GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אני כופר בדבר הזה שיש סמכות בלי אחריות ואחריות בלי סמכות והפיצול הזה, לא רק כאן, בהרבה תחומים שהמדינה מקבלת, ממשלת ישראל לפעמים מתכנסת, מקבלים כל מיני החלטות ואתה רואה את השרים, אני אומר לכם, הייתי שם, ארבע שנים הייתי שר, הייתי חבר ועדת השרים לענייני חקיקה, אתה רואה את השרים נאבקים על סמכויות ואז יוצרים את היצור כלאיים הזה ולאחר מכן בביצוע זה נופל בגלל סמכות מפוצלת וקשה לי.
יעקב מרגי: אני פונה אליך.
יעקב מרגי: אבל מה לעשות?
יעקב מרגי: ממשלת ישראל החליטה שזה אתם.
יעקב מרגי: לכן אני אומר, השאלה בצורה ברורה, האם יש נייר עבודה, האם יש עבודת מטה איך הולכים להתמודד עם המחסור במאבטחים במוסדות החינוך?
יעקב מרגי: כי החובה היא מוטלת עליכם.
יעקב מרגי: האם אתם נוקטים פעולות כדי להעביר מצב, הגדלת תקציב, עכשיו 2017-18, יש תקציב דו שנתי, זה לא ישתפר בשנתיים הקרובות.
יעקב מרגי: שיפור בשכרם של המאבטחים במוסדות החינוך.
יעקב מרגי: עבודה מועדפת, רבותיי.
יעקב מרגי: אם אתם, כולכם יחד, כל זרועות התמנון, סליחה על הביטוי, אם זה השלטון המקומי, משרד החינוך שעוד נשמע אותו וכנ"ל משטרת ישראל שהיא המובילה בזה, לא תפעילו את ה - זה לא תקציב.
יעקב מרגי: האוצר יש לו תפיסה שהזמן עובד לטובתו, כשלא מממשים דברים, עבודה מועדפת זה כסף של החיילים - - -
<אבי נעים: אתה מספר לי?
<אבי נעים: מצ'ינג, אתה יודע מה זה מצ'ינג?
יעקב מרגי: - - כסף של החיילים - - -
מירב בן ארי: הוא יודע, תאמין לי הוא יודע.
מירב בן ארי: הוא עשה על זה - - -
יעקב מרגי: רבותיי, ברור לי.
יעקב מרגי: לכן אני בא ואני אומר, אם זה לא ביחד עבודה מערכתית ששלושת הגורמים האלה, ואל תזלזלו בכוח שלכם, של משרד החינוך, של משטרת ישראל, שלטון מקומי, מול האוצר, אז לא יבוא האישור המיוחל הזה.
יעקב מרגי: ואני אומר לכם אם אתם שואלים אותי, בית מלון או תחנת דלק, לעומת מוסדות החינוך?
יעקב מרגי: מוסדות החינוך.
יעקב מרגי: כל בר דעת יאמר לך את זה בעבודה מועדפת.
יעקב מרגי: לכן זה מה שרציתי לשמוע, אם יש עבודת מטה, אם אני יודע שזה בשולחן העבודה שלכם בזמן הקרוב כדי להביא לשינוי המיוחל.
<יצחק עופר: נענה בצורה כזאת.
<יצחק עופר: קודם כל, כל מה שקשור לכסף ותקציבים - זה לא אנחנו.
<יצחק עופר: אני מציע שבמה שקשור לכסף, המשרד לבטחון פנים יענה וירחיב על הנושא הזה.
<יצחק עופר: לגבי תפיסת האבטחה במוסדות החינוך, יש לנו תפיסת אבטחה כמו שאמרתי ויש לנו גם תכניות לאבטחה של מוסדות חינוך שאינם מאובטחים היום.
<יצחק עופר: אם תרצה, אפשר להגיש אותה בעיקרון ואם יהיה כסף לממש אותה אז אפשר יהיה להוציא אותה מיד.
יעקב מרגי: טוב, יש לנו איתנו עוד נציגים של השלטון המקומי, אבל אני אמתין איתכם עוד מעט.
יעקב מרגי: יש אחד שיושב על קוצים מתחילת הדיון, קוראים לו אלכס?
<אלכסנדר טנצר: טנצר.
יעקב מרגי: טנצר, בבקשה.
<אלכסנדר טנצר: אני באמת יושב על קוצים כי אני הגעתי כאן לייצג את הנושא שעליו כולם מדברים - - -
יעקב מרגי: רק רגע, אלכס, נכנס יושב ראש המרכז לשלטון מקומי, מר חיים ביבס, נקדם אותו בברכה.
יעקב מרגי: אבל תציג את עצמך, מכוח מה אתה יושב פה.
<אלכסנדר טנצר: אני יושב ראש מטה מטעם עובדי הקבלן, אני מייצג את המאבטחים שדרך אגב לפני עשרה ימים אני הבאתי באופן אישי 68 מכתבי התפטרות של מאבטחים בירושלים ובמשך חודשים אני מארגן את ההפגנות.
<אלכסנדר טנצר: רצינו לארגן פעמיים שביתה והיה פעם צו מניעה נגדי באופן אישי והיה דיון בבית משפט לגבי מצב מאבטחים בבית משפט, בבית דין לעבודה.
<אלכסנדר טנצר: מה שאני רוצה להגיד, קודם כל, זה לא רק שכר.
<אלכסנדר טנצר: מצב המאבטחים הולך ומידרדר בקצב מאוד רציני.
<אלכסנדר טנצר: גם לפני שנה וחודש פניתי אל יושב ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן ולשר האוצר והזהרתי אותם שעוד מעט לא יהיו באבטחה.
<אלכסנדר טנצר: עד עכשיו - - -
יעקב מרגי: אתה אומר לא רק שכר, למה?
<אלכסנדר טנצר: למה שכר?
<אלכסנדר טנצר: אני אסביר.
<אלכסנדר טנצר: לא, למה לא רק שכר.
<אלכסנדר טנצר: לא רק שכר.
<אלכסנדר טנצר: אני אסביר גם על השכר.
<אלכסנדר טנצר: תנו לי, אני אגיד לכם - - -
יעקב מרגי: אין לך הרבה זמן, יש לך שתי דקות.
<קריאה: התנאים של העובד.
<אלכסנדר טנצר: התנאים.
<אלכסנדר טנצר: לדוגמא.
<אלכסנדר טנצר: מענק שכולם קיבלו בחודש ינואר, מאבטחים קיבלו מענק בחודש יולי.
<אלכסנדר טנצר: שכר שקיבלו ב- 2014 מאבטחים ב- 2.30 משכר מינימום, מה- 1.7 מאבטחים מקבלים שכר מינימום 18 אגורות כי זה תוספת מיוחדת.
<אלכסנדר טנצר: בחודשים יולי אוגוסט המאבטחים קיבלו דמי אבטלה, מי שקיבל דמי אבטלה קיבל 4,500 שקלים.
<אלכסנדר טנצר: המאבטחים שלא הצליחו לקבל דמי אבטלה, קיבלו 1,500 שקלים לחודש בחודש יולי-אוגוסט כי לא הייתה עבודה לתת למאבטחים.
<אלכסנדר טנצר: בחודש אוקטובר, רבותיי, אין תעסוקה לאנשים.
<אלכסנדר טנצר: פעמיים ניסינו לארגן שביתה.
<אלכסנדר טנצר: ב- 1.9 היה הסכם של עיריית ירושלים, ההסתדרות שהבטיחה שאם אין הסכם יהיה סכסוך עבודה, אף אחד לא אמר חוץ מאיתנו.
<אלכסנדר טנצר: הייתה אמורה להיות ב- 5.10 שביתה נוספת, מנעו אותנו דרך צו מניעה ובית דין.
<אלכסנדר טנצר: נפגשתי עם אבי ניסנקורן, שהבטיח שמאבטחים יקבלו בחודש אוקטובר שכר, לפחות מינימום, 4,825 שקלים, מה קרה?
<אלכסנדר טנצר: אבי ניסנקורן הבטיח תוך כמה ימים לתת תשובה.
<אלכסנדר טנצר: עברו חודש וחצי.
<אלכסנדר טנצר: מאבטחים קיבלו 1,016 שקלים.
<אלכסנדר טנצר: רבותיי, אסף אבא לשלושה ילדים קטנים.
<אלכסנדר טנצר: עכשיו, בגלל שלא נתנו פעמיים לארגן שביתה, בגלל שמשרדי ממשלה לא עונים למכתבים במשך חודשים, אף אחד לא מדבר איתנו.
<אלכסנדר טנצר: מועצת העיר ירושלים לא התכנסה אפילו פעם אחת, אף אחד לא מדבר, רוב הזמן טורקים טלפונים.
<אלכסנדר טנצר: ההסתדרות נלחמים בשביל אגד ואל על, אבל מאבטחים משלמים כל חודש דמי טיפול, 0.8%, סך הכל 600 שקלים, ולא מקבלים שום התייחסות.
יעקב מרגי: אלכס, תודה.
יעקב מרגי: אני חושב שהצגת.
יעקב מרגי: זה הכל שכר והכל תנאים ואין ספק שצריך לפעול בנקודה הזו, אני לא רציתי לומר לך, 'תשמע, תשבות', באמצע הדיון.
יעקב מרגי: כי זה לא אחראי.
<אלכסנדר טנצר: - - -
יעקב מרגי: מי שואל אותם?
יעקב מרגי: יש פעמים שלא שואלים.
<אלכסנדר טנצר: אבל אמרו לי - - -
יעקב מרגי: אבל בוא, לא באתי לתת לך עצות, בסדר?
יעקב מרגי: אני אמרתי ולא אמרתי, סתם ולא פירש, ואני אומר לכם תקשיבו, מה לעשות?
יעקב מרגי: איך אמרת, אבי?
יעקב מרגי: עד שלא יהיה ככה בית ספר לא יתקצבו?
יעקב מרגי: אז עד שלא תדפוק על השולחן לא יהיה לך כלום, אני אומר לך.
יעקב מרגי: אבל בוא זה לא עכשיו, נחכה לסיכום, לא נקדים את הסיכום.
יעקב מרגי: לפני שאעביר את רשות הדיבור למר חיים ביבס, יושבת איתנו תלמידה ממועצת התלמידים והנוער הארצי שאני מקפיד באופן קבוע שהם יהיו שותפים פעילים ומתמידים בדיוני הוועדה, בזמן שהיא יכלה לשבת בבית הספר, להתכונן, לחדד ולחזק את הידע והיכולות שלה, הם באים לכאן על חשבון זמנם ומשתתפים בדיונים.
יעקב מרגי: בבקשה, ירדן.
<ירדן ניזרי: שלום.
יעקב מרגי: מאיפה את?
<ירדן ניזרי: אני ירדן, נציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית, גם בעירונית ירושלים.
<ירדן ניזרי: אני תלמידה בתל"י בית חינוך פה בירושלים, ורציתי להגיד שלכל המאבק הזה על המאבטחים יש גם השפעה על התלמידים עצמם.
<ירדן ניזרי: אני אתן לכם דוגמא שנמצאת אצלנו, כשאין מאבטחים בבית הספר, כשאין מאבטח, יש לנו שני שערים, אחד למעלה ואחד למטה, תלמידים פשוט מטפסים על הגדר וקופצים וזה מסכן בעצם גם אותם, מעבר לסכנה שיש ב - - -
יעקב מרגי: אתם יודעים כמה ג'ינסים נקרעים בגלל זה?
<קריאה: יש תלבושת אחידה.
יעקב מרגי: לא, קרועים במקומות אחרים, עזוב אותך, בוא.
יעקב מרגי: אם אני הייתי אומר את זה, היו אומרים "זקן, כיפה", אבל אם אתה אומר את זה אני קונה ולוקח את זה בשתי ידיים.
<ירדן ניזרי: אז קודם כל, מעבר לסכנה שבזה שאין מאבטח למטה, יש את הסכנה שהשער עצמו נעול ואז תלמידים בעצם מסכנים את עצמם בקפיצה מעל הגדר ובכניסה לבית הספר או היציאה מבית הספר.
<ירדן ניזרי: אני אישית אתמול ראיתי שלושה או ארבעה תלמידים קופצים בזמן ההפסקה.
<ירדן ניזרי: עוד דבר, זה שבאמת אני זוכרת שבשנה שעברה, אם אני לא טועה זה היה, כן, כשהיה את כל התקופה של הפיגועים, אז הייתי אמורה לסיים קצת אחרי 17:00 ובמקום זה, פשוט קיצרו לי את הלימודים לסיים ב- 17:00 כי זו השעה שבה המאבטח שלנו הלך ולא רצו שנישאר בבית הספר בלי.
<ירדן ניזרי: אז כן יש לחוסר בשעות - - -
יעקב מרגי: יש לזה השלכות.
<ירדן ניזרי: כן, וצוות מורים עצמו גם כן עומד בכניסה לבית הספר בשעות שאין מאבטח ובודק מי נכנס ומי יוצא, שזה לא התפקיד של הצוות מורים.
<ירדן ניזרי: צוות המורים צריך להתעסק בתלמידים.
<ירדן ניזרי: הדבר הראשון שהתלמידים שמו לב אליו בימים הראשונים ללימודים היה המאבטח, כולם באו למועצה ושאלו אותם, "תגידו, איפה המאבטח?
<ירדן ניזרי: מה קרה למאבטח?
<ירדן ניזרי: למה אין מאבטח?".
<ירדן ניזרי: זה נושא שנוגע מאוד גם לתלמידים ולא רק למאבטחים עצמם.
<ירדן ניזרי: הפגיעה במאבטחים פוגעת גם בתלמידים באופן, לדעתי, ישיר.
יעקב מרגי: תודה, תודה ירדן.
יעקב מרגי: חיים.
<חיים ביבס: חברים, צהריים טובים - - -
יעקב מרגי: אמנם אתה חי את הנושא וכואב את הנושא, אנחנו אמרנו כמה דברי פתיחה וגם אבי נעים ייצג אותך פה נאמנה - - -
<חיים ביבס: ייצג אותנו, את השלטון המקומי.
יעקב מרגי: בסדר, בוודאי.
יעקב מרגי: אני רוצה שבאמת תתייחס בדבריך לנקודות האלה, איך משפרים את שכר המאבטחים, איך עושים שבאמת תפיסת הביטחון תהיה תואמת את מה שקורה בפועל בבתי הספר וגם אם צריך הצעות, לשנות את החלטת הממשלה אז לשנות אותה, ומה אתם הולכים לעשות בקטע הזה של עבודה מועדפת.
<חיים ביבס: תראו, הנושא הזה הוא כאוב, אנחנו מנהלים על זה דיונים הרבה מאוד זמן, לשמחתי בחלק מהדברים התקדמנו, בחלק חזרנו לאחור.
<חיים ביבס: צריך לזכור בעצם שמהרגע שעבודת המאבטח היא לא עבודה מועדפת, בעצם כוח האדם הצעיר, כוח האדם, בסופו של דבר, אלה שבאים על מנת לבוא ולנצל את המשרה, לא באו.
<חיים ביבס: הלכו לתחנות דלק, הלכו למקומות אחרים, בצד אחד.
<חיים ביבס: בצד שני צריך לזכור שכתוצאה מזה נוצר מצב של פער אדיר בכמות המאבטחים, אני יכול לומר לך שאצלי בעיר לדוגמא, אני פשוט לקחתי ובניתי מנגנון אחר לאבטחה של גני הילדים משום העובדה שלא הצלחנו להביא מאבטחים, היה שלב שהיינו לוקחים אפילו בנות שירות לאומי, לשים אותן לשמור על גן הילדים כי אין מאבטחים.
<חיים ביבס: מה לעשות, רוב המאבטחים שמגיעים לעיר מודיעין מגיעים מחוץ לעיר, לא מתוך העיר, ואיפה שהיה אפשר לנצל את הסטודנטים ואת הצעירים אנחנו ננצל.
<חיים ביבס: עכשיו, אנחנו ניהלנו משא ומתן, לא לחינם קיבלת רק ביולי את הכסף שלך, משום העובדה שהחתימה על שכר המאבטחים הייתה רק ביולי עם האוצר.
<חיים ביבס: עד אז, בעצם, האוצר לא הסכים להביא ולו שקל אחד ואנחנו הכרחנו אותם להביא תקציב על מנת להשלים ל- 12 חודש, כדי שנוכל להעסיק את המאבטחים והחל מהראשון ביולי מאבטחים מועסקים שניים עשר חודשים ולא עשרה חודשים ומחזירים אותם לחברה, כולל כל הזכויות, ולכן את ה- 1,000 שקלים קיבלת, בשונה מעובדי הרשויות המקומיות, רק ביולי קיבלת את זה.
<חיים ביבס: יחד עם זאת, אני חושב שהוא צודק.
<חיים ביבס: צריך לשפר את שכרם משום העובדה שהם שומרים על המשאב היקר ביותר למדינת ישראל, זה הילדים של כולנו.
<חיים ביבס: והדבר האחרון, תראו.
<חיים ביבס: אנחנו עשינו מנגנון, משום העובדה שאנחנו יודעים שיש בעיה במאבטחים.
<חיים ביבס: לקחנו את גני הילדים, ישבנו עם האוצר, ישבנו עם השלטון המקומי, לקחנו את המודל המדלג ויישמנו אותו כולל מספרים, 67 מליון שקלים כדי להכניס אותו פנימה לרשויות המקומיות.
<חיים ביבס: לצערי, אחרי שסיכמנו את הכל, אין לי מושג איפה בקצר שבין המשרד לביטחון פנים לבין האוצר העסק נתקע ומאז הוא עומד ואנחנו לא מכניסים את זה.
<חיים ביבס: אני הודעתי שעד ה- 31 לדצמבר, אם לא תיפתר המחלוקת ביניהם, בסופו של דבר אנחנו נודיע להורים בגני הילדים שאנחנו מפסיקים את העסק, לא תהיה אבטחה ולא יהיה שום דבר, אז עוד פעם חוזרים חזרה.
<חיים ביבס: במדינת ישראל, לצערי, זה כמו עם הכיבוי, רק כשקורה אסון מביאים כסף וההוכחה שכאשר מביאים את הכסף הכיבוי מצליח.
<חיים ביבס: אותו דבר עם מד"א, תרשום בפניך, בעוד כמה שנים, אני מקווה שלא, אבל אנחנו נהיה כאן, מד"א פושטי יד בשביל להציל חיים, לא מקבלים שקל, אני בדיוק מגיע מהאוצר, שקל לא מקבלים מהמדינה, ובסוף אנחנו נמצאת את עצמנו, כשהם יקרסו, גם כל שירותי הרפואה הדחופה במדינת ישראל יקרסו ואז יבואו כדי לשים כסף.
<חיים ביבס: גם בנושא הזה, עד שלא יקרה אסון ויגיע מישהו לגן ילדים ויפגע בילדים, שיסבירו כולם שצריך את השקל מחר, כי מהרגע שהפסיקו הדקירות, פתאום הכל נרגע.
<חיים ביבס: האוצר פתאום לא ממהר להכניס את היד לכיס, המשרד לבטחון פנים לא ממהר להשלים את המודל.
<חיים ביבס: רבותיי, צריך לאשר את המודל.
<חיים ביבס: אנחנו בשלטון המקומי דיברנו על התקציבים, דיברנו על המודל, שמנו את כל מה שצריך ופה צריך להתגבר על האגו של כולם וכל מה שצריך כדי להוציא את זה לדרך כי יש עוד לא מעט מכשולים - גם לאשר את זה, גם לגייס אנשים וגם בסוף לדאוג למה שהוא אומר, שמאבטחים ירוויחו כמו שצריך כדי שהם יעשו את עבודתם נאמנה ולא ירגישו שהם באים למקום שדופקים אותם.
חיים כהן: זו שאלה של רצון טוב של ראש המועצה, ראש הרשות?
חיים כהן: לגבי השתתפות בשכר המאבטחים?
<חיים ביבס: אנחנו, להבדיל מירושלים, שהם 100% מתוקצבים על ידי המדינה, אנחנו מקבלים רק 64%, את הכל אנחנו מביאים מהבית.
<חיים ביבס: מעבר לכך, יש רשויות שהם מתקציבם עצמם משתתפים גם מעל ה- 100%.
<חיים ביבס: את רוב תקציב האבטחה אנחנו מביאים בכלל מהבית.
<חיים ביבס: את האבטחה המקומית, האירועים, כל הדברים, אנחנו מביאים מהבית.
חיים כהן: אתה מביא יותר מההפרש הזה, אתה מביא למוסדות החינוך - - -
<חיים ביבס: אני יודע, בוודאי.
יעקב מרגי: סלח לי, אדוני.
יעקב מרגי: הפרוטוקול לא מזהה אותך, הוא לא ידע מי הדובר.
חיים כהן: מנהל מחלקת הביטחון של חולון.
חיים כהן: דרך אגב, שם התחיל כל הבלאגן, בג"צ חולון חייב אותנו לגבות לפי מטר מרובע ולא לפי נכס.
יעקב מרגי: משרד הכלכלה, יש כאן איתנו?
יעקב מרגי: קצין אבטחה?
יעקב מרגי: בוא שב סביב השולחן, שאחד מהנציגים פה סביב השולחן יפנה לו מקום.
יעקב מרגי: תפיסת האבטחה במעונות היום.
יעקב מרגי: הוא כבר לא אצלך, נכון?
<ערן כשר: בתי ספר.
יעקב מרגי: בתי ספר תעשיתיים.
יעקב מרגי: אז תתייחס בקצרה.
<ערן כשר: לא מעונות יום.
<ערן כשר: אין אבטחה בכלל במעונות יום.
יעקב מרגי: תפיסה.
יעקב מרגי: תפיסת האבטחה.
יעקב מרגי: בתי ספר תעשייתיים, טכנולוגיים.
יעקב מרגי: בבקשה, תתייחס לזה.
<ערן כשר: אני הולך לפי המודל של משרד החינוך.
<ערן כשר: זאת אומרת, אני - - -
יעקב מרגי: באותו מודל.
<ערן כשר: זאת אומרת, אני כרגע מתעסק בבתי ספר מעל 100 תלמידים שלהם יש זכאות לנוכחות של מאבטח.
<ערן כשר: אני מוניתי לפני כשלושה חודשים, אני כרגע בשלב - - -
יעקב מרגי: ואתם באותו מודל מול הרשות המקומית, מול - - -
<ערן כשר: אני מנסה לעבוד כמו משרד החינוך, אין לי את הכלים שלהם אבל אני לומד מהם ומנסה להתאים את בתי הספר שלנו למודל - - -
יעקב מרגי: כרגע כל בתי הספר שלכם מאובטחים?
<קריאה: זה לא נכון, אדוני היושב ראש.
<קריאה: בתל אביב יש לי שלושה בתי ספר של משרד הכלכלה ואני מממן אותם, לא הוא.
יעקב מרגי: אתה רוצה רשות דיבור, נכון?
יעקב מרגי: אתה רוצה רשות דיבור?
<קריאה: לא, אז שלא - - -
יעקב מרגי: רגע, סליחה, אתה רוצה רשות דיבור?
<קריאה: אני רוצה.
יעקב מרגי: אז תחכה, תמתין.
<קריאה: שיגיד דברים מדויקים.
יעקב מרגי: בסדר, הוא בורח?
יעקב מרגי: אנחנו בורחים?
יעקב מרגי: למה ההתפרצות הזאת?
<ערן כשר: - - מאובטח, לא? לא ממומן.
<קריאה: על ידי הרשות.
יעקב מרגי: סלח לי, אדוני, אתה מנהל איתו דיון?
יעקב מרגי: יש פה דלת עם לחצן, צאו, קיימו את הדיון בחוץ.
<ערן כשר: יש מספר בתי ספר שהם כרגע לא עומדים בקריטריונים של מרכיבי המיגון שקבעה משטרת ישראל, אי לכך הם לא מאושרים ואי לכך גן בחלק מהמקומות אין מאבטח, כרגע.
<ערן כשר: זאת אומרת, בית הספר פועל אבל אין שם מאבטח ואין מרכיבי מיגון אחרים.
יעקב מרגי: למרות שמעל 100 - - -
<ערן כשר: למרות שהם מעל 100 תלמידים.
<קריאה: יש עוד הרבה עובדות, אדוני היושב ראש.
יעקב מרגי: חובב צברי?
<חובב צברי: תודה, אדוני היושב ראש.
<חובב צברי: אמרת סמכות ואחריות - אני חובב, ראש המועצה של קרית עקרון, גילוי נאות, אני אלוף משנה במילואים, הייתי גם קב"ט מחוז תל אביב במשרד החינוך, ככה שהנושא נהיר לי, והיום אני, כמו שאמרתי, אני חבר בוועדת הביטחון.
<חובב צברי: אבל אמרת נכון - סמכות ואחריות.
<חובב צברי: צריך להגיד עוד משהו בצורה ברורה - מדינת ישראל שלנו, שאני מאוד גאה בה, מדברת בשני קולות ומעבירה שני מסרים מאוד מאוד - - -
יעקב מרגי: תפרט, בוא.
<חובב צברי: אני אפרט.
יעקב מרגי: אני לא אוהב הצהרות, תפרט.
<חובב צברי: אחת, הילדים הם החשובים לנו בעולם, ככה אנחנו אומרים - - -
יעקב מרגי: אתה עדיין בתחום ההצהרות.
<חובב צברי: נכון, רגע, אני תכף אגיע לך לסיפור עצמו.
<חובב צברי: מצד שני, לא מאבטחים אותם, לא נותנים להם שום אבטחה כמו שצריך, ופרשו פה את כל - - -
יעקב מרגי: אתה יודע מה אתה אומר?
יעקב מרגי: אתה בשידור עכשיו, ראש מועצת עקרון אומר שלא מאבטחים את הילדים בבתי הספר.
<חובב צברי: כמו שצריך.
<חובב צברי: תראה, זה מתחיל, זה לא מתחיל - - -
יעקב מרגי: לא אמרת "כמו שצריך" קודם.
<חובב צברי: אני אגיד לך הכל ואני גם מכיר אותך, אני יושב בוועדות איתך, אתה איש חכם ואני מאוד אוהב לשבת איתך בוועדות.
יעקב מרגי: תודה, תן לי את זה בכתב אחרי זה.
<חובב צברי: אני אתן לך את זה בכתב, זה מוקלט גם.
<חובב צברי: תראה.
<חובב צברי: הסוגיה לא מתחילה רק עם התלמידים, היא מתחילה בראש ובראשונה במערכת ובתפיסה, קודם כל בקב"טים, צריך לטפל גם בקב"טים עצמם ויש לך קב"טי מוסדות חינוך שלא מקבלים את המקום הראוי שלהם והם עושים את העבודה הכי חשובה, הם רצים ראשונים יחד עם המשטרה, אי אפשר לזלזל.
<חובב צברי: אני גם אוהב את המשטרה כי אבא שלי היה שוטר, זכרונו לברכה.
יעקב מרגי: אם הוא לא היה שוטר, לא היית אוהב אותם?
<חובב צברי: לא.
<חובב צברי: הם לא נותנים לי דו"חות.
<חובב צברי: זה גם מוקלט.
<חובב צברי: אני רק אומר, חוץ מהעניין הזה של הילדים שלנו, אז זה גם הקב"טים וזה גם הרכזי ביטחון בתוך בתי הספר, שגם שמה יש מה לעשות בעניין עצמו.
<חובב צברי: וכמובן וכמובן, למקום הזה שאנחנו נדרשנו בדיון שאתה מוביל, זה הנושא של המאבטחים.
<חובב צברי: אמרו לך פה אנשים מספיק מנוסים, בראש ובראשונה זה באמת הסיפור של השכר ולשים את זה במקום ראשון.
<חובב צברי: צריך להגיד, אנחנו יודעים שגם במדינה שלנו, ואני לא פוחד להגיד את זה גם בבמה הזאת, יש כסף.
<חובב צברי: צריך לשים את זה במקומות הנכונים בעניין.
<חובב צברי: ופה צריך לשים את זה על המאבטחים שלנו - - -
<חובב צברי: - - בסיפור עצמו כי אז הילדים שלנו באמת יהיו מאובטחים כמו שצריך.
יעקב מרגי: עיריית תל אביב, מנהל מחלקת הביטחון, בבקשה.
<חנן פרץ: שלום לך ושלום לכולם.
<חנן פרץ: שמי חנן, אני מנהל מחלקת הביטחון של עיריית תל אביב, אני - - -
יעקב מרגי: יש לכם מחסור של מאבטחים בתל אביב?
<חנן פרץ: אני תכף אשבור פה איזשהי סטיגמה - - -
יעקב מרגי: למה תכף?
יעקב מרגי: תענה לי ואחר כך תגיד את מה שרצית לומר.
<חנן פרץ: אני אענה לך ואני אגיד לכולם - - -
יעקב מרגי: יש לכם מחסור במאבטחים, תגיד לי?
<חנן פרץ: יש לנו את תל אביב שמשלמת ארבעה שקלים יותר מכל עיר אחרת, יש לנו מחסור של עשרות מאבטחים.
יעקב מרגי: באחוזים אתה יכול לומר לי?
<חנן פרץ: אנחנו בשנה האחרונה השלמנו ועדיין יש לי מחסור, משהו כמו 10%.
<חנן פרץ: עכשיו, זה תל אביב, ואני משלם יותר.
<חנן פרץ: אבל אני רוצה להגיד משהו שהוא הכי חשוב, אדוני, אני במקרה גם בכובע של ועד הורים, אני סגן יושב ראש ועד ההורים העירוני בעיר בת ים, אני חושב שצריך וחובה שתקום ועדת חקירה פרלמנטרית, ממלכתית, לא משנה מה, ותתן מענה לדבר הזה.
<חנן פרץ: אתה אמרת את הדבר הכי מדויק , מכל מי שיושב פה, ואני מעריך פה אחד אחד, מכיוון שהדבר הזה לא מוסדר ולא ממוסד ולא ברור ולא חד ערכי מי אחראי, כולל הסמכות, כולל אחריות - יש כזה ברדק.
<חנן פרץ: המשטרה מעבירה אליי, אני מעביר אל הרשות המקומית, משרד החינוך מעביר אל משרד הכלכלה - זה מה שקורה.
<חנן פרץ: אם יהיה קודקוד אחד, אריה לא אוהב שאני אומר את זה כל פעם, כשמשרד החינוך לפני 95' היה אחראי על אבטחת מוסדות חינוך, העסק עבד ב- 100%.
<חנן פרץ: היו מאבטחים יוצאי יחידות קרביות, קורס מאבטחי מוסדות חינוך היה שבועיים, השקיעו באנשים, כי היה חשוב למשרד החינוך שאחראי על הביטחון של הילד, לא רק על הפדגוגיה שלו, עשה את זה בצורה הכי טובה.
<חנן פרץ: סליחה שאני כזה בוטה, מהשנייה הראשונה שזה עבר למשטרת ישראל, לא באשמתה, זה ירד מתחת לכל ביקורת, רכשו ניידות מוסדות חינוך שהיום הן לא נמצאות, התאדו.
<חנן פרץ: פעם היו ניידות משטרה, עשו תצוגה.
<חנן פרץ: התאדו.
<חנן פרץ: הלכו.
<חנן פרץ: כל הסיפור של השכר - אני משלם, אתה אחראי.
<חנן פרץ: אני לא יודע אם ראית, אדוני, את הכתבה שהייתה לאחרונה, לפני שנה, של כתב שנכנס באופן חופשי לאותם שלושה בתי ספר, אחד מבתי הספר זה היה שלי, נכנס באופן חופשי.
<חנן פרץ: אני וחבריי שיושבים פה, כולל יושב ראש הארגון שלי, כתבנו והתרענו וצעקנו מעל כל במה, כולל לפני פתיחת שנת הלימודים, אמרנו להם תתעוררו, לא יהיו מאבטחים לבתי הספר.
<חנן פרץ: מה שיש לנו היום, יושב פה חבר שלי מחיפה, הוא מקבל מאבטח, אני אומר את זה ליד המשטרה, הוא בודק דופק, יש לו דופק?
<חנן פרץ: הוא שם אותו בשער.
<חנן פרץ: אם לא, לא יהיה אף אחד.
<חנן פרץ: התלמידה שיושבת פה לא תראה מישהו שאומר לה בוקר טוב, או לפחות עושה איזשהו סינון.
<חנן פרץ: המאבטחים של היום, לצערי הרב אני אומר, לא רק שחסרים.
<חנן פרץ: אנחנו היום לא יכולים לזרוק אותם, שלושת המאבטחים שנכשלו, אני לא זרקתי את המאבטח, אני אזרוק אותו - לא יהיה לי מאבטח בגימנסיה הרצליה, ששם נכשל המאבטח.
<חנן פרץ: זה המצב.
<חנן פרץ: המצב הוא מצב חירום.
<חנן פרץ: צריך לקום ולצעוק ולהקים פה ועדת חקירה שתעשה פעם אחת סדר ותיתן לגורם אחד.
<חנן פרץ: אם זה משטרת ישראל, משרד החינוך, משרד הכלכלה, חובב צוברי, לא משנה מי - שהוא ינהל את העניין הזה וכל הבעיות ייפתרו.
יעקב מרגי: אני ממש על סף סיום, יש מישהו שרוצה להתייחס?
יעקב מרגי: בבקשה, חולון.
יעקב מרגי: בגללכם כל הבלאגן.
יעקב מרגי: זה מה שנתפס מהדיון הזה עכשיו.
חיים כהן: טוב, שמי חיים כהן, אני מנהל את מחלקת הביטחון של עיריית חולון, נמצא במערך הזה סדר גודל של 22 שנה, ועברתי גם את משטרת ישראל וגם משרד החינוך - - -
יעקב מרגי: מאובטחים הילדים בחולון?
חיים כהן: הילדים בחולון מאובטחים, אבל מאובטחים גבולי, ולמה אני אומר גבולי?
חיים כהן: אני אומר גבולי, ככה.
חיים כהן: קודם כל יש התעלמות מוחלטת מגני ילדים, לא מבחינתנו - - -
יעקב מרגי: בסדר, בוא.
חיים כהן: שזה יהיה על השולחן.
חיים כהן: עכשיו, מבחינת - - -
יעקב מרגי: כשמבקר בא לבקר אותך, הוא לא מבקר אותך על מה שאתה לא מחויב, בסדר?
יעקב מרגי: יש תפיסה, נקבעה - - -
חיים כהן: אני מחויב דווקא - - -
יעקב מרגי: אפשר לבקר את ההחלטה, ההחלטה.
יעקב מרגי: למה הגנים, המעונות - - -
חיים כהן: בסדר.
יעקב מרגי: עכשיו כרגע אנחנו באבטחת מוסדות חינוך שכן מחויבים בהחלטת ממשלה באבטחה.
יעקב מרגי: אתה חזרת על זה ארבע פעמים וחבל.
חיים כהן: אני מבחינתי, אנחנו אין לנו מחסור כרגע במאבטחים.
חיים כהן: אוקיי?
חיים כהן: אין לנו.
חיים כהן: אבל אנחנו, מה שנקרא, "חמים" על המאבטח בכל יום.
חיים כהן: ברגע שמאבטח אומר לי, "תשמע, אני רוצה ללכת" או שהוא עשה משהו לא בסדר, אין לי שום כלי.
חיים כהן: אני מחזיק אותו, מה שנקרא, בציפורניים, כדי שלא יילך, למרות שאני יודע בלבי פנימה שאולי הוא לא צריך להיות שם.
חיים כהן: לי יש לפחות שלושה או ארבעה כאלו, שאני היום, אם הייתה לי האופציה והייתי יכול להחליף אותם - הייתי מחליף אותם בכאלה שהם הרבה יותר טובים.
חיים כהן: אבל אין לי ולכן אני מחזיק את מה שיש, כמו שחנן אמר, אם יש לו דופק והוא בסדר פחות או יותר, זאת אומרת, הוא מתקשר, אז אני משאיר אותו.
חיים כהן: זה דבר אחד.
חיים כהן: לגבי מה שאמר חובב.
חיים כהן: אני חושב גם כן ששכר - - - צריך להתחיל גם בשכר הקב"טים.
חיים כהן: אני לא מצליח, קשה לי לגייס קב"טים היום, כשהם באים לשעה ומקבלים סדר גודל של 6,000-6,500 עם שעות נוספות ועם שעות כאלה ואחרות.
חיים כהן: לא מצליח.
חיים כהן: בקושי מצליח לגייס את הקב"טים.
חיים כהן: מגיעים למכרזים שניים או שלושה קב"טים, כשהם שומעים את השכר, הם אומרים לי תודה רבה והולכים הביתה.
חיים כהן: אז עוד פעם, אני חושב שזה מתחיל כמו שחובב אומר, גם בשכר של הקב"טים.
חיים כהן: לגבי התגמול של משטרת ישראל.
חיים כהן: משטרת ישראל מתגמלת אותנו בשעות שהן לא שעות.
חיים כהן: זאת אומרת, אם בית ספר תיכון מתוגמל ב- 7 שעות, זה לא לעניין.
חיים כהן: בית ספר תיכון נמצא 12 שעות כמעט בעבודה, ואנחנו משלימים את הכל.
חיים כהן: עכשיו משלימים את זה, משלימים קורסי קיץ, כל הדברים האלה מושלמים על ידי הרשות המקומית וזה לא בא פה לידי ביטוי אלא רק זה שמשטרת ישראל נותנת לנו 7 שעות מפה ולשם.
חיים כהן: יש מעבר לזה.
חיים כהן: יש את הצהרונים שלא מאובטחים שאנחנו מאבטחים אותם, יש כל מיני דברים אחרים שאנחנו מוסיפים מהכסף של הרשות המקומית כדי לאבטח את המקומות האלה ואם אני אגיע לחלוקה הנכונה, אז אנחנו מתוגמלים אולי בסדר גודל של 40% מתוך מה שאנחנו משקיעים, אולי.
חיים כהן: לא 64%, לא מגיע ל- 64%, כי אנחנו מוציאים את זה על הדברים.
חיים כהן: אני מפעיל, בעקבות השריפה שהייתה, סיירים בלילה, כדי שלא יהיו מוקדים כאלה ליד בתי ספר, שמישהו לא יבעיר אש בטעות.
חיים כהן: זה כסף שיוצא מתוכנו ואף אחד לא מכיר בזה ועוד כל מיני דברים כאלה ואחרים.
חיים כהן: זה לא המספרים שנאמרו פה, זה לא מה שאנחנו מקבלים כתגמול.
חיים כהן: דבר אחרון לסיום.
חיים כהן: לגבי שכר המאבטח שאומרים "תנו לו כך וכך".
חיים כהן: אני לא יודע איך עיריית תל אביב נותנת עוד ארבעה שקלים, אני יודע שיש חוק המכרזים, בחוק המכרזים אני אמור לתת למי שנמוך ביותר לתת לו את המכרז, עכשיו נתתי לו בגבול, הוא הכי נמוך, הוא 36 שקלים, עומד בתנאים, הוא גם מרוויח, בדקו אותו והכל, זה מה שאני מחויב.
חיים כהן: עכשיו, אם אני רוצה לתת לו 4 שקלים - - -
יעקב מרגי: תדייק בלשונך.
חיים כהן: לא יכול, אלא תתקן אותי.
חיים כהן: אם תתקן אותי אני אשמח, אני אביא את זה לגזבר שלנו.
יעקב מרגי: בוא אני אתן לך עצה.
יעקב מרגי: אתה, כמה שנים אתה בזה?
חיים כהן: 22 שנה.
יעקב מרגי: אם יש לך רף גבוה לאבטחת הילדים שלך, כשאתה תציב במכרז שלך רף גבוה, אף אחד לא יציע לך את ההצעה הנמוכה ביותר, מסכים איתי?
יעקב מרגי: עכשיו, תגיד לי מה קדם, הביצה או התרנגולת?
יעקב מרגי: נכון שבמכרז אתה מחויב לקבל את ההצעה הזולה ביותר.
יעקב מרגי: למפרט שאתה מגיש.
יעקב מרגי: תרים את המפרט.
יעקב מרגי: איתי לפחות תדייקו בלשונכם.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להתעכב על זה.
יעקב מרגי: רק עזרתי לך, כשתלך הביתה - - -
חיים כהן: לא, רק רגע אחד.
חיים כהן: המפרט של היום הוא מפרט מעולה, הוא גבוה, יש לנו מפקחים 24 שעות של החברות, הוא מעולה.
חיים כהן: החברות - - -
יעקב מרגי: אז אם אתה רוצה אתה יכול לתת שכר יותר גבוה.
חיים כהן: - - פשטו רגל כדי לקחת את המכרז.
חיים כהן: פשטו רגל.
<חנן פרץ: אי אפשר להוסיף משהו קטן קטן?
<חנן פרץ: בהמשך ל - - -
יעקב מרגי: לא, עדיפות למי שלא דיבר.
יעקב מרגי: חנן, לא.
<חנן פרץ: משהו של שנייה אחת.
יעקב מרגי: לא לסכם את הנושא.
יעקב מרגי: בבקשה, חיפה.
<יחיאל אמסלם: טוב, שמי חיליק, אני מנהל מחלקת ביטחון ומוסדות חינוך בעיריית חיפה.
יעקב מרגי: ולא גרת במורדות הכרמל, לא נשרפת?
<יחיאל אמסלם: אני עד עכשיו, ישנתי אתמול פעם ראשונה, אבל בסדר.
<יחיאל אמסלם: חשוב לי עוד פעם, אני לא אחזור על מה שאמרו ונאמרו פה דברים חכמים ומיקדו את הבעיה, אבל מצד שני שלא ייצא בסיכום שאלפי המאבטחים שעובדים פה אנחנו רוצים להחליף.
<יחיאל אמסלם: יש פה אנשים שעושים עבודת קודש, צריך לשפר את התנאים שלהם, את השכר - - -
יעקב מרגי: אתה לא במצב, אין לנו עודף ב - - -
<יחיאל אמסלם: שמה?
יעקב מרגי: אין לנו עודף ככה.
<יחיאל אמסלם: לא, אבל אני אומר, יש פה כל מיני הצעות.
<יחיאל אמסלם: אני אומר לך, גם פה עכשיו, אנשים חילצו מבתי ספר עם הלהבות ועשו עבודה - - -
יעקב מרגי: הצדיעו להם, תודה רבה.
<אריה מור: קודם כל, שמי אריה מור.