GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רויטל לן כהן: יש סט כלים, זה נכון, ויש דברים הכרחיים.
<רויטל לן כהן: אני תמיד נותנת את הדוגמה הכי פשוטה.
<רויטל לן כהן: אנחנו יודעות איך אנחנו נראות, נולדנו מזמן, אנחנו בכל זאת מסתכלות במראה כל בוקר.
<רויטל לן כהן: גם המורה וגם המשלבת צריכות מישהו שיודע להסתכל מבחוץ ולתת גם להן כלים.
<רויטל לן כהן: לא מדובר אדוני רק במקרים שאנחנו מגיעים למקרה קיצון.
<רויטל לן כהן: המטרה היא למנוע בכלל להגיע למצבים האלה.
<רויטל לן כהן: לכן לא מדובר רק על כך שאנחנו מגיעים למצב שילד מפוצץ כיתה ואז הרבה פעמים המנהלת והמורה, בגלל חוסר האונים שלהן, נאלצות להסכים.
יעקב מרגי: מפוצץ שיעור נשמע יותר טוב.
יעקב מרגי: מפוצץ כיתה, זה דומה ללונדון.
<רויטל לן כהן: אבל זה מה שקורה לפעמים.
יעקב מרגי: מפוצץ שיעור.
<רויטל לן כהן: אדוני, אני משתמשת במלים של מנהלת בית ספר שבאיזשהו שלב ההורים פנו אליה.
יעקב מרגי: תעירי לה.
<רויטל לן כהן: אני אעיר לה.
<רויטל לן כהן: בכל מקרה, כאשר אנחנו מדברים על להיכנס לכיתה, לעשות תצפיות ולתת הדרכה וידע, אנחנו לא מדברים על פעם בשנה ואנחנו לא מדברים על כאשר קורה משהו אלא אנחנו מדברים על משהו קונסיסטנטי, לאורך השנה, קבוע ומוסדר, כמו דברים אחרים.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד שלומר לנו כרגע שמתחילים בתהליך הסדרה כי מאמינים שזה יכול לבוא בהידברות והגנים תחילה – רחלי, אני מצטערת, זה מעליב ברמות שאני לא יכולה להסביר לך.
<רויטל לן כהן: סיפרתי לך.
<רויטל לן כהן: אמר לי בית הספר, רויטל, לכי אחורה השנה, תני לנו, אנחנו לבד.
<רויטל לן כהן: לא הכנסתי הדרכה, לא הכנסתי הנחיה, לא של אנשים מבחוץ ולא שלי עצמי.
<רויטל לן כהן: הבן שלי איבד השנה, הניסוי הזה עלה לו בשנת לימודים שבית הספר מודה שהוא טעה ועכשיו הבן שלי הוא זה שצריך להשלים חומר לימוד של שנה שלמה בגלל השטות הזאת.
<רויטל לן כהן: אבל את יודעת משהו?
<רויטל לן כהן: עשיתי את זה.
<רויטל לן כהן: עשיתי את זה כי אני יודעת לתמוך בו גם אם הוא יפספס שנת לימודים שלמה.
<רויטל לן כהן: אני מצטערת, לא רק שאין לכם את כל הידע בעולם כי לאף אחד מאתנו אין, אין לכם מספיק ידע לא בשילוב ולא במוגבלויות המורכבות.
<רויטל לן כהן: אתם חייבים עם קצת ענווה להגיד תודה, בואו נכניס.
<רויטל לן כהן: אני יכולה להגיד לך שכשאני נכנסת להדרכה בבתי ספר ולתצפיות, עוד לא נולד בית הספר שלא אמר לי תודה ואחר כך הזמין אותי בלי קשר לילד הזה לדבר מול חדר המורים ולהסביר.
<רויטל לן כהן: הם צמאים לידע.
<רויטל לן כהן: המורים והמנהלים צמאים לידע.
<רויטל לן כהן: אתם אבן נגף, במקום לגרום לזה שזה יהיה מוטמע בצורה של שיתופי פעולה.
<רויטל לן כהן: כן, יש מנהלות כוחניות שלא נותנות להיכנס כי הן לא מסכימות.
יעקב מרגי: אני לא מצליח להתאפק.
יעקב מרגי: למה אבן נגף?
יעקב מרגי: אפשר לומר חסם.
<רויטל לן כהן: חסם.
<רויטל לן כהן: אני מקבלת.
<רויטל לן כהן: אדוני, תראה איזה קלילה אני.
<רויטל לן כהן: קיבלתי.
יעקב מרגי: רויטל, סיימת?
<אמיר ברק: אני מאוד מודאג ממה שנאמר שנתחיל עם הגנים.
<אמיר ברק: אני יכול להבין שכאשר רוצים לשים תקציב מאוד מאוד גדול, עושים פיילוט כדי לא לשפוך אותו בלי שיודעים מה קורה.
<אמיר ברק: כאשר יש משהו, איזשהו חשש נוראי.
<אמיר ברק: אני חושב שזה מרמז על משהו שהם בעצמם לא בטוחים שכדאי לעשות את זה וחבל מאוד.
<אמיר ברק: זה משהו שאפשר לעשות.
יעקב מרגי: אתה פסיכולוג במקצועך?
<אמיר ברק: לא.
<אמיר ברק: אני משתדל לומר את דעתי.
יעקב מרגי: כפי שידוע לי, זה לא אמור לעלות כסף.
<אמיר ברק: אחרי ועדת דורנר היה פיילוט חמש שנים, ובסוף יודעים מה קרה.
<אמיר ברק: חבל.
<רקפת לוין גונן: אני רוצה לגעת במה שאת ציינת לגבי זליגה של מידע.
<רקפת לוין גונן: נכון שאני ציינתי את זה אבל המקרים האלה הם חריגים.
<חוה פרידמן: ממש לא.
<רקפת לוין גונן: גם על שולחנך מונחים עכשיו 500 מקרים כאלה, בפריסה ארצית אלה מקרים חריגים.
<רקפת לוין גונן: שנית.
<רקפת לוין גונן: אני לא מקבלת את זה שאי אפשר לאכוף את זה.
<רקפת לוין גונן: אני חושבת שאם יש חוק במדינה ואיש מקצוע – ואני מוכרחה לומר – מבייש אותי כאשת מקצוע, וזה לא אתי והוא עושה מעשה שהוא מאוד מאוד חמור, אין שום סיבה לא לאכוף את זה.
<רקפת לוין גונן: זה שמשרד החינוך מחליט לא לאכוף את זה, זה בעיני לא טיעון.
<רקפת לוין גונן: אני לא יודעת מי היה בהרכב שכתב את המסמך הזה.
<רקפת לוין גונן: אני אציין שוב ואדגיש את מה שאמרתי קודם.
<רקפת לוין גונן: אני מבקשת מכם שאיש מקצוע פרטי – אפשר גם הורה – יהיה נציג בתוך זה.
<רקפת לוין גונן: עוד דבר נוסף, ברשותך.
<רקפת לוין גונן: אני חושבת שמי שלא שילב בפועל בעצמו בשטח, לא יכול להבין מה זה שילוב בפועל ובעיני זה קריטי.
יעקב מרגי: אני מתפלא על מה שאמרת.
יעקב מרגי: רחל אבר
יעקב מרגי: מזון לא יודעת איך נראה שילוב?
יעקב מרגי: זה מה שיוצא מהדברים שלך אבל אני לא רוצה התייחסות של אף אחד.
<רקפת לוין גונן: לא אמרתי את זה.
<רקפת לוין גונן: זה לא מה שאמרתי.
יעקב מרגי: נציגי מועצת התלמידים, רוצים להתייחס?
<אסתר קרמר: יש גם בתי ספר שאין להם מדריכות מתי"א מובנות בתוך הספר ואלה בתי הספר החרדיים בהם אין מדריכות מתי"א.
יעקב מרגי: רק זה אין בהם?
יעקב מרגי: עוד הרבה דברים אין בהם.
<אסתר קרמר: למשל אצל הבת שלי ביקרה מדריכת מתי"א פעם אחת במהלך השנה שעברה והשנה אפילו לא פעם אחת.
<אסתר קרמר: אין ברירה אלא להכניס אנשי מקצוע חיצוניים.
יעקב מרגי: אני אומר לך משהו שאנחנו מובילים באגרסיביות מול המנכ"ל החדש.
יעקב מרגי: בסוגיית חינוך מיוחד, יבוטלו כל ההבדלים והאפליות.
יעקב מרגי: לא ייקרא מוכשר ממלכתי.
יעקב מרגי: כל סוגיית החינוך המיוחד תקבל יחס שווה.
יעקב מרגי: זה הרבה כסף.
יעקב מרגי: יהיה יחס שווה בין כל התלמידים.
יעקב מרגי: איך זה לא נעשה עד היום אחרי שבעה עשורים, אני לא יודע אבל מה לעשות, לקחתי את זה ואני מקווה שלא טיפסתי על סולם גבוה אבל אני לא מתכוון להרפות כי ילד עם צרכים מיוחדים הוא נשאר עם צרכים מיוחדים ולא משנה היכן ההורים בחרו לשים אותו.
יעקב מרגי: אנחנו כחברה חייבים לטובתנו, קודם כל לטובתנו ולטובת הילד, לתת לו הזדמנות וכמה שיותר להקל עליו כדי שהוא ישתלב בחיים בצורה מיטבית.
יעקב מרגי: לכן אמרתי שאני אבשר לכם את זה תוך כדי הדיון.
יעקב מרגי: בפגישת עבודה עם המנכ"ל החדש, זה מה ששמתי על שולחנו למרות שיש לנו עוד הרבה אתגרים במערכת החינוך.
<רויטל לן כהן: אם אדוני רוצה, אני מוכנה להעביר לו התכתבויות בנושא הזה של המוכשר בחינוך המיוחד ותשובות של משרד החינוך.
יעקב מרגי: אין לי קרגלים פנויים להכיל את זה.
יעקב מרגי: אני אפילו לא קופץ על האתגר.
<אסתר קרמר: רציתי רק לומר תודה רבה ואני אשמח כאימא חרדית לילדים עם צרכים מיוחדים יהיה לי חלק בדבר.
<מנחם גולדין: אני מוכרח להגיד שלא הבנתי את הנימוק - ואני חושב שצריך להיות נימוק – למה מתחילים בגני הילדים.
<מנחם גולדין: זה לא ישליך על בתי הספר.
<מנחם גולדין: זה עוד עולם.
<רויטל לן כהן: זאת מערכת חינוך צומחת.
יעקב מרגי: לכאורה אם לא הייתי ערני למרות ההפרעות של רויטל, אני אפילו לא הייתי שומע שזה הולך להיות מוחל רק בגני הילדים כי זה היה בהסתודדות בין הגורמים.
יעקב מרגי: לפעמים חושבים שזה עניין של אגו או גחמה שלי שהדיון יתנהל כמו דיון, דהיינו בלי קריאות ביניים.
יעקב מרגי: אנחנו לא נפספס את זה.
יעקב מרגי: לא פספסתי את זה ולא נפספס את זה.
יעקב מרגי: רחל, תאמרי מה שרצית לומר וגם תאמרי למה זה מתחיל רק בגני הילדים אם אנחנו מאמינים בזה וזה קיים ברצות חלק ממנהלי בתי הספר, מה גם שה לא עולה כסף ולא מצריך היערכות מיוחדת.
יעקב מרגי: אני חושב שאפשר להחיל את זה כבר על כל מערכת החינוך, היכן שמתקיים שילוב.
יעקב מרגי: גם השילוב הוא כזה שאנחנו לא הולכים לזעזע את אמות הספים כרגע.
<רחל אברמזון: לי חשוב להדגיש שבאמת עם כל ההערכה שיש לי אל כל האנשים המכובדים שדיברו לפני ולומר בענווה ובצניעות במערכת החינוך שלנו – ואני אומר את זה בצורה ברורה – עובדים אנשי מקצוע שלמדו, שזכו ביושר בתעודות שיש להם, ולא כל הידע מצוי בידי הגורמים הפרטיים.
<רחל אברמזון: כאשר אנחנו מדברים על הדרכה ועל הכוונה, יש הרבה מאוד שיתופי פעולה בין גורמים פרטיים היום וכל המערכת מבינה היום - אני אחזור ואדגיש את זה – שהשיח הזה בין הבית, וזה לא משנה אם זה גורם מקצועי כזה או אחר, לבין מערכת החינוך הוא חשוב ביותר.
<רחל אברמזון: אבל בואו נשמור בבקשה על הכבוד ההדדי ונאמר שיש אנשי מקצוע שיודעים את עבודתם, שעושים אותה באמת במסירות ומכאן אפשר למצוא את הדרך ולחשוב על איזה עוד מהלכים צריכים להיות בהסדרות האלה וההסדרות האלה נמצאות.
יעקב מרגי: על זה אין לנו מחלוקת.
<רחל אברמזון: אנחנו נשב ונחזור ונבדוק את זה.
<רחל אברמזון: אני לא רואה איזושהי בעייתיות.
<רחל אברמזון: אין כאן איזושהי מגמה ואין כאן איזשהו נימוק מכוון.
<רחל אברמזון: הפניות בעיקר באו אל גני הילדים וזאת הייתה הסיבה.
<רחל אברמזון: אבל ברמה העקרונית אין שום בעיה שהחוזר הזה – אנחנו נשב ונבחן אותו ונבדוק את זה - נפתח אותו לחוזר כללי.
<רחל אברמזון: אנחנו רוצים לצאת לקראת שנת הלימודים הבאה.
יעקב מרגי: עזבי את שנת הלימודים.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת מתי אני כוועדה מקבל את התשובה.
<רחל אברמזון: אין בעיה.
<רחל אברמזון: אני חושבת שבקרוב מאוד.
<רחל אברמזון: תגדיר שלושה שבועות, שבועיים.
יעקב מרגי: תגדירי את.
<רחל אברמזון: עוד שבועיים-שלושה ניתן תשובה לגבי הכלל.
יעקב מרגי: האם להחיל את זה בגני הילדים או בכל מערכת החינוך.
יעקב מרגי: גג שלושה שבועות.
<רחל אברמזון: בחודש הקרוב אנחנו נעביר את חוות דעתנו.
<קריאה: תמיד חושדים בנו.
יעקב מרגי: קודם כל, זה טוב לחשוד.
<רויטל לן כהן: אנחנו מבקשים שתדברו אתנו לפני שהוא מתפרסם כחוזר מנכ"ל.
יעקב מרגי: כשאת אומרת דברו אתנו, מי זה אתנו?
<רויטל לן כהן: נציגי הארגונים שיושבים אתם בשולחן עגול.
יעקב מרגי: את יודעת כמה ארגונים יש?
<רויטל לן כהן: יש לנו שולחן עגול שעובד כבר שנתיים.
<רויטל לן כהן: אי אפשר להגיד לנו שבו אתנו בשולחן עגול ורק בחלק מהדיונים לשתף אותנו.
יעקב מרגי: אני חסיד של קחו מסמך ותתייחסו אליו.
יעקב מרגי: מהניסיון שלי דווקא אתכם, עם הארגונים, אצלכם זה הכול או לא כלום.
יעקב מרגי: היה לי ויכוח עם מנהלת הלשכה שלי לגבי התקנות שנדון בהן לגבי העברת התקנות אליכם.
יעקב מרגי: היא אמרה לי שזה טוב שתדעו ושתבואו מוכנים.
יעקב מרגי: אבל מה שקרה, קיבלתי התייחסות כאילו שמונה דיונים לא היו קודם.
יעקב מרגי: קיבלתי התייחסות על כל מה שנדחה כאן הצידה וחזרה השאלה שוב לדיון.
יעקב מרגי: צריך להבין את המערכת ואת המציאות.
יעקב מרגי: אלה הדילמות.
יעקב מרגי: יש רצון לשתף ונאמר כאן בצורה מוצהרת שהשיח עם ההורים צריך להתקיים וטוב שהוא קיים.
יעקב מרגי: מכירים בצורך אבל צריך גם שההורים יכירו בצורך של המערכות.
יעקב מרגי: הלוואי והייתי יכול לומר לכם, למרות החששות שלי ולמרות שאני יודע שמחר זה יכול להיות השוט שיכה בכם – הנה, אני אומר לך בצורה הכי כנה – תבחנו את זה ותראו אם אתם יכולים לפני פרסום או להזמין לישיבה ולדבר על העקרונות הכלליים או להעביר מסמך להתייחסות.
יעקב מרגי: אותו צוות שאתם ממילא מתייעצים אתו, אני מאמין שצריך לשבת ולדבר על הקווים המנחים הכלליים לפני שהמסמך יוצא.
יעקב מרגי: אם כבר מתקנים, שיהיה תיקון מיטבי.
יעקב מרגי: אני חושב שהדברים סוכמו.
יעקב מרגי: אנחנו נעלה אותם על הכתב.
יעקב מרגי: אני קודם כל רוצה להודות גם למשרד החינוך שהיה קשוב.
יעקב מרגי: בתחילה להודות לאלו"ט שהפנו את תשומת לבנו במסמך מנומק וקיימנו את הדיון.
יעקב מרגי: רויטל תמיד מפספסת את הפתיח ואז היא תוקפת ואני נוזף בה.
יעקב מרגי: אם היית באה בהתחלה, היית שומעת שאת הדיון הזה יזמו אלו"ט.
<רויטל לן כהן: ידוע לי.
יעקב מרגי: אז לא היית צריכה לקפוץ והיית שומעת את הדברים.
יעקב מרגי: אני מודה למשרד החינוך על הנכונות ועל הרצון.
יעקב מרגי: אנחנו קיבלנו את ההודעה שהנושא לקראת הסדרה וקיבלנו את ההודעה שתוך שלושה שבועות נקבל תשובה אם זה יוחל במערכת החינוך כולה, והוועדה מבקשת לבחון בחיוב – ואני עושה את זה בנימוס – שזה יוכל על כל מערכת החינוך כי אני חושב שזה צורך מתבקש.
יעקב מרגי: היום 5 ביוני 2017, י"א בסיון תשע"ז.
יעקב מרגי: זו ישיבה שלישית במספר היום.
יעקב מרגי: הדיון הוא ביוזמתם של חברי הכנסת מאיר כהן, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ושל חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.
יעקב מרגי: כולם תחת הכותרת: רוב המורים בחינוך העל-יסודי חוו אלימות מילולית מצד תלמידים בשנת 2017.
יעקב מרגי: כמנהגנו, אני אחסוך את דברי הפתיחה שלי כי יש הרבה מציעים וניתן תחילה למציעים.
יעקב מרגי: ראשון המציעים הוא חבר הכנסת והשר לשעבר, מאיר כהן.
מאיר כהן: שלום אדוני, תודה רבה.
מאיר כהן: אני מודה לך מקרב לב על המהירות שבה אתה מאשר את הדיונים האלה, מגיע אליהם ומציף אותם.
מאיר כהן: צר לי שהאולם הזה, אולם נגב, לא מלא באנשים שיש להם נגיעה לעניין, בין אם הם הורים, מועצות תלמידים ובוודאי המורים עצמם.
מאיר כהן: אני רק רוצה להזכיר את נתוני הסקר, אדוני.
מאיר כהן: 55% מהמורים נתקלו באלימות מילולית מצד תלמידים – עלייה של 1% מהשנה שעברה.
מאיר כהן: ביטויי האלימות כוללים סירוב של תלמידים, התחצפות, קללות, תנועות יד מגונות, לעג והשפלה.
מאיר כהן: 5% שזה המון, המון, סבלו מאלימות פיזית.
מאיר כהן: אלימות פיזית.
מאיר כהן: אני יודע לספר על שני מקרים שבהם תלמידים היכו.
יעקב מרגי: 5% מ-180,000, כמה זה?
מאיר כהן: זה המון, זה פשוט המון.
מאיר כהן: ואם לא די בכך, אז 41% מהמורים נחשפו לאלימות של הורי התלמידים.
מאיר כהן: לכן אמרתי שמעניין שוועדי ההורים לא נמצאים כאן.
מאיר כהן: ועדי ההורים הם בראש ובראשונה בשביל השיח הזה.
מאיר כהן: 5% מעידים על כך שתלמידים פגעו ברכוש הפרטי שלהם.
מאיר כהן: רבותי, אלה נתונים מדהימים.
מאיר כהן: לכן אני לא חשבתי שאנחנו צריכים לראות סקר כזה ולא לדון בו בוועדת החינוך של הכנסת.
מאיר כהן: ושוב, אני מודה לך.
מאיר כהן: ראו, אני ניהלתי בית-ספר – אדוני מבין גדול בחינוך – ואני לקחתי את הדימוי של מרחב מוגן מתחום הביטחון והבטיחות.
מאיר כהן: אמרתי שבתי-הספר שאותם ניהלתי חייבים להוות מרחב מוגן לתלמידים שלהם.
מאיר כהן: תלמיד שנכנס לבית-הספר וההורים שלו מפקידים אותו בידינו, המורים, צריך להיות מוגן.
מאיר כהן: ההורים יכולים ללכת לעבודתם ולהיות בשקט ולדעת שהילד נמצא במרחב מוגן.
יעקב מרגי: מה לעשות שבן-גוריון אמר "תדע כל אם עברייה".
מאיר כהן: לצערי הגדול, אנחנו קצת הזנחנו את המורים.
מאיר כהן: וכשאני אומר "אנחנו" זה כולם – הנבחרים, ההורים, אזרחי המדינה הזו.
מאיר כהן: אנחנו מעמיסים על הכתפיים הצרות שלהם כל כך הרבה משימות.
מאיר כהן: כשהילדים מעשנים סמים – המורים לא בסדר.
מאיר כהן: כשהילדים אלימים – המורים לא בסדר.
מאיר כהן: הכול.
מאיר כהן: אבל דבר אחד בולט בעקבות הסקר הזה, והוא שאת הדבר האלמנטרי – מרחב מוגן למורים, מרחב עבודה הוגן שיודע לשמור עליהם – אנחנו לא מצליחים להעניק.
מאיר כהן: אדוני, כשהייתי שר הרווחה קראתי למפכ"ל המשטרה והוא התחייב בפניי והוא עומד בזה, שלא סוגרים תיק כנגד עובד סוציאלי בגלל הטיעון של חוסר עניין לציבור.
מאיר כהן: הצעת החוק שלי היא אומרת שכאשר מורה מתלונן על אלימות, אין דבר כזה שסוגרים את התיק הזה בגלל חוסר עניין לציבור.
מאיר כהן: ישבתי עם רן ארז ואני מחכה שהם ינסחו גם את הצעתם ונגיש אותה.
מאיר כהן: אני מקווה שנקבל גיבוי מהוועדה שלך, אדוני.
מאיר כהן: הדבר השני, עשרות מורים פנו אליי ואמרו לי: מאיר, פוגעים בנו בשטח בית-הספר ומנהל בית-הספר אומר: תיגשו אתם ותגישו תלונה ואם לא תגישו, אין מה לעשות.
מאיר כהן: אני מוסיף להצעת החוק שמנהל בית-הספר שבתחום המוסד שלו מורה אוים או הוכה או פגעו ברכוש שלו, כמו שמתייחסים לתלמידים – אני הייתי חייב לגשת למשטרה כמנהל בית-ספר ולדווח על ילד שנפגע – מנהל יהיה חייב ללכת למשטרה ולדווח על מורה שנפגע.
מאיר כהן: אני חושב, אדוני, ובזה אני מסיים, שתסכים אתי שהמעט שאנחנו יכולים וחובתנו לטפל במורים זה למנוע את המציאות הזאת.
מאיר כהן: טוב נעשה אם כולנו נצטרף להצעות החוק האלה ואני מקווה, אדוני, שאתה, בגלל מעמדך הרם כיושב-ראש הוועדה החשובה הזאת, תתמוך בנו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אני לא אחזור על הסטטיסטיקה המזעזעת שחברי הציג עכשיו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו גם שותפים לנתונים האלה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא אנחנו הכנו אותם, אבל אלה נתונים ממש מזעזעים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אוסיף שלפעמים רושמים אלימות והכוונה לכך שמישהו דחף מורה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא מקל ראש בנושא הזה, אבל יש מקרים שבהם מורים התאשפזו למשך ימים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מכיר מנהל בית-ספר מהיישוב שלי שאושפז אחרי שהורה של ילד פגע בו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מכיר גם מנהל בית-ספר שנרצח בתוך בית-ספרו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: גם אצלנו, כבוד היושב-ראש.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מכיר גם מורה מיישוב שכן שלנו שגם היא אושפזה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מכיר הרבה מורים שגם המכוניות שלהם הושחתו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה גם בנוסף לאלימות שהיא בין התלמידים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מגיעים למצב שבו תלמיד מרים יד על המורה שלו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חונכתי שאתה צריך להתייחס למורה כמו אבא ועל אבא לא מרימים יד.
יעקב מרגי: לא מרימים יד בכלל.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אסור להרים יד בכלל, זה נכון, אבל על אבא?
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כבר חוצה את כל הקווים האדומים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לי הצעות ואני יכול גם להצטרף להצעת החוק שלך ואולי גם נוסיף שתי נקודות שאני מציע כי זה זועק לשמיים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ההצעה הראשונה היא ההגנה שנותנים לעובדים בבתי-חולים, לרופאים ולאחיות, תהיה גם לצוות בתוך בית-הספר, גם למורים וגם למנהלים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כך יתייחסו לפגיעה במורים.
יעקב מרגי: נתנו לעובדים סוציאליים ולצוות רפואי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מבקש שבהצעת החוק נרחיב את זה גם למורים ולמנהלים.
יעקב מרגי: תוך כדי זה שאתה מדבר אני תוהה.
יעקב מרגי: אחת הסנקציות, מעבר לטיפול פלילי, הייתה שאותו מטופל לא יוכל לקבל טיפול באותו מוסד.
יעקב מרגי: מה נאמר?
יעקב מרגי: שהילדים לא יקבל טיפול במוסד חינוכי?
יעקב מרגי: אני מסכים אתך, מסכים אתך.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא נרחיב במאה אחוזים, אבל ניתן הגנה כך שגם הענישה תהיה מוגברת, לא כמו ענישה על אלימות רגילה אלא יהיה לה ייחוד בחוק וגם בענישה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: שנית, להרחיב גם את הסמכויות של צוות בית-הספר בנושא הסנקציות או העונשים נגד ילד אלים בתוך בית-הספר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אחד מהם אולי לא ימשיך באותו בית-ספר, למרות כמה שזה קשה.
יעקב מרגי: ברגע שנגיע לזה, אין ספק שצריך לבחון את זה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: צריכה להיות סנקציה נגד התלמיד ואז ההורים יידעו איך לחנך אותו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ההורים יידעו שאם הוא מועבר מבית-ספר זה לבית-ספר אחר, זה יהיה כרוך בשאלות איך מסיעים אותו, איך מעבירים אותו, דבר שיהיה קשה גם להורים כדי שיידעו להציב גבולות לבן שלהם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.
יעקב מרגי: אני קורא כאן "ארגון מורים יציגים"?
יעקב מרגי: מה זה "יציגים"?
<שלמה מויאל: חבר הנהלה בארגון המורים.
יעקב מרגי: לא הסתדרות המורים.
<שלמה מויאל: לא.
יעקב מרגי: למה קראו לזה "יציגים"?
<שלמה מויאל: משום שאנחנו יציגים מכיתה ז' ועד כיתה י"ב.
יעקב מרגי: יש מחלוקת שעדיין לא הוכרעה.
יעקב מרגי: הזמנתם חברת סקרים?
<שלמה מויאל: כן.
<שלמה מויאל: הזמנו את גאוקרטוגרפיה.
יעקב מרגי: עולה מתוך הסקר ש-9,000 מורים חוו אלימות פיזית ולא הזדעזעה הארץ וגם לא ארגון המורים, אני תוהה על ארגון המורים, לא על המדינה.
<שלמה מויאל: ארגון המורים מרתיע.
יעקב מרגי: בוא, תאמר את הדברים, בבקשה.
<שלמה מויאל: שליחם הנאמן נפגע לפני שמונה שנים.
<שלמה מויאל: בעבר ניהלתי בית-ספר בקריות וגם הייתי מורה מן המניין.
<שלמה מויאל: נזרק חזיז אל תוך הכיתה כשאני כותב על הלוח.
<שלמה מויאל: המורים לא מפחדים.
<שלמה מויאל: המורים מגישים תלונות למשטרה.
<שלמה מויאל: כמו שאמר כבודו, אחרי שלושה-ארבעה חודשים או חצי שנה מקבלים: תלונתך אינה מעניינת את הציבור.
<שלמה מויאל: מה מורה יכול לעשות?
<שלמה מויאל: אני מחזיק בנתונים של משטרת ישראל, שב2016-2015 אומנם יש ירידה, אבל הירידה לא אמיתית משום שמורים בסקטור הדתי, לא כולם מגישים.
<שלמה מויאל: גם לא כולם מגישים, לצערי ויש דברים שמוסתרים.
<שלמה מויאל: בסקטור החילוני באמת הכול זורם.
<שלמה מויאל: האלימות המילולית מתקיימת והיא מחמירה ב-2017, עד היום, במיוחד עם כל הרשתות החברתיות, עם כל הווטסאפים.
<שלמה מויאל: המורים מושפלים שם כי תלמידים משפילים אותם.
<שלמה מויאל: מה יכול לעשות מורה?
יעקב מרגי: בכל זאת אתם ארגון לא קטן.
<שלמה מויאל: לכן פנינו בבקשות ואני מבין שרן ארז בכבודו ובעצמו פנה גם אליך וגם למר מאיר כהן, ראש עיריית דימונה לשעבר, וגם להרבה חברי כנסת ולשרים.
יעקב מרגי: למה הוא מצפה?
<שלמה מויאל: הוא מבקש חקיקה, כמו שאסור להרים יד על שוטר.
יעקב מרגי: אנחנו בדיון מעשי ואני לא אוהב דיון לשם הדיבור.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני מרים את הכפפה וחברי כנסת אמרו זאת.
יעקב מרגי: הפרקטיקה בסוף היא אצלכם ואתם מתמודדים בשטח.
יעקב מרגי: הדיון בשידור ואני קורא ליושב-ראש הארגון שלך – חבל שהוא לא פה היום, אבל הוא שלח אותך ואין לי בעיה – תגישו לנו הצעה.
יעקב מרגי: ברגע שנחוקק חוק ונגבש אותו, בלי התייעצות אתכם, זה לא נכון.
יעקב מרגי: אני קורא לכם, תגישו לנו הצעה לחקיקה.
יעקב מרגי: איזו סנקציה, מה נקרא אלימות, איך, מה, הכול.
יעקב מרגי: איך אמר יוסף לאחיו?
יעקב מרגי: ואז נדע כמה כנים אתם וכמה אתם באמת רוצים להתמודד עם זה.
יעקב מרגי: אנחנו נפנה למשרד החינוך, אבל ההערכה שלי היא שזה עבר לכם.
יעקב מרגי: זה עבר לכם ולא התמודדתם עם זה כמו שצריך.
יעקב מרגי: אם הנתונים כאן נכונים, אני לא מבין איך לא הזדעזעה הארץ.
יעקב מרגי: אני לא מערער על הנתונים, אני שואל איך.
יעקב מרגי: אתם דורשים חקיקה?
יעקב מרגי: תגישו לנו הצעה לחקיקה.
מסעוד גנאים: לפי הנציגות של חברי הכנסת פה, כנראה המורים הערבים - - -
יעקב מרגי: לא, אתם לא סובלים מאלימות.
מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, התופעה כאובה, מבישה ומסוכנת מאוד.
מסעוד גנאים: לדעתי, לתקוף מורה, אם זה מילולית או גופנית, זה פגיעה בכל ערכי החינוך כי אין חינוך בלי מורה.
מסעוד גנאים: אין חינוך בלי מורה.
יעקב מרגי: יאמרו לך על הקביעה החד-משמעית הזאת שהחינוך מתחיל קודם בבית.
יעקב מרגי: תמשיך, אני רק הערתי.
מסעוד גנאים: חווינו שבכל שבוע הייתה התקפה על מורים, התקפה גופנית או מהורים או מתלמידים.
מסעוד גנאים: יש מורים שאושפזו ויש כאלה שנחבלו ויש כאלה שישבו בבית.
מסעוד גנאים: אנחנו מול מציאות מסוכנת וחדשה, לפי דעתי, שצריך להתמודד אתה בצורה חזקה ובשיתוף פעולה של כולם – של הורים, של הרשויות וגם של רשויות אכיפת החוק.
מסעוד גנאים: לא תהיה סלחנות כלפי כל אלה שתוקפים או מרימים יד על מורה.
מסעוד גנאים: אם אנחנו יכולים לעשות את זה בחוק, אנחנו כולנו צריכים להירתם למשימה הזו ולחוקק חוק שבאמת יגן וייתן הגנה על המורים כדי שיידעו איך לחנך ואיך ללמד בבית-הספר.
מסעוד גנאים: לא מתקבל על הדעת שבית-הספר שאמור להיות בטוח ביותר למורה, כדי שהוא יעשה את שלו, את המשימה שלו ואת השליחות שלו, יהפוך למקום שבו הוא יהיה מאוים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת טלב, בבקשה.
טלב אבו עראר: האמת, אדוני היושב-ראש, זאת תופעה מאוד חמורה שהמורה חשוף לאלימות פיזית או מילולית.
טלב אבו עראר: זה תפס יותר כותרות בעשור האחרון.
טלב אבו עראר: בתקופה כשלמדנו או אפילו אחרי כמה שנים, היה מורה שהתלמיד שומע עליו באיזשהו מקום ובורח.
טלב אבו עראר: כלומר, מפחד או לפחות מכבד.
טלב אבו עראר: היום אין כבוד למורה, אפילו בכיתה.
טלב אבו עראר: לכן קל מאוד היום לתקוף או לפגוע במורה היום, או על ידי התלמיד או על ידי ההורה.
טלב אבו עראר: ויש הרבה הורים שמעודדים תופעה כזו בזמן שהם תומכים בעמדתם של ילדיהם בבתי-הספר.
טלב אבו עראר: זה יותר מתמקד בחטיבות הביניים או בתיכונים.
טלב אבו עראר: בבתי-הספר היסודיים כמעט ואין, והאלימות הפיזית או המילולית נגד מורים כמעט ולא קיימת.
טלב אבו עראר: אני לא רוצה להגיד שיש אוזלת יד של המשטרה אבל מגיעות הרבה תלונות למשטרה וכנראה שאין מספיק טיפול.
טלב אבו עראר: כדי לא לאפשר דבר כזה, גם המורה יכול לעזור.
טלב אבו עראר: מורה שבא להציג שיעור צריך להיות מוכן, מקצועי.
יעקב מרגי: אני פוחד שאתה הולך לכיוון לא רצוי, אבל דבר.
טלב אבו עראר: אני מדבר באופן כללי, לא ערבים ויהודים.
טלב אבו עראר: כולם.
יעקב מרגי: אני חושש שאתה הולך להצדיק מקרים כאלה.
טלב אבו עראר: לא, לא.
טלב אבו עראר: אני אומר לא לאפשר אפילו סנטימטר אחד.
טלב אבו עראר: לזה התכוונתי.
טלב אבו עראר: המורה בכלל לא אשם ומה שיעשה, זה לא סיבה שנתקוף אותו או שנהיה אלימים כלפיו.
טלב אבו עראר: הייתי מורה בבית-הספר 12 שנים וראיתי, ד"ר ג'בארין, מורים שבאים לא מוכנים לשיעור.
טלב אבו עראר: זה מאפשר ויכוח בין התלמיד לבין המורה, שלפעמים אין לו תשובה לשאלה מסוימת.
טלב אבו עראר: או שתהיה לכל המורים אישיות בפני התלמידים.
טלב אבו עראר: שיהיה רציני ולא לאפשר פה ושם דברים שהם לא לעניין, כך שכל הכיתה תחרוג מחוץ למסגרת הכיתה.
טלב אבו עראר: כולנו צריכים לעזור כדי לשמור על מעמד המורה.
טלב אבו עראר: הרי כל בעלי המקצועות השונים בעולם ובארץ, התחנה הראשונה שלהם הייתה אצל המורה, נכון?
טלב אבו עראר: בלי מורה לא רק שאין חינוך אלא שאין גם טכנולוגיה, אין התקדמות בחיים ובעולם.
יעקב מרגי: יוסף ג'בארין, בבקשה.
יוסף ג'בארין: אני מציב את השאלה האם משרד החינוך מתייחס לתופעת האלימות בבתי-הספר, קודם כל בכלל בכובד ראש וברצינות הנדרשת?
יוסף ג'בארין: הרושם שלי, וזה גם מה שאני שומע מהשטח, הוא שהתשובה לשאלה הזאת היא שלילית.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת שעד היום משרד החינוך לא השכיל להבין את עומק הבעיה, את ההיקף שלה ולכן הוא גם לא מתמודד אתה כראוי.
יוסף ג'בארין: אני חושב שזה קורה הן ברמה של הכנת תוכניות לימודים לנושאים הללו, וגם ברמה של הכשרת מורים, איך מתמודדים עם אלימות בתוך בתי-הספר.
יוסף ג'בארין: אולי גם ברמה של צוותי חירום שייתנו מענה למקרים המאוד מסוכנים שקורים בבתי-הספר.
יוסף ג'בארין: העירו חבריי שאולי לא סתם שאנחנו רואים כמעט מחצית מחברי הכנסת מהרשימה המשותפת שמופיעים לדיון הזה.
יוסף ג'בארין: אנחנו מכירים את הבעיה הזו מקרוב בבתי-הספר הערבים.
יעקב מרגי: לפי הסקר, ואולי באמת אין תרבות של תלונות, המגזר הערבי לא בולט.
יעקב מרגי: הוא כמעט באותו ממוצע.
עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, ברשותך משפט אחד.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שזה בגלל שאנשים פחות ופחות מתלוננים.
יוסף ג'בארין: אבל גם אם זה אותו דבר כמו הממוצע הכללי, גם ככה זה בעייתי.
יוסף ג'בארין: זה לא שהמצב טוב.
יוסף ג'בארין: דווקא בתחום הזה אנחנו לא מבקשים שוויון.
יוסף ג'בארין: לפחות לא בתחום הזה.
יוסף ג'בארין: כשאני בא לבדוק את חומרי הלימוד שקיימים בשפה הערבית, איך להתמודד עם אלימות בתוך בתי-הספר – אגב, אני מקשר את סוגיית הלימוד כלפי המורים כחלק מהסוגיה הכללית.
יוסף ג'בארין: אני חושב שאי אפשר לנתק בין שני הדברים – פשוט לא האמנתי שהחומר המרכזי, שהוא חוזר מנכ"ל איך להתמודד עם אלימות ונוער בסיכון וכדומה, קיים רק בעברית.
יוסף ג'בארין: אתה מאמין, יושב-ראש הוועדה?
יוסף ג'בארין: כמעט שנה וחצי או שנתיים שהחומר הזה קיים רק בשפה העברית.
יעקב מרגי: חוזר מנכ"ל?
יוסף ג'בארין: חוזר מנכ"ל להתמודדות עם מקרי אלימות, מתח, נוער בסיכון וכדומה.
יוסף ג'בארין: פשוט לא האמנתי.
מאיר כהן: החבר'ה מהמשרד מאשרים את זה?
מאיר כהן: מי מהמשרד?
יעקב מרגי: תתייחסי לזה בהמשך.
יוסף ג'בארין: לצערי, כמעט ולא מתרגמים את חוזרי המנכ"ל, לפחות לא בתקופה האחרונה, אבל כשיש מקרה כל כך מתבקש, כל כך נדרש, מקרה קלאסי, צריך לדאוג שהחומר הזה יהיה גם בשפה הערבית.
יוסף ג'בארין: אגב, אני לא מדבר רק על תרגום.
יעקב מרגי: אני רוצה להיות הסניגור שלהם.
יעקב מרגי: חוזר מנכ"ל הוא למורים ולמנהלים, נכון?
יעקב מרגי: אני מקווה שהמורים והמנהלים יודעים עברית.
יוסף ג'בארין: יודעים עברית, אבל כשמדברים על תרגום זה לא רק תרגום טכני אלא זה להתאים את החומר הזה גם לשונית, כדי להכיר את המונחים ולהבין יותר לעומק את הפירוט, וגם להתאים את זה לתרבות.
מאיר כהן: אלימות היא אלימות, אם זה אצלך בבית-הספר או בבית-ספר יהודי.
יוסף ג'בארין: אני מקווה שאתה לא מפחית מהחשיבות של זה שהחומר המקצועי יהיה גם בשפה הערבית.
מאיר כהן: זה לעשות זילות של הנושא, אם אתה תיקח את זה לכיוון של השפה.
מאיר כהן: עזוב, זה הרבה יותר עמוק.