GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אילנה אזולאי: היא צריכה להציג.
<אילנה אזולאי: יש הרבה.
<אילנה אזולאי: בבקשה.
יעקב מרגי: בן גוריון, אני לא יכול, למרות שעבר הזמן.
יעקב מרגי: אני משוחד.
יעקב מרגי: אין הרבה דברים שמשחדים אותי, אבל הנגב, כן.
<אילנה אזולאי: תודה, תודה, כל הכבוד.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: יש הרבה מה לומר להרבה דברים ש - - -
יעקב מרגי: תדחי את זה למועד אחר, תני לנו רק את מה שקשור לדיון.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: מה שקשור לדיון, אז כמה דברים.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: קודם כל אני רוצה לשבח את הסטודנטים על עצם זה שהם מעלים את כל הנושאים האלה לדיון.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: לגבי החזרי נסיעות, אני חושבת שמה שעלה כאן, וזה באמת כבר דובר בעבר, שזה מאד חשוב שהמעסיקים – ואני רוצה לתמוך בחלק הזה – יהיו שותפים להחזרי הנסיעות, בוודאי לאור מה שאתה אומר כאן עכשיו, שאני מבינה שהישועה לא תבוא מהצד שלכם.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: זה חשוב מאד להבין שגם השירותים, ואולי לא רק גם, הם מרוויחים מאד גדולים מזה שיש סטודנטים לעבודה סוציאלית במקומות האלה.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: סטודנטים לעבודה סוציאלית, מעבר לדברים שהם עושים עם הלקוחות שהם עובדים, הם גם ממלאים המון תפקידים שהעובדים הסוציאליים בשוטף לא יכולים לעשות.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: זו תוספת מבורכת לכל שירות ועל כן מאד חשוב שהשירותים ייקחו בזה חלק.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: אני רוצה להגיד עוד משהו שלא הוזכר כאן, שכל המדריכים, שהם בעצם עובדים סוציאליים בשטח, הם גם עצמם מקבלים הדרכה מטעם האוניברסיטה, שההדרכה מטעם האוניברסיטה היא דבר מאד חשוב.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: האוניברסיטאות והמכללות כולן מייחסים לזה המון חשיבות, הרבה משאבים, כי אנחנו מקצים לזה מרצים מתוך הסגל שמעבירים גם קורסי הדרכה, גם הדרכות בשוטף, וההדרכות שהמדריכים מקבלים זו עוד תרומה לשטח, כי העובדים שלהם בשטח הם תוך כדי זה גם מקבלים עוד העשרה וכן הלאה.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: אני רוצה להגיד עוד דבר לגבי הנושא של רב תרבויות.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: אין לי ספק שתמיד יש מקום לשיפור ולהשתפר, וזה נכון אולי שאין מספיק התייחסות לעבודה עם האוכלוסייה הערבית, אבל אין עוד הרבה נושאים והרבה אוכלוסיות שאנחנו לא נותנים להן התייחסות מספקת.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: בהקשר הזה אני רוצה להגיד שזה המחיר של תואר ראשון, שהוא שלוש שנים, שהוא מכשיר אתכם.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: הוא גם תואר אקדמי - - -
יעקב מרגי: אבל את לא חושבת שיש מקום להתייחסות כללית לסוגית הרב תרבותיות?
<דורית סגל-אנגלצ'ין: בוודאי, בוודאי.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: לא רק שיש מקום, אלא שגם יש התייחסות בפועל - - -
יעקב מרגי: אומרים לך סטודנטים – לא נגענו בזה.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: לא.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: "לא נגענו" – את זה אני לא יודעת.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: עוד פעם, אבל לא נגענו בצורה מספקת, זה בוודאי.
<קריאה: זה תלוי במוסד הלימודי.
יעקב מרגי: בסדר, אני אמרתי את זה בשמך.
יעקב מרגי: לא המצאתי את זה.
<קריאה: אני לומדת במוסד שלך ואני לא למדתי.
<קריאה: אפשר להגיד יש, אבל אין.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: אוקיי.
<קריאה: זה גם תלוי מוסד לימודי, זה העניין.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: יש מקום להעשיר, אבל אני רק רוצה להגיד שיש מחיר לתואר ראשון שהוא גם תואר אקדמי וגם תואר מקצועי ותואר ראשון הוא תחילת הדרך.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: זאת אומרת הציפייה שלנו, וזה אגב חלק מהקוד האתיקה שהיום צוטט בבוקר, וזה שכולם ממשיכים ללמוד.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: זה כמו רישיון נהיגה.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: יוצאים לשטח, אבל רק אז מתחילים.
יעקב מרגי: בטח, זה הפך להיות תעשייה.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: אני לא מורידה את האחריות ואני לא אומרת שלא צריך, בוודאי, אבל יש המון דברים שיש עוד מקום.
יעקב מרגי: בטח, אנחנו מצפים שהסטודנט לפסיכולוגיה ילמד תואר שני והמורה יהיה בתואר שני ושלישי.
יעקב מרגי: כולנו רוצים ללמוד, אבל אסור שזה יהיה - אנחנו הפכנו את זה בלי לשים לב לתעשייה.
יעקב מרגי: אחד מזין את עצמו.
יעקב מרגי: אחד מזין את השני, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: ביום שתחליטו שתואר ראשון לא מתאים לעבודה סוציאלית, תחליטו, אבל תחליטו.
יעקב מרגי: תנו לאנשים האלה לדעת את האופק שלהם.
יעקב מרגי: אי אפשר לבוא לכאן לדיון, לומר זה המחיר של תואר ראשון.
יעקב מרגי: סליחה, זו הזילות בדיוק שחוזרת על עצמה בכל הדיונים כאן.
יעקב מרגי: הזילות של תואר ראשון תהיה בסוף בעוכרה של ההשכלה הגבוהה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם את זה.
<קריאה: ושל העבודה הסוציאלית.
יעקב מרגי: תקשיבו, אני אומר לכם, לא יארך הזמן, זה לא עניין של עוד הרבה שנים.
יעקב מרגי: בשלוש השנים הבאות אתם תרגישו את המצוקה, אתם תחפשו בנרות סטודנטים.
יעקב מרגי: האימפריות הגדולות שלכם בהשכלה הגבוהה יהיו חללים ריקים, כי מה לעשות, הביולוגיה עבדה והגרף של הסטודנטים הוא ככה ואתם ממשיכים.
יעקב מרגי: אם אתם משדרים לבחור צעיר, במיוחד היום, כשאנחנו רואים מה הסטארטאפים עושים ומה ההייטק עושה, הוא אומר מה, אני פסיכי?
יעקב מרגי: מה, אני מזוכיסט?
יעקב מרגי: ואני זועק את הזעקה הזו.
יעקב מרגי: נכון, טוב ללמוד תואר שני ושלישי והלאה ותמיד טוב ללמוד ואף פעם לא לעצור.
יעקב מרגי: אבל שזה לא יהפוך להיות קודם כל ברירת המחדל.
יעקב מרגי: יש מסלול להכשרה של סטודנט לעבודה סוציאלית, הוא צריך להיות הוא ובלתו אין.
יעקב מרגי: שיפורים?
יעקב מרגי: בשביל זה יש גמול השתלמות, תואר שני, גמול תואר, תעשו מה שאתם רוצים, אבל האמירה פה היא מאד בעייתית, מה שאמרת.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: אני רק רוצה להגיד שאני לא אומרת שזה לא מספיק תואר ראשון, אבל זה תואר ראשון.
<דורית סגל-אנגלצ'ין: זה מה שאני רוצה להגיד.
יעקב מרגי: בסדר, ברור, אוקיי.
יעקב מרגי: אני חייב לסכם.
יעקב מרגי: תנצלו את זה שאני לא יודע להגיד לא.
<אורית נוטמן שנץ: מילה.
<אורית נוטמן שנץ: יש הידברות עם המל"ג לגבי ניסיון של המועצה לעבודה סוציאלית, שמייצגת סקטורים רבים, כולל את האוניברסיטאות והמכללות, כדי לנסות וקצת לעשות הסדרה בכל הסוגיות שדרושות למקצוע, כולל בסוגיה של ההכשרה בשדה.
<אורית נוטמן שנץ: אבל צריך לזכור, נכון להיום 12 בתי ספר, 3,500 סטודנטים בממוצע.
<אורית נוטמן שנץ: מחרתיים ייפתחו עוד.
<אורית נוטמן שנץ: עצרו גם את זה.
<אורית נוטמן שנץ: עצרו את המהלך של פתיחת בתי ספר לעבודה סוציאלית בישראל, כי אנחנו בנקודת רוויה מבחינת מציאת מקומות הכשרה לסטודנטים.
<אורית נוטמן שנץ: הנגשת המקומות.
<אורית נוטמן שנץ: אנחנו הולכים מאד מאד רחוק.
יעקב מרגי: ממוצע כמה סטודנטים לכל בית ספר?
<אורית נוטמן שנץ: 80-100 בשנה.
<אורית נוטמן שנץ: תכפיל בשלוש, תכפיל ב-12.
יעקב מרגי: אם הייתם ספציפית רק בית ספר לעבודה סוציאלית, היינו סוגרים אתכם ממזמן.
יעקב מרגי: מאחר שזה רק אחד מ-.
יעקב מרגי: לא, אני מחדד את מה שאת אומרת.
<אורית נוטמן שנץ: לכן כדי גם להבין שהחברה, למרות הצרכים המאד מאד משמעותיים, החברתיים, היא לא יכולה להכיל יותר בתי ספר.
<אורית נוטמן שנץ: עדיף לתת יותר מענים לכל בתי הספר הקיימים, כולל השתתפות או הוצאות נסיעה.
<אורית נוטמן שנץ: עוד משפט על הוצאות הנסיעה.
<אורית נוטמן שנץ: אתה הזכרת הרבה את השלטון המקומי.
<אורית נוטמן שנץ: 50% מהסטודנטים בעצם - - -
יעקב מרגי: לא רק שלטון מקומי.
<אורית נוטמן שנץ: לא נמצאים בהכשרות ב - - -
יעקב מרגי: ברור, ברור, אבל אמרתי שזה לא - - -
<אורית נוטמן שנץ: צו הרחבה נדרש גם לזה, לא רק לממסדים כמו משרד הבריאות, משרד הביטחון וכדומה.
<אורית נוטמן שנץ: הרבה מאד עמותות מקבלות צווים.
יעקב מרגי: רבותי, אני אנסה.
יעקב מרגי: נגענו בהרבה נקודות ואני אומר לכם, שריינתי שעה לדיון הזה, אבל אין ספק שזה דיון מרתק.
יעקב מרגי: דברים שעושים שינוי - עוס"ים שינוי.
יעקב מרגי: אז אני אנסה מהפתקים שליקטתי לייצר סיכום.
יעקב מרגי: בדרך כלל אני כותב אותו תוך כדי דיון, אבל לא רציתי להפסיק את הקשב.
יעקב מרגי: קודם כל שאלה, לפני שאני מסכם.
יעקב מרגי: אתם יודעים על תופעה שמעסיק כזה ישלם סכום כזה למדריך ומעסיק אחר ישלם סכום אחר למדריך?
<נאוה ארקין: זה האוניברסיטה משלמת.
<קריאה: חבר הכנסת, זה פערים עצומים.
יעקב מרגי: זאת אומרת יכול להיות שאוניברסיטה מסוימת שיש לה יכולת ככלית, או חוסר אחריות כלכלית בניהול שלה – כי הם באים לבכות לי אחר כך, שאני אכסה להם את הגירעון, שאני ארביץ לות"ת כדי ש - - -.
יעקב מרגי: אז יכול להיות שזו תחרות לא הוגנת, מה שנקרא.
<קריאה: על זה דיברה צפרא.
<קריאה: וזה גם מה שיוצר את הפער, כי יש הכשרות שהן יותר טובות, כי המדריכים יותר - - -
יעקב מרגי: ובלי לנחש, במרכז אין להם בעיה למצוא מקומות.
<קריאה: בדרום זאת בעיה מאד מאד גדולה.
יעקב מרגי: ברשויות החלשות.
<קריאה: לוקחים את המקומות הטובים.
<קריאה: שם המדריכים הטובים.
<קריאה: בבתי ספר אחרים, שאין להם כסף לשלם למדריכים הטובים - - -
<קריאה: המדריכים הם טובים בכל מקום.
<אילנה אזולאי: תדעי לך, הביקוש שהיה בדימונה, 50 סטודנטים מדי שנה זה המון המון וכולם ביקשו וכולם רצו.
יעקב מרגי: בואו, רבותי, אני לא פותח את הדיון.
<קריאה: עדיף - - - הפערים - - -
יעקב מרגי: סליחה אדוני.
יעקב מרגי: מי אמור לקבוע לנו סטנדרטיזציה בתשלום?
<אורנן פודם: מה זה?
<אורנן פודם: סטנדרטיזציה בתשלום?
יעקב מרגי: לא היית איתנו?
<אורנן פודם: לא, סליחה.
יעקב מרגי: זה שאוניברסיטה מסוימת מרשה לעצמה לשלם למדריך, סליחה, לצורך העניין 1,500 שקלים, 1,100 שקלים, 1,200 שקלים ומכללה אחרת או אוניברסיטה אחרת 700 שקלים, ואז אתה מבין לבד שהמדריכים - - -
<קריאה: חלק מהן זה אוניברסיטאות מכללות שמשלמות יותר ולאו דווקא אוניברסיטאות.
יעקב מרגי: או, או.
יעקב מרגי: כדי לא לפגוע באף אחד אמרתי או, או.
<אורנן פודם: אנחנו לא קובעים כמה לשלם לכל מדריך.
יעקב מרגי: אתם לא קובעים כלום.
יעקב מרגי: אתם נתקעתם לנו.
יעקב מרגי: המדינה חוקקה את חוק המל"ג ולא ידעה איזה גולם היא מייצרת.
<אורנן פודם: אני לא מסכים.
יעקב מרגי: בואו, רבותי, אני מבקש בבקשה תשובות.
יעקב מרגי: אלף הוועדה מודה ליוזמי הדיון.
יעקב מרגי: יש כאלה שלא מצליחים להיכנס בדלת הראשית, באים דרך החלון.
יעקב מרגי: זה האורח שלנו, חבר הכנסת לשעבר חיים דיין, ברוך הבא.
יעקב מרגי: הוועדה מודה ליוזמי הדיון.
יעקב מרגי: אין ספק, דיון מרתק.
יעקב מרגי: הצצנו קצת.
<קריאה: ותודה רבה לך.
יעקב מרגי: חכי, אני מקבל משכורת ב-1 בחודש.
יעקב מרגי: חכו, חכו, רבותי.
יעקב מרגי: פשוט לא הסתכלתי בלו"ז.
יעקב מרגי: אני הולך לחטוף אחר כך ממנהלת הלשכה שלי על כל האיחור הזה, אבל תנו לי, אל תעכבו אותי.
יעקב מרגי: בדרך כלל הסיכום כתוב תוך כדי.
יעקב מרגי: פה אני מייצר אותו עכשיו תוך כדי הליכה.
יעקב מרגי: קודם כל הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון.
יעקב מרגי: אין ספק שכל מי שדיבר, גם הנוכחים כולם, גם אלה שלא דיברו תרמו לדיון.
יעקב מרגי: אני חושב שקיבלנו הצצה לתוך הענף הזה שנקרא עבודה סוציאלית, הלימודים לעבודה סוציאלית.
יעקב מרגי: אני בדרך נפגשתי במשהו מזה, מהסוגיה של העובדים הסוציאליים בדיונים בוועדות אחרות לאורך השנים, אבל כאן אני חושב שזה לראשונה שאני בכל אופן נדרש לסוגיה הזו של מצבם של הסטודנטים לעבודה סוציאלית.
יעקב מרגי: משכך, הוועדה קוראת לות"ת-מל"ג – אני לא יודע את חלוקת המנדטים.
יעקב מרגי: בכל מקרה התוצאה אותו דבר, מי מביניכם לקבל את העמדה שלו לגבי קביעת שכר מדריך אחיד לכל האוניברסיטאות והמכללות, כדי שזה לא יפגע בתחרות ההוגנת, אם כי אפשר לקרוא לזה תחרות, אבל תחרות הוגנת על כל הדרכה.
יעקב מרגי: אני חושב שאם זה לא יוסדר תהיה סכנה למקצוע הזה.
יעקב מרגי: פשוט.
יעקב מרגי: אמנם זה נראה נושא שולי, אבל זו התחלת הניסור של הענף שהמקצוע הזה יושב עליו.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לאוניברסיטאות ולוועד ראשי האוניברסיטאות, מכללות, ור"ה, ול"ם – כל ראשי התיבות הצבאיים כאלה, כולל ות"ת-מל"ג – לשקול באופן חיובי את סוגית הרב תרבותיות במהלך ההכשרה והלימודים של הסטודנטים לעבודה סוציאלית.
<קריאה: ישרה לי אדוני יושב הראש, משפט?
יעקב מרגי: לא, לא, אני לא יכול להרשות לך.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למל"ג לבחון את סוגית הסטנדרטיזציה של הלומדים במוסדות השונים.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לקבל עובד סוציאלי מוכשר, איכותי, טוב, ברמה אחידה בכל המדינה.
יעקב מרגי: עוד סוגיה שפספסנו?
<קריאה: החזרי נסיעות.
יעקב מרגי: בזמנו, אני מבין שהות"ת והמל"ג הבטיחו לשקול להקמת קרן מיוחדת להחזר הוצאות נסיעה.
יעקב מרגי: או שתבחרו קרן, אני לא מאמין בקרנות, או שאתם הולכים לבחון את הסוגיה הזו של השיפוי לגבי כל עלות סטודנט.
יעקב מרגי: אני מבקש לקחת בחשבון את הקטע הזה של החזר הוצאות נסיעה.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת מכל הנוגעים בדבר שהתייחסנו אליהם, לקבל תשובות לגבי העמדה שלהם, 60 יום.
יעקב מרגי: בדרך כלל אצלנו הסטנדרט – ואצלנו יש סטנדרטים בוועדה.
יעקב מרגי: זה 30 יום, אבל יש לנו פסח באמצע ואנחנו גם יוצאים לפגרה.
יעקב מרגי: תיהנו מזה.
יעקב מרגי: יש לכם 60 יום לעבוד על זה.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 12 ביולי 2017, י"ח בתמוז ה'תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושאים על סדר-היום: הצעת חוק לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית, תשע"ז–2017, של חבר הכנסת עודד פורר וחברי הכנסת רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; והשנייה, הצעה לסדר-היום בנושא ציון יום הניצחון והגבורה על גרמניה הנאצית, של חברי הכנסת – חברי הכנסת המציעים לא נמצאים פה – בעצם עודד נמצא בשניהם.
עודד פורר: לדעתי טלי גם.
יעקב מרגי: נעשה מה שנהגנו אתמול.
יעקב מרגי: גם אתמול, ביום השפה הערבית, הייתה לנו גם חקיקה וגם ציון יום.
יעקב מרגי: אז תחילת הדיון, עודד, תהיה בסוגיית יום הניצחון הצעה לסדר, נקדיש לזה רבע שעה 20 דקות, ולאחר מכן נתחיל בחקיקה, או שתחליטו שהכול עובר ביחד.
עודד פורר: אני כמציע חושב שהחוק זה הדיון המשמעותי.
יעקב מרגי: את החקיקה, ותוך כדי.
טלי פלוסקוב: תוך כדי.
עודד פורר: ותוך כדי אני חושב שאולי בהתייחסויות – תראה, הגיעו לפה גם כל מיני נציגים אחרים, אז הם יוכלו להתייחס גם לנושאים אחרים במהלך הדיון.
יעקב מרגי: אם המציע מקבל זאת, בשמחה רבה.
טלי פלוסקוב: אנחנו מסכימים ותומכים.
יעקב מרגי: אני חושב שאין דבר יותר מתאים, גם לציין את היום הזה כהצעה לסדר ובכלל בחקיקה מאוד ספציפית.
יעקב מרגי: אני חושב שהגיע הזמן שהמדינה – ותאמין לי, כשראיתי את זה אמרתי שזה לא עניינם רק של יוצאי חבר העמים.
יעקב מרגי: זה עניינו של העם היהודי ושל העולם כולו.
יעקב מרגי: ואני חושב שזה נכון, וטוב שגם ועדת שרים וגם נשיאות הכנסת קיבלו החלטות נכונות, וזה כאן על סדר-היום.
יעקב מרגי: אני אעביר את רשות הדיבור קודם כול למציע.
יעקב מרגי: למציעים.
יעקב מרגי: תתייחסו התייחסות קצרה, וניכנס לחקיקה.
עודד פורר: אני אתן התייחסות קצרה.
עודד פורר: אני קודם כול רוצה לברך - - -
יעקב מרגי: סלח לי, רק אקדם כאן בברכה את השר לשעבר.
יעקב מרגי: חבר הכנסת לשעבר מר יאיר צבן, ברוך הבא.
עודד פורר: ראשית, אני אברך גם את השר לשעבר, שר הקליטה לשעבר יאיר צבן, וכמובן את ותיקי מלחמת העולם השנייה שבאו לכאן, ואת שאר האורחים.
עודד פורר: אבל אני כן אקשור אולי בין ההצעה לסדר לחקיקה.
עודד פורר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך גם אותך ואת הוועדה.
עודד פורר: כי ההצעה הזו, לפני שהיא עלתה לוועדת שרים, דנו בעניין בוועדת החינוך, ובין הסיכומים ועדת החינוך קראה לוועדת השרים לתמוך בחוק הזה, מתוך הבנה שהגיעה השעה שכדי שהעניין הזה יצוין צריך להיות הליך של חקיקה.
עודד פורר: היה לי משא-ומתן לא פשוט מול ועדת השרים, גם מול משרד החינוך והאוצר, כדי להגיע להסכמות.
עודד פורר: בסוף רק אני אגיד את המטרות ועם מה אנחנו רוצים לצאת מכאן.
עודד פורר: אנחנו רוצים לצאת מכאן עם זה שהיום לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית לא יהיה הביזנס הפרטי של איזה משרד הקליטה או משרד אחר, ושזה יהיה תלוי רק בחבר'ה האלה, בנציגים שלהם, באברהם גרינזייד ואחרים שיושבים כאן.
עודד פורר: זה משהו שאנחנו צריכים בשביל הילדים שלנו ובשביל הנכדים שלנו ובשביל הנינים שלנו.
עודד פורר: כדי שהנכדים שלהם יוכלו ללמוד על זה בבית-ספר וכדי שהילדים שלנו ילמדו על זה בבית-ספר, זה קריטי.
עודד פורר: זה קריטי מבחינת התפיסה, מבחינת תפיסת העולם, מבחינת ההבנה של מה קרה בסוף ב-1945.
עודד פורר: לא הגיעו לאיזה הסכם של שטחים תמורת זה או כל מיני הסכמים כאלה – אף על-פי, אגב, שהגרמנים רצו, ובסוף המלחמה הם כבר באו עם כל מיני בקשות כאלה ואחרות לגנרל האמריקני ולרוסים, וניצחו אותם.
עודד פורר: והניצחון הזה, אני חושב שהוא מלווה אותנו ובזכותו אנחנו חיים כאן עד היום.
עודד פורר: וכשאני אומר כאן זה לא רק במקרה הזה כאן, זה כל העולם החופשי.
עודד פורר: קצת מצחיק שעם כל מה שעבר העם היהודי, בכל העולם מציינים את היום הזה, ודווקא פה זה כאילו הלך ונשכח.
עודד פורר: רק אגיד, החמור מכך הוא שחלק מהאנשים שדנו על החוק הזה אמרו: בשביל מה צריך, יש את יום השואה.
עודד פורר: וזה מראה עד כמה התפיסה מעוותת אצל חלק מהאנשים כאן, לא כתוצאה מרוע, אלא מבורות.
עודד פורר: אני חושב שתפקידו של החוק הזה לטפל בבורות, לכן ביקשנו שמשרד החינוך יהיה חלק מהחקיקה הזו, והנושא של הלימודים חשוב.
עודד פורר: נושא נוסף שמופיע כאן, וגם עליו נדבר, הוא נושא המוזיאונים וחדרי ההנצחה שיש ברשויות המקומיות.
עודד פורר: משרד הקליטה לאורך השנים הקים ותקצב כל מיני מוזיאונים כאלה שתוחזקו בידי ותיקי מלחמת העולם השנייה.
עודד פורר: השנים עושות את שלהן, מה שנקרא, אבל אנחנו לא רוצים שהחדרים האלה ילכו לאיבוד, ואני רוצה שבתוך החקיקה הזו גם זה יוזכר במסגרת הזו.
עודד פורר: כולל זה שיהיו פה נציגי משרד הקליטה, אולי הם לא יאהבו את מה שאני אומר, אבל יש תקציב שקיים לזה במשרד הקליטה, אז אם הוא יצטרך לעבור למקום אחר, הוא יעבור למקום אחר.
עודד פורר: אבל צריך לדאוג לעסק הזה שהוא יימשך לדורי דורות.
יעקב מרגי: טלי, כמה מילים?
טלי פלוסקוב: נתחיל מזה, כמובן, שגם אני רוצה לברך את היוזמים, את עודד, אני יודעת שזה היה מאוד חשוב לו, ואני ביקשתי להצטרף כיוזמת.
טלי פלוסקוב: וזה לא סוד שבתיאום עם היוזמים הגשתי הצעה במקביל, ואני מקווה מאוד שבראשונה אנחנו ניצמד ונעבוד כבר ביחד.
טלי פלוסקוב: אבל מה שחשוב כאן אלו באמת האנשים האלה, לדוגמה, אברהם גרינזייד שהוא יושב-ראש ארגון הווטרנים, הוא בן 92, רבותי.
יעקב מרגי: עד 120 כ-20.
טלי פלוסקוב: הוא נמצא היום אתנו.
<אברהם גרינזייד: 29.
עודד פורר: זה 29.
טלי פלוסקוב: נהפוך את המספרים, כן.
עודד פורר: לפי המרץ, תאמיני לי.
טלי פלוסקוב: והוא היום אתנו, ויש עוד הרבה כמוהו.
טלי פלוסקוב: והאנשים האלה מאוד דואגים לדבר אחד, שברגע שהם ילכו הדור הבא לא ידע את האמת ואת ההיסטוריה שקרתה לנו בשנות ה-40.
טלי פלוסקוב: הם דואגים מאוד, באמת, שהדור הצעיר ידע להעביר – קודם כול לדעת להעריך את האנשים האלה, את מה שהם עשו גם לטובת תקומת מדינת ישראל, בואו לא נשכח.
טלי פלוסקוב: הניצחון שהם הביאו הוא גם חלק מהסיבות של קיום מדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: ובואו לא נשכח שהלוחמים האלה הם אלה שפתחו את השערים של אושוויץ.
טלי פלוסקוב: את כל הדברים האלה אנחנו צריכים לדעת.
טלי פלוסקוב: ואם אנחנו היום לא נדאג שמערכת החינוך והדור הצעיר ייחשף לדברים האלה וגם ידע – אתם יודעים, הייתי ראשת עיר, אני יודעת מהם חדרי הנצחה, ובאמת תודה רבה למשרד הקליטה.
טלי פלוסקוב: עודד, היית אז מנכ"ל, ואני זוכרת כמה עשינו כדי שהנושא הזה ברמת הרשויות המקומיות – כשראש העיר מעוניין אז הכול עבד יפה.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שגם אנחנו כשלטון מרכזי חייב להתערב כאן, וחייב להכתיב את הנושא הזה כמשהו שהם חייבים לעשות.
טלי פלוסקוב: כמו שאנחנו יודעים שאנחנו מציינים את יום השואה, אנחנו צריכים לציין גם את יום הגבורה, רבותי.
טלי פלוסקוב: ואלו דברים שלא הולכים ביחד.
טלי פלוסקוב: אלו שני דברים שצריכים לזכור, ושני דברים שצריך להעריך.
טלי פלוסקוב: ולכן, כמובן, אני מברכת, ואני מקווה מאוד שמערכת החינוך שנמצאת כאן תבין שמה שאנחנו עושים זה לטובת עתיד ילדי מדינת ישראל.
יעקב מרגי: יאיר צבן.
יאיר צבן: אני רוצה לשמוע קודם.
יעקב מרגי: מלכיאלי.
מיכאל מלכיאלי: רק הערה קטנה.
מיכאל מלכיאלי: קודם כול, לברך את היוזמים, אותך, אדוני יושב-ראש הוועדה.
מיכאל מלכיאלי: נראה לי שהיה איזשהו דיבור שתהיה אפשרות שיציינו את היום הזה גם בתאריך עברי.
עודד פורר: אני אתייחס לזה.
יעקב מרגי: נתייחס לזה במהלך הדיון.
עודד פורר: היה סיכום ביני לבין חבר הכנסת יואב בן צור שנאפשר פה, מאחר שיש מוסדות אחרים, ומי שירצה במוסדות האחרים לציין את זה לפי התאריך העברי, תהיה אפשרות לציין את זה על-פי התאריך העברי, וככל שגם לא תהיה התנגדות מצד ותיקי המלחמה.
טלי פלוסקוב: מהארגון.
עודד פורר: לפי מה שהבנתי אין לכם התנגדות כזאת.
<חיים ארז: בתנאי שזה ייפול באותו תאריך, באותו היום, אחרת לא יחגגו פעמיים.
עודד פורר: יש מוסדות, במוסדות לימוד מסוימים - - -
יעקב מרגי: המדינה כמדינה.
עודד פורר: המדינה תציין את זה ב-9 במאי, אבל יהיו מוסדות – הרי אני מחייב פה עכשיו את מוסדות החינוך לציין את היום הזה.
<חיים ארז: הבנתי.
יעקב מרגי: מתי שקרה בתאריך העברי.
מיכאל מלכיאלי: אז נכתוב את זה כבר.
עודד פורר: אנחנו נוסיף את זה, זה מה שסיכמתי אתו.
יעקב מרגי: אז ניגש למלאכה.
<מירב ישראלי: לקרוא?
<מיכל חורין: רק כמה מילים פשוט.
<מירב ישראלי: קודם נתחיל לקרוא, סליחה.
יעקב מרגי: בואו נתחיל, ותתייחסו בהתאם.
<מירב ישראלי: אני אומר רק מה המצב המשפטי הקיים לפני שאנחנו נכנסים להקראה.
<מירב ישראלי: למעשה היום יש בחוק "יד ושם", חוק זיכרון השואה והגבורה "יד ושם", יש התייחסות מסוימת ליום, אבל היא מאוד מצומצמת.
<מירב ישראלי: והחוק הזה עושה שני דברים, הוא בעצם גם קובע חוק מיוחד לנושא ציון היום, וגם מרחיב את זה.
<מירב ישראלי: אני אקרא את החוק, ואז נצטרך בעצם לראות איך אנחנו מתאימים את הנוסחים.
<מירב ישראלי: בכל מקרה צריך יהיה לבטל את הסעיף בחוק "יד ושם" ולשאוב את ההוראות שלו, או בשינויים או כמו שהם, לתוך החוק הזה.
יעקב מרגי: לכן גייסנו לכאן גם אותך, היועצת המשפטית של הוועדה, וגם את היועצת המשפטית של משרד החינוך, וגם את היועצת המשפטית של משרד המשפטים, ונעשה את זה בצורה המיטבית, בעזרת השם.
<מירב ישראלי: אז אני פשוט מתחילה לקרוא.
יעקב מרגי: תתחילי להקריא.
<מירב ישראלי: "הצעת חוק לציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017 אתה רוצה שאני אעצור אחרי כל סעיף?
יעקב מרגי: בואי נעשה ככה, אנחנו נקריא את החוק, תרשמו לכם הערות, ואז נעשה סבב התייחסות אחת מימין לשמאל.
יעקב מרגי: לכן, תהיו קשובים לכל ההקראה.
<הדס אגמון: רק הערה אחת.
<הדס אגמון: אני רק רוצה להזכיר שוועדת שרים לחקיקה החליטה לתמוך בקריאה טרומית, ושלפני ההצבעה לקריאה ראשונה הנושא יחזור לוועדת שרים.
<הדס אגמון: אז אני רק מבקשת שלא נצביע היום לקריאה ראשונה, ושתיתנו לנו הזדמנות - - -
עודד פורר: לא, לא, זה לא הסיכום.
<הדס אגמון: זה מה שכתוב בהחלטת הממשלה.
עודד פורר: הסיכום הוא שאחרי שהוועדה מאשרת זה חוזר לוועדת שרים לפני קריאה ראשונה.
טלי פלוסקוב: הוועדה תאשר, אבל לא למליאה.
עודד פורר: כך זה עבר תמיד גם בכל המקרים האחרים שעשיתם.
טלי פלוסקוב: בוועדה אנחנו מאשרים, למליאה לא מעלים.
עודד פורר: אנחנו מאשרים, אבל לא מעלים את זה למליאה אחרי זה.
<הדס אגמון: בסדר.
יעקב מרגי: נצביע, אבל לא נעלה למליאה.
עודד פורר: זאת הכוונה, פה זה יוצבע, וזה חוזר לוועדת שרים.
יעקב מרגי: אנחנו גם באילוצי זמן, כי אם הוועדה בסוף תאשר, אז שתהיה לנו שהות להעביר את זה לוועדת שרים.
<הדס אגמון: שלא יעלה למליאה.
עודד פורר: הרעיון היה שחלק מהמחויבות שלי זה שיהיו הסכמות.
יעקב מרגי: יש הסכמה.
יעקב מרגי: אני גם אומר לך שגם היועצת המשפטית לא תניח את זה וגם אנחנו לא, נהיה כפופים להחלטה.
יעקב מרגי: ואני שואל לגבי סעיף (ד), כשהחוק יחייב, "יתקיים טקס ממלכתי לציון יום ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית", היכן יתקיים הטקס הזה?
טלי פלוסקוב: קודם כול הוא מתקיים.
טלי פלוסקוב: הוא מתקיים ב"יד ושם".
עודד פורר: היום הוא מתקיים ב"יד ושם".
יעקב מרגי: מאחר שאנחנו מחוקקים את זה עכשיו, אני חושב שצריך שיהיה כתוב.
טלי פלוסקוב: נכון, הכול בסדר.
עודד פורר: אני אגיד לך מה הבעיה, ואולי היועצת המשפטית תיתן את הפתרון, יש מוזיאון ממלכתי שמוקם בלטרון.
טלי פלוסקוב: "הלוחם היהודי".
עודד פורר: הכי טבעי שכשיהיה מוזיאון, שזה יהיה שם.
יעקב מרגי: לטרון.
יעקב מרגי: נשאיר את זה פתוח?
טלי פלוסקוב: כל עוד אין מוזיאון.
טלי פלוסקוב: כרגע זה ב"יד ושם".
יעקב מרגי: בסדר, זרקתי את זה באוויר.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי, אני מתחיל סבב התייחסויות מימין לשמאל, אני מבקש מכל מי שמדבר יציג את עצמו, שם ותפקיד, ובקצרה מסר ברור וחד, בבקשה.
<חיים ארז: יושב-ראש מוזיאון הלוחם היהודי בלטרון, זאת עמותה להקמה.
<חיים ארז: לאחר מכן המוזיאון הזה יהיה חלק מ"יד לשריון".
<חיים ארז: בחוק הזה לא מוזכרים בכלל יהודים.
<חיים ארז: יש בני ברית, הלוחמים בקרב בעלות הברית.
<חיים ארז: לא מוזכר שאנחנו רוצים לציין את חלקם של 1.5 מיליון חיילים יהודים שלחמו בצבאות בנות הברית.
<חיים ארז: לציין את העובדה ש-40,000 מבני היישוב, שאז מנה סך הכול 400,000, התגייסו לצבא הבריטי.
<חיים ארז: ואני רוצה להזכיר את זה שבזמנו חלקנו חשבנו שיהודים הלכו כצאן לטבח, והקטע הזה חשוב מאוד שיילמד.
<חיים ארז: זאת אומרת, המטרה הברורה צריכה להיות הנצחה בציון חלקם של היהודים במלחמת העולם השנייה.
<חיים ארז: ובשביל זה גם נבנה אותו מוזיאון, שהוא בסופו של דבר, כבר עכשיו הוא למעשה מרכז הידע של הנושא הזה בעקבות עבודה שנמשכה עשר שנים, וחשוב מאוד – קודם כול אני רוצה להזכיר שהמוזיאון הזה מוקם בעקבות החלטה של ממשלות ישראל.
<חיים ארז: כרגע אנחנו בקשיים בגלל שקשה מאוד לאסוף תרומות.
<חיים ארז: זה פרויקט לאומי שהמדינה לדעתי צריכה לגמור אותו.
<חיים ארז: אני רוצה להזכיר, כיוון שהישיבה הזאת גם מוקלטת וגם מצולמת, אני רוצה - - -
יעקב מרגי: משודרת.
<חיים ארז: אני רוצה להזכיר שלפני שנתיים וחצי, כמעט לפני שנתיים, באירוע לציון 70 שנה לניצחון על הנאצים בלטרון, ראש הממשלה עמד על הבמה והתחייב למצוא את התקציב כדי לסיים את המוזיאון.
מיכאל מלכיאלי: הם לא מצאו.
<חיים ארז: כ-2,000 וטרנים שהיו נוכחים שם, נוסף ל-8,000 אחרים, קמו והריעו ומחאו כפיים, חלקם כבר איננו אתנו.
<חיים ארז: מההבטחה הזו של ראש הממשלה לא קרה שום דבר.
מיכאל מלכיאלי: עדיין מחפשים.
<חיים ארז: אנחנו ממשיכים כרגע למעשה לבצע את הנושא העיקרי והמרכזי, זה לראיין את הווטרנים שעדיין נמצאים אתנו, לתעד את דבריהם, וזה למעשה הנכס העיקרי והמרכזי שאנחנו מטפלים בו כדי שלא ילך לאיבוד.
יעקב מרגי: נתייחס בהמשך.
<צבי קן-תור: אני מנהל הפרויקט של הקמת המוזיאון בלטרון.
<צבי קן-תור: בהמשך לדברים של האלוף חיים ארז, אני רוצה לדבר פה על הנושא של מעבר להשלמת המוזיאון שחייב להופיע גם כן בחוק, לא רק חדרי הנצחה, גם נושא של הטמעת הנושא במערכת החינוך.
<צבי קן-תור: אני מזכיר לכולנו שלפני שמונה שנים סביב השולחן הזה התחייב שר החינוך דאז להכניס את הנושא למערכת החינוך.
<צבי קן-תור: איך להכניס את הנושא?
<צבי קן-תור: בתור שאלה בבחינת הבגרות.
<צבי קן-תור: לפני שנתיים התייצבה אצלי מפמ"רית היסטוריה.
יעקב מרגי: אתה זוכר את שמה?
<בלהה גליקסברג: זו לא אני.
<צבי קן-תור: אורנה.
<בלהה גליקסברג: בממלכתי.
<מיכל חורין: נוכל גם להתייחס לזה.
<צבי קן-תור: ומניחה בפני את טופס בחינת הבגרות, ואכן מופיעה שם שאלה על הלוחם היהודי.
<צבי קן-תור: אני שואל אותה: אורנה, סליחה, אותי לפני שבחנו בעברית לימדו איזה עשר-11 שנה עברית, לפני שבחנו אותי במתמטיקה למדו אותי איזה כמה שנים מתמטיקה.
<צבי קן-תור: כמה שנים מלמדים את הנער או את הנערה לפני שבוחנים אותה?
<צבי קן-תור: היא לא מתבלבלת, היא מסתכלת עלי, והיא אומרת לי: שעתיים.
<צבי קן-תור: אני אומר לה: מה שעתיים?
<צבי קן-תור: שבועיות?
<צבי קן-תור: היא אומרת לי: לא, מכיתה ו' עד י"ב שעתיים.
<צבי קן-תור: והיא אמרה את זה בצער.
יעקב מרגי: אני יכול קצת רק עם הומור לעזור לך?
<צבי קן-תור: כן.
יעקב מרגי: רצף האירועים בלוח השנה העברי והיהודי, קח שעתיים ועוד שעתיים ועוד שעתיים ועוד שעתיים, צריך ללמוד 14 שנות לימוד.
עודד פורר: עכשיו נקצר את החופשים אז יהיה זמן.
<צבי קן-תור: זה בסדר, אבל אני רק רוצה לומר שהנושא הזה לא יכול להתבסס על private business של יושב-ראש וטרנים בעיר כזאת עם ראש עיר כזה או משהו כזה.
<צבי קן-תור: זה חייב להיכנס בצורה ממוסדת למערכת החינוך.
<צבי קן-תור: אני חייב לציין בסיפוק שלפחות סמינר הקיבוצים, מאחר שהאחראית על לימוד מורי ההיסטוריה בסמינר הקיבוצים היא גם האוצרת של המוזיאון, ד"ר תמר קטקו, אז זה נכנס עכשיו - - -
יעקב מרגי: אבל זה עדיין private.
<צבי קן-תור: לא.