GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: כשאת נותנת לי שלושה תלמידים עם הישגים לימודים נמוכים והסתגלות שניים ואת כותבת מתחת לזה מתלווה לבעיות נוספות, למה את מתכוונת ב-42?
יעקב מרגי: מה ה-42 נותן?
יעקב מרגי: נתחיל עם הישגים לימודיים נמוכים.
<הילה סגל: להישגים לימודיים – זאת אומרת של-42 תלמידים שדווחו לנו בהרחקה לצמיתות, היו להם גם הישגים לימודיים נמוכים וגם בעיות נוספות מאלה שמופיעות כאן בטבלה; ובסך הכל זה 45 ילדים שדווח לגביהם על אפיון של בעיות של הישגים לימודיים נמוכים, עוד פעם - - -
יעקב מרגי: ובעיות התנהגות ובכל זאת הורחקו רק שלושה.
<הילה סגל: לא, לא, לא.
<הילה סגל: לא הורחקו רק שלושה.
יעקב מרגי: אז מה זה נותן לי - - -
<הילה סגל: 45 ילדים שדווחו בדו"ח הזה הם ילדים שהיה להם רקע גם של הישגים לימודיים נמוכים.
<הילה סגל: שלושה מתוכם הם רק - - -
יעקב מרגי: אה, טוב.
יעקב מרגי: הסתכלות הפוכה, בסדר.
<מירב ישראלי: אני אשאל ככה, ילד כזה של הישגים לימודיים נמוכים, מה עושים איתו?
<הילה סגל: רפי, אתה רוצה להסביר?
<רפי בטיט: כן.
<רפי בטיט: תראו, אני אגיד, קודם כל צריכים לזכור שיש דו"ח שהוגש לכנסת על ידי מכון ברודקייל בשנת 2001 בכל הנושא של נשירה סמויה.
<רפי בטיט: הדו"ח שם מגדיר פרמטרים של נשירה סמויה.
<רפי בטיט: הוא מגדיר מדד התנהגותי, שזה כל ההיעדרויות המרובות, חוסר הגעה לבית הספר בזמן, למידה מועטה מאד; ומד רגשי.
<רפי בטיט: ניכור של בית הספר, תחושת ניכור כלפי בית הספר והמימד התפיסתי קוגניטיבי, שזה אומר התייחסות שלילית ללמידה.
<רפי בטיט: כשאנחנו מדברים על הישגים לימודיים, זה לא שילד במקום לקבל 80 במבחן קיבל 20 במבחן.
<רפי בטיט: אני יכול להגיד לכם שאני חוזר מסיור בראשון לציון, מהצגה של תלמידים ותלמיד מספר שהיה לו 60 בארבע יחידות במתמטיקה, הוא ביקש לעבור לחמש, המורה עשתה לו מבחן ובמבחן הוא נכשל והיא אמרה לו אתה עובר הקבצה.
<רפי בטיט: שאלו את הילד למה עברת הקבצה לדעתך, אז הוא אמר כי בית הספר לא עובד לפי מבחנים אלא לפי המוטיבציה והרצון.
<רפי בטיט: אבל כשיש במימד התפיסתי – ואני קורא מתוך הדו"ח – התייחסות שלילית ללמידה, כולל תחושה שלמידה בבית הספר אינה תורמת ואינה משמעותית – זאת אומרת זה לא שלילד יש ציון שלילי כזה או אחר, אלא - - -
<מירב ישראלי: זה לא הישגים לימודיים.
<רפי בטיט: זה הישגים לימודיים.
יעקב מרגי: רגע, רגע, רפי, אני אשאל אותך שאלה.
יעקב מרגי: השאלה מה הנקודה המכריעה?
יעקב מרגי: כשאתה בא ואומר תחושת הניכור, מוטיבציית לימודים נמוכה, איך אמרת לגבי הקוגניטיבי?
<רפי בטיט: יש שם התנהגותי, היעדרויות מרובות.
<רפי בטיט: רגשי.
יעקב מרגי: היעדרויות מרובות ורגשי.
<רפי בטיט: כל הנושא של החברתי - - -
יעקב מרגי: והישגים.
יעקב מרגי: טבעי שיהיו לו הישגים לימודיים נמוכים, בסדר?
יעקב מרגי: אני מנסה להבין אותך.
יעקב מרגי: אתה בא ואומר לי לו יצויר שהבן אדם לא נעדר והגיע באופן סדיר יחסית, מתאים לפי החתך של בית הספר והכיתה שלו.
יעקב מרגי: הוא מגיע.
יעקב מרגי: משתתף בכל הפעילויות החברתיות של בית הספר.
יעקב מרגי: אמרתי, היעדרויות אין כמעט.
יעקב מרגי: מצב נורמאלי ותהיה לו רק הסוגיה הזו של ההתפתחות הקוגניטיבית והישגים לימודיים נמוכים, על זה הוא לא יורחק לצמיתות.
<בלה רדונסקי: נכון, הוא לא יורחק.
<מירב ישראלי: זה לא הישגים נמוכים.
<מירב ישראלי: זו הגדרה לא נכונה.
<רפי בטיט: תראו, אנחנו נפגוש את הילדים, אנחנו קוראים לזה מספר המימדים.
יעקב מרגי: אני עכשיו יכול להבין למה הכנסת ברובריקה הזו, כי לך חשוב שאני אדע שהיו עוד 42 מקרים עם הישגים לימודיים - - -
<הילה סגל: לא, הרוב המכריע של הילדים - יכולו להביא טבלה פחות מפורטת – אבל הרוב המכריע של הילדים - - -
<מירב ישראלי: לא, צריך לשבח אותם על ה - - -
<הילה סגל: גם אנחנו סביב הנתונים.
<הילה סגל: בגלל שאנחנו מפלחים את זה ככה, יש לנו יותר יכולת לברר את הפרטים כמו שעשיתי קודם לגבי הילדים הצעירים.
<הילה סגל: אבל כן צריך להגיד שהרוב המכריע של הילדים שמופיעים כאן, הם עם בעיות, עם נסיבות מרובות על הרקע של ההרחקה.
<רפי בטיט: בדיוק.
<רפי בטיט: תקראו לזה מסיבות - - -
<מירב ישראלי: כשהחוק הזה, התיקון הספציפי הזה חוקק, העניין הזה של הרחקה לצמיתות נאמר בחוק במפורש אפילו, שזה לא בא לטפל בנושא של הנשירה הסמויה.
<מירב ישראלי: זה שני נושאים שונים.
<מירב ישראלי: ילד שיש לו בעיות לימודיות, פשוט בעיות לימודיות, כשלא היה לימוד חובה עד י"א-י"ב בעבר, היו מנשירים אותו בעצם.
<מירב ישראלי: היום צריך למצוא לו – אם הילד לא מסתדר בבית הספר – צריך למצוא לו מסגרת חלופית.
<מירב ישראלי: כל הדבר הזה של ההרחקה לצמיתות לפי המנגנון הזה, הוא לא בא לטפל בילדים עם הישגים לימודיים נמוכים.
<מירב ישראלי: זה מה שבאתי להגיד.
יעקב מרגי: בסדר, אני רואה שהזמן - - -
<בלה רדונסקי: זה לא עומד בפני עצמו, אבל זה נדבך.
יעקב מרגי: אני חשבתי, אבל בואו נתקדם בסקירה.
<הילה סגל: חשוב לי להגיד, אנחנו עושים כאן משהו טכני בפיצול.
<הילה סגל: אנחנו יושבים כאן ומדברים רק על הרחקה לצמיתות, אבל בעבור הילדים, בעבור המערכת, זה רצף של מענים.
<הילה סגל: אוקיי, אני אמשיך.
<הילה סגל: אני יודעת שתופס את תשומת הלב אלה שהם רק על ההישגים או רק על ההסתגלות, אבל אני רוצה שתסתכלו באמת על האחוזים הכי גבוהים, שזה בעיות התנהגות חמורות, שזה באמת גם בעיות של ביקור סדיר, אבל גם בעיות של אלימות לסוגיה ויש כאן מעורבות במעשי אלימות כלפי אנשי הצוות החינוכי, שהם אירועים שהם חמורים במיוחד ומתייחסים אליהם בחומרה, גם על פי חוזר המנכ"ל.
<הילה סגל: כאן אני רוצה לעבור לנושא של הגשת הערעורים.
<הילה סגל: בעצם הערר, אני יכולה כבר שוב לתת את התמונה לגבי הדו"ח ההשוואתי, אז גם בשנת הלימודים הקודמת עמדנו - ושנה שעברה זה היה 44, תשע"ו זה 40 - ואפשר לראות שאנחנו יורדים בכמות העררים, אבל עולים בכמות העררים שמתקבלים.
<הילה סגל: זאת אומרת 90%, וצריך להבין מה המשמעות של זה.
יעקב מרגי: המשמעות ברורה.
יעקב מרגי: המערכת יותר סובלנית וקשובה ומנסה למצוא פתרונות.
<הילה סגל: לא, אבל אני רוצה להגיד שזה לא פשוט למנהל בית ספר - - -
<רפי בטיט: וזה אמיתי.
יעקב מרגי: אוי ואבוי אם הייתי חושב שמביאים לוועדה משהו לא אמיתי.
<הילה סגל: אני רוצה להגיד שמנהל בית ספר שעשה הליך – ומאד מאד מקפידים על ההליך, שהוא יהיה נכון – ומשפחה מגישה ערר והילד חוזר לבית ספר – זו סיטואציה מאד מאד מורכבת.
<הילה סגל: מנהלי בתי ספר לא רוצים להגיע לסיטואציה הזאת וזאת אמירה של המערכת שאומרת שלא מוצו כל האפשרויות.
<הילה סגל: לצד זה אני כן שוב אומרת שגם הילד והמשפחה שלו עוברים תהליך.
<הילה סגל: כשנמצאים ככה בקו אדום מאד מאד ברור, יש - - -
יעקב מרגי: המספרים מדברים בעד עצמם.
<הילה סגל: יש פה התייחסות לנושא ההרחקה לאלתר, זאת אומרת הרחקה מיידית.
<הילה סגל: 18 תלמידים דווחו שהם הורחקו לאלתר.
<הילה סגל: 18 מתוך 98.
<הילה סגל: הנסיבות הן נסיבות של אלימות קשה כנגד תלמידים, אלימות קשה נגד מורים ואירועים של אלימות מינית.
<הילה סגל: באמת מצבים מאד מאד קיצוניים, שבהם הוחלט על הרחקה לאלתר.
יעקב מרגי: חשוב לי, לפני שנפתח את הדיון בנושא הזה, לגבי הסוגיה הזו של שימוש וסחר בסמים בתוך בית הספר.
יעקב מרגי: איך המערכת מסתכלת על זה?
<הילה סגל: טוב, אז קודם כל - - -
יעקב מרגי: כי הנתונים הם קטנים, כשאנחנו יודעים את הבעיה.
יעקב מרגי: השאלה איך המערכת מתייחסת לזה.
<הילה סגל: אתה מכיר את העמיתה שלי, את קרן רוט-איטח שבעצם ממונה בשפ"י על מניעת שימוש בחומרים - בסמים, אלכוהול וטבק – וזאת סוגיה מאד מורכבת, משום שגם חברתית אנחנו מבולבלים ומעבירים מסרים סותרים לילדים.
<הילה סגל: יש במערכת החינוך פעילות - - -
יעקב מרגי: אם אנחנו מדברים, אמרתי לאחד השרים בישיבת הכנסת בשבוע שעבר, לגלעד ארדן אמרתי את זה, השר לביטחון הפנים.
יעקב מרגי: אמרתי לו תקשיב, אני מבין את הרציונאל של אי הפללה, של ההדרגה הזו ולא מיד להפליל.
יעקב מרגי: אבל עם כל הכבוד, הבוגרים שבחברה הישראלית לא קוראים את השורות הקטנות.
יעקב מרגי: אנחנו הולכים לכותרות.
יעקב מרגי: ונוצר איזה רושם כזה אצל בני הנוער והמבוגרים וזהו, הקנאביס כבר מותר לשימוש והם לא יורדים לשורות הקטנות.
יעקב מרגי: אמרתי לו שהוא חייב לצאת גם בקמפיין מה התופעות, מה ההשלכות.
יעקב מרגי: כי נעשה פסטיבל סביב כל הסיפור הזה ואני מסכים איתך במסרים הסותרים כחברה.
<הילה סגל: אני רק חייבת להגיד שברמה החינוכית יש 1,200 מב"סים, שזה מובילים בית ספריים בנושא של מניעת שימוש בסמים.
<הילה סגל: צריך להבין את הגודל.
<הילה סגל: נעשית פעילות עצומה.
יעקב מרגי: ואלכוהול.
<הילה סגל: נכון, סמים ואלכוהול.
<הילה סגל: בלה תגיד על זה משהו בהיבט המשפטי.
<בלה רדונסקי: אני רק אגיד שבמסגרת הצעת החוק שעכשיו ישבנו עם המשרד לביטחון הפנים בנושא הזה, אנחנו בהחלט דיברנו על ועדה משותפת שתידון ומשרד החינוך עמד על זה שיהיו קריטריונים מאד מובנים הן להיבט של בחינת הנושא והן להיבט הטיפולי של הנושא וכל זה נכנס לתוך הצעת החוק.
<בלה רדונסקי: כך שאנחנו מחכים, הוועדה אמורים להתחיל ממש בשבועות הקרובות ואנחנו בהחלט נעמוד על כל ההיבטים, שגם אתה מדבר עליהם, כולל הסברה, כולל העמקה של חידוד הדברים.
<בלה רדונסקי: כי אתה צודק, לגבי קטינים זה מסר שהוא מאד בעייתי.
יעקב מרגי: אני שומע את השיח של בני הנוער.
יעקב מרגי: אוקיי, בבקשה, בואו נמשיך.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים שיישאר זמן.
יעקב מרגי: הבאנו אורח.
יעקב מרגי: התעללנו בו בכניסה.
יעקב מרגי: הוא חייב להסביר לנו מה קורה בחברה הערבית.
<הילה סגל: יש לנו נתונים לגבי מצב התלמידים לאחר ההרחקה.
יעקב מרגי: זאב, רצית לצאת?
יעקב מרגי: אתה רוצה משהו באמצע?
יעקב מרגי: ברשותך אני אתן לו.
<זאב גולדבלט: ממש שני משפטים בלבד.
<זאב גולדבלט: אחד, מניסיוני, אני חושב הדי ארוך, למדתי - - -
<שפיע אלג'מאל: אפשר להציג רק מי אתה?
<זאב גולדבלט: מניסיוני למדתי שמערכת החינוך מתייחסת לנושא הזה באמת בדחילו ורחימו, ובאמת בחרדת קודש.
<זאב גולדבלט: הוועדות שאני - - -
יעקב מרגי: אמרתי לך, אני למדתי בבית ספר יסודי שהייתי יכול לתת להם את המספר הזה רק ב-.
יעקב מרגי: ואני זוכר את הדמויות.
<זאב גולדבלט: אז איך אומרים, אני יודע שאנשי משרד החינוך לא רגילים לשמוע ממני הרבה מחמאות, אבל בפירוש שאפו גדול על זה.
<זאב גולדבלט: הדבר היחיד שאני כן מבקש ואני נוגע דווקא בחלק השני, והיה ומחליטים להרחיק, יש את ועדות הערר בהן אני כן קורא למשרד החינוך לעשות רביזיה בנציגי ההורים בוועדות הערר.
<זאב גולדבלט: אין שם נציגי הורים אוטנטיים כבר למעלה מעשור.
<זאב גולדבלט: לא עשו שם שום רענון כבר למעלה מעשור.
<זאב גולדבלט: זה מינויים אישיים של השר, למיטב ידיעתי ולא - - -
<בלה רדונסקי: לא, לא, ממש לא.
<זאב גולדבלט: זה מה שהסבירה לי אז, לפני שנתיים, מנהלת המחלקה שאחראית על נושא הערר.
<בלה רדונסקי: לא, לא, זה ממש לא, כאשר צריך להבין שיכול להיות שאתה מדבר בכלל על משהו אחר, אבל יש ועדות ערר שהורים לא יושבים בהן, למשל כמו בפגיעות מיניות, בגלל דברים מובנים.
<זאב גולדבלט: ברור.
<בלה רדונסקי: בנושא של הרחקה, הם מוזמנים והרבה פעמים אומרים לנו שלא יגיע נציג, אבל זה לא מינויים של אף אחד.
<זאב גולדבלט: בכל מקרה אני כבר קורה למשרד החינוך – תרימו את הכפפה.
<זאב גולדבלט: אנחנו עומדים לרשותכם.
<זאב גולדבלט: יש לנו עכשיו שלוחה בכל יישוב, בכל עיר.
<זאב גולדבלט: בכל מחוז של המשרד.
<זאב גולדבלט: תגידו שאתם רוצים, אנחנו נשלח נציגות.
יעקב מרגי: ייקחו את זה, יחשבו, ישקלו.
<בלה רדונסקי: אנחנו תמיד מזמינים.
יעקב מרגי: בבקשה, סליחה שעצרתי אותך.
<הילה סגל: גם צריך לזכור - - -
יעקב מרגי: גם בכם התעללו בכניסה?
יעקב מרגי: אתמול הייתי ליד טובא.
יעקב מרגי: אני יודע איזה מרחק זה.
<קריאה: אז למה לא את?
יעקב מרגי: חשבתי, אבל זו שעה שאני צריך להגיע הביתה, וזה בדרום, אז תבין לבד.
יעקב מרגי: זו הזדהות עם שעות הנסיעה שלך.
<הילה סגל: יש פה נתונים נוספים שאנחנו מבקשים וצריך להבין שכשאנחנו בעצם השאלה יודעים שכשאנחנו שואלים את בתי הספר ואת המחוזות האם ליוויתם, האם נתתם טיפול – זה מסר שאומר – ככה זה צריך להיראות.
<הילה סגל: מאז שאנחנו שואלים, יש לנו את השאלון הזה שנשלח למחוזות - זה עוד כלי שלנו להעברת מסרים.
<הילה סגל: אז יש כאן נתונים לגבי מצב התלמידים לאחר הרחקה, שמתייחסים גם לסוגיה של המענה הטיפולי וגם למידת ההסתגלות.
<הילה סגל: צריך לזכור שזה קבוצת הילדים שבאמת בקצה בקצה של המערכת.
<הילה סגל: אם היינו כותבים כאן שהכל טוב ויפה זה היה נשמע תמוה.
<הילה סגל: אז התמונה היא תמונה מורכבת והיא בהלימה למציאות.
<הילה סגל: מהתמונה שקיבלנו – יש לנו 57% מהילדים שמקבלים מענה טיפולי, 43% שמלא מקבלים.
<הילה סגל: צריך לזכור שבהרבה מקרים, ברוב המקרים, המענה הטיפולי – ילד ומשפחתו צריכים לרצות אותו.
<הילה סגל: הרבה פעמים הם מסרבים לליווי כזה, גם כשהוא מוצע.
<הילה סגל: ב-11% של המקרים נפתח תיק במשטרה בגין מעורבות פלילית, ואולי יתייחסו כאן על הליווי שנותנים להם בשירות המבחן לנוער.
<הילה סגל: ויש כאן נתונים לגבי המצבים שבאמת נמצאים – האחוז שלומד הוא 82% ויש כאן נתונים לגבי הנשירה ולגבי סיום 12 שנות לימוד.
<הילה סגל: אפשר להסתכל על הטבלה הבאה ש - - -
יעקב מרגי: את אומרת לי לסיום ש-12 שנות לימוד זה מתייחס למי?
יעקב מרגי: מתוך ה-18 האלה?
<הילה סגל: 3% מתוך כלל התלמידים שדווחו כאן בדו"ח.
<הילה סגל: זאת אומרת 3% מתוך ה-98 סיימו במסגרות שהן מסגרות של היל"ה או מסגרות שרפי יכול להרחיב עליהן, אבל שבאמת המטרה שלהם היא לסיים 12 שנות לימוד.
<מירב ישראלי: אפשר להגיד מה הגילאים של ה-15% של הנשירה?
<מירב ישראלי: יש לכם את הנתונים?
<הילה סגל: אין לי.
<הילה סגל: אני יכולה לשלוח תשובה יותר מפורטת.
<מירב ישראלי: בעצם לפי החוק היום אמורים למצוא להם מסגרת.
<הילה סגל: נכון, אבל שוב, התמונה היא יותר מורכבת, וכשאנחנו מדברים על 15% מכלל תלמידי ישראל זה באמת קצה שבקצה.
<מירב ישראלי: מכלל ה-98.
<מירב ישראלי: זה עוד - - -
<הילה סגל: יש מאמץ אדיר של אגף ילדים ונוער בסיכון, באמת לתת את המענים השונים, המגוונים, בעומקים השונים כדי לאפשר מסגרת.
<הילה סגל: אתה רוצה להוסיף?
<רפי בטיט: כן, רק להוסיף בנושא.
יעקב מרגי: אני רוצה לעבור למגזר הערבי, אז תקצרו בבקשה.
<רפי בטיט: רק משפט בנושא הזה.
<רפי בטיט: צריך להגיד שבאופן יחסי ל-OECD וכו', אנחנו נמצאים במצב מאד טוב באחוזי הנשירה ברמה הארצית.
<רפי בטיט: אם אנחנו נוריד את הקצוות, שיש לנו את המגזר הערבי, שבתוך זה גם המגזר הבדואי ואת המגזר החרדי ששם יש לנו אופרציה קצת שונה, אז אנחנו בכלל במצב מעולה אפילו בתחום הנשירה.
<רפי בטיט: אני חייב להגיד שהמשרד כמשרד עושה הרבה מאד והוא מציב גם משאבים כלכליים, גם הון אנושי שמושקע בתוך התהליכים למניעת נשירה, אנחנו גם רואים את זה.
<רפי בטיט: אני רק רוצה להוסיף שצריכים לזכור שיש את התמונה החינוכית שפורסמה והיה לה הרבה הד ואחד המדדים המשמעותיים מאד שם זה הנושא של התמדה.
<רפי בטיט: זאת אומרת אנחנו היום באים למנהל אומרים לו תקשיב, בכיתה ט' נכנסו לך מחזור של 120 תלמידים, אנחנו נמצאים בכיתה י"ב כעבור 4 שנים, יש לך עכשיו 100 תלמידים – אנחנו רוצים הסבר אחד-אחד איפה הוא הלך.
יעקב מרגי: אתם יכולים לומר לי בוודאות שסוגיית התמונה החינוכית עוזרת, מסייעת?
<הילה סגל: מאד עוזרת.
<רפי בטיט: מאד.
<רפי בטיט: היא מאד מקצועית.
<רפי בטיט: אלף זה כלי שאנחנו עובדים איתו ככלי - - -
יעקב מרגי: יש לי תחושה שמישהו שילם מחיר על זה, אבל לא משנה.
יעקב מרגי: זה לא הדיון כאן.
<רפי בטיט: לא, אני גם רוצה להגיד פה בוועדה, שצריכים לזכור.
<רפי בטיט: אני תמיד אומר את זה לפחות בצוותים אצלנו, שעובדים באופן מעשי.
<רפי בטיט: התמונה החינוכית זה מספרים, אבל לנו, אחרי כל מספר כזה יש שם ותעודת זהות ואנחנו יודעים להגיע לכל ילד כזה.
<רפי בטיט: זאת אומרת סתם לדוגמא הבאתי את ההתמדה שמנהלי בתי ספר נמדדים על זה היום.
<רפי בטיט: אנחנו יודעים שבעבר מנהל שרצה להצליח בבגרות עשה ניפוי של תלמידים - - -
יעקב מרגי: רפי, אנחנו קיימנו דיון על התמונה החינוכית, יצאנו מאד בסיפוק מהדיון הזה והלוואי.
<רפי בטיט: אני שמח לשמוע.
יעקב מרגי: אני שחררתי קיטור כדי לא לקבל כיב קיבה.
יעקב מרגי: אמרתי הלאה.
<הילה סגל: מודדים בבולטות את הנתונים האלה.
יעקב מרגי: אני רוצה לעבור לאורח.
<הילה סגל: אני יכולה להגיד רק משפט?
<הילה סגל: אני הייתי פה בכמה דיונים על מצבים שבהם הורים הגיעו והתלוננו על אירועי אלימות קשים.
<הילה סגל: צריך לזכור את התמונה המורכבת.
<הילה סגל: ילד שיש לו בעיות התנהגות קשות, אנחנו רוצים להכיל אותו, אבל יש מצד שני - - -
יעקב מרגי: חבל שהזכרת לי את זה.
יעקב מרגי: אני אגיד לך, בדיונים האלה שהיינו, תקשיבי, הוועדה פה לא תיתן לעולם רוח גבית למי שבאמת נוקט באלימות בתוך בתי הספר.
יעקב מרגי: בדיונים האלה עלו גם דוגמאות שדווקא זה שסבל מאלימות הורחק מבית הספר ולא קיבלנו - - -
<הילה סגל: זה יותר מורכב מזה, אם יורשה לי להגיד.
<הילה סגל: אבל לא ניסיתי להגיד את זה.
<הילה סגל: ניסיתי להגיד שצריך לזכור את המורכבות של המערכת, שצריכה לתת מקום גם להכיל את הילד עם המורכבות וגם לשמור על הילדים האחרים מאלימות.
יעקב מרגי: התייחסות מתוך כל הסיפור הזה ממוקדת למגזר הערבי.
יעקב מרגי: חבל שבדו"ח זה לא - - -
<שפיע אלג'מאל: פה יש, יש ערבים.
יעקב מרגי: כן, אבל כשאני אומר, הרי ידענו בדיון הקודם ובסעיף 3 קבענו שתהיה התייחסות מיוחדת למגזר הערבי.
יעקב מרגי: אני הייתי מצפה שבטבלה הראשונה אקבל גם פילוח לפי מגזרים.
<הילה סגל: יש פילוח לפי מגזרים.
יעקב מרגי: לגבי כל ה-98.
<הילה סגל: יש לנו 7 ילדים.
<הילה סגל: אפשר לפלח אותם, אבל זה ייתן תמונה מאד - - -
יעקב מרגי: בוא, תן לי סקירה.
<שפיע אלג'מאל: אוקיי, אני אתחיל ברשותכם.
<שפיע אלג'מאל: שלום לכם וצהריים טובים.
<שפיע אלג'מאל: יש איזה תכנית ברדיו, בקול ישראל בערבית, שקוראים לה אג'נדה, כל יום בשעה שמונה.
<שפיע אלג'מאל: מזה חודשים התכנית מתחילה או במקרה רצח או בתאונת דרכים או בירי על ראש מועצה.
יעקב מרגי: אג'נדה, מה אתה רוצה?
יעקב מרגי: יש להם אג'נדה.
<שפיע אלג'מאל: זו אג'נדה.
<שפיע אלג'מאל: האג'נדה הזו במגזר הערבי, התמונה - - -
יעקב מרגי: לא, לתכנית יש אג'נדה.
יעקב מרגי: לא אמרתי למגזר.
<שפיע אלג'מאל: לא לתכנית, אבל התלמידים, המורים והמנהלים, הרי בית הספר הוא תמונת ראי לקהילה.
<שפיע אלג'מאל: הם שומעים, הם רואים והם חווים והם מרגישים.
<שפיע אלג'מאל: אז אני רוצה להגיד לך, ממה שיש לו בבתי הספר הערבי, אני מאד גאה גם במנהלים, גם במפקחים, גם בצוותים החינוכיים.
<שפיע אלג'מאל: אני אתן לך כמה דוגמאות במחוז צפון, שיש בו את אחוז התלמידים והמורים הגבוה ביותר במשרד.
<שפיע אלג'מאל: מפקח המחוז הערבי, לא מחכה לסוף שנת הלימודים, כמו שעושים הכנות למסיבת סיום שנה, אלא הוא מכנס את הפיקוח הכולל, ממש לכמה ימים ועושה איתם סדנא, עם מומחים, על חוק התלמיד וזכויותיו.
<שפיע אלג'מאל: אותו מנהל שחווה את הסדנאות, ואני נוכחתי, יעקב, בתוך הסדנאות האלה ואפילו עושים סימולציות.
<שפיע אלג'מאל: ממש עושים סימולציות.
<שפיע אלג'מאל: אותו מנהל, במסגרת מנהל, מפקח ומנהליו מטמיע את החוק הזה למנהלים ואותם מנהלים מטמיעים את הנושא לתלמידים.
<שפיע אלג'מאל: אני רוצה לציין לך כמה דברים מאד חשובים לגבי מה שקורה בתוך בתי הספר, וזה ברמה של תכנית אישית.
<שפיע אלג'מאל: ממש תכנית אישית.
<שפיע אלג'מאל: בונים מערכת שעות מותאמת לאותם תלמידים - - -
יעקב מרגי: שפיע, בוא תקשיב.
יעקב מרגי: מאחר שלא נחתנו מיד לדיון הזה, אני לוקח שבעה תלמידים מורחקים לצמיתות.
יעקב מרגי: כשאני מכיר את המצב במערכת החינוך הערבית, זה לא מדבר לי.
יעקב מרגי: זה או שזה הולך ביחס ישר ועל כל תלמיד מורחק יש מנהל שמורחק או המורה חוטף מכות, או משהו אחר, או שמישהו מטאטא לי פה נתונים, או שהמערכת מלמטה – ואני לא חלילה מלין על משרד החינוך – לא משחרר את הקיטור.
יעקב מרגי: אתה יורד לסוף דעתי או שאני אסביר?
<שפיע אלג'מאל: אני מבין אותך, אבל זה לא עניין של - - -
יעקב מרגי: אז שבעה תלמידים מורחקים לצמיתות לא משקף את מצבה של מערכת החינוך במגזר הערבי.
יעקב מרגי: יש פה איזו לקונה או בהתנהלות בסיפור הזה, או בדיווח.
<שפיע אלג'מאל: אני דווקא מסתכל על חצי הכוס המלאה.
<שפיע אלג'מאל: אתה עושה - - -
<שפיע אלג'מאל: אני גם אתן לך - - -
יעקב מרגי: לא, אני מקווה שזה 80% - הלוואי ואני טועה בתחושה שלי ושזה 80% הכוס המלאה.
<שפיע אלג'מאל: אבל תשווה עם הממלכתי דתי, שזה 5.
<שפיע אלג'מאל: תשווה עם החרדי שזה 8.
<שפיע אלג'מאל: אז זה אותם מספרים.
יעקב מרגי: כן, אבל אני מכיר את המצב.
יעקב מרגי: תראה, כשיש שמונה בחרדי, ראית, שתקתי, אני מכיר את המציאות שם.
יעקב מרגי: כשאני בא ומדבר וכרגע אני לוקח את מערכת החינוך הממלכתי והממלכתי דתי ואני מסתכל על הנתונים, פחות או יותר הסתדר לי.
יעקב מרגי: כשאני לוקח את מערכת החינוך במגזר הערבי, שאני יודע מה.
יעקב מרגי: אני לא מייחס לה אלימות, שלא תבין אותי.
יעקב מרגי: אני לא מייחס לה כאוס, אבל אני מכיר במקומות רבים ויושבים כאן נציגים, גם מנהלי בתי ספר, גם מפקחים, גם ראשי רשויות, גם נציגי החברה הערבית פה בכנסת ואנחנו נחשפים לתמונת מצב שונה.
יעקב מרגי: השאלה אם יש הסבר לנתון הזה שנקרא 7.
<הילה סגל: אני רוצה להגיד משהו.
יעקב מרגי: רק משפט אחרון.
יעקב מרגי: מבחינתי לראות בדו"ח הזה שבעה תלמידים במגזר הערבי מורחקים לצמיתות, הלוואי ולא היה אחד, מבחינתי זה וי.
יעקב מרגי: השאלה אם זה נתון אמיתי.
<הילה סגל: אני יכולה להתייחס?
יעקב מרגי: אני רק אסיים, כדי שתביני.
יעקב מרגי: ודאי שתתייחסי.
יעקב מרגי: אם אני שואל ומוציא ואת רואה שאני מתאמץ גם כן.
יעקב מרגי: אז לי אין ספק שיש כאן גם חשש, מאחר שאיך נקרא לזה, המבנה של האוכלוסייה בתוך היישובים זה משפחות, חמולות, זה מטעם זה וההוא מטעם זה.
יעקב מרגי: האם זה לא מטאטא את המצב?
יעקב מרגי: האם יש מצבים?
<הילה סגל: אני רוצה להגיד שהשאלות שעולות כאן מעסיקות גם אותנו.
יעקב מרגי: אה, מעסיקות?
<הילה סגל: כן, אנחנו שואלים את עצמנו האם הנתון הזה הוא מלא.
<הילה סגל: אני יכולה להגיד שהוא עקבי.
<הילה סגל: גם בדו"חות הקודמים אנחנו עומדים על שמונה, שבעה.
יעקב מרגי: אז זו הסיבה שאת שואלת את עצמך את השאלות ואני שואל את השאלה.
<הילה סגל: לא, אני רוצה כן להגיד מה עשינו עם סימני השאלה האלה.
<הילה סגל: כי שפיע, שהוא באמת נציג של האגף לחינוך בחברה הערבית ועבדאללה חטיב שמנהל את האגף, כולנו היינו באיזה שהוא דיון שבאמת העלינו את הסוגיות האלה ואני רוצה להגיד מה עשינו עם זה.
<הילה סגל: אני רוצה להגיד שיש ערך גם למסרים שעוברים עכשיו ועוברים בעקבות הנתונים האלה שיש לנו, כי מה שאנחנו עשינו למעשה זה בשיתוף עם עבדאללה חטיב פנינו לכל המפקחים בחברה הערבית והעלינו את הסוגיה הזאת בפניהם.
<הילה סגל: אמרנו להם הנתון הזה הוא נתון קבוע, הוא נתון שמעלה אצלנו סימני שאלה ואנחנו היינו רוצים לקבל מכם תשובות.
<הילה סגל: אחת התשובות שבאמת שפיע הביא לנו, אחרי שהוא בדק עם המפקחים, זה תהליך הטמעה שהם עושים במחוזות.
<הילה סגל: אז זה הנתון שיש לי.
<הילה סגל: הוא לא מספק אותי.
<הילה סגל: אבל זה מהלך שנעשה כיום כדי לקבל תמונה, עד כמה שניתן יותר מדויקת וברקורה.
<שפיע אלג'מאל: כן, כן.
<שפיע אלג'מאל: תשמע, אם אני אקח יישוב שיש בו תיכון אחד ואתה רוצה להרחיק תלמיד, לאיפה תרחיק אותו?
<הילה סגל: נכון, יש פה משמעויות.
<שפיע אלג'מאל: תגיד לו יישוב אחר?
<שפיע אלג'מאל: זה אלף.
<שפיע אלג'מאל: ב', הרי באותו כפר שבו רוצים להרחיק את התלמיד, דיברת על העניין של החמולות, לפעמים המנהיגים של החמולות באים וממש בנושא של גישור ובנושא של הפגת המתחים, ממש, זה לא עניין של - - -
יעקב מרגי: יכול להיות שזה אפילו ערך מוסף, אתה רוצה לומר.
<שפיע אלג'מאל: זה מוסף, בוודאי שמוסף.
<שפיע אלג'מאל: זה מוסף לתלמיד.
<הילה סגל: מה המשמעות של להוציא ילד מהקהילה.
יעקב מרגי: אני שמח ששאלתי את השאלה.
<שפיע אלג'מאל: לכן אני אומר לך שאני מסתכל על חצי הכוס המלאה.
<שפיע אלג'מאל: מה גם, תקשיב, חוץ מזה שאותו תלמיד שצריך להרחיק, לפעמים – ואני הייתי מורה ואני מבקר הרבה שטח, אני איש שטח – בכל בית ספר יש לך את הדמות החינוכית שהוא יכול ללוות אותו תלמיד מורחק.
<שפיע אלג'מאל: שהוא יכול להיות הדוגמא האישית שלו.
יעקב מרגי: בתקווה שיש.
<שפיע אלג'מאל: תאמין לי שיש.
<שפיע אלג'מאל: בכל בית ספר תמצא את אותו - - -
יעקב מרגי: אני לא מתכוון שהם לא, חס ושלום, שלא תבין אותי לא נכון.
יעקב מרגי: איך אומרים, לכל תלמיד יש את המורה של החיים שלו.
יעקב מרגי: המורה שהוא יותר - - -
<שפיע אלג'מאל: כן, דמות משמעותית.
יעקב מרגי: דמות משמעותית.
<שפיע אלג'מאל: אני אפילו אגלה לך עוד משהו.
<שפיע אלג'מאל: גם במגזר החרדי ובממלכתי דתי, הרבנים, שהם הדמות המשמעותית לפעמים - - -
<הילה סגל: לאן הגענו?
<הילה סגל: אחרית הימים.
<שפיע אלג'מאל: גם אצלנו בבית ספר מורה שיש לו ותק יותר מ-30 שנה, שהוא מסורתי, יש לו דמות חינוכית, משמעותית, תמיד הוא מכיל את אותם תלמידים ואז - - -
יעקב מרגי: אז בוא אני אגלה לך, מאחר שחשוב לי שתשמעו את זה, הלוואי – אני לא יודע איך לאכול את זה, אני מנסה לחשוב – הלוואי שבמגזר החרדי, סוגיית ההרחקה לצמיתות בגילאי חוק חינוך חובה תטופל במשרד החינוך כפי שאתם מטפלים בחינוך הממלכתי והממלכתי דתי.
יעקב מרגי: אני אומר לכם במפורש שהתמונה שם היא קשה מאד.
יעקב מרגי: היא קשה מאד.
יעקב מרגי: כשאת לוקחת מהחרדי 8 תלמידים, אני יכול לייחס את זה למסגרות מאד מאד מאד מפוקחות.
יעקב מרגי: אם הייתי לוקח את החרדים ומפלח אותם לגילאים, הייתי מוצא אותם מקסימום עד ט' אם בכלל, אם לא עד ז'.
יעקב מרגי: ואני אומר לכם שהתמונה מכיתה ז' ומעלה קשה מאד ואני אביע זאת בסיכום.
יעקב מרגי: אני מבקש שתתייחסו – לא בדיון הזה, אנחנו כבר גולשים לדיון הבא - - -
<בלה רדונסקי: אני רק אגיד במשפט אחד שאנחנו עושים עכשיו גם – ואני מתארת לעצמי שזה ישפיע גם על הדו"ח הבא, ורפי יושב כאן, הוא הוביל את זה – מהלך שלם של שינוי גם בנושא של התמדה ושל אכיפה וביקור סדיר, הרחקה וכל הדברים האלה.
יעקב מרגי: הבעיה שלי היא שאתם עדיין תמשיכו בתוך הממלכתי, חרדי.
יעקב מרגי: השאלה אם אתם תעשו את זה במוכש"ר, במוסד תרבותי ייחודי.
<בלה רדונסקי: רפי יענה.
יעקב מרגי: נו, רפי, בתוך עמי אנוכי יושב.
יעקב מרגי: כשאני אומר התמונה היא קשה, ה-8 הם במסגרות האלה שאת מדברת עליהן.
יעקב מרגי: את לא מחדשת לי.
יעקב מרגי: אני מדבר ובכוונה ניסחתי את זה – אני לא משפטן, אבל נדבקתי מכם ואמרתי – כל מי שחוק חינוך חובה חל עליו, שזה אומר כולל תרבותי ייחודי, אם אתם יורדים לסוף דעתי.
יעקב מרגי: כל המוכר שאינו רשמי.
<רחלי הכהן: רק במשפט אחד.
<רחלי הכהן: לאור מספר העררים הגדול שמתקבל, ואנחנו בהחלט מברכים על זה, אני רק רוצה כן להעלות נקודה נוספת.
<רחלי הכהן: אמנם נאמר כאן שהיא מסמלת קו אדום הרבה פעמים עבור תלמידים והיא חוויה מטלטלת.
<רחלי הכהן: מצד שני אנחנו, לפחות במקרים שהגיעו אלינו, זו הייתה חוויה מאד שלילית גם מבחינת התיוג העצמי הן של הילדים עצמם, הן של המורים והסגל.
<רחלי הכהן: לכן דווקא בגלל המספר הגדול ולאור הפתרונות שנמצאו בתוך בית הספר בסופו של דבר, אנחנו חושבים שזו צריכה להיות כמובן הדרך הראשונית ולא - - -
יעקב מרגי: כן, אבל לא תמיד - - -
<רחלי הכהן: נכון, ובכל זאת זה - - -
יעקב מרגי: תקשיבי, אני אספר לך.
יעקב מרגי: אני אומר לך בוידוי אישי, בואי תקשיבי היטב.
יעקב מרגי: אני בוידוי אישי, לא הייתי אומר זאת, אבל יום אחד בהתפרצות על הבן שלי, אמרתי לו אם אני הייתי מנהל בית הספר שלך הייתי מרחיק אותך מבית הספר.
יעקב מרגי: זה לא חכמה לבוא להגיד.
יעקב מרגי: עכשיו דווקא בגלל מספר העררים הגדול, יכול להיות שחלק מזה היינו מונעים אם היו כלים בתוך בית הספר.
<רחלי הכהן: לא, כי בסוף - - - אז אפשר למנוע - - -
יעקב מרגי: לא, אבל הכלים - - -
<בלה רדונסקי: - - - שחוזרים - - -
יעקב מרגי: את לא מקשיבה לי.
יעקב מרגי: אני מדבר וזה לא דיון.
יעקב מרגי: דווקא - וטוב שכך - שארגז הכלים שיש למערכת הכללית - אין אותו למנהל בית הספר, כי לכל מטבע יש את שני הצדדים.
יעקב מרגי: גם אני לא הייתי רוצה שליד הבן שלי או הבת שלי יהיה תלמיד שלא היה ראוי שיהיה בבית הספר, למרות שאנחנו באמת לא רוצים לראות בדו"ח הזה אפילו לא תלמיד אחד.
יעקב מרגי: לכן אני שמח שיש - - -
<רחלי הכהן: לא, לכן אני רק הבהרתי את התמונה המלאה.
יעקב מרגי: הערה, אוקיי.
יעקב מרגי: מועצת התלמידים וזהו.
<ראשד פתחי: שלום לכולם, קוראים לי ראשד פתחי.
<ראשד פתחי: אני הנציג של מועצת התלמידים והנוער הארצי.
<ראשד פתחי: אני ממחוז הצפון.
<ראשד פתחי: אחד, אני רק רוצה להתייחס למה שאמרו פה.