GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: וכדי שנדע על הרוח, מי עומד ואיך, אנחנו רוצים לשמוע מאיפה בא הרעיון, ואני אתן קודם כל לאורלי בן אהרון, יועצת ראש העיר לקידום מעמד האישה, בבקשה.
<אורלי בן אהרון: תודה רבה.
<אורלי בן אהרון: בוקר טוב לכולם.
<אורלי בן אהרון: מתנצלת על הצרידות, אבל היה לי מאוד חשוב להגיע היום.
יעקב מרגי: אני לא התנצלתי.
יעקב מרגי: למה התנצלת?
<אורלי בן אהרון: אני מאוד-מאוד גאה, מתרגשת ושמחה לפתוח הבוקר את התערוכה הזאת בכנסת, לכבוד הוא לנו, וקצת לספר מאיפה כל הרעיון הזה נולד.
<אורלי בן אהרון: אנחנו כאן רואים היום תערוכה שהיא פרי יצירות אמנות של חברות "סטודיה".
<אורלי בן אהרון: אני מיד אספר על פרויקט "סטודיה", שנולד לפני כשנה במסגרת הפרויקט הרחב יותר – "נשים וסיפורים בירושלים".
<אורלי בן אהרון: לפני בערך ארבע שנים נולד הפרויקט של "נשים וסיפורים בירושלים" מתוך הבנה של מה שקורה היום במגמות של תיירות בעולם.
<אורלי בן אהרון: זה לא סוד, שירושלים נמצאת היום בפריחה וצמיחה תרבותית, וראש העיר שלנו, ניר ברקת, שם דגש על נושא התיירות לירושלים, כי אנחנו רואים בזה מקור הכנסה גם לתושבי העיר.
<אורלי בן אהרון: ולכן אני חשבתי כיועצת ראש העיר איך אני יכולה בעצם לייצר עוד הזדמנויות לתעסוקה ופרנסה לתושבות העיר, ואנחנו בעצם יצאנו ובחנו מגמות תיירות בעולם וגילינו שהנושא של תיירות חברתית הוא טרנד עולמי.
<אורלי בן אהרון: אנשים שמגיעים היום לחו"ל, מבקרים, תיירים, בעיקר מה אנחנו רוצים לראות – אנחנו רוצים להיכנס לבית של התושב המקומי, להציץ למטבח שלו, לראות ולשמוע על החיים שלו.
<אורלי בן אהרון: וחשבתי שאין יותר יפה מזה, להגיע לבתיהן של נשים ירושלמיות, כפי שאתם רואים כאן, נמצאות כאן נשים ירושלמיות מכל קשת החברה הירושלמית והישראלית, החל מעזיזה וח'לוד ועד מנוחה ועטי וגילה וכל השמות, שאני מתנצלת אם לא מזכירה את כולן, ואנחנו חשבנו שהכי נכון שהפרויקט הזה באמת, במסגרת החוויה של התיירות האותנטית בבתי הנשים שלנו גם מייצרת להן, כל אחת מהן, עסק.
<אורלי בן אהרון: היא מארחת בבית שלה ומייצרת לעצמה את התעסוקה והפרנסה שלה.
<אורלי בן אהרון: במסגרת הפרויקט הזה שנולד לפני שלוש שנים הנשים שלנו עברו הכשרה.
<אורלי בן אהרון: כמובן שהפרויקט היה בשיתוף של משרד התיירות, התחלנו עם משרד התיירות, והנשים שלנו עברו הכשרה בתחום היזמות ובתחום התיירות.
<אורלי בן אהרון: נמצאת כאן איתי יעל קורלנדר, שהיא יועצת בתחום התיירות, היא היועצת המקצועית של הפרויקט ומגיעות לה מחיאות כפיים, שמלווה את הפרויקט מתחילתו.
<אורלי בן אהרון: נמצאת כאן איתנו הילה סמוליאנסקי, מנהלת המחלקה לאמנות פלסטית, שמלווה אותנו.
<אורלי בן אהרון: מנהל אגף חברה, רני רוזנהיים, שבאמת עומד ותומך בפרויקט הזה במסגרת אגף חברה.
<קריאה: בצניעות וענווה.
<אורלי בן אהרון: כן, לגמרי.
<אורלי בן אהרון: ועוד נמצאות נשים יקרות.
<אורלי בן אהרון: בפרויקט שלנו חברות שישים נשים.
<אורלי בן אהרון: לפני שנה הקמנו את פרויקט "סטודיה", שזה פרויקט-בת של "נשים וסיפורים", שבו אמניות ירושלמיות מכל שכונות העיר מארחות בבתים שלהם, בסטודיו שלהם.
יעקב מרגי: הן אומרות מאַתיים או מאתיים?
<אורלי בן אהרון: תשאל אותן.
<אורלי בן אהרון: אני בטוחה שהן תגדנה מאַתיים.
<אורלי בן אהרון: וזה פשוט גאווה גדולה לראות שנוצרה כאן קהילה של נשים יהודיות, ערביות, חילוניות, חרדיות.
<אורלי בן אהרון: באמת, כל קשת החברה הירושלמית, שהאמנות מקרבת ביניהן ומחברת ביניהן.
<אורלי בן אהרון: זה גאווה וכבוד לנו להופיע כאן היום.
<אורלי בן אהרון: הן ממשיכות ובונות את העסקים שלהן ביחד ולחוד.
<אורלי בן אהרון: ואני חושבת שזה המקום לתת להן, לשמוע אותן, כמי שחברות בפרויקט, מה הן קיבלו מהפרויקט הזה.
יעקב מרגי: נשמע את ורד לוי אונגר.
<ורד לוי אונגר: כחובבת מסעות על מסתכלת על הוויית וחוויית "סטודיה" בעיניים של מטיילת ואולי אף מטפסת הרים.
<ורד לוי אונגר: מאז שהצטרפתי ל"סטודיה" לפני כשנה, הצטרפתי למעשה למסע עם נשים מרתקות ומגוונות – יצירתית, תרבותית ודתית – ומאז אנחנו זוכות לבקר זו במחוזותיה של זו.
<ורד לוי אונגר: ביחד מבקרות במחוזות לא ידועים לנו, בעודנו כובשות פסגה אחרי פסגה.
<ורד לוי אונגר: הארץ הלא-נודעת שנקראת "סטודיה" מתגלה לנו במלוא יפעתה.
<ורד לוי אונגר: תערוכה קבוצתית ראשונה במרכז בק למדע, יריד תיירות ישראלי ובינלאומי, וכעת התערוכה בכנסת.
<ורד לוי אונגר: אלה נקודות ציון אחדות בהן ביקרנו בין חוויות ההיכרות המפרה וביקורי הסטודיו ההדדיים, ומבחינתי זו רק ההתחלה.
<ורד לוי אונגר: לעוצמה שיש לקבוצה ברוכת הכישרונות יש יכולת להפיק מסלולים עתידיים מרהיבים ולברוא עולמות שאנחנו עדיין לא מעזות לחלום עליהם, אך הם שם, מחכים לנו.
<ורד לוי אונגר: בפרפראזה על מאמר וירג'יניה וולף, שכל אישה צריכה חדר משלה, אני חושבת שכל אישה צריכה סטודיו משלה, וכולנו יחד צריכות "סטודיה", ללידה משותפת, ברוכת יצירות.
<ורד לוי אונגר: יעד אחד שאני רואה בעיני רוחי הוא סטודיו שיתופי, שיתפקד כבית יוצר ובית לתערוכות בו נוכל לפעול ולהציע סדנאות ופעילויות לקהילה, וכן לאצור תערוכות מתחלפות.
<ורד לוי אונגר: מקווה שזה יהיה היעד הבא בו נבחר לבקר.
<ורד לוי אונגר: בהזדמנות הזו אני רוצה להודות ליעל, המדריכה היצירתית, שמשרטטת ללא הרף תוואי מתאים לצרכינו, מוליכה אותנו בבטחה בין המהמורות ומצביעה עבורנו על נופים שונים כדי שלא נפספס אף חוויה.
<ורד לוי אונגר: תודה נוספת היא לנשים החזקות מעיריית ירושלים, בעיקר לאורלי, להילה ולזיוה, שהן הרוח הגבית המקלה על הטיפוס.
<ורד לוי אונגר: העבודה שבחרתי להציג נקראת "היכל הכלים השבורים".
<ורד לוי אונגר: האר"י הקדוש דיבר על ראשית הבריאה בה נכח האינסוף בתוך הכלים.
<ורד לוי אונגר: מעוצמת האור שלא יכלו להכילו, נשברו הכלים, וכתוצאה מזה התפזרו ניצוצות בבריאה כולה.
<ורד לוי אונגר: תפקידנו בחיים הוא איסוף הניצוצות מתוך הקליפות.
<ורד לוי אונגר: האור המיוחד של קבוצת "סטודיה" מאיר בזכות הניצוצות שאוספת ומביאה כל אחת ואחת מאיתנו, והתרכובת המיוחדת שנוצרת היא "ירושלים שלי".
יעקב מרגי: סבאח עבדאלג'ואד, בבקשה.
<סבאח עבדאלג'ואד: תודה.
<סבאח עבדאלג'ואד: בוקר טוב לכולם.
<סבאח עבדאלג'ואד: אני סבאח עבדאלג'ואד מצור באהר, רכזת במתנ"ס צור באהר.
<סבאח עבדאלג'ואד: התחלנו לפני שנה עם יעל ב"סטודיה".
<סבאח עבדאלג'ואד: היה לנו כיף.
<סבאח עבדאלג'ואד: הכרנו משהו חדש.
<סבאח עבדאלג'ואד: יש נשים שלא ידעו, ועשינו משהו טוב.
<סבאח עבדאלג'ואד: היה לנו פחד.
<סבאח עבדאלג'ואד: אני אומרת באמת, היה לנו פחד בהתחלה.
<סבאח עבדאלג'ואד: לי לא.
<סבאח עבדאלג'ואד: אולי לנשים יהודיות, שבפעם הראשונה הולכות לשער יפו, ל"סטודיה".
<סבאח עבדאלג'ואד: עשינו קבוצה, יעני, היה משהו טוב.
<סבאח עבדאלג'ואד: ידענו גם על העבודה שלהם, מה שלא ידענו על העבודה, יש הבדל בין העבודה שלהם והעבודה שלנו ברקמה, וזה היה טוב.
<סבאח עבדאלג'ואד: ח'ולד היא גם ברקמה, עזיזה מציירת גם.
<סבאח עבדאלג'ואד: ומה להגיד?
<סבאח עבדאלג'ואד: להגיד תודה ליעל, תודה לאורלי.
<סבאח עבדאלג'ואד: מותק שתיהן.
<סבאח עבדאלג'ואד: מה להגיד?
<סבאח עבדאלג'ואד: ולעירייה.
<סבאח עבדאלג'ואד: זה טוב.
<סבאח עבדאלג'ואד: זה נעים.
<סבאח עבדאלג'ואד: הגענו לכנסת.
יעקב מרגי: אין יותר טוב מלשמוע את זה.
<סבאח עבדאלג'ואד: זה היה, יעני, טוב.
<סבאח עבדאלג'ואד: אני אומרת למשפחה – 'אני הולכת לכנסת' – לא מאמינים לי.
<סבאח עבדאלג'ואד: 'הגעת לכנסת?
<סבאח עבדאלג'ואד: '
יעקב מרגי: הנה, עכשיו צילמנו אותך, את יכולה לקחת להם הוכחה.
<סבאח עבדאלג'ואד: כן?
<סבאח עבדאלג'ואד: תודה לכולם.
יעקב מרגי: ציפורה נוסבאום, בבקשה.
<ציפורה נוסבוים: רובכם חושבים שהתאספנו היום לאירוע פתיחה של יצירות האמנות שמוצגות כאן בחדר.
<ציפורה נוסבוים: אך תיכף תגלו שבעצם התאספנו כאן לחזות ביצירת אמנות נוספת.
<ציפורה נוסבוים: כל אמן מכיר את השלבים הרבים שיצירת אמנות עוברת – בתחילה יש איזשהו רעיון מופשט, דמיון בראש, משרטטים, מתכננים, מוחקים; ולאחר מכן יש תהליך ארוך ולעתים מורכב להביאו לידי ביצוע מוגמר.
<ציפורה נוסבוים: קבוצת "סטודיה" הינה יצירה שעברה תהליך דומה – לקחת רעיון דמיוני של לקיחת קבוצת אמניות ולהפכן לקבוצת נשים, שלא רק יוצרת, אלא גם מקבלת הזדמנות לחשוף את היצירות שלהן ולהתפרנס מסדנאות אירוח ואנשים שמתעניינים באמנות.
<ציפורה נוסבוים: הרבה עמל הושקע עד ליום זה בו אתם רואים את התוצר הסופי.
<ציפורה נוסבוים: קדמו לו סקיצות, איתור האמניות המתאימות, סדנאות הסבר ושיווק, הנחייה קבוצתית ואישית ומאמץ רב כדי לדחוף את הקבוצה קדימה.
<ציפורה נוסבוים: באופן אישי אני יכולה לספר על התהליך שאני עברתי במסגרת "סטודיה" – לפני כארבע שנים הייתי שותפה לקבוצת "נשים וסיפורים בירושלים", הגעתי בתור אמנית שמציירת דיוקנאות חסידיות עם לבוש יהודי אותנטי.
<ציפורה נוסבוים: במסגרת הקבוצה נולד הרעיון ללוות את הציורים בהסברים לסגנון הציור והלבוש החרדי הייחודי.
<ציפורה נוסבוים: באותו זמן עבדתי על לימודי תעודה והחלטתי שאת עבודת המחקר שלי בלימודי הצילום והוידיאו אמקד בנושא זה.
<ציפורה נוסבוים: כשחברתי לקבוצת "סטודיה" לפני כשנה קיבלתי דרבון להפוך את החומר למוצר שיתאים להרצאות בליווי היצירות שלי – צילומים, ציורים וסרטונים לקהל הרחב.
<ציפורה נוסבוים: ואכן התחלתי להעביר הרצאות לקהל הרחב, ולפני כחודש הוזמנתי להרצות ב-TED באירוע שהתקיים בגני התערוכה בירושלים בנושא של הלבוש החרדי, במסגרת יריד התיירות הבינלאומי, וברוך השם אני מקבלת פניות מהארץ ומחו"ל.
<ציפורה נוסבוים: היוזמה הברוכה של עיריית ירושלים אפשרה לי בחסדי האל להגיע למקומות שלא יכולתי לחלום עליהם.
<ציפורה נוסבוים: וכמוני, כל אחת מנשות הקבוצה, עוברת תהליך מבורך בדרכה שלה, ו"סטודיה" מהווה בשבילה דרך להתקדם מבחינה מקצועית וכלכלית.
<ציפורה נוסבוים: אחד מהדברים שדורשים מיומנות מאמן זה לקחת גוונים שונים של צבע ולשלב להם איזשהו שילוב נכון.
<ציפורה נוסבוים: גם כאן בפרויקט התאספו נשים מכל קשת האוכלוסייה הירושלמית, תוך שמירת הייחודיות, הערכה וכבוד הדדי לכל גוון ואיגד אותן יחד לפסיפס צבעוני והרמוני.
<ציפורה נוסבוים: שמעתי את גברת יעל קורלנדר מתבטאת שהיא לא אמנית.
<ציפורה נוסבוים: אני שואלת אתכם – האם "סטודיה" היא לא יצירת אמנות?
<ציפורה נוסבוים: גברת יעל קורלנדר, גברת אורלי בן אהרון, גברת הילה סמוליאנסקי וכל הצוות, כולכן אמניות.
<ציפורה נוסבוים: תודה לעיריית ירושלים ולכל השותפים שאפשרו ליצירת האמנות המיוחדת והמרהיבה, "סטודיה", להיווצר.
יעקב מרגי: אני כיוונתי לדעתה, רציתי לומר – יש פה אמנות נוספת של פסיפס, יצירת הפסיפס האנושי הזה, אמנות חשובה ומתבקשת בחברה.
יעקב מרגי: אני תמיד מאלה שאומרים שאין קטבים בחברה, אין תהום פעורה.
יעקב מרגי: מהלכים עלינו אימים שיש תהום פעורה בין אנשים.
יעקב מרגי: צריך רק להפגיש אותם.
יעקב מרגי: צריך רק להפגיש, להפיל מחיצות, ולראות שבאמת אין תהום פעורה, וזו ברכה בפני עצמה, המפגש הזה, מעבר ליצירת האמנות ומעבר לחשיפת הכישרונות.
יעקב מרגי: אני מאמין שיש כאלה שלא ידעו שיש בהם את הכישרונות האלה.
יעקב מרגי: נשאר לנו קצת זמן, אני רוצה לתת לעוד דוברים או דוברות, מי שרוצה להוסיף.
<צביה בירנבאום: שלום לכולם.
<צביה בירנבאום: שמי צביה בירנבאום ואני מנהלת מרכז שנקרא "מרכז פעם" במינהל קהילתי בוכרים בירושלים.
<צביה בירנבאום: המרכז שלנו התחיל בזכות אורלי בן אהרון ויעל קורלנדר.
<צביה בירנבאום: לפני ארבע שנים התחלנו בתור פיילוט להכשרת נשים לאירוח ביתי, עוד לפני "סטודיה" ולפני האמנות.
<צביה בירנבאום: משם התפתחנו הלאה, והיום יש לנו קבוצה של נשים, חלק מהן נמצאות פה, שמארחות בבתים שלהן, נשים חרדיות בשכונת הבוכרים, בגאולה, בבית ישראל ואפילו במאה שערים, שמארחות בבתים שלהן קבוצות ממקומות אחרים.
<צביה בירנבאום: מגיעים מכל קצוות הקשת גם הישראלית וגם העולמית, מגיעים מכל העולם אלינו.
<צביה בירנבאום: הזכירו פה קודם את הפסיפס, וכמו שאתה אמרת, שאין מחיצות, ואני ממש מסכימה.
<צביה בירנבאום: מגיעים אנשים שלא ראו חרדי אף פעם, ואולי הם ראו אותו כשהשמיצו אותו בתקשורת ואמרו שהוא זורק אבנים בכיכר השבת ועוד כל מיני דברים כאלה, ואז הם מגיעים והם אומרים – 'זה לא החרדים שאנחנו מכירים, זה חרדים אחרים'.
<צביה בירנבאום: וכל פעם אומרים – 'זה רק אתם'.
<צביה בירנבאום: אז זה לא 'רק אתם'.
<צביה בירנבאום: זה כולנו.
<צביה בירנבאום: החברה החרדית היא משהו אחר ממה שמציגים אותה בתקשורת.
<צביה בירנבאום: וההזדמנות הזאת לבוא לבתים של נשים חרדיות, לראות מקרוב, לשבת בבית הצפוף והפשוט, לראות את ארון הספרים, לראות את האלבום המשפחתי, להבין איך מגדלים אחד-עשר ילדים בארבעים מטר, או בשישים מטר, וכולם שמחים – זאת חוויה לא רגילה, וזו חוויה משני הצדדים, חוויה גם למבקר וחוויה גם לנו כמארחים.
<צביה בירנבאום: כל פעם זה מרגש מחדש לראות שבעצם אין חומות ושיש בינינו יותר שווה משונה.
יעקב מרגי: יעל, תתכונני.
יעקב מרגי: לא יכול להיות שלא תדברי, אם מזכירים 'יעל', 'יעל', 'יעל'.
<נורית סירקיס בנק: שלום.
<נורית סירקיס בנק: שמי נורית סירקיס בנק.
<נורית סירקיס בנק: ראשית, אני רוצה להודות למשכן החשוב הזה, כל הכבוד לחברי הכנסת ולחברי ועדת החינוך שיזמו וקידמו את המיזם האמנותי החשוב הזה, להציג את היצירות החשובות כאן בכנסת.
<נורית סירקיס בנק: ושנית, באמת לפרויקט הנפלא הזה, הפרויקט של "סטודיה", שזכיתי גם להיות במספר מפגשים וללוות את הקבוצה בעשייה שלהם בעיקר בבניין בק למדעים, בזכות מיכל סדן היקרה שקידמה מאוד את הפרויקט הזה.
<נורית סירקיס בנק: אני אציג את עצמי אולי במספר מילים – ממש בימים אלה סיימתי דוקטורט בתחום האמנות החזותית וכרגע אני הקמתי ביחד עם עוד מספר שותפות עמותה בשם "אמנות ואמונה", במסגרתה יש מיזם שנקרא "השראה – אמנויות ברוח יהודית".
<נורית סירקיס בנק: כאשר למעשה אני רוצה להצביע על תהליך, שלדעתי הוא תהליך בציבוריות הישראלית ובכלל הכלל עולמית, לתת מקום לאמנות שנובעת מעולמות תוכן שונים.
<נורית סירקיס בנק: יש את ההגמוניה של עולם האמנות, מוזיאון ישראל שנמצא כאן מעבר לכביש, אחד המוסדות החשובים בעולם לאמנות, מוזיאון אנציקלופדי, יש את מוזיאון ארצות המקרא, מוזיאון המדע, ועדיין לא קיים מוזיאון או מרכז שייתן מקום לאמנות הנובעת מתוך עולם תוכן, מתוך חשיבה אמונית.
<נורית סירקיס בנק: כאשר המקום הזה, "סטודיה", והמפגש המאוד-מאוד חשוב בין נשים חילוניות, חרדיות, ערביות, יהודיות, הוא כל כך חשוב ומשמעותי, ואני מאוד-מאוד מחזקת את העשייה הזאת ואני רואה תהליך ציבורי שלם, שימשיך באמת לתת מעמד ומקום לאמנות, שהיא בעצם ביטוי לצד הנשגב העליון של האדם, שנמצא באמת בשאיפה להרמוניה ולאחדות, ויהי רצון שנזכה לראות אותם.
<נורית סירקיס בנק: אנחנו כבר נוכחים בה עכשיו.
<נורית סירקיס בנק: תודה רבה לכל השותפים.
<גילה אלישר: תודה רבה.
<גילה אלישר: שמי גילה אלישר, אני אמנית רב תחומית חברת "סטודיה".
<גילה אלישר: בזכות באמת היוזמה של אורלי בן אהרון והתמיכה הנהדרת של יעל קורלנדר ושל חברותיי החדשות והוותיקות, אבל אני רוצה לייחד מילה ליהודית גידלי, שמקומה לא פה כרגע, היא מרגישה לא טוב.
יעקב מרגי: היא התקררה.
יעקב מרגי: התקררות זאת לא מחלה.
<גילה אלישר: היא הכניסה אותנו לבית הנפלא הזה, לחדר הנפלא הזה, וזו הייתה יוזמה שלה, דרך מיכל סדן.
<גילה אלישר: אנחנו במקום של הכרת הטוב, ומי כמונו יודע שהאמן היוצר, אמנית יוצרת, היא יוצרת ביחידות, בבדידות.
<גילה אלישר: ומקום כזה שחושף את היצירה, את הנכס החומרי והרגשי והאישי שלה, בבית של עם ישראל, במקום המכובד הזה, כולנו התברכנו ואני באופן אישי מודה על כך.
<גילה אלישר: אגב, חנוכיית שבעת המינים היא שלי, אתה מוזמן וכולם מוזמנים לראות אותה.
<גילה אלישר: תודה לכולם.
יעקב מרגי: עכשיו יעל.
יעקב מרגי: אבל לפני כן, יש "סטודיה", אני מבין לנשים, ולכן קראתן לזה "סטודיה".
יעקב מרגי: מה עם "סטודיו"?
<יעל קורלנדר: אז קודם כל אני רוצה להגיד תודה לאורלי בן אהרון, שמאחורי כל זה, ולכל הגברים, אני מבקשת את סליחתם, אורלי היא היועצת של ראש העיר לקידום מעמד האישה.
<יעל קורלנדר: ולכל הגברים שפונים אלינו אנחנו אומרים – 'כשיהיה לכם יועץ ראש עיר לקידום מעמד הגבר, אז הוא ימצא לכם את התקציבים'.
יעקב מרגי: תראו לאיזה מצב הגענו.
<יעל קורלנדר: אז תודה לאורלי, תודה להילה ולכל הצוות של עיריית ירושלים.
<יעל קורלנדר: תודה רבה ליהודית, תמסרו לה.
<יעל קורלנדר: יהודית היא באמת הרוח החיה, והיא כל כך חסרה לנו כאן, כי היא כל כך התלהבה מאיתנו.
יעקב מרגי: את רואה, השלט מואר, הדיון בשידור.
<יעל קורלנדר: אז היא רואה אותנו.
<יעל קורלנדר: יהודית, בריאות שתהיה לך, עד מאה ועשרים, שנזכה לעשות עוד הרבה דברים טובים ביחד.
<יעל קורלנדר: אני רוצה להגיד תודה לכל האמניות, גם אלה שלא יכלו להגיע הנה הבוקר, מנוחה יענקלביץ' ביניהן, שמחתנת הערב את הבן שלה.
<יעל קורלנדר: מנוחה הייתה בין אלה שפגשנו לפני שנה, והיא שאלה אותנו, ככה, בפגישת ההיכרות – 'מה ייצא לי מזה?
<יעל קורלנדר: אנחנו בעצם כבר אמניות ומכירים אותנו'.
<יעל קורלנדר: אז אמרנו לה – 'מה שאנחנו ניתן לכן זה קהילה, קהילה שאתן תוכלו לעבוד ביחד ולקדם אחת את השנייה'.
<יעל קורלנדר: כי אנחנו יודעים שכשהולכים לבד מגיעים מהר, אבל כשהולכים ביחד מגיעים רחוק.
<יעל קורלנדר: ואנחנו רוצים להגיע רחוק, וזה בעצם מה שאנחנו נותנים כאן – את הכלים, את הגב ואת התמיכה, את הקהילה.
<יעל קורלנדר: תודה לכולן, תודה לך.
יעקב מרגי: לכולנו.
<יעל קורלנדר: תודה למקום המכובד הזה שנתן לנו את האפשרות להציג, ואני מקווה שיהיו לנו עוד הרבה דברים מעניינים להציג לכם גם בהמשך.
יעקב מרגי: לפני סיכום, בבקשה.
<אתי סלנסקי: לסיכום קצר מאוד.
<אתי סלנסקי: קוראים לי אתי סלנסקי, אני אשת תקשורת, אני גם אמנית, אמנם לא מציגה כאן, אבל ראיתי את הפרויקט המדהים – שאורלי בן אהרון, יועצת ראש העיר לענייני נשים, עשתה – ופשוט התרגשתי מכל מה שנעשה כאן.
<אתי סלנסקי: לראות אמניות ערביות, דתיות, חילוניות, פשוט מכל הקשת, וזה היה מאוד-מאוד מרגש לראות את היצירות שלהן, לראות את המפגשים בבתים, בסדנאות, נכחתי במספר מהם, זה היה אדיר.
<אתי סלנסקי: אני חושבת שמכאן אפשר גם ללמוד איך אפשר בדברים אחרים לעשות שלום וקירוב לבבות.
<אתי סלנסקי: אני רוצה לציין גם את יו"ר נעמ"ת ירושלים, אילנה, שגם עושה פרויקטים יפים לנשים.
<אילנה דניאל: תודה רבה.
<אתי סלנסקי: אז תבורכו ויישר כוח.
יעקב מרגי: אנחנו נסכם.
יעקב מרגי: בדרך כלל, כשאנחנו מסכמים, אנחנו יותר תקיפים בוועדות, אנחנו קצת יורדים על משרדי הממשלה, שלא עושים את עבודתם, אם לא עשו; ואם הם עושים את עבודתם, אנחנו משבחים אותם, ודורשים מהם הסברים ודו"חות למפגש הבא או לישיבת מעקב.
יעקב מרגי: אבל פה איך אני אסכם?
יעקב מרגי: לומר לכם ששבענו בחצי שעה?
יעקב מרגי: טעמנו – כן.
יעקב מרגי: ואין ספק, אני לא רוצה לקלקל לכם שמחות, אני לא מופתע, אני איש ארץ ישראל, אני מכיר את ארץ ישראל, מכיר את האנשים, אני איש של אנשים, אני לא מופתע, יש הרבה יוזמות טובות, אבל חשוב לחשוף אותן.
יעקב מרגי: וזה הערך המוסף של המפגש הזה.
יעקב מרגי: אני מאלה שאומר את הנבואה הזו, אני חוזר ואומר, ואף אחד לא מצליח להפחיד אותי מכל גווני הקשת, הקיצוני מפה, והקיצוני מפה, והמרכזי, אני מאלה שאומרים – השמיים אף פעם לא נפלו, ולא ייפלו ואל תאיימו עלינו.
יעקב מרגי: החברה שלנו חזקה, איכותית.
יעקב מרגי: יש מה לתקן.
יעקב מרגי: מאחר שאנחנו רוצים לחיות עוד הרבה זמן, אז גם נתקן, ולא עלינו המלאכה לגמור.
יעקב מרגי: יש לי רק לברך בשם הכנסת, בשם חברי ועדת החינוך, נמצא איתנו גם חבר הכנסת איתן ברושי, ואני אומר לכם, אני מברך על יוזמות כאלה.
יעקב מרגי: תעבירי את ברכתי לראש העיר.
יעקב מרגי: חשבתי שיש לו רק יועצים לענייני חרדים ולענייני דתיים לאומיים, לא גם לענייני נשים.
יעקב מרגי: ואני ממליץ שבמצב שהגענו אליו שייתן גם יועץ לעניין "סטודיו", לא רק "סטודיה".
יעקב מרגי: שוב, תבורכו, ושיפוצו מעיינותיכם החוצה ביצירות שלכם.
יעקב מרגי: אני יודע מה זה אמן, כמה הוא רוצה להוציא, לא תמיד זה יוצא לו, וצריך את ההשראה, ושתצליחו לבטא את הכישרונות שלכם ביצירות שלכם, וכדי שילמדו מכם אלה שיבואו ויראו את היצירות היפות ואת היוזמות הברוכות, ואל תעצרו ב"סטודיה", תמשיכו בעוד יוזמות.
יעקב מרגי: יש עוד הרבה יוזמות.
יעקב מרגי: כל טוב לכם.
יעקב מרגי: היום ה-9 במאי 2017, י"ג באייר תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא על סדר-היום הוא בקשה לאישור סעיף השאלת ספרי לימוד במסגרת תשלומי הורים לשנה"ל תשע"ח.
יעקב מרגי: לכאורה זו בקשה פורמלית של המשרד ואני התעקשתי שאם כבר באים ורוצים שנאשר, אני רוצה לתהות, לשאול וללמוד אם מישהו בדק את זה מאז שהפרויקט יצא לדרך.
יעקב מרגי: זה שהתעריף בלי שינוי והוא לא עלה, לכאורה, הוא דבר מבורך, אבל יכול להיות שבגלל שזה כבר עובד, יכול להיות שהמחירים היו צריכים לרדת.
יעקב מרגי: מעבר לזה, צריך לבחון האם הוא נכון ליישום במתכונת הנוכחית ואולי צריך שינויים.
יעקב מרגי: מרכז המחקר והמידע של הכנסת הכין דוח קצר עם מצגת קטנה.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע אותם ולאחר מכן נשמע את משרד החינוך.
יעקב מרגי: נפתח את הנושא לדיון קצר וניתן גם להורים, שהם צלע חשובה ומכובדת במערכת הזו, שנקראת מערכת החינוך.
<אתי וייסבלאי: לבקשת יושב-ראש הוועדה בדק מרכז המחקר והמידע של הכנסת את הנושא של התוכנית להשאלת ספרי לימוד לקראת הדיון היום.
<אתי וייסבלאי: אני אציג בקצרה נתונים בסיסיים על התוכנית.
<אתי וייסבלאי: התוכנית להשאלת ספרי לימוד פועלת מכוח החוק להשאלת ספרי לימוד, התשס"ה-2000, שנכנס לתוקף בספטמבר 2011.
<אתי וייסבלאי: בשנים האחרונות, בעקבות המלצות ועדת טרכטנברג היו שינויים בחקיקה שהרחיבו את התוכנית לבתי-ספר נוספים.
<אתי וייסבלאי: התיקון האחרון בחקיקה משנת 2014 קבע כי התוכנית תוחל בהדרגה כתוכנית חובה בכיתות א' עד י"ב בכלל בתי-הספר הרשמיים והמוכרים שאינם רשמיים.
<אתי וייסבלאי: מאז, כמו שאנחנו רואים בתרשים, חל גידול משמעותי במספר התלמידים ובתי-הספר בתוכנית.
<אתי וייסבלאי: בשנת הלימודים הנוכחית, תשע"ז, השתתפו בתוכנית 2,338 בתי-ספר וקרוב ל-900,000 תלמידים, שהם קצת יותר ממחצית התלמידים בבתי-הספר במערכת החינוך.
<אתי וייסבלאי: עם זאת, כמו שאנחנו רואים, יש עדיין פערים משמעותיים בהשתתפות בתוכנית בין מגזרים שונים.
<אתי וייסבלאי: בחטיבה העליונה אנחנו רואים שרק כשליש מבתי-הספר משתתפים בתוכנית.
<אתי וייסבלאי: בחינוך הערבי פחות מרבע מבתי-הספר משתתפים בתוכנית ובחינוך המוכר שאינו רשמי כשליש מבתי-הספר משתתפים בתוכנית.
<אתי וייסבלאי: כדי להגיע לפריסה מלאה של התוכנית בחינוך הרשמי והמוכר שאינו רשמי צריכים להצטרף לתוכנית כ-1,500 בתי-ספר נוספים בחינוך הרגיל.
<אתי וייסבלאי: התקציב של התוכנית מבוסס, במידה רבה, על תשלומי הורים – 280 שקלים לתלמיד בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים, ו-320 שקלים לתלמיד לשנה בחטיבה העליונה.
<אתי וייסבלאי: מתוך התקציב הכולל של התוכנית בשנת 2016, למעלה מ-80% מהתקציב מגיע מתשלומי הורים וכ-17% מהתקציב מגיעים ממשרד החינוך, שנתן 31.4 מיליון שקלים בשנת 2016.
<אתי וייסבלאי: אם אנחנו מסתכלים על תקציב משרד החינוך לתוכנית לאורך זמן, אנחנו רואים גם את הגידול בתקציב בשנים הקודמות.
<אתי וייסבלאי: בשנת 2012 הוא גדל פי כמה, אבל אנחנו רואים גם שבשנים 2017 ו-2018, בתקציב המקורי שאישרה הכנסת, יש הפחתה משמעותית בתקציבי התוכנית.
יעקב מרגי: שמעון, בבקשה.
<שמעון יום טוב: אני מוביל בפורום הורים ארצי את הנושא של השאלת הספרים כבר יותר מחמש שנים.
<שמעון יום טוב: ברצוני לברך את הפרויקט, שרץ כבר יותר מחמש שנים ברחבי המדינה ובתמיכה של משרד החינוך.
<שמעון יום טוב: הפרויקט חוסך למשפחות בארץ סכום של 240 מיליוני שקלים, במיוחד אם אנחנו מצמצמים את זה בקטע של משפחה לנטו, על שלושה ילדים בממוצע אנחנו מדברים על משהו שנע בין 1,000 ל-1,200 שקלים, בנוסף ל-280 שקלים זה יוצא עוד 300 שקלים.
<שמעון יום טוב: משרד החינוך משקיע 31 מיליון שקל, כמו שציינת קודם, ומשרד החינוך מוציא בערך 40 שקלים על כל ילד בנוסף בממוצע.
<שמעון יום טוב: יש בתי-ספר שמקבלים יותר ויש בתי-ספר שמקבלים פחות.
<שמעון יום טוב: לצערנו, כל שנה אנחנו נתקלים באותה בעיה מצד ההורים, שמברכים על התוכנית עצמה ורק בזמן כזה אנחנו מאשרים את הגבייה של נושא תשלומי הורים.
<שמעון יום טוב: בו בזמן שאם תסתכלו בלוח שהעברתי לכם, שעשינו אצלנו בפורום ההורים, כבר בחודש אפריל אנחנו נאלצים לבקש מההורים שילדיהם עולים לכיתות א', ז' ו-י' לשלם את התשלום לפרויקט השאלת ספרים כי זאת האינטראקציה שיש לנו עם ההורים באותה תקופה.
<שמעון יום טוב: במאי אנחנו אמורים לגבות את הכספים ודרך אגב, זה על פי חוזר מנכ"ל שאמורים כבר לעדכן את משרד החינוך מה מספר התלמידים שהולכים להיות בתוך הפרויקט עצמו.
<שמעון יום טוב: כשאנחנו נאלצים להגיע לזמן כזה, אנחנו כבר אחרי זמן פציעות, מה שנקרא.
<שמעון יום טוב: אני מקווה מאוד שבשנים הבאות יוכלו לאשר ספציפית את הנושא של תשלומי הורים בפברואר או לכל המאוחר במרס, כדי שמנהלי בתי-הספר לא יגיעו למצב שבו הם עוברים על החוק ונאלצים לגבות את זה מתחת לשולחן או בשקט בתקופה של אפריל ומאי, כשאנחנו כבר בתקופת הגבייה עצמה.
יעקב מרגי: אני תוהה, אם אני אאשר להם את זה בפברואר, הם לא יתעסקו בזה אחרי שהם חוזרים מהחופשה האישית שלהם ב-15 באוגוסט ויגישו את זה למשרד ב-28 באוגוסט.
יעקב מרגי: ב-1 בספטמבר הם ישאלו למה יש תקלות, זה לא עובד.
יעקב מרגי: אני תוהה, אני תוהה.
<שמעון יום טוב: אני יכול לענות לך על זה בקצרה.
<שמעון יום טוב: לצערנו, נכון להיום יש עדיין מנהלים שלא יודעים לעבוד בתוכנית כמו שצריך.
<שמעון יום טוב: זה פוגע במשפחות ברוכות ילדים, שלא יודעות שאפשר לקבל.
<שמעון יום טוב: משרד החינוך לא עובד על הנחות, אבל הוא עובד בצורה אחרת עם משפחות נזקקות שצריכות הנחות כלשהן.
<שמעון יום טוב: גילינו שבאופקים, לדוגמה, בתי-הספר ספגו את המינוסים של החריגים.
<שמעון יום טוב: מנהלי בתי-הספר לא ידעו שאפשר להגיש את זה למשרד החינוך.
<שמעון יום טוב: משרד החינוך כן נותן את הדברים, אבל הם פשוט לא ידעו את זה.
<שמעון יום טוב: השנה, יחד עם משרד החינוך, הרצנו את זה כי זאת הייתה המדיניות שלהם לנושא של החרדים, כמו שציינת, לפזורה הבדואית, ליישובים הדרוזים והערבים.
<שמעון יום טוב: שם כבר עשינו סמינרים יחד עם ועדי ההורים.
<שמעון יום טוב: לגבי התיכונים, השנה נכנסנו בפעם הראשונה בכוח מסיבי כי בשנים הקודמות אנחנו ביקשנו פטור מדסי בארי בזמנו, כי היא שינתה את תוכנית הלימודים ל-30-70 וזה היה סתם לזרוק את הכסף.
<שמעון יום טוב: תודה רבה.
<חיים דב הלפרין: קודם כל, השר ביקש את זה מוקדם יותר מכול שנה אחרת.
<חיים דב הלפרין: יכולנו להגיש את זה יותר מוקדם, אלמלא היו כמה חילופים במשרד שקצת השהו את התהליך.
יעקב מרגי: היו חילופים?
יעקב מרגי: לא הרגשנו.
<חיים דב הלפרין: שנית, וזה יותר חשוב, רוב בתי-הספר מגישים את הבקשות שלהם להורים לתשלומי הורים לקראת סוף השנה.
<חיים דב הלפרין: שמעון אומר בצדק שכאשר ילדים נרשמים למערכת ביישובים מסודרים, אומרים להורים לשלם את כל התשלומים.
<חיים דב הלפרין: זאת עדיין קבוצה קטנה אבל היא משמעותית בתהליכים האלה ולכן השנה הגשנו הכי מוקדם שיכולנו.
<חיים דב הלפרין: מבחינתנו אין מניעה עקרונית להגיש גם במרס ושהתהליכים יעבדו יותר טוב.
<חיים דב הלפרין: לכן, אגב, ביקשנו מהשר ומהוועדה לבודד את התשלום הזה.
יעקב מרגי: יש דיון על חקיקת יתר במדינה.
יעקב מרגי: היועצת המשפטית שלנו לחשה לי שאפשר לקבוע זאת בחקיקה.
יעקב מרגי: אפשר, אבל אני חושב שהמשרד יכול ליישם, בואו.
יעקב מרגי: כהורה, הרבה פעמים האינטראקציה שלי ברישום של הבן לבית-הספר, סוגיית התשלומים לא עולה מיד.
יעקב מרגי: לרוב זה עולה בישורת האחרונה.
יעקב מרגי: לכן, מה שנקרא שידוד מערכות, לרענן את המנהלים.
יעקב מרגי: תשנו את הדיסקט במשרד החינוך, שנת הלימודים לא מתחילה ב-1 בספטמבר מבחינת
יעקב מרגי: כם אלא ב-20 ביוני או ב-30 ביוני.
יעקב מרגי: שם תעשו את חדר המצב לפתיחת שנת הלימודים.
יעקב מרגי: ברגע שאתם תהיו מוכוונים מטרה לתאריך היעד הזה, כל השאר יהיה בונוסים.
<חיים דב הלפרין: הדבר המרכזי בפרויקט הזה, שהוא באמת מיוחד, חשוב ויפה מכול היבטיו, הוא העובדה שאנחנו מתקדמים בו בקצב די טוב.
<חיים דב הלפרין: כולם מרוויחים מהתוכנית הזאת.
<חיים דב הלפרין: המשרד מרוויח בתוכנית הזאת שני דברים מהותיים: האחד, שכל בית-ספר, ולא משנה איפה הוא נמצא, חייב לעבוד רק עם הספרים שהמשרד אישר.
<חיים דב הלפרין: בעבר כל אחד קנה איזה ספר שהוא רוצה מהיכן שהוא רוצה.
<חיים דב הלפרין: חלק מהעניין הוא שעובדים רק עם ספרים מאושרים, ותהליך אישור הספרים הוא תהליך מובנה.
<חיים דב הלפרין: כל אחד שיש לו ספר יכול להגיש אותו לאישור.