GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זיוה מקונן: לפני שלוש שנים בדקנו מה המצב של התלמידים המחוננים יוצאי אתיופיה, ומצאנו רק 24 בכל הארץ.
<זיוה מקונן: אמרנו שזה לא הגיוני, 4000 תלמידים מחוננים יש, אפילו יותר- 15,000, סליחה, 24 יוצאי אתיופיה.
<זיוה מקונן: אנחנו יודעים מבחינה גנטית שאין בעיה מולדת.
<זיוה מקונן: הסיפור הוא האם באמת מנגישים, האם התלמידים האלה חשופים והאם באמת ניתנת להם ההזדמנות.
<זיוה מקונן: עשינו פה פיילוט בירושלים, מתוך 7 תלמידים שנבחנו 2 אותרו כמחוננים.
<זיוה מקונן: באנו למר נדלר, אמרנו לו שזה לא הגיוני מה שקורה פה.
<זיוה מקונן: נדלר לקח את הנושא ואמר שהוא רוצה לראות איפה התלמידים יוצאי אתיופיה שעוברים את המבחן של השלב הראשון.
<זיוה מקונן: נמצא שקרוב ל-170 תלמידים יוצאי אתיופיה עברו את השלב הראשון של המבחן בכיתה ב'.
<זיוה מקונן: המשרד היה רק צריך לעשות פעולה פשוטה.
<זיוה מקונן: הורים צריכים להביא למרכז למבחן במועד ב', צריך לתת להם את המידע ואת הזכויות שלהם.
<זיוה מקונן: בשנה אחת אותרו 10 תלמידים, בשנה אחת.
<זיוה מקונן: מר נדלר נמצא פה, זה דברים שאפשר לעשות, אבל כשמשרד החינוך עושה תכניות בשביל הכשרת מורים יוצאי אתיופיה, בשביל תגבור לימודי ליוצאי אתיופיה, מה לעשות, מה שמבדל הוא לא שווה, והוא לא מציג אותם כשווים.
<זיוה מקונן: כדי לסגור את הפערים האלה של המשרד, הוא צריך לראות בראייה אינדיבידואלית, ילד אתיופי לא בהכרח דומה לאח שלו.
<זיוה מקונן: יש לי חמישה ילדים אדוני, הגדולה כיום בשנת שירות והקטן בן 5.
<זיוה מקונן: כל אחד מהם שונה זה מזה והצרכים שלהם שונים.
<זיוה מקונן: לא יכול להיות שמשרד החינוך יבוא וייתן תכניות מיוחדות לאתיופים כי כולם אותו דבר.
מנואל טרכטנברג: זיוה תודה רבה לך.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לשמוע גם משושנה בן דור.
<דנה גילי: אני גילי דנה, אני רשומה ברשימת הדוברים, משרד החינוך.
מנואל טרכטנברג: אוקי, תכף אתן לך זכות דיבור.
מנואל טרכטנברג: וממשרד ראש הממשלה, מה השם?
<סיוון גולדשטיין הבר: סיוון גולדשטיין הבר, אני ממטה היישום של התכנית הממשלתית.
מנואל טרכטנברג: מאה אחוז, אני ברצון אתן אבל שושנה בן דור מארגון צפון אמריקה ואתיופיה, בבקשה.
<שושנה בן דור: תראו, קודם כל מה שהכנתי להגיד, חשבתי שהדיון יהיה קצת יותר מרוכז על איך סוגרים פערים.
מנואל טרכטנברג: זאת הכוונה.
<שושנה בן דור: הפערים קיימים, יהיו הצרכים אשר יהיו.
<שושנה בן דור: דבר ראשון שאני רוצה לציין כמו בכל אוכלוסיית הגירה או רוב אוכלוסיות ההגירה, אנחנו רואים צרכים מתמשכים גם בדור השני ואסור להתעלם מהם.
<שושנה בן דור: זה הדבר הראשון.
<שושנה בן דור: הדבר השני, אחרי יותר מ-20 שנים, 24 שנים עם עבודה עם תלמידים יסודיים כמה דברים שאנחנו למדנו.
<שושנה בן דור: הדבר הראשון, החשיבות של שפה ולדאוג שילדים שעולים לכיתה א' כבר תהיה להם שפה עשירה.
<שושנה בן דור: כפי שזיוה אמרה, זה לא עניין של יכולת אלא עניין של הנגשה.
<שושנה בן דור: הדבר השני הוא החשיבות של ההתערבות בגיל צעיר.
<שושנה בן דור: כדי שילד יעלה עם כולם באותם ההישגים, לא יתפסו אותו בכיתה מתקדמת יותר ויגידו שעכשיו יש פער.
<שושנה בן דור: אז לא רק כשיש פער לימודי, אלא יש גם את הפער של הדימוי העצמי.
<שושנה בן דור: ילד שמצליח מההתחלה מרגיש טוב עם עצמו.
<שושנה בן דור: ילד שפתאום בכיתה יותר מאוחרת מגלים או מתחילים לטפל בנושא, הוא איננו מרגיש מסוגל גם אם הפוטנציאל קיים.
<שושנה בן דור: המעורבות של ההורים בכל שלב ושלב - דיברתי גם עם ההורים שילדיהם נבחנו למצוינות.
<שושנה בן דור: כפי שכבר נאמר, צריך להסתכל על הצרכים של כל אחד ואחד ולא להגיד שמי שהוא יוצא אתיופיה מקבל את התכנית הזאת ומי שלא אז לא.
<שושנה בן דור: יש צורך גם בניידות בתוך התכניות.
<שושנה בן דור: יכול להיות שיש ילד שהוא צריך תגבור בתחום מסוים לזמן קצוב, אבל לאחר מכן הוא יכול להשתחרר.
<שושנה בן דור: הכנתי עוד הרבה דברים להגיד, אבל ביקשו מאתנו לקצר, אז אני רק רוצה לבדוק את הנושא של מוטיבציה.
<שושנה בן דור: הנתונים האחרונים מראים הבדל גדול מאוד בין בנים ובנות, וצריך להתייחס לזה כי הם לומדים באותם המוסדות.
<שושנה בן דור: הבנים מתקשים יותר מהבנות, הרבה פעמים זה נושא של דימוי עצמי- שאיפות, מוטיבציה- - -
מנואל טרכטנברג: האם זה שונה מאשר האוכלוסייה הכללית?
מנואל טרכטנברג: כי הבנות כיום כמעט בכל מסגרת חינוכית, אפילו באוניברסיטה בשלבים הראשונים מצטיינות יותר מאשר הבנים.
<שושנה בן דור: צריך לבדוק ולהשוות.
<שושנה בן דור: אני חושבת שזה העיקר.
<שושנה בן דור: גברת בוכנית, אני לא יכולה שלא להתייחס לנושא של תכנית המורשת, כי לאחר שנכתבו חומרים בתוך המשרד, אז הקימו איזו וועדת בקרה, אחרי שכמה מאיתנו חקרו את הקהילה הרבה שנים.
<שושנה בן דור: אני בדיוק באה מדיון בנושא של הקייסים בוועדת הפנים.
<שושנה בן דור: בדקנו את החומרים.
<שושנה בן דור: רצו לעשות דבר נכון, אבל התוצאות לא כל כך טובות.
<שושנה בן דור: זה כולל חומרים ייחודיים עם ביטויים מאוד מאוד שיפוטיים על הקהילה.
<שושנה בן דור: רוצים ללמד את הייחוד של הקהילה וגם שופטים אותה מהצד השני.
<שושנה בן דור: ניסינו, נכשלנו בשלב הזה.
<שושנה בן דור: החומרים שראינו צריכים לתקן אותם באופן רציני.
<שושנה בן דור: צריכים לערב אנשי מקצוע.
<שושנה בן דור: בוועדת הבקרה שמינו לאחר שכבר כתבו, לא כללו שם אף קייס.
<שושנה בן דור: אני חושבת שגם מבחינת הדברים של סגירת פערים, גם מבחינת המורשת, יש התקדמות ואנחנו גם רואים אותה, אבל יש גם עוד הרבה מה לעשות.
מנואל טרכטנברג: תודה רבה שושנה.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה להעיר לגבי הדבר האחרון שציינת לגבי תכניות המורשת.
מנואל טרכטנברג: תראו, לפני שנה או משהו כזה היה דו"ח ביטון בנושא שנוגע לחלק נכבד מהחברה הישראלית.
מנואל טרכטנברג: הדו"ח הוצג בפנינו בשנת 2016, 50-60 שנים לאחר העלייה הגדולה של יהודים מארצות המזרח.
מנואל טרכטנברג: ועדיין, אנחנו מתקשים.
מנואל טרכטנברג: כי זה לא פשוט.
מנואל טרכטנברג: הרגישות שצריך להראות היא גדולה מאוד, ולא חשוב מה הכוונות הטובות של מי מבין העובדים המסורים של משרד החינוך.
מנואל טרכטנברג: צריך, כמו ששושנה אמרה, הרבה עיניים נוספות שיבחנו את התכנים מכל גווני הקשת, כי גם כשאנחנו רוצים לעשות טוב ומתכוונים לטוב, מה לעשות, אף אחד מאיתנו לא יכול לחשוב על כל הרגישויות וכל מגוון הצרכים שיש כאן בעשיית צדק כלפי מגזר מסוים.
מנואל טרכטנברג: זו הערה כללית.
<שלומית בוכניק: אני יכולה להגיד על זה משהו?
מנואל טרכטנברג: כן, אבל בקצרה.
<שלומית בוכניק: כמו שאמרה זיוה, יש לה חמישה ילדים.
<שלומית בוכניק: אז מיוצאי העדה יש אנשים שונים וגם הם לא בהכרח מסכימים ביניהם, שזה טבעי ובסדר.
<זיוה מקונן: תקימו וועדה מקצועית.
<שלומית בוכניק: זה לא התחום שלי אבל ישבתי בוועדה שבה הציגו, וישבו שם נציגים יוצאי העדה שהיו מרוצים ושמחים ואמרו שהם היו - - -
מנואל טרכטנברג: שלומית, לכן אמרתי.
מנואל טרכטנברג: רבותיי, ציינתי שגם כשמתכוונים לטוב וגם כשיש רגישות צריך עוד עיניים, כי הנושאים האלה הם מסובכים ולא פשוטים.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לתת זכות דיבור לנציגת משרד ראש הממשלה, תציגי את עצמך.
<סיוון גולדשטיין הבר: שלום, אני סיוון גולדשטיין הבר ואני במטה היישום של התכנית הממשלתית לשילוב יוצאי אתיופיה במשרד ראש הממשלה.
<סיוון גולדשטיין הבר: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שנאמרו כאן.
<סיוון גולדשטיין הבר: קודם כל, הייתה מצגת שלצערי לא הגיעה לוועדה ואני אשלח אותה בסוף היום.
<סיוון גולדשטיין הבר: המצגת מפרטת את כלל התכניות והתקציבים של כלל המשרדים ואת היקף הביצוע.
<סיוון גולדשטיין הבר: עוד אין לנו נתונים באשר להצלחות, כלומר להשלכות בשינוי המדדים בשטח, אבל יש את היקפי הביצוע וזה מה שאפשר לאסוף כרגע, כשהתכנית יחסית חדשה.
<סיוון גולדשטיין הבר: אני עוד רוצה להגיד בעניין של התכניות.
<סיוון גולדשטיין הבר: באמת התכנית הממשלתית היא איזשהו חלק משינוי מדיניות של ממשלת ישראל ביחס לטיפול ביוצאי אתיופיה.
<סיוון גולדשטיין הבר: ישנה העברת אחריות ממשרד הקליטה למשרדים השונים, כשרוב התכניות הן תקציבים תוספתיים לתכניות קיימות כדי לקדם שילוב ואחריות של המשרדים והרשויות על יוצאי אתיופיה ככלל האזרחים, עם התייחסות מותאמת כשיש צורך.
<סיוון גולדשטיין הבר: בהקשר של מה שנאמר כאן קודם על הרשויות המקומיות.
<סיוון גולדשטיין הבר: כן חשוב לי לומר שחלק ממה שקורה במטה היישום זה בניית נהלים לרשויות המקומיות.
<סיוון גולדשטיין הבר: יש צורך שהם יעבדו בשיתוף פעולה עם כלל התקציבים שהם מקבלים מכלל המשרדים, ועם תקציבים שהם אינם תקציבים ייעודיים ליוצאי אתיופיה אלא תקציבים קיימים ברשות, כדי לספק מענה מותאם ע"פ צורך.
<סיוון גולדשטיין הבר: חוץ מזה יש וועדה בין משרדית שעוסקת בכלל הנושאים, גם נושאים שהם ספציפיים למשרד החינוך, אבל באמת יש מענים נוספים שיכולים להינתן משאר המשרדים.
<סיוון גולדשטיין הבר: דבר האחרון.
<סיוון גולדשטיין הבר: לכל משרד, גם למשרד החינוך יש וועדת מעקב שמורכבת מ-50% נציגי ציבור, ושם דנים בנושאים של האם תכנית מסוימת היא כן מבדלת או לא, האם התכנית שהוצגה היא נכונה או לא.
<סיוון גולדשטיין הבר: זה נכון שיש תיקונים והמשך עבודה לעשות.
מנואל טרכטנברג: תודה, אני מקווה שאת רשמת לפנייך את ההערות שנשמעו כאן, מכיוון שאתם גורם מתכלל ולא מתפעל אז דווקא לכם יש תפקיד אפילו יותר מרכזי בהטמעת התובנות שנוצרות כאן, כי אתם מסתכלים על זה מנקודת ראות של הגורם מעל המתכלל.
מנואל טרכטנברג: נציגת משרד החינוך, בבקשה.
<דנה גילי: תודה כבוד היו"ר.
<דנה גילי: אני מנהלת חברה ונוער, אנחנו אחראים על החינוך הלא פורמלי.
<דנה גילי: ראשית, יחד עם סיוון, אני מתנצלת שלא הגיעה אלייך מצגת, היא ברזולוציה מאוד עמוקה של כל העשייה במשרד החינוך.
<דנה גילי: המצגת פה ורצנו איתה בוועדות מקבילות- - -
מנואל טרכטנברג: מאה אחוז, בסדר גמור.
מנואל טרכטנברג: מי שרוצה להתבטא שיבקש זכות דיבר ואני אנסה לתת.
<דנה גילי: אני רוצה לציין ארבעה עוגנים שזיהינו אותם בחינוך הלא פורמלי כנקודות משמעותיות בהתפתחותו של ילד ובני נוער למוביליות בחברה הישראלית, ושם השקענו בחינוך הלא פורמלי את עיקר המשאבים.
<דנה גילי: ראשית, בגיל היסודי בחוגי איכות אחר הצהריים.
<דנה גילי: מי שחברה אלינו זו חברת המתנ"סים, שנמצא פה נציג שלה מני יאסו, שהוא גם מנהל תכנית מפתחות של חברת המתנ"סים כזרוע ביצוע של משרד החינוך.
<דנה גילי: התכנית היא תכנית רשותית של חוגים לכלל בני הנוער בשכונה, בקהילה.
<דנה גילי: כל אחד יכול ללכת לאיזה חוג שהוא רוצה, איכותי.
<דנה גילי: חברינו יוצאי העדה בשיתוף עם ההורים ובית הספר יקבלו גם ואוצ'ר בצורה דיסקרטית על מנת שיוכלו להיכנס לכל חוג שירצו בו.
<דנה גילי: הדברים האלה, יחד עם נציגי העדה, יתחילו בתשע"ח.
<דנה גילי: רצינו להתחיל בתשע"ז ולא הסתייע.
<קריאה: איך הם יגיעו לחוג הזה?
<דנה גילי: במתנ"ס בשכונה שלו ושלה, עם פרסום.
<דנה גילי: נשמע גם את המתנ"סים, איך הילדים יגיעו לזה ואיך זה ישווק.
<דנה גילי: אנחנו כבר עובדים עם בתי הספר והרשויות המקומיות וממפים את התלמידים א'-ד'.
<דנה גילי: בגיל היסודי ומעלה, כל תנועות הנוער וארגוני הנוער- - -
<דוד מהרט: נוער שוחר מדע.
<דנה גילי: שוחר מדע זה לא אצלנו, זה בחינוך הפורמלי, אבל זה מופיע פה במצגת.
<דנה גילי: אני מונה את ארבעת העוגנים- - -
<דוד מהרט: שוחר מדע זה בלתי פורמלי, יש להם מסגרות אחרי הצהריים.
<דנה גילי: תנועות הנוער וארגוני הנוער יסבסדו בתקנה מיוחדת את הרישום לתנועות וגם את כל הפעילות של מחנות וסמינרים ליוצאי העדה.
<דנה גילי: אמנם זה בצורה לא שוויונית כי אחרים לא מסובסדים, אבל ראינו שזה בלם כלכלי.
<דנה גילי: עוד בלם כלכלי ומוביליות עצומה שקיימת וכולם יסכימו איתי, זה שנת י"ג.
<דנה גילי: הצעירים שעושים שנת שירות, המכינות הקדם צבאיות.
<דנה גילי: נפל דבר בישראל והחל מהשנה מספטמבר, מלגות בסך 8000 שקלים למי שיתקבל לשנת שירות או מכינה קדם צבאית.
<דנה גילי: אני מבקשת מכל הפורום פה להפיץ את הבשורה כדי להרבות את הפונים, שנוכל לתת להם מלגות.
מנואל טרכטנברג: יש כבר רישום?
<דנה גילי: יש רישום, 320 מלגות חולקו השנה ואנחנו יכולים יותר רק צריך להגיע ולפנות.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לציין את הנקודה האחרונה הזו, הקריטית, מכיוון ששמענו דבר נכון, ככל שההתערבות היא בשלבים יותר מוקדמים, אבל בהינתן שהגעת לגיל 18, מה קורה באותה נקודה?
מנואל טרכטנברג: האם זו עוד פעם נקודה סינגולרית?
מנואל טרכטנברג: נקודה קריטית, או התפתחות?
מנואל טרכטנברג: השתלבות במסגרות האלו יכולה לעשות פלאים.
מנואל טרכטנברג: זה הזדמנות שנייה, אז אני מברך על היוזמה הזו וקורא לכולכם להפיץ אותה ולנסות להגדיל את המספרים בצורה מאוד משמעותית.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לתת לך, תגיד מי אתה ממש בקצרה.
<מני יאסו: אני רק רוצה להוסיף, אני מנהל תכנית "מפתחות".
<מני יאסו: הגעתי לכאן באופן עצמאי לדיון ואני רוצה להוסיף כמה דברים למה שנאמר כאן מפי גילי דנה.
<מני יאסו: אני הייתי מציע וממליץ לכל אותם אנשים שרוצים לדעת איך תכניות שילוב הולכות להתבצע בצורה טובה, או הולכות להתבצע בצורה הכי מיטבית, זה בעצם מנהל חברה ונוער שאיתם אני עובד כבר כחצי שנה.
<מני יאסו: זו הדרך הנכונה, החוגים או החינוך הבלתי פורמלי זו הדרך להשתלבות הנכונה והמתאימה.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה ברשותכם, מי נמצא כאן מעמותת "חינוך לפסגות"?
מנואל טרכטנברג: בקצרה, תציגי את עצמך.
<דנה חג'בי: אני אשתדל לקצר.
<דנה חג'בי: שמי דנה חג'בי, אני מעמותת "חינוך לפסגות".
<דנה חג'בי: תודה רבה שהזמנתם אותנו.
<דנה חג'בי: עמותת "חינוך לפסגות" פועלת לחינוך למצוינות ככלי לצמצום פערים, יצירת שוויון הזדמנויות, מוביליות חברתית- - -
<שושנה בן דור: צמצום או סגירה?
<דנה חג'בי: צמצום פערים והשאיפה היא, כמובן, ביום מן הימים לסגור אותם.
<דנה חג'בי: בפריפריה חברתית-גאוגרפית השיח על מצוינות נתפס לרוב כפריבילגיה.
<דנה חג'בי: אנחנו בעצם מפעילים תכנית חינוכית אינטנסיבית וארוכת טווח שבה אנחנו מאתרים ילדים מצוינים, 30-40% העליונים בשכבת גילם ביחס לסביבה בה הם חיים, בבתי הספר שלהם.
<דנה חג'בי: אנחנו פועלים גם בשיתוף עם משרד החינוך, הרשויות המקומיות, בתי הספר, קרנות ופילנתרופיה רחבה מאוד.
<דנה חג'בי: התכנית החינוכית שלנו מלווה את החניכים במשך 10 שנים, 12-16 שעות בשבוע.
<דנה חג'בי: מדובר באינטנסיביות מאוד גדולה, באמת במטרה לקדם את הילד בכל התחומים בחייו.
<דנה חג'בי: אנחנו עובדים עם החניך, עם משפחתו, עם הוריו שהם חלק מהתכנית.
<דנה חג'בי: דרכם אנחנו מעצימים את בתי הספר כשהשאיפה היא להעצים את הקהילה כולה, להעצים את הילד בתוך הסביבה שבה הוא חי, לא להוציא אותו בהכרח למקומות חזקים, אלא באמת לחזק את הקהילה.
מנואל טרכטנברג: כמה ילדים יוצאי העדה השתתפו ב-10 השנים האחרונות?
<דנה חג'בי: אנחנו מלווים כיום בפריסה ארצית 2400 חניכים, כ-300 יוצאי העדה האתיופית ברחבי הארץ.
<דנה חג'בי: ישנם מרכזים, בדגש על העיר נתניה שבה הם מהווים למעלה מ-50% מהחניכים המשתתפים.
מנואל טרכטנברג: אבל האם יש כבר בוגרים?
<דנה חג'בי: יש לנו כבר בוגרים בתכנית.
<דנה חג'בי: בעצם השנה אנחנו נעלה מעל ל-300 בוגרים בתכנית כאשר בקרב העדה האתיופית יש פחות מ-10%.
<דנה חג'בי: התכנית שלנו היא תכנית שמתרחבת וגדלה עם השנים.
<דנה חג'בי: הבוגרים המבוגרים שלנו הם היום בני 29, ברובם ממרכזי המצוינות הראשונים שהחלה להפעיל העמותה.
<דנה חג'בי: יש לנו כבר בוגרים גם מהעיר נתניה, רובם נמצאים בשלב של צבא, מקדמים אותם.
<דנה חג'בי: ברשותכם, בדקה וחצי אני רוצה להראות סרטון קצר שבהחלט משקף את העשייה המדהימה, ובהזדמנות זו אני אשמח גם להזמין את הוועדה לביקור.
<דנה חג'בי: למה זה לא עובד?
מנואל טרכטנברג: זה לא עובד אז אנחנו נוותר, תודה לך.
מנואל טרכטנברג: דן פוטרמן בבקשה.
<דן פוטרמן: אני דן פוטרמן, אני המנכ"ל של המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך וגם מנהל התכנית של "קרן מוריה" שתומכת במוסדות מתוך הקהילה כבר 20 שנים.
<דן פוטרמן: אני מודה ליושב ראש, לזיוה ולאגודה, לחבר הכנסת דב חנין על היוזמה.
<דן פוטרמן: הבשורה הטובה היא שיש כבר מענה בשטח שפועל, עובד ומצליח ולהביא הישגים.
<דן פוטרמן: אנחנו אחראים על התכנית המקיפה ביותר בבתי הספר היסודיים לקידום תלמידים בני העדה.
<דן פוטרמן: התכנית היא תכנית משולבת ותמיד הייתה משולבת ואף פעם לא בידלה ולא מבדלת.
<דן פוטרמן: התכנית שאנחנו מנהלים הינה בשותפות מלאה עם משרד החינוך ועם עמותת "פידל".
<דן פוטרמן: היום התכנית רצה ב-24 בתי ספר ל-17,000 תלמידים שמשתתפים, 2000 מתוכם בני העדה.
<דן פוטרמן: היא לא תכנית תגבור ולא העשרה, אלא תכנית שמטרתה לשנות את סדר היום של בתי הספר היסודיים.
<דן פוטרמן: אנחנו שמים דגש מאוד חזק, כפי ששושנה ציינה, על אוריינות, על פיתוח כישורי השפה כבסיס הלמידה לכל מקצוע וגם פיצוי על הקשיים של תלמידים.
<דן פוטרמן: עד היום יש לנו לא מעט תלמידים שבאים מבתים בהם האוריינות לא טובה.
<דן פוטרמן: כמובן שהקהילה מאוד מגוונת, יש לנו גם הורים עם תואר שני כך שיש מכל המנעד.
<דן פוטרמן: אנחנו רואים פוטנציאל רב.
<דן פוטרמן: אנחנו דואגים לחזק גם את ניהול בית הספר, לשדרג את רמת ההוראה ולעקוב אחרי התלמידים.
<דן פוטרמן: יש מעקב צמוד והמון נתונים.
<דן פוטרמן: בנוסף, אנחנו רוצים להעצים את ההורים, לגייס את ההורים בני הקהילה להיות שותפים לתהליך הלמידה של ילדיהם.
<דן פוטרמן: אוריינות ושפה זו משימת-על של בית ספר יסודי לכל תלמיד, ועוד יותר לתלמידים בני העדה.
<דן פוטרמן: אנחנו למדנו שזה אפשרי.
<דן פוטרמן: אפשר לסגור פערים, אפשר לצמצם פערים עם התערבות מקיפה, נכונה ומכוונת אפילו בבתי ספר הכי מאותגרים.
<דן פוטרמן: מה חסר?
<דן פוטרמן: זו הבשורה הפחות טובה.
<דן פוטרמן: אנחנו זקוקים למנהלים יותר חזקים, אנחנו זקוקים למורים ברמה יותר גבוהה.
<דן פוטרמן: אנחנו ב-13 ערים וברוב המקרים כשמדובר בתלמידים בני העדה מביאים צוות לא חזק לשם, זה לא מושך אנשים.
<דן פוטרמן: לפעמים יש מכרזים ואף אחד לא מתקרב למכרז ולא רוצה להיות מנהל של אותם בתי ספר.
<דן פוטרמן: מה מונע מאתנו להיות בבתי ספר רבים נוספים?
<דן פוטרמן: אנחנו רואים היום 60% מתקציב התכנית שלנו מגיע מתורמים פרטיים.
<דן פוטרמן: המשרד מכסה 24% והרשויות בקושי 15%.
<דן פוטרמן: אין מימון יציב, בניתוח של המצגת שלצערי לא ניתן לראות כאן וראינו בוועדות אחרות רואים את זה.
<דן פוטרמן: ביסודי ילדים נמצאים 6 שנים ברצף.
<דן פוטרמן: זו הפעם היחידה שיש ריכוז של שנים בהן אפשר למנוע פתיחה של פערים.
<דן פוטרמן: הם נפתחים ביסודי לכן חשוב להשקיע ביסודי.
<דן פוטרמן: לאן הכסף הולך?
<דן פוטרמן: לפי הניתוח שלנו היחס בין הכסף שמושקע היום בתקציבים הנוספים שניתנו לקידום הקהילה, היחס הוא 7-1 לטובת על-יסודי.
<דן פוטרמן: לא משקיעים ביסודי מלבד התכנית שלנו והתכנית של שושנה.
<דן פוטרמן: אין תכניות שמקדמות ילדים.
<דן פוטרמן: בחינוך פורמלי ילדים נמצאים 30 שעות בשבוע.
<דן פוטרמן: זאת ההזדמנות למנוע פערים, זאת ההזדמנות לקדם תלמידים.
<דן פוטרמן: אנחנו מבקשים ומתחננים להתגייס ללקיחת משהו שעובד ולהרחיב אותו לבתי ספר נוספים - עכשיו, לא לחכות.
<דן פוטרמן: צריך להקדיש יותר תקציבים, הממשלה צריכה לתת היקף יותר גדול כדי לשפר את ההצלחה.
<דן פוטרמן: יש הזדמנות ואנחנו יודעים שהזמן מאוד קריטי.
מנואל טרכטנברג: תודה, אני חייב לסגור את הישיבה תוך דקה כי יש ישיבה אחרת, אני פשוט רוצה לדעת מי הדוברים שרוצים לדבר ולא זכו בכך.
<אושרת גולן: אני אושרת גולן, מייצגת את כפרי הנוער.
מנואל טרכטנברג: כפרי הנוער?
מנואל טרכטנברג: מי עוד?
<מיכל אברה סמואל: מיכל אברה סמואל, מנכ"לית עמותת "פידל".
מנואל טרכטנברג: אז תרשו לי- - -
<שרי פייר: סליחה, אני גם ביקשתי את רשות הדיבור.
<שרי פייר: שמי ד"ר שרי פייר, נציגת משרד הקליטה.
מנואל טרכטנברג: צודקת.
מנואל טרכטנברג: משרד הקליטה חייב להישמע כאן, אז אני מתנצל, בבקשה.
מנואל טרכטנברג: אני אגיד מה הסדר ואני מתנצל בפני כל אלה שאני לא יכול לתת להם רשות דיבור.
מנואל טרכטנברג: אני אתן שתי דקות למשרד הקליטה, לפידל ולגדעון ובזה נסגור, אני צריך לסכם ומאוד מתנצל, מה לעשות?
<שרי פייר: אני אעשה את זה בקצרה.
<שרי פייר: אני מתחברת לכל מה שנאמר פה.
<שרי פייר: מצוינות באה מהמילה מיצוי.
<שרי פייר: זה, אגב, בניגוד להצטיינות שזה באמת החמישון העליון.
<שרי פייר: הכוונה היא, למצות את הפוטנציאל של כל אחד.
<שרי פייר: זה חשוב מאוד, בפרט בקרב בני הקהילה.
<שרי פייר: לפי "הדרך החדשה" אנחנו פועלים עם עולים שנמצאים עד 15 שנים בארץ בכלל ובקרב יוצאי אתיופיה בפרט.
<שרי פייר: אנחנו מדברים על תמיכות לפי סעיף 3א' בו עשינו נוהל חדש בימים אלה.
<שרי פייר: אחד התחומים הוא מצוינות בקרב ילדים ובני נוער ללא הבדל מאיזו קהילה הם הגיעו.
<שרי פייר: אנחנו מקדישים לזה סכום נכבד מאוד.
<שרי פייר: בנוסף לכך, דובר כאן על צורך בחוגים.
<שרי פייר: אגב, בתכניות של הצטיינות אנחנו לא מדברים על הצטיינות בתחומי הליבה, שעל זה אחראי הקולגה שלנו ממשרד החינוך, אלא על הצטיינות בכל מיני תחומים אחרים שאינם תחומי ליבה, אבל הם גם תחומי דעת.
<שרי פייר: גם אם אתה מצטיין בספורט, גם אם אתה מצטיין בשחמט, זה מושך אותך למעלה ואת כולם למעלה ונותן לך מאפיינים של אליטה שמאוד חשובה.
<שרי פייר: דיברו כאן חברי כנסת על האחריות של הרשויות לבני הקהילה שלהם, ולכן אנחנו נותנים את החוגים לא בצורה מבדלת, לא בצורה נפרדת דרך הרשויות.
<שרי פייר: לגבי בית הספר היסודי, אנחנו נמצאים כרגע בשלב של חשיבה וטרום-הפעלה של תכניות במסגרת החינוך הבלתי פורמלי לבית הספר היסודי, יד ביד עם משרד החינוך, לא תכניות מבדלות.
מנואל טרכטנברג: תודה רבה שרי, בבקשה מיכל מ"פידל".
<מיכל אברה סמואל: עמותת "פידל" עוסקת בחינוך דרך מגשרים חינוכיים חברתיים בבתי הספר וגם בחינוך הבלתי פורמלי.
<מיכל אברה סמואל: אני רוצה רק להתייחס לסיפור של המצוינות.
<מיכל אברה סמואל: יש הלימה מאוד גדולה בין המצוינות החברתית לבין המצוינות הלימודית.
<מיכל אברה סמואל: אנחנו ראינו שאם אין חיזוק של הזהות, אם אין את הנרטיב החיובי של המקום שהילדים האלה הגיעו ממנו ותחושת המסוגלות שלהם, אנחנו מבקשים מהם שיצליחו בלימודים.
<מיכל אברה סמואל: אנחנו ב"פידל" עשינו מיפוי של תכניות מצוינות ברמה הארצית וגילינו שאין ילדים יוצאי אתיופיה, אם זה בתכניות "ליד" או בתכניות אחרות.
<מיכל אברה סמואל: גילינו שילדים כן מתקבלים אבל הם לא שורדים, כי אין להם מעטפת.
<מיכל אברה סמואל: אני חושבת שהמערכת צריכה לקחת את הנושא הזה ולחזק את המעטפת, להגיע לתכנית המצוינות.
מנואל טרכטנברג: בבקשה, אחרונה חביבה.
<יעל סלע: אני מנכ"לית עמותת "גדעון".
<יעל סלע: אנחנו מפעילים מרכזי למידה בשכונות החלשות, ואני רוצה להביא את הקול של הילד האתיופי בשכונה שלא מגיע לתכניות מצוינות.
<יעל סלע: מה שעושה את ההבדל זה מה שקורה לאחר שעות בית הספר.
<יעל סלע: מה שילד קטן צריך אחרי שעות בית הספר זאת מעטפת שלמה ולא רק דברים נקודתיים.
<יעל סלע: המעטפת צריכה לכלול מודל אישי חיובי, תגבור לימודי ותכניות העשרה.
<יעל סלע: "הדרך החדשה", כפי שמר פוטרמן ציין, כמעט לא נותנת מענה לחינוך הבלתי פורמלי לגילאי בית ספר יסודי.
<יעל סלע: החוגים זה דבר נהדר ואני מאוד בעד, אבל הם נותנים מענה לשעה אחת בשבוע- - -
<מני יאסו: סליחה, מה קרה?
<מני יאסו: עמותות לא מקבלות איזשהו תגמול אז אפשר "לחגוג" על החוגים?
מנואל טרכטנברג: אנחנו חייבים לסיים, סליחה.
<מני יאסו: מאיפה הנתון הזה?
<מני יאסו: כל חוג הוא מספר פעמים בשבוע.
<יעל סלע: זה נפלא.
<יעל סלע: אני בעד ולא נגד, אבל החינוך הבלתי פורמלי לא מסתכם בחוגים.
<יעל סלע: הילד צריך מענה יותר גדול.
<יעל סלע: השורה התחתונה היא, שיש תקציב מאוד גדול והוא לא מגיע לילד הקטן בשכונה האתיופית.
מנואל טרכטנברג: אני חייב לסיים כאן.
מנואל טרכטנברג: רבותיי יש הרבה דברים מאוד חשובים אבל אני חייב לסיים.
<אושרת גולן: אפשר שני משפטים למען הנערים שבכפרי הנוער?
מנואל טרכטנברג: היה פה דיון לפני על כפרי הנוער.
<אושרת גולן: לא, זה משהו פרקטי, אפשר להביא פתרון פרקטי לנושא הזה.
מנואל טרכטנברג: 10 שניות, בסדר?
<אושרת גולן: 10 שניות.
<אושרת גולן: נער עולה מאתיופיה שאנחנו קולטים אותו בכפר הנוער שלנו, מקבל דמי אחזקה, שהם שווים לילדים שלי שמתחנכים במוסדות של ישיבות בני עקיבא ואולפנות וזאת למרות שהצרכים של נער עולה מאתיופיה גבוהים יותר כי צריך להשקיע בו.
<אושרת גולן: לעומת זאת, כפר נוער של חרדים מקבל תקציב טיפולי, כפר נוער של בדואים מקבל תקציב טיפולי, נוער עולה מאתיופיה מקבל כמו כל בחור ישראלי רגיל.
מנואל טרכטנברג: המסר ברור, תודה.
מנואל טרכטנברג: רבותיי תם ולא נשלם, אני רוצה לסכם את הדיון.
מנואל טרכטנברג: קודם כל הוועדה מודה לכל המשתתפים, באמת רב העניין.
מנואל טרכטנברג: רבים רוצים להשתתף ולא הספקנו את כולם.
מנואל טרכטנברג: הוועדה רושמת בפניה שיש שיפור מסוים שצריך לציין אותו ביחס של משרדי הממשלה לנושא של קידום האזרחים יוצאי אתיופיה.
מנואל טרכטנברג: אין דיי בכך, צריך להתמיד ולהשקיע גם משאבים כספיים תקציביים וגם משאבים אנושיים, כדי לקדם את הנושא מעבר לכך.
מנואל טרכטנברג: הוועדה שמעה בדאגה את העובדה, שלגבי תלמידים מחוננים, הפער הוא עדיין גדול מאוד בקרב תלמידים יוצאי אתיופיה.
מנואל טרכטנברג: אנחנו מאוד מקווים לשמוע מכם בקרוב על התקדמות משמעותית מתוך פעילות פרואקטיבית של המשרד, שעושה שני דברים: האחד, בוחנת מחדש את כלי האיתור של המחוננים, ושנית בוחנת את הקשיים של הסביבה, של ההורים, הקשיים הכלכליים שעלולים למנוע מאותם ילדים עם פוטנציאל מחוננות להגיע לתכניות האלה.
מנואל טרכטנברג: הוועדה רשמה לפניה שיופנו לחינוך המיוחד רק תלמידים שזקוקים לכך, ולא כאלה שלא היו צריכים להיות שם.
מנואל טרכטנברג: הוועדה קוראת למשרד החינוך להציג לוועדה בהזדמנות הקרובה נתונים על כל מה שדובר כאן.
מנואל טרכטנברג: לא קיבלנו בדיון נתונים זמינים כדי לוודא התקדמות.
מנואל טרכטנברג: כמו כן הוועדה קוראת ליזום תכניות מעקב על שלל תכניות ההתערבות שישנן, שעוד פעם כששאלנו על כך לא קיבלנו מענה מספק.
מנואל טרכטנברג: אנחנו קוראים לשיתוף פעולה בין משרדי הממשלה השונים לבין מרכז השלטון המקומי.
מנואל טרכטנברג: שיתוף פעולה זה הוא קריטי להגברת האפקטיביות של התכניות.
מנואל טרכטנברג: הוועדה רשמה לפניה כי החינוך הבלתי פורמלי יכול לקדם ולהוות גורם חיובי מאוד במוביליות של האוכלוסייה הזו.
מנואל טרכטנברג: הוועדה רשמה בפניה בסיפוק כי ניתנות מלגות ליוצאי אתיופיה להשתתף במכינות קדם צבאיות, ואנחנו קוראים להגדיל את מספר המלגות.
מנואל טרכטנברג: בסוף אני רוצה לציין שבכל הדיון כאן לא שמענו על הגיל הרך.
מנואל טרכטנברג: הגיל הרך בעיניי הוא השלב הקריטי.
מנואל טרכטנברג: דיברנו על התערבויות מוקדמות וזה השלב הקריטי ולא השלב של בית הספר היסודי.
מנואל טרכטנברג: בגיל 6 זה כבר כמעט מאוחר מידיי.
מנואל טרכטנברג: כמי שמטפל בגיל הרך כנושא מרכזי, אני אשמח מאוד אם אלה מכם, או אחרים שלא נמצאים כאן ואתם תגיעו אליהם, לקבל אמירות לגבי תכניות, איך נערכים וכדומה, כי בלעדי זה לצערי הרב לא נוכל לסגור פערים.
מנואל טרכטנברג: לבסוף, מה שנאמר כאן על משרד הקליטה, העניין של מצוינות והצטיינות בשלל תחומים ולא רק בתחומים הקלאסיים כמו מתמטיקה ואנגלית.
מנואל טרכטנברג: זה לא חזות הכול, יש פוטנציאל אדיר גם בתחומים אחרים וצריך לדעת לתעל את הפוטנציאל הזה גם בתחומים האלה.
מנואל טרכטנברג: רבותיי תם ולא נשלם, אני מודה לכולכם.
מנואל טרכטנברג: הישיבה נעולה.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 7 למרץ 2017, ט' באדר תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – פתיחת התערוכה "ירושלים שלי", מעבודותיהן של אמניות ירושלמיות לציון יום האישה הבינלאומי.
יעקב מרגי: קודם כל, זה מעמד בפני עצמו לייחד ישיבה מיוחדת לפתיחת תערוכה.
יעקב מרגי: יכולנו לעשות זאת בעמידה לא פורמאלית.
יעקב מרגי: אבל כשפותחים ישיבה אז יש לה מספר, ויש פרוטוקול, ויהיו דוברים, ואנחנו נתייחס.
יעקב מרגי: כבוד לנו כוועדת החינוך לארח את התערוכה הזו, במיוחד, כשמה לעשות, יש את הגאווה הירושלמית, וזה במיוחד לנשים הירושלמיות גם לרגל ציון יום האישה הבינלאומי, כשהייחודיות היא שהאמניות כאן הן נשים, על טהרת הנשים.
יעקב מרגי: רק שתדעו שלוועדת החינוך יש מסורת והיא מארחת תערוכות.
יעקב מרגי: גם אחרי שתרד התערוכה הזו תהיה תערוכה אחרת.
יעקב מרגי: בשבוע שעבר אירחנו את התערוכה מציוריו של החייל הדר גולדין, ולפני כן הייתה תערוכה לרגל חמישים שנה לירושלים – חמישים תמונות שמסמלות את ירושלים האמיתית, ירושלים שיש בה את כולם, מעבר לקוטביות שמשודרת, אם זה חרדים, חילונים, ערבים, צעירים, זקנים – הכל מכל כל.
יעקב מרגי: תערוכה של צילומים יפהפייה.