GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עינב לוק: אני חושבת שהתחלנו מהלך מאוד משמעותי עם פורום ועד ההורים היישוביים ובמערכת בכלל לכתוב תפיסה משותפת לשותפות חינוכית עם הורים.
<עינב לוק: אני מאמינה שהיכן שתהיה שותפות חזקה בין הצוות החינוכי להורים, שם יקרה ההבדל.
יעקב מרגי: זה חלק מאותו גב שביקשנו שיהיה לצוות החינוכי.
<עינב לוק: אנחנו עושים עבודה משותפת אתם ויש לנו בתי-ספר שנמצאים עכשיו בפיילוט.
<עינב לוק: חלק מהנושא של עבודה עם הורים זה המדיניות.
יעקב מרגי: חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: דיברת על תקנון בית-הספר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא האם בשעת מחנך אתם מסבירים לתלמידים את התקנון והם מבינים בדיוק על מה מדובר, או שרק מחתימים אותם?
עבד אל חכים חאג' יחיא: הילד הקטן שלי בכיתה ה' ויש לי גם ילד בי"א.
עבד אל חכים חאג' יחיא: האם מעבירים את התקנון גם להורים דרך הילדים, שיחתמו?
עבד אל חכים חאג' יחיא: רובם חותמים מבלי לדעת על מה הם חותמים כי הילד אומר: אם אני לא חותם אני אקבל נזיפה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אולי צריך לעשות גם אסיפות הורים ולהסביר להם על מה הם חותמים ולמה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו רואים את זה במקומות אחרים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: למשל, בעבודה בבניין מחתימים אותו שהוא הבין את כל מה שצריך מבחינת הבטיחות, אבל הוא לא קורה על מה הוא חותם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן הייתי מבקש שיהיו אסיפות הורים כדי שיבינו על מה מדובר, מה זה תקנון ואז להחדיר למודעות שלהם את המשמעות של תקנון בית-ספר ומה האחריות שלהם ומה הם צריכים לעשות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: וגם שהתלמידים יבינו לקראת מה הם הולכים.
<עינב לוק: אלה ההנחיות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך שהן לא מבוצעות.
<עינב לוק: בוודאי שיש דוגמאות לכאן ולכאן, אבל אלה ההנחיות.
<ליאת לב: אני רוצה להסביר שהנתונים שיש כאן על השולחן הם נתונים על אלימות של כלל העבירות בתוך מוסד חינוכי.
<ליאת לב: זה אומר עבירות של מורים כלפי תלמידים, תלמידים כלפי תלמידים ותלמידים כלפי מורים.
<ליאת לב: זאת אומרת שאנחנו לא יכולים לפלח מתוך זה רק את האלימות של תלמידים כלפי מורים.
יעקב מרגי: אבל זאת לא תופעה זניחה ושולית.
<ליאת לב: לא, לא אמרתי.
יעקב מרגי: אני שואל, זה לא זניח?
<ליאת לב: לא, אבל אנחנו לא יכולים לפלח מתוך זה.
יעקב מרגי: הבנתי זאת תחילה.
<שרה כהן: אני מנהלת שירות הרווחה במשרד העלייה והקליטה, שייכת למגזר של הקדושים/פראיירים.
מאיר כהן: "פראיירים" היה לצורך הבדיחה.
<שרה כהן: לצורך הדיון הוצאתי ממרכז המחקר והמידע של הכנסת מסמך קודם שהוכן ב-2014 ומרכז את כל מה שקשור לנושא של אלימות נגד מורים בישראל.
<שרה כהן: אני חושבת שאחד הדברים ששווה אולי ללמוד ממנו זה את הנושא של המגמות שמוצגות בסקר של משרד החינוך.
יעקב מרגי: של ארגון המורים.
<שרה כהן: המגמות בסקר של ארגון המורים מראות מגמה של ירידה.
<שרה כהן: נכון להתייחס למגמות.
יעקב מרגי: יש הבדל בין סקר לבין איסוף נתונים של מרכז המידע והמחקר של הכנסת, שזה איסוף נתונים.
יעקב מרגי: הם לוקחים זאת מהמשרד לביטחון פנים, ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: זה לא דומה.
יעקב מרגי: לכן יהיו פערים.
<שרה כהן: אני רק אומרת שכחלק מתהליך איסוף הנתונים הם בחנו את הנתונים של - - -
יעקב מרגי: מהדיון הזה אני רוצה ללכת לכיוון של ניטור וממש הבחנה ברמת בית-ספרית.
יעקב מרגי: זה הכיוון ותוכנית העבודה שלכם צריכה להיות מוטה לאותו כיוון.
<שרה כהן: לפני חצי שנה התקיים דיון בוועדת העלייה והקליטה בנושא נתוני אקלים וסביבה פדגוגית, סקר של ראמ"ה לגבי תלמידים עולים.
<שרה כהן: אני רוצה להתייחס לזה כי מהסקר הזה עולה שהתלמידים העולים מרגישים יותר נפגעים ושהם חשופים לאלימות לסוגיה.
יעקב מרגי: כרגע אנחנו מדברים על מורים נפגעים.
יעקב מרגי: הדיון הוא על מורים נפגעים.
<שרה כהן: אני ערה לזה, אבל קיימנו דיון על השיח שהוא אנטי אלימות באופן כללי בתוך המערכת הבית-ספרית.
<שרה כהן: בהקשר הזה אני רוצה לחזק את כל הנושא של העבודה עם ההורים העולים כחלק מהתהליך.
יעקב מרגי: הורים, הורים.
יעקב מרגי: הציר המרכזי בסוגיית האלימות.
יעקב מרגי: לא שהם אשמים, אבל התקוות תלויות בהם לא פחות.
<שלמה מויאל: רק לחזק כמה נקודות.
<שלמה מויאל: אני מעריך את חבר הכנסת מאיר כהן, שגם היה מנהל בית-ספר וגם ראש עיר.
יעקב מרגי: נראה לי שיש לך קרבה לדימונה.
<שלמה מויאל: כל מה שהוא אומר זה נכון.
<שלמה מויאל: פשוט לשתף גם מורים בפרויקטים של התוכנית שהם רוצים לכתוב בנושא אלימות.
<שלמה מויאל: לערב אותם ולחייב את בתי-הספר לרשום כל מה שמתרחש, לא רק הדברים הגדולים שמגיעים למשטרה.
<שלמה מויאל: גם את הנקודות.
<שלמה מויאל: לאסוף נתונים.
יעקב מרגי: סליחה, שכחנו שבדיונים אחרים, כשמדברים על שלום הילד וזכויות הילד, אנחנו לא חסידים גדולים של רישום ומיד הפללה ומיד תיוג.
יעקב מרגי: בוא, אנחנו צריכים למצוא את האיזון הנכון.
יעקב מרגי: מיד לא קפצתי בשמחה כשאמרו להגדיר את המורה כעובד ציבור.
יעקב מרגי: צריך להתייחס למורה בצורה מיוחדת כי לתת לו את אותן הגדרות של עובד ציבור, כשמדובר בתלמיד קטין או בני נוער, צריך לחשוב על זה וזה לא חד-משמעי.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים למגר את האלימות, אבל לא רוצים באותה נשימה גם לגרום לעוולות אחרות או לתופעות אחרות.
<ליאור זיסר-יוגב: אני ממשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
<ליאור זיסר-יוגב: אנחנו אחראים על 62 בתי-ספר מקצועיים.
<ליאור זיסר-יוגב: בני הנוער, התלמידים שלנו, על אף שהם תלמידים נהדרים עם עתיד מזהיר, מוגדרים כנוער בסיכון.
<ליאור זיסר-יוגב: אתה צודק, אבל אצלנו יש אחוזים גדולים יותר והרבה מתוכם הונשרו או עזבו ובצורה כזאת או אחרת נפלטו ממערכת החינוך.
<ליאור זיסר-יוגב: אני רוצה להציע שמלבד חוק וניטור, שאלה דברים שהם מאוד פורמליים, תגבור של מעטפת עם מערך של פסיכולוגיות, יועצות טיפוליות, הכשרה של מורים, עבודה על חוסן עם מנהלים ועם התלמידים.
<ליאור זיסר-יוגב: כמו כן, גם מה שאנחנו מפעילים אצלנו, תוכניות שנתיות.
יעקב מרגי: את רוצה להפוך את כל בתי-הספר לטיפוליים?
יעקב מרגי: את יודעת כמה זה יעלה למדינה?
<ליאור זיסר-יוגב: לא, ממש לא להפוך את בתי-הספר.
יעקב מרגי: אותה תשומת לב שניתנת לבתי-הספר שאת מדברת עליהם, בגלל חתך האוכלוסייה שמגיעה לשם ברובה, שונה.
<ליאור זיסר-יוגב: אני מסכימה, אבל תגבור של מערך כזה בכלל בתי-הספר או עבודה הרמונית בין משרד החינוך לבין משרד הרווחה - - -
יעקב מרגי: נאוה הייתה קונה את זה בשתי ידיים.
<ליאור זיסר-יוגב: יש לנו פה תוכניות קיימות שנשמח, כמובן, להרחיב ולתגבר כי הגברת נוכחות של מבוגרים, ובטח ובטח של הורים – גם תוכניות הורים אנחנו מפעילים בבתי-הספר וגם במגזר הערבי – גם מונעת מקרים של אלימות.
<ליאור זיסר-יוגב: תודה רבה לכם.
יעקב מרגי: אין ספק שהתמונה שעולה מהסקר היא תמונה מדאיגה, שמחייבת התערבות מיוחדת שתביא להתמודדות עם הבעיה.
יעקב מרגי: אני שמח שיש שיתוף פעולה בין המשרד לבין ועדי ההורים היישוביים.
יעקב מרגי: אני חושב שלהורים יש פה תפקיד חשוב בהתמודדות עם אלימות כלפי צוותי ההוראה.
יעקב מרגי: אני הייתי רוצה לראות באמת תוכנית התמודדות כוללת של משרד החינוך, שמדברת לא ברמה כללית אלא ברמה פרטנית לאחר עבודת ניטור כדי להבין מי פחות, מי יותר ואיפה לשים דגשים גדולים.
יעקב מרגי: אני חושב שמשרד החינוך צריך להכין עבודה בסוגיה הזאת כדי להתמודד עם התופעה.
יעקב מרגי: אני קורא לארגון ההורים להעביר את הסקר למשרד החינוך.
יעקב מרגי: אני חושב שזה נכון שגם הם יסתמכו על זה.
יעקב מרגי: לעשות ביחד עבודה עם ראמ"ה או עם הגורמים שצריך כדי להביא למצב של התמודדות אמיתית.
יעקב מרגי: זה לא יכול להיות התמודדות כללית כפי שזה עד היום בהנחיה, אלא התערבות מיוחדת כדי שנצליח לצמצם את התופעה הזו עד כדי מיגורה.
יעקב מרגי: אני מודה לחברי הכנסת המציעים.
יעקב מרגי: אני חושב שהתמודדנו עם זה בדיון, אבל אנחנו נמשיך לעקוב לראות שבאמת אנחנו במגמת ירידה.
יעקב מרגי: ארגון המורים, אתה יודע מה זה אומר שעושים?
יעקב מרגי: אתה יודע שעשית סקר שנה אחת וזה מחייב אותך לעשות את זה בשנים אחרות, כי אם לא, מה הועילו חכמים בתקנתם?
יעקב מרגי: אני שמח שסוף-סוף ארגון המורים מצא לנכון לשלוח נציג לדיון, לא רק בגלל שהוא עשה סקר אלא בכל הדיונים שימשיך לשלוח נציגים.
יעקב מרגי: היום ה-6 ביוני 2017, י"ב בסיון תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא הוא ההתיישבות ביהודה ושומרון – אבן שואבת בתחום החינוך - לציון יובל למלחמת ששת הימים ולהתיישבות היהודית ביו"ש.
יעקב מרגי: ברשותכם, אומר כמה מילים ואתן את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: הבנתי שיש גם סרטון.
יעקב מרגי: חמישים שנה, כיום אתמול כי יעבור.
יעקב מרגי: חמישים שנה בחיי מדינה, אז אפשר לומר שבמדינה רגילה זו שגרה.
יעקב מרגי: אבל אצלנו חמישים שנה זה כנראה תקומה, זו הפרחת השממה, זה לעשות יש מאין.
יעקב מרגי: די במבט מלמעלה, ממעוף הציפור, כדי להבין את המפעל הציוני של הדורות האחרונים כמעט בכל תחום.
יעקב מרגי: אך כפי שבכל מנוע צריך את החומר הדליק, את חומר הבעירה, הכוח המניע, כנראה מערכת החינוך במפעל ההתיישבותי הגדול הזה היא הכוח המניע.
יעקב מרגי: היא החינוך לערכים, היא חינוך לאהבת המולדת, השליחות, ההתחדשות.
יעקב מרגי: היום נשמע בדיון החגיגי הזה על הכוח המניע של המפעל החשוב הזה, מפעל ההתיישבות.
יעקב מרגי: לשמאלי יושב ראש מועצת הר חברון, יוחאי דמרי.
יעקב מרגי: נשמע ממנו, נביט ונראה.
יעקב מרגי: הבמה כולה שלך, אדוני.
<יוחאי דמרי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני בהחלט שמח לפתוח את הישיבה הזאת ותודה על ההזמנה להגיע לכאן ולהציג מעט מהעשייה החינוכית אחרי חמישים שנות התיישבות.
<יוחאי דמרי: ברשותך, אני רוצה לפתוח בסיפור לפני הסרטון ולפני המצגת, סיפור שהולך אתי הרבה בתקופה האחרונה ואני חושב שהוא מאוד-מאוד משמעותי ביחס למה שנראה פה בשעה הקרובה.
<יוחאי דמרי: הסיפור הוא אמיתי.
<יוחאי דמרי: כאשר היה נער בר-מצוה שנכנס לגיל מצוות, הלך יחד עם אביו לקבל ברכה מהרבי מלובביץ', זיכרונו לברכה.
<יוחאי דמרי: כאשר הרבי שאל אותו: מה אתה עושה בחיים, הוא סיפר לו שהוא קצת לומד, אבל הוא גם אוהד של קבוצת בייסבול.
<יוחאי דמרי: הרבי התעניין מאוד ושאל אותו: איזו קבוצה?
<יוחאי דמרי: ענה לו: כך וכך.
<יוחאי דמרי: אמר לו הרבי: תגיד, היית במשחק שלהם?
<יוחאי דמרי: ענה לו: בוודאי, היינו במשחק.
<יוחאי דמרי: אומר הרבי: אתה יכול לספר לי על המשחק הזה?
<יוחאי דמרי: הוא מאוד מופתע, מה הרבי מלובביץ' בכלל מתעסק במשחקי בייסבול.
<יוחאי דמרי: ענה לו: כן, היה משחק, אבל הקבוצה שלנו פיגרה בהפרש גדול וברבע האחרון של המשחק פשוט קמנו והלכנו.
<יוחאי דמרי: אומר הרבי: גם השחקנים עזבו באמצע המשחק?
<יוחאי דמרי: ענה לו: מה פתאום?
<יוחאי דמרי: שאל הרבי: למה?
<יוחאי דמרי: ענה לו: השחקנים משחקים והם חייבים להישאר עד הסוף.
<יוחאי דמרי: הם יכולים עוד להשפיע, אבל אני אוהד.
<יוחאי דמרי: אמר לו הרבי: דע לך, החיים הם כאלה.
<יוחאי דמרי: ביהדות אתה יכול לשבת על הטריבונה ואתה יכול להיות שחקן.
<יוחאי דמרי: אני מאחל לך בתור נער בר-מצוה שתהיה שחקן ושתשפיע על החיים שלך לא ממקום של אוהד אלא ממקום של משחק.
<יוחאי דמרי: אני מספר את הסיפור הזה כי אני חושב שהוא מייחד את מערכת החינוך ביהודה ושומרון בעובדה המאוד פשוטה – מערכת החינוך לא עושה לביתה בלבד.
<יוחאי דמרי: היא פתוחה, היא פותחת, היא רחבה, היא מקבלת מרחבי הארץ כולה.
<יוחאי דמרי: היא יודע לגעת בתחומים רבים, במקומות של חינוך מיוחד ושל חינוך מאתגר כמו במקומות של מצוינות ושל חינוך של נישה, בין אם מדובר במדעי חלל או מדעי סביבה או מדעי מינהל עסקים.
<יוחאי דמרי: זה חלק מתוך המיוחדות של המערכת, שלא רק עושה לביתה אלא עושה בשביל העם כולו.
<יוחאי דמרי: ברשותכם, אני רוצה לומר כמה מילים ולהציג מצגת קצרה.
<יוחאי דמרי: האוכלוסייה ביהודה ושומרון היא אוכלוסייה צעירה.
<יוחאי דמרי: ממוצע הלידות במועצות האזוריות בכלל הארץ ב-2015 עמד על 317, כאשר הממוצע במועצות האזוריות ביהודה ושומרון עמד על כמעט 700, יותר מפי 2.
<יוחאי דמרי: רק כדי לסבר את האוזן, כמות הלידות במועצות אזוריות היום, ב-2017, עברנו 4,500 לידות בשנה במחזור וסך הכול מחזור היום בכל יהודה ושומרון מתקרב ל-13,000 תלמידים.
<יוחאי דמרי: בלי עין הרע.
<יוחאי דמרי: אלה הנתונים ובעזרת השם, במהלך של 12-10 שנים נמצאים כבר עם 60,000 תושבים רק מהאוכלוסייה שנולדת ולא מעבר לכך.
<יוחאי דמרי: בהתאמה, מספר הילדים בגני הילדים של מערכת החינוך הוא כפול ביחס למועצות אזוריות.
<יוחאי דמרי: כלל הארץ עומד על 1,000 ילדים כשבמועצות ביו"ש הוא עומד על 2,058.
יעקב מרגי: קח בחשבון שגם במועצות האזוריות ברחבי הארץ יש גידול.
<יוחאי דמרי: ברוך השם.
<יוחאי דמרי: אני יכול לומר לך שהגידול בארץ עומד על 1.9%, על פי הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
<יוחאי דמרי: הגידול ביהודה ושומרון בכלל עומד על 5%, שזה בהחלט משהו גדול יותר.
<יוחאי דמרי: מספר התלמידים בבתי-הספר היסודיים עומד על 66,000 ויש לנו עוד הרבה מאוד תלמידים שלומדים מחוץ ליהודה ושומרון, בערי הפריפריה.
<יוחאי דמרי: כך, למשל, תוכל למצוא תלמידים שלומדים במיתר, בבאר שבע, בעומר, בקריית גת.
<יהודית גידלי: ביסודי?
<יוחאי דמרי: בוודאי, גם ביסודי.
<יוחאי דמרי: הכמות הזאת לא מאפיינת את כמות הילדים של כלל האוכלוסייה.
<יוחאי דמרי: כמו שאמרתי, סך כל התלמידים בכל יהודה ושומרון מתקרב ל-200,000, והמספרים לא בדיוק מכוונים למספר הזה.
<יוחאי דמרי: אותו דבר גם לגבי התיכונים, שם הפיזור הרבה יותר גדול מכיוון שיש גם ישיבות תיכוניות וגם אולפנות.
<יוחאי דמרי: שיעור הזכאות לבגרות בכלל איו"ש, ללא הנוער החרדי – אני מדבר על בתי-ספר שלא ניגשים לבגרות – עומד על 70% והוא בהחלט יחסית גבוה למה שאנחנו מכירים בארץ.
<יוחאי דמרי: סקירה קצרה לגבי מוסדות.
<יוחאי דמרי: אנחנו מדברים על מערכת שיודעת ונותנת מענה להרבה מאוד תחומים, לאו דווקא מקומיים ולאו דווקא ספציפיים של מערכת חינוך ספציפית.
<יוחאי דמרי: כך, למשל, תוכל למצוא בתוך המערכת הזאת גם ישיבות תיכוניות, תיכונים ואולפנות שהם עם אפיונים מאוד-מאוד מיוחדים, כמו גם מדרשות לבנות, ישיבות הסדר, מכינות קדם צבאיות, אוניברסיטה אחת שאנחנו מאוד גאים בה ושתי מכללות אקדמיות מהטובות בארץ.
<יוחאי דמרי: יש לנו מוסדות ייחודיים רבים.
<יוחאי דמרי: אי אפשר להביא את כולם, חלקם נמצאים כאן.
יעקב מרגי: נדבר על המיוחדים שבהם.
<יוחאי דמרי: בדיוק.
<יוחאי דמרי: אנחנו נדבר גם על המיוחדים שבהם.
<יוחאי דמרי: נראה סרטון קצר, בבקשה.
<יוחאי דמרי: (הקרנת סרטון)
<יוחאי דמרי: ברשותכם, אני רוצה לפתוח את הדיון להתייחסויות, ואם אפשר, אדוני היושב-ראש, האם מישהו מראשי הרשויות רוצה לומר כמה מילים?
יעקב מרגי: כל ראשי הרשויות וגם האורחות והאורחים שלנו.
<יהודית גידלי: כמה תלמידים לומדים בחוץ?
<יוחאי דמרי: כמה עשרות אלפים, כ-40,000 תלמידים.
יעקב מרגי: ועד ראשי האוניברסיטאות הכניס את אריאל לוועד?
<אבי רואה: לא, עדיין לא.
יעקב מרגי: יש הידברות, לא?
<אבי רואה: יש, יש.
<אבי רואה: עכשיו בונים באוניברסיטה בית-ספר לרפואה.
יעקב מרגי: אם לא, נקיים כאן דיון.
<אבי רואה: אני ראש המועצה האזורית מטה בנימין ומשמש גם כיושב-ראש מועצת יש"ע.
יעקב מרגי: והצטרף אלינו חבר הכנסת יהודה גליק.
<אבי רואה: אני אומר שנושא החינוך הוא הנושא המוביל בהתיישבות.
<אבי רואה: נראה כאילו כל החיים שלנו וכל הנושאים הם סביב מה שקורה בימים אלה של עוד בתים ועוד בנייה ועוד יישוב.
<אבי רואה: דרך אגב, זה יום חגיגי היום מכיוון שבמינהל האזרחי היום יחתמו ויקבלו החלטה להפקיד את התב"ע של היישוב החדש, עמיחי, למען מגורשי עמונה.
<אבי רואה: זה קורה עכשיו ואני החלטתי להגיע לכאן.
<אבי רואה: לכאורה נראה שכל ההתעסקות שלנו היא סביב העניין הזה, אבל אני רוצה לומר פה, בוועדה המכובדת הזאת, ולא היא.
<אבי רואה: עיקר העיסוק שלנו הוא בחינוך.
<אבי רואה: זה בא לידי ביטוי, קודם כל כמו ששמענו את המספרים מיוחאי, בכך שבנימין נושקת היום ל-70,000 תושבים, כן ירבו.
<אבי רואה: זו המועצה האזורית הגדולה במדינה.
<אבי רואה: מחציתם, כ-35,000 תלמידים מגיל אפס עד 18.
<אבי רואה: כפועל יוצא מהנתונים הללו, רוב העיסוק שלנו הוא בחינוך כמעט לאורך כל השנה, גם בתחום הפדגוגי, גם בתחום הפיזי – לספק מבנים וכיתות ובכל שנה צריך להוסיף עוד ועוד כיתות – וגם בתחום התקציבי.
<אבי רואה: 65% מהתקציב השוטף של המועצה, שעומד היום על 500 מיליון שקל, הם לטובת חינוך.
<אבי רואה: השאר, 35% הם לטובת נושאים חשובים אחרים, שהם רווחה, ביטחון וכן הלאה.
<אבי רואה: זו נקודה חשובה שמצאתי לנכון להדגיש ואני מקווה שבאמת זה ימשיך להיות העיסוק העיקרי שלנו כי בשורה התחתונה, זה גם עתידו של עם ישראל, ההשקעה בתורה ואחר כך בעבודה.
<אבי רואה: תודה.
<יוחאי דמרי: תודה, אבי.
<יוחאי דמרי: דוד, בבקשה.
<דוד אלחיאני: תודה, אדוני היושב-ראש, על ההזדמנות.
<דוד אלחיאני: ציינת בתחילת הדברים שלך חמישים שנה להתיישבות בבקעת הירדן.
<דוד אלחיאני: המדינה שלנו בת 69.
יעקב מרגי: גם צעירה.
<דוד אלחיאני: הירדנים שלטו פה 19 שנה וגנבו אותה.
<דוד אלחיאני: זו כבר אחיזה אמיתית ואין פה סימני שאלה.
<דוד אלחיאני: אנחנו, ראשי הרשויות, נפגשים עם ראשי רשויות אחרים.
<דוד אלחיאני: אחד הדברים שעומד בראש סדר מעייניו של ראש רשות זה החינוך.
<דוד אלחיאני: אני שומע מקולגות שלנו על נושא החינוך ואני כל כך גאה במערכת החינוך שלנו ביהודה ושומרון ובבקעת הירדן, שיש לנו הזדמנות – אנחנו עושים את זה בגלל המורכבות ובגלל ההתיישבות ביהודה, שומרון ובקעת הירדן – אנחנו נותנים נגיעה אישית שלנו ואנחנו רואים בזה ציונות שלא קיימת בהרבה מקומות בארץ.
<דוד אלחיאני: בזה אנחנו גאים.
<דוד אלחיאני: אני תמיד אומר שבבקעת הירדן אנחנו מגדלים תוצרת חקלאית נפלאה, אבל הגידול הכי טוב הוא של הילדים.
<דוד אלחיאני: יש לנו חינוך מעולה ואנחנו גאים בחינוך שלנו.
<דוד אלחיאני: אנחנו נמשיך להתפתח ולצמוח ולגדול, ואני מקווה שהמועצה האזורית בקעת הירדן תגיע גם ל-70,000 אנשים.
יעקב מרגי: אתה לא חולק עליי שזה צריך להיות הסיכום, להפנות זרקור לבקעה ולנגב.
<אבי רואה: אנחנו מסכימים לסיכום.
<יוחאי דמרי: יגאל, בבקשה.
<יגאל דילמוני: עסקתי גם באיסוף הנתונים לקראת הדיון בוועדה.
<יגאל דילמוני: חלק מהנתונים לא הצגנו, אבל יש פה המון מידע.
<יגאל דילמוני: אני רוצה לדבר בקצרה על שתי נקודות.
<יגאל דילמוני: מסקרים שנערכו גם בעבר וגם מהמון שיחות עם אנשים אנחנו מבינים שהרבה אנשים בוחרים לגור ביהודה ושומרון בגלל מערכת החינוך.
<יגאל דילמוני: נוטים לחשוב שהרוב זה אידיאולוגיה, אבל אנחנו שומעים גם הרבה אנשים שבוחרים לגור ביהודה ושומרון ובבקעת הירדן בגלל מערכות החינוך הטובות ובגלל מערכות החינוך הקהילתיות שנמצאות ביישובים שלנו.
<יגאל דילמוני: כמו שראינו כאן, גם מספר התלמידים מאוד מאוד גדול.
<יגאל דילמוני: בבדיקה שעשינו יחסית לכלל הארץ, ביהודה ושומרון האוכלוסייה מאוד צעירה.
<יגאל דילמוני: אם בכלל הארץ כ-35% הם בני נוער, אצלנו 47% הם מתחת לגיל 18, שזה נתון מדהים וזה אומר הרבה ילדים, ברוך השם.
<יגאל דילמוני: לכן, מערכות החינוך הקהילתיות ומערכות החינוך הממוסדות נותנות שירות להרבה אנשים.
<יגאל דילמוני: נקודה נוספת שניסינו להציג גם בסרטון וגם על ידי האנשים שידברו, היא שמערכות החינוך ביהודה ושומרון נותנות מענה גם לתלמידים ולנושאים חינוכיים, לא רק ביהודה ושומרון.
<יגאל דילמוני: יש עשרות מוסדות חינוך ביהודה ושומרון שמסייעים לתלמידים, לנערים ולילדים, חלקם במצוקה וחלקם עם בעיות אחרות, מכול רחבי הארץ.
<יגאל דילמוני: אני רוצה לציין משהו שפחות קשור למערכת החינוך, אבל הוא קשור למערכת החינוך הלא-פורמלית – כל הארגונים שנותנים סיוע לילדים עם צרכים מיוחדים: איל"ן, עזרה למרפא וכל הגופים, עושים המון שבתות בקהילות ביהודה ושומרון.
<יגאל דילמוני: הם עושים קייטנות לילדים, מביאים את הילדים האלה, לוקחים אותם מהבית, נותנים להורים שלהם שבת של חופש או שבוע של חופש.
<יגאל דילמוני: מביאים אותם ליישובים ותלמידים, נערים מתנדבים לטפל בהם.
<יגאל דילמוני: אני גר ביישוב אבני חפץ בשומרון והשבת הייתה שבת כזאת של איל"ן.
<יגאל דילמוני: עשרות ילדי איל"ן התארחו וכשאתה חושב מה זה עושה להורים, אתה מבין שאתה נותן להם הקלה גדולה.
יעקב מרגי: לא הילדים יצאו לחופש, ההורים יצאו לחופש.
<יגאל דילמוני: בהחלט.
<יגאל דילמוני: אם אתה חושב מה זה עושה לבני הנוער שלנו, שמתנדבים, זה חינוך אמיתי.
<יגאל דילמוני: לכן החינוך אצלנו הוא באמת אבן שואבת לכל מדינת ישראל.
<יוחאי דמרי: חברים, נמצאים פה האנשים שעושים את העבודה בפועל, אנשים עם נשמה שנותנים מזמנם, מאונם, ממרצם.
<יוחאי דמרי: הבמה שלכם, אם מישהו רוצה להתייחס, בכבוד.
<חנוך פיוטרקובסקי: בוקר טוב, אני תושב בית אל, חבר מליאת המועצה.
<חנוך פיוטרקובסקי: בכובע השני אני שותף למוסדות החינוך בבית אל כבר 37 שנים.
<חנוך פיוטרקובסקי: בבית אל יש 6,500 נפשות, אבל יש 4,000 תלמידים, החל מגיל מעונות ועד הישיבה הגבוהה והכולל.
יעקב מרגי: נכנס חבר הכנסת איתן ברושי, שהוא ידיד ההתיישבות.
<חנוך פיוטרקובסקי: במועצה המקומית בית אל יש מעונות, גנים, שני בתי ספר יסודיים, תלמוד תורה, שתי אולפנות, שתי ישיבות תיכוניות, ישיבה גבוהה, כולל וגם מכינה קדם-צבאית.
<חנוך פיוטרקובסקי: עם הכול יחד אנחנו מגיעים לכ-4,000 תלמידים.
<חנוך פיוטרקובסקי: יש יהודי שלא נמצא היום בתוך המערכות, והוא היה המנהל של החברה לפיתוח מטה בנימין לפני קצת פחות מארבעים שנה, קוראים לו שמואל ספרא.
<חנוך פיוטרקובסקי: הוא אמר שהתעשייה של יהודה ושומרון צריכה להיות חינוך.
<חנוך פיוטרקובסקי: אם אין לנו הרבה הרבה אזורי תעשייה ואני לא יודע למה הוא חשב כבר לפני כמעט ארבעים שנה שלא יהיו אזורי תעשייה, אבל ברוך השם, באמת אפשר לראות שמוסדות החינוך של בית אל הם מכל הסוגים ומכל המינים, כמו שכבר נאמר פה.
<חנוך פיוטרקובסקי: ברוך השם, גדלים ומתפתחים.
<חנוך פיוטרקובסקי: אמרתי את שני המספרים, כ-6,500 נפשות וכ-4,000 תלמידים במוסדות החינוך, וכמו שכבר אמר יגאל, מוסדות החינוך ביהודה ושומרון לא נותנים מענה רק ליהודה ושומרון, הם נותנים מענה ארצי בכל מיני שטחים.
<חנוך פיוטרקובסקי: אכן, גם תלמידים שלנו לומדים במקומות אחרים בארץ ואנחנו משתדלים לספק להם גם מקום אצלנו, אבל ברוך השם זכינו שיש גם תלמידים שמגיעים מכול הארץ לישיבות תיכוניות, לאולפנות, לישיבה הגבוהה, לכולל ולמכינה הקדם-צבאית.
<חנוך פיוטרקובסקי: ברוך השם, אנחנו זוכים להיות שותפים בשטח הזה.
יעקב מרגי: כל מי שלא אמר פסח, מצה ומרור בליל הסדר לא יצא.
יעקב מרגי: זה בסדר, טוב לשמוע על המצה, אבל כשאתם מדברים ביום זה תדברו גם קצת על המרור.
יעקב מרגי: באנו לעזור.
<יוחאי דמרי: הראל, אתה רוצה לומר כמה מילים?
<הראל הורוביץ: אני מנהל תיכון דקל וילנאי אורט במעלה אדומים.
<הראל הורוביץ: התבקשתי להגיע מטעם העיר מעלה אדומים ואני אדבר קצת בכללי על העיר.
יעקב מרגי: טוב שאתה הגעת כי ראש העיר שלך לא יודע לענות למכתבים של יושב-ראש ועדת החינוך.
<הראל הורוביץ: אני אמסור לו את ההערה.
יעקב מרגי: כשהוא רצה טיפול משר הדתות ב-2013 הוא קיבל דווקא טיפול יפה.
<הראל הורוביץ: בדרך כלל אנחנו מקבלים טיפול יפה.
<הראל הורוביץ: גם מערכת החינוך במעלה אדומים עם כמות מאוד-מאוד גדולה של תלמידים.
<הראל הורוביץ: העיר מונה כבר למעלה מ-40,000 תושבים.
<הראל הורוביץ: אני מעריך שחצי מהם נמצאים במערכות החינוך.
<הראל הורוביץ: רציתי בעיקר להגיד שגם מערכת החינוך וגם בית-הספר שלנו כמיקרו-קוסמוס של העיר, ואפילו של מדינת ישראל, נותן מענה לכל טווח הצרכים.
<הראל הורוביץ: אני מסכים עם זה שאחת הסיבות לכך שמגיעים להתיישבות ביהודה ושומרון היא גם החינוך.
<הראל הורוביץ: אני חושב שהחינוך במעלה אדומים גם מהווה אבן שואבת לאנשים שמגיעים מירושלים ומקבלים חינוך טוב.
<הראל הורוביץ: אני יכול לספר קצת על בית-הספר שלנו, שמייצג את העיר.
<הראל הורוביץ: נמצאים בו תלמידים מכל הסוגים.
<הראל הורוביץ: יש לנו כיתת אוטיסטים, יש לנו כיתות חינוך מיוחד בכל שכבה, כיתות מב"ר וגם תלמידים מצטיינים.
<הראל הורוביץ: אחוזי הזכאות אצלנו קרובים ל-100%.
<הראל הורוביץ: בשנה שעברה סיימנו עם 98% וגם הובלה בהצטיינות של מתמטיקה ו-65% לומדים חמש יחידות אנגלית.
<הראל הורוביץ: הרמה העירונית היא בסביבות 80%, עוד יותר מאשר מועצת יש"ע.
<הראל הורוביץ: האוכלוסייה מגוונת, כלומר זאת עיר ולא אוכלוסייה ייחודית.
<הראל הורוביץ: חשוב לי גם להגיד שתפיסת החינוך במעלה אדומים היא תפיסה של הנהגה.
<הראל הורוביץ: דיברת על ציונות ואנחנו רואים את זה בתור משהו שהוא ברור מאליו, אבל אם מעלה אדומים היא עדיין בראש של פריפריה או סוג של שכונה של ירושלים, לראות את התלמידים בעתיד מובילים ולוקחים חלק פעיל בהנהגה.
<הראל הורוביץ: אצלנו בבית-הספר יש עשרים מגמות בחירה וכל אחד יכול לבחור במה שהוא רוצה.
<הראל הורוביץ: אנחנו בית-ספר למדעים ואומנויות, יש לנו גם מדעים מדויקים, גם אומנויות, גם מדעי החברה, גם מזרחנות וערבית.
<הראל הורוביץ: יש לנו רצון להשתלב כשהראייה הראשית היא איך הם ממשיכים אחרי זה הלאה ומשפיעים ומועילים למדינה.
<הראל הורוביץ: אחוזי הגיוס שלנו גבוהים וברמה עירונית אנחנו בין עשרת היישובים המובילים, חלק גדול מזה גם בתוך בית-הספר שלנו.
<הראל הורוביץ: בית-הספר המקביל הוא חלל ותעופה, שגם ראינו אותו פה בסרטון.
<הראל הורוביץ: חשוב לי להגיד שהמאמצים של העירייה היו שהעיר תיתן את המענה.
<הראל הורוביץ: חשוב להגיד את זה גם לגבי מועצות אחרות.
<הראל הורוביץ: אם בשנים הראשונות של העיר, רוב התלמידים היו לומדים בירושלים והיו יוצאים ללימודים בירושלים, בעיקר בתיכונים, היום כמעט מאה אחוזים מהתלמידים, לפחות החילונים, בדרך כלל לא יוצאים למקומות אחרים – לדתיים יש בחירות אחרות.
<הראל הורוביץ: לכל התלמידים החילונים יש מענה בעיר מבחינת היכולת ללמוד ורובם נשארים, כבר לא יוצאים לירושלים אלא לומדים אצלנו.
<הראל הורוביץ: יש תלמידים מירושלים שמגיעים אלינו.
<הראל הורוביץ: מילה על החינוך הדתי, יש לנו ישיבות ואולפנות וגם חינוך דתי בעיר, שאליו מגיעים גם הרבה תלמידים מחוץ לעיר.
<הראל הורוביץ: יש לנו גם מצביה וגם מרשת עמית, שפועלים בעיר, חוץ מרשת אורט שפועלת בחינוך החילוני.
<חיה לוי: הייתי רוצה להאיר כמה פנים שלא עלו כאן
<חיה לוי: על השולחן ולהבין שבעצם כל ההישגים שיש לנו בבנימין ובכלל ביהודה ושומרון מבחינה חינוכית הם למרות ואף על פי.
<חיה לוי: אנחנו בעצם חיים בתוך יישובים, המרוחקים קצת אחד מהשני, כאשר הדרכים הן בחזקת סכנה.
<חיה לוי: אנחנו מותקפים ואנחנו יודעים את זה.
<חיה לוי: אנחנו משתדלים להמשיך לחיות חיים נורמליים למרות הכול ולייצר מערכת עם ביטחון עצמי ועם תחושת שייכות ועם תחושת אדנות בשטח שאנחנו נמצאים בו.
<חיה לוי: אנחנו כמערכת חינוך גם עובדים על זה.
<חיה לוי: יש לנו מדרשות, למשל, שעובדות על ההיכרות של השטח הזה.
<חיה לוי: כל בצעד ושעל שעושים בבנימין, אתה קולט ומבין שמישהו הלך פה לפנינו – דוד המלך, החשמונאים וכל ההיסטוריה היהודית.
<חיה לוי: זו חלקת ארץ שנולדה מתוך התנ"ך, חיה ונושמת.
<חיה לוי: יש לנו בתי מדרשות ויש לנו תוכניות בתוך בתי-הספר לחבר את הילדים אל מקום המגורים שלהם.
<חיה לוי: אנחנו גם רחוקים אבל אנחנו גם מאוד קרובים.
<חיה לוי: אנחנו יושבים בלב הארץ ולכאורה יש מחסום שבו אף אחד לא עובר ופוחד לעבור, אבל בעצם המחסום הזה הוא משהו מאוד כלומי ואנחנו יודעים שאנחנו כמה דקות ממודיעין, כמה דקות מירושלים וכולי, וגם בצפון.
<חיה לוי: נושא התיירות גם כן מאוד-מאוד התפתח בהקשר לאותה תפיסה.
<חיה לוי: אנחנו רואים לאט-לאט שהמחסומים נפתחים ואנשים נכנסים לתוך השטחים שלנו.
<חיה לוי: הם מתחילים להכיר אותם ומתחילים להיות נחלת הציבור הישראלי בכלל.
<יגאל להב: תחום החינוך אצלנו הולך לקבל איזושהי תנופה מכיוון שבחמשת החודשים הקרובים אנחנו נגדל ב-30%.
<יגאל להב: כבר ציינתי שאנחנו הבונים הכי גדולים היום באיו"ש, נדמה לי 550 בתים, שסיום הבנייה שלהם הוא תוך תשעה חודשים מהיום.
<יגאל להב: זה אומר בערך 6 גני ילדים, 12 כיתות, 4 מעונות והדבר הכי הזוי בכל הסיפור הזה הוא ש-550 היחידות האלה הכניסו לאוצר המדינה 220 מיליון שקלים רק מהמע"מ וקצת ממכירת הקרקע.
<יגאל להב: למעשה אנחנו מקבלים כמעט אפס שקלים עבור הבינוי.
<יגאל להב: אנחנו מקבלים את המינימום הנדרש ולנו הרי אסור לקחת היטלי פיתוח וכל האגרות האפשריות כדי לבנות, ואז אני צריך לקחת הלוואות של עשרות מיליונים כדי לבנות.
<יגאל להב: כשבעוד חודשיים יבואו בטענות למה אין גן ילדים – הם באים לראש הרשות.
<יגאל להב: לא מעניין אותם שמשרד החינוך לא מעביר את הכסף – הדבר הזה חייב להשתנות.
<יגאל להב: לא יכול להיות שנעביר לקופת המדינה כל כך הרבה כסף ומצד שני לא נהיה מסוגלים לקבל חזרה כדי לבנות.