאשר בישראל.
<יובל וורגן: יום אחד יותר.
<יובל וורגן: אצלם 37 ימים ואצלנו 36.
<יובל וורגן: המספר מתמקד בימי חופשה מלאים ולא בשעות.
<יובל וורגן: העניין של שעות העבודה הוא גם עניין שצריך לקחת אותו בחשבון.
<יובל וורגן: מפרסומי ה-OECD אנחנו יודעים שמספר השעות שתלמידים לומדים בישראל הוא גבוה ולא נמוך.
<יובל וורגן: הנושא הזה אולי קשור לנקודה נוספת שרציתי להזכיר, וזה אורך שבוע העבודה מול אורך שבוע הלימודים.
<יובל וורגן: צריך לקחת בחשבון שברוב הגדול של בתי-הספר והגנים בישראל מתקיימים לימודים בימי שישי.
<יובל וורגן: במקביל, עבור חלק לא מבוטל מההורים זה יום מנוחה שבועי.
<יובל וורגן: כלומר, במסמך שלנו ספרנו ימי עבודה שבהם לא מתקיימים לימודים, אבל במקביל יש מצב שבו מתקיימים לימודים בישראל ביום שמבחינת ההורים הוא יום מנוחה שבועי.
עודד פורר: אבל זה לא מבחינת כל ההורים.
<יובל וורגן: לא מבחינת כל העובדים.
איילת נחמיאס ורבין: יום שישי לא נחשב יום מנוחה מבחינת החוק.
איילת נחמיאס ורבין: המעבר הוא לחמישה ימי עבודה, לפעמים זה ביום שישי.
איילת נחמיאס ורבין: אצל המורים למשל, זה בימים אחרים.
עודד פורר: כמו בריטניה שהחופש הגדול קצר יותר מישראל, איזה עוד מדינות אנחנו מוצאים בסל הזה?
<יובל וורגן: אני אבדוק את זה ואשיב.
<יובל וורגן: נקודה אחרונה, כפי שגם ציינת, אדוני היושב-ראש, נושא המסגרות המשלימות כרוך באופן ישיר עם הנושא של ימי חופשה.
עודד פורר: בחו"ל?
<יובל וורגן: גם בחו"ל.
<יובל וורגן: יש לנו כמה מסמכים מפורטים שנכתבו בנושא הזה בממ"מ, שכתבה אתי שנמצאת פה לצדי.
<יובל וורגן: אנחנו יודעים ממחקרים בחו"ל שעסקו דווקא בהארכת יום הלימודים, שיש השפעה לא רק לעצם ההיצע של המסגרות האלה או לעלות שלהן, אלא גם לאיכות שלהן.
<יובל וורגן: זה משפיע על הביקוש.
<יובל וורגן: זאת אומרת, לא מספיק שיש מסגרות שייתנו מענה של בייביסיטר לצורך העניין, אלא חשובה גם איכותן כדי לתת מענה לפער הזה.
עודד פורר: אני רוצה לומר לכל הנרשמים שאני אתן לכם בהמשך לדבר לפי התור, אחרי שנשמע את הגורמים המקצועיים.
עודד פורר: החלק הראשון של הדיון ייוחד לנושא החופש הגדול וחגי תשרי והחלק השני לעניין החינוך המיוחד.
עודד פורר: רות, מהחינוך החרדי, תוכלי להציג לנו מה קורה בלוח החופשות במגזר החרדי, גם בהיבט של החופש הגדול וגם לוח חופשות החגים?
<רות אלמליח: אני מתנצלת, אני ביום של בחינת בגרות בתנ"ך ואני צריכה להיות במטה.
<רות אלמליח: הזימון היה בהתרעה קצרה, רק אתמול קיבלתי את ההודעה.
<רות אלמליח: לגבי לוח החופשות – בגדול, לוח החופשות במגזר החרדי תואם את הכללי.
<רות אלמליח: למה אני אומרת "בגדול"?
<רות אלמליח: מכיוון שלוח החופשות משתנה אצל הבנים במגזר החרדי, אבל הבנים שנמצאים במסגרות שנקראות תרבותי-ייחודי ופטור.
<רות אלמליח: אלה שתי מסגרות שהן שונות ממסגרת של בית-ספר מבחינת ההעסקה של המורים, מבחינת תנאי השכר שלהם.