GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמואל אבואב: אלה שלושת המקומות וכל מקום שכזה מצריך התייחסות ייחודית.
<שמואל אבואב: מכאן עבור למוכר שאינו רשמי.
<שמואל אבואב: עד כאן הסברנו את הראייה הכוללת וכרגע נדבר על המוכר שאינו רשמי ועל השונות שבין המוכר שאינו רשמי לבין הרשמי ולאחר מכן ניגע בנקודות הספציפיות שבעקבותיהן התכנסנו.
<שמואל אבואב: אז ראשית במוכר שאינו רשמי, במסגרות של החינוך המיוחד יש כ-21,000 תלמידים, קרוב אפילו ל-22,000 ותלמידים משולבים במוכר שאינו רשמי בבתי ספר רגילים, 36,000.
<שמואל אבואב: מה נעשה בשנה-שנתיים האחרונות: אחת הבעיות המרכזיות שוועדת ההשמה, אותה ועדה מקצועית שיושבת בדווקנות, ביסודיות וברגישות ובודקת מה הצרכים של כל ילד וילד, קבעה את קביעותיה.
<שמואל אבואב: לא בשרירות, לא בחטף, לא בגלל לחץ אלא מתוך שיקול דעת מקצועי בשולחן שמסובה אנשי מקצוע והורים וכל מי שקשור בזה.
<שמואל אבואב: הוועדה קיבלה את החלטותיה, אבל הקופה הייתה צרה מלתת מענה לכל ההיקף.
<שמואל אבואב: ההחלטות התקבלו, אבל לא יכולנו לתת מענה לאותם ילדים שבוועדת השמה קיבלו השמה כזו או אחרת.
<שמואל אבואב: ולכן הבשורה הגדולה שקרתה בשנה האחרונה, זה שהתקציב – שהיה 145 מיליון שקלים – עלה ל-360 מיליון שקלים.
<שמואל אבואב: זה מהלך משמעותי ביותר בהיבט של עשור.
<שמואל אבואב: אני הסתכלתי מה קרה בעשור האחרון.
<שמואל אבואב: זה אחד הדברים החשובים.
<שמואל אבואב: לא הגענו למנוחה ולנחלה ולא באנו פה לברך על המוגמר ולא כיסינו את כל הצרכים, אבל יש פה מענה משמעותי ביותר, שוועדות ההשמה יוכלו לקבל החלטות ולנו יהיה לאן לשלוח את הילדים.
<שמואל אבואב: לפחות בהיקפים הרבה יותר גדולים מאשר בעבר.
<שמואל אבואב: התקציב הזה הוא בבסיס ולכן זו לא בשורה של גחמה חד פעמית, היא לא בשורה של לחץ פוליטית ואיזו שהיא לוליינות, אלא זה בבסיס ולכן זה מאפשר לנו להסתכל נכוחה אל עבר ההתקדמות שנה אחר שנה ולהגיד שיש מענה יותר טוב ממה שהיה.
<שמואל אבואב: אני שב ואומר ומדגיש, זה לא מענה שמכסה את כל הצרכים.
<שמואל אבואב: דבר נוסע שהסתייע בעת האחרונה, זה להכיר באותם לקויי שמיעה ולקויי ראייה וכאלה שיש להם מוגבלות שכלית קלה, שהם לא היו חלק מהארכת שנת הלימודים ולא היה פתרון ומענה בחופשים להשאיר אותם במסגרות חינוכיות.
<שמואל אבואב: הצלחנו להוסיף גם את הקטגוריה הזו, גם את הקבוצה הזו.
<שמואל אבואב: וזה מאד מאד משמעותי ומאד מאד חשוב והקצו גם לכך 30 מיליון שקלים.
<שמואל אבואב: קבוצה נוספת התווספה להארכת יום הלימודים ולמתן מענה בחופשים.
<שמואל אבואב: הזירה השלישית זה ילדים שהם חולים, שהם בבית.
<שמואל אבואב: היו לנו בשנה האחרונה 1,240 ילדים שהם בחולי ממושך.
<שמואל אבואב: הם מתנתקים מהחברה, הם מתנתקים מאווירת הלימודים וצריך להימצא לידם ולהתאים אותם וללוות אותם ולסייע להם בתקופה שבה הם חולים.
<שמואל אבואב: והתקציב היה מוגבל, היה 31 מיליון שקלים, גם הוא עלה ל-47 מיליון שקלים ואנחנו מסתכלים מה התקציב שעל מפתנה של שנת 2018.
<שמואל אבואב: הוא יהיה 50 מיליון וזה נותן מענה טוב יותר.
יעקב מרגי: היום הוועדה סיימה את החקיקה לקריאה שנייה ושלישית.
חיים ילין: זהו, זה מה שרציתי להגיד לך, שיש חקיקה.
יעקב מרגי: כן, מגיל 3 גם כן, להאריך את זה.
יעקב מרגי: להנמיך.
<שמואל אבואב: זהו, אז אנחנו עוד עשינו את זה טרם הבשלת החוק והקביעה שהחוק מביא איתו תקציב מוסדר ומקובע בספר התקציב.
<שמואל אבואב: עשינו את זה גם בהעדר חוק והחוק רק יאפשר לעגן את זה בצורה טובה יותר.
<שמואל אבואב: מה הנושאים הספציפיים שעליהם אנחנו מדברים בנושא של המוכר שאינו רשמי, שאתה העלית בדיונים מקדימים בינינו.
<שמואל אבואב: לצערי לא הכל יש לו מענה ואפשר לפתור את כל הבעיות, אבל עשינו מאמץ ועקבת אחרי הדברים ודיווחתי לך.
<שמואל אבואב: עשינו סדרה של פגישות גם עם האוצר וגם עם כל אנשי המקצוע בכדי לראות איך אנחנו מצמצמים את הפער בין המוכר שאינו רשמי לבין הרשמי, מתוך הכרה והבנה שעוסקים שם בדיני נפשות.
<שמואל אבואב: אז הקטגוריות המשפטיות, הרשמיות יוצרות בידול ולא ביכולתנו לגשר על כל הדברים, כי ככה הדברים נקבעו.
<שמואל אבואב: אבל בדקנו מה אנחנו יכולים לעשות ולשפר.
<שמואל אבואב: אז הנושא הראשון שעלה זה גמול החינוך המיוחד למורים, שנמצאים ומלמדים בחינוך המיוחד והם במוכר שאינו רשמי ועד היום לא קיבלו את הגמול הזה ואנחנו מסדירים את זה והם יקבלו את גמול החינוך - - -
יעקב מרגי: לא, אני מבקש, מי שיש לו השגות, הערות, ישמור את זה לעצמו.
יעקב מרגי: תרשמו לכם להמשך הדיון.
יעקב מרגי: זו הייתה הערה אחרונה שלי וזה נכון לכולם.
<שמואל אבואב: הדבר השני שאנחנו רוצים להסדיר אותו זה הגמול להכנה לבגרות במוכר שאינו רשמי, שהוא יהיה אקוויוולנטי והוא יתקבל על ידי אותם מורים שעוסקים בהכנה לבגרות ומוליכים את הילדים בחינוך המיוחד לבגרות, שהם יקבלו את הגמול כפי שמקבלים על זה האחרים.
<שמואל אבואב: הדבר השלישי הוא השכר של רופא ואחות ותזונאי קליני, כאלה שהם לא עובדי הוראה משום שעצם הקטגוריה של עובדי הוראה לא מאפשר לשייך אותם לאופק חדש.
<שמואל אבואב: אז גם שכרם של העובדים הפרא-רפואיים במוכר שאינו רשמי יהיה זהה לרשמי.
<שמואל אבואב: אלה שלושת הדברים שאנחנו בהתקדמות איתם ובניסיון להביא אותם ליישור קו עם הרשמי.
<שמואל אבואב: לגבי השכר של המטפלים ממקצועות הבריאות, שהם בדירוג עובדי הוראה.
<שמואל אבואב: והפער הגדול הוא הפער שנובע מהעדר היכולת להכניס ולהכיל את אותם עובדים לרפורמה של אופק חדש.
<שמואל אבואב: ככה זה נקבע.
<שמואל אבואב: זה מהלך שהוא מהלך שיש לו השלכות רוחב.
<שמואל אבואב: זו החלטה שהאוצר נדרש לזה.
<שמואל אבואב: אנחנו לא יכולים לקבל החלטה שמישהו לא עובד הוראה יכלל באופק חדש ולכן בעניין הזה אין לנו בשורה.
<שמואל אבואב: אנחנו לא יכולים להוציא תחת ידינו החלטה שכזאת.
<שמואל אבואב: לגבי הטענה שעלתה, שהשירותים של השירות הפסיכולוגי החינוכי הרשותי לא נותן מענה שוויוני לאלה שמוסדות של המוכר שאינו רשמי לעומת הרשמי, אנחנו נפגשנו עם שפ"י ואנחנו עושים מאמץ לנסות וליישר את השוויוניות.
<שמואל אבואב: שהבאים מהמוסדות של המוכר שאינו רשמי יקבלו את השירות על פי הסטנדרטים והמספרים של השירות שאנחנו נותנים.
<שמואל אבואב: באשר לשכר דירה ולמבנים.
<שמואל אבואב: המוכר שאינו רשמי מקבל שכר דירה על פי המפתח המקובל במשרד.
<שמואל אבואב: כמדומני זה כ-1,000 שקלים, 75% מזה.
<שמואל אבואב: אני משער שהכסף איננו מספיק ולא מכסה את הצרכים, אבל זו היא אמת המידה השוויונית בכל המערכת כולה.
יעקב מרגי: 1,000 שקלים למה?
<שמואל אבואב: לכיתה.
<שמואל אבואב: תיכף יציגו את המספר המדויק.
<שמואל אבואב: בכל אופן במוכר שאינו רשמי, כל מי שעונה לקריטריונים האלה מקבל את ההשתתפות בשכר הדירה על פי הפרמטרים הללו.
<שמואל אבואב: אז עד כאן בקצרה ניסיתי להסביר מה המדיניות המרכזית שלנו, לאן אנחנו רוצים להגיע.
<שמואל אבואב: מה הדברים שהצלחנו כרגע לשפר ומה הדברים שכרגע בכוונתנו להוציא אותם מן הכוח אל הפועל ואני יודע שהרב הוא לא נותן מענה לכל הדברים, אבל בהחלט יש פה שיפור לעומת מה שהיה בעבר.
יעקב מרגי: תודה למנכ"ל.
יעקב מרגי: לא אחת בדיונים עולה דילמה.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לשפר הרבה תחומים.
יעקב מרגי: הרי לא חכמה.
יעקב מרגי: לו יצויר שאם אנחנו היינו במשרד והנהלת המשרד היו פה כיושב ראש ועדת החינוך, היינו שומעים את אותה מוסיקה וכמעט את אותן תשובות.
יעקב מרגי: לא שאנחנו חושדים בהנהלת המשרד שלא קשובה או שהנתונים לא נמצאים בפניהם.
יעקב מרגי: ולא אחת הדילמות הן קשות כי אתה לוחץ בסוגיית הצפיפות בכיתות ואז זה עולה ככה.
יעקב מרגי: ולאחר כמה זמן אתה אומר חבל, אם את המאמץ הזה משקיעים פה, יכול להיות שהיינו מגיעים.
יעקב מרגי: לא תמיד אנחנו כמי שמובילים לחץ – וצריכים לפעמים – מישהו אמר לי פעם גם לומר את האמת זו אפשרות.
יעקב מרגי: בבניין הזה צריך שזה ייאמר.
יעקב מרגי: צריך גם לומר את האמת.
יעקב מרגי: לא אחת אתה משיג משהו, לוחץ, משיג משהו כנבחר ציבור ואחר כך אתה עושה חשבון נפש אתה אומר רגע, התוספת הזו עולה X.
יעקב מרגי: יכול להיות שאם הייתי יושב עם הנהלת המשרד לבדוק צרכים וסדרי קדימויות, היינו מגיעים למסקנה אחרת.
יעקב מרגי: אני לא בא עכשיו לשפוך - הרי אני יזמתי את הדיון ואני רוצה שיהיו פה תוצאות - אני לא שופך מים קרים.
יעקב מרגי: אין ספק, אם אני אומר בתחושה האישית, לפחות בשנה וחצי האחרונות, המשרד אכן קשוב לחלק גדול מהצרכים שעולים בוועדה.
יעקב מרגי: ובפגישה האישית שהייתה לי עם המנכ"ל החדש – מבחינתי הישן – אבל במשרד – שמואל אבואב – שמתי לו קודם כל רק את הסוגיה הזו על השולחן.
יעקב מרגי: לא שמתי דברים אחרים ויש לי הרבה להוסיף, שאני מפוקס עליהם.
יעקב מרגי: אבל מי שעקב אחרי מתחילת הקדנציה בוועדה, אמרתי, החינוך המיוחד יהיה אצלי בפוקוס.
יעקב מרגי: החינוך המיוחד יהיה בפוקוס.
יעקב מרגי: לאחר מכן שהתחלתי קצת לסייר גם במוסדות של הליבה של החינוך המיוחד, הבנתי את הפערים, הבנתי את הצרכים ואני רוצה לומר לך שמואל, שלעתים אותם מנהלי מוסדות עומדים בחזית מול ההורים, כי הם מקבלים מידעים ממשרד החינוך שאכן יש שעות כאלה ושעות כאלה ושעות כאלה, אבל לא אומרים להם מה אחוז התקצוב.
יעקב מרגי: מה אומרים להם על הקושי?
יעקב מרגי: לפעמים במוסדות פריפריאליים, גם כשאתה נותן את חלק התקצוב, לא ניתן להשיג את בעלי המקצוע הזה באותם סכומים ותעריפים; ולעתים ההורים, במצוקתם – אי אפשר לדון אותם – באים למוסדות, שהרי ראשי המוסדות האלה, רובם ככולם הם מלכ"רים.
יעקב מרגי: לא כולם הם מוסדות למטרת רווח.
יעקב מרגי: רובם ככולם מלכ"רים ואומרים לא רק שאני בשליחות, אני מתנדב.
יעקב מרגי: את מיטב ימי ושנותיי אני מקדיש.
יעקב מרגי: אני גם חוטף מההורים שאני עושק, אני לוקח, אני מקבל ולא משקיע בילדים.
יעקב מרגי: זה עלה, אני אומר לך, זה עלה כמעט בכל מוסד שהייתי, פעם אחר פעם אחר פעם.
יעקב מרגי: והילדים האלה צריכים לקבל יותר מכולם את המענים שאנחנו מדברים עליהם.
יעקב מרגי: אני מבין את המצוקה של ההסכם הזה – אופק חדש.
יעקב מרגי: לא לחינם גם לא החילו אותו בפס רחב.
יעקב מרגי: העלויות שלו הן גדולות.
יעקב מרגי: וכיוון מי שכיוון - - -
יואב בן צור: ניסינו, ניסינו.
יואב בן צור: לא רצו.
יעקב מרגי: לא רצו.
יעקב מרגי: כיוון מי שכיוון שאופק חדש בזמנו יחול רק על קבוצה מסוימת, כי גם אידיאולוגית בתפיסת עולם של הממלכתי מול המוכשר, וגם מבחינת סדרי גודל וסדרי עדיפויות וגודל תקציבי.
יעקב מרגי: אבל ילדים הם ילדים ולא משנה, כפי שאמרתי בפתיח, איפה בחרו הוריהם לחנך אותם ואיפה הגורל הביא אותם לאן שהביא אותם.
יעקב מרגי: אז הדיון הזה, גם אם נשמע בסוף הדיונים התייחסויות גם של הגופים שביום יום חיים את זה, לאחר מכן נתכנס לראות איך אנחנו ממשיכים, מובילים לשיפור.
יעקב מרגי: השאיפה היא לביטול האפליה לגמרי, אבל נראה לאן אנחנו צועדים.
חיים ילין: כבוד יושב הראש, תודה.
חיים ילין: קודם כל ברכות.
חיים ילין: אני בטוח שאתה עושה עבודת קודש - - -
יעקב מרגי: עוד פעם?
יעקב מרגי: עבודת קודש זו עבודה קשה בשכר נמוך.
חיים ילין: לא, החילונים אומרים את זה אחרת.
יעקב מרגי: איך הם אומרים?
חיים ילין: תעבוד משרה מלאה ותקבל חצי.
יעקב אשר: המבדיל בין קודש לחול.
חיים ילין: לא, אבל אין לי ספק, פה אין פוליטיקה איתו.
חיים ילין: מה שנסגר נסגר.
<שמואל אבואב: בטוח.
יעקב מרגי: חבר הכנסת ילין, זה אוטומטית.
יעקב מרגי: אתה נכנס בדלת, נרשמת לדיבור.
חיים ילין: היום בבוקר היה דיון.
חיים ילין: על מה?
חיים ילין: על מה ששר החינוך אמר.
חיים ילין: מה הוא אמר על החינוך המיוחד?
יעקב מרגי: הארכת שנת הלימודים.
חיים ילין: אני מעדיף שיגידו אין מאשר שיגידו יש ובסוף שום דבר לא קורה.
חיים ילין: כי אז כולם יוצאים מבולבלים.
חיים ילין: אנחנו לא יודעים אם יוצאים למלחמה או לא יוצאים למלחמה.
חיים ילין: אנחנו לא יודעים אם אנחנו צריכים להסביר או לא צריכים להסביר.
חיים ילין: אנחנו לא יודעים כלום.
חיים ילין: אנחנו בעמימות.
חיים ילין: עכשיו הצגת.
חיים ילין: לא מצליח להבין.
חיים ילין: יש גם חוק לגבי זה ודרך אגב, המשרד היחיד שיש לו גם מה שנקרא חוק, תקנות ומה שנקרא הספר הקדוש של המנכ"ל, זה רק במשרד החינוך.
חיים ילין: ואז, כשרוצים שמים את ה - - -
יעקב מרגי: לא, חוזרי מנכ"ל יש לכולם, אבל סטאטוס קדוש יש רק בחינוך.
חיים ילין: אתה מבין?
חיים ילין: זה המקום היחידי.
חיים ילין: כשכדאי שמים את זה, כשכדאי שמים את זה.
חיים ילין: עכשיו השר בא ואמר את מה שהוא אמר.
חיים ילין: עכשיו צריך לתקצב.
חיים ילין: אתה מכיר את הדינאמיקה הרבה יותר טוב ממני.
חיים ילין: אף אחד לא דורש.
חיים ילין: זאת אומרת אני אומר את זה כי אני גם מכיר את המערכת, שמחר בבוקר הכל יתהפך, והופ אתה תביא מיליארד שקלים.
חיים ילין: זה לא יקרה.
חיים ילין: אבל כן, אם בונים תכנית שהיא תלת שנתית – בדרך כלל התלת זה מה שיוצא טוב לכולם – מתחלק בשלוש.
חיים ילין: כן אתה בא ואתה סוגר איזה שהוא פער.
חיים ילין: בחינוך מיוחד, אני לא מצליח להבין.
חיים ילין: הרי יש בכל מקום שאתה לא תסתכל, אסור שתהיה אפליה.
חיים ילין: אני מכיר את זה.
חיים ילין: הייתי ראש רשות, היה מוכש"ר.
חיים ילין: פעם ראשונה למדתי מה זה מוכשר, לא חינוך מיוחד.
חיים ילין: חינוך רגיל.
חיים ילין: שאלתי למה אתם רוצים מוכש"ר?
חיים ילין: תבואו, תקבלו תקצוב 100%, מה?
חיים ילין: אנחנו לא רוצים שאף אחד יתערב במה שאנחנו עושים ובמה שאנחנו מלמדים ולכן אנחנו כאלה.
חיים ילין: בסדר גמור.
חיים ילין: אבל פה בחינוך המיוחד, כשמשרד החינוך לא יודע להתמודד לפעמים עם הילדים אז שמים להם את המשימה הזאת?
חיים ילין: פה זה לא נתפס, בחינוך מיוחד.
חיים ילין: ולמה?
חיים ילין: כי אני לא רוצה להגיד שהחינוך המיוחד זה חוליה חלשה, בשום פנים ואופן, אבל אנחנו צריכים לחזק את מה שניתן לחזק ואנחנו צריכים לנסות לראות – לא בצורה פוליטית ובצורה של מניעה.
חיים ילין: הרי מה אנחנו רוצים?
חיים ילין: ככל שהילדים בחינוך מיוחד יקבלו יותר כלים כשהם תלמידים, ככה יידעו להתמודד עם הסביבה שלהם בעתיד יותר טוב והם לא יהיו נטל.
חיים ילין: להיפך, הם יהיו תרומה מלאה לחברה.
יעקב מרגי: הם לא ינשרו?
חיים ילין: לא, אבל זו תפיסה.
חיים ילין: אני לא מבקש ממך שתשנה את התפיסה, כי פה אנחנו מביאים את הסופרטנקר לכבות.
חיים ילין: אנחנו לא מונעים את השריפה, אנחנו חייבים להיות גיבורים ולכבות אותה.
חיים ילין: אנחנו צריכים למנוע את הבעיה.
חיים ילין: לא נמנע את החינוך.
חיים ילין: החינוך המיוחד הוא כלי, הוא לא מטרה.
חיים ילין: הוא כלי בשביל לתת את האפשרויות הגדולות ביותר לנוער שצריך את זה ולתלמידים שצריכים את זה.
חיים ילין: עכשיו תסבירו לי איך הם צריכים להתמודד עם שני שלישים מהתקציב, לעומת ילד בחינוך מיוחד, שלא במוכש"ר?
חיים ילין: איך?
חיים ילין: זאת אומרת זה כאילו שאתם אומרים לי ככה: תשמע, יש פה רכב ואני יוצא באופניים ואתם מבקשים ממני, כשאני עם זוג האופניים, שאני אעקוף את הרכב.
חיים ילין: אני לא יכול להתמודד בכלל עם הפערים האלה.
חיים ילין: אני חושב שצריך קודם כל לסגור אותם כספית, תקציבית ואתה תקבל את העזרה.
חיים ילין: תרשה לי.
חיים ילין: הנושא השני זה הנושא של מבנים.
חיים ילין: אנחנו לא עושים - אני אומר לך את זה כי ראיתי את זה בעיריית ירושלים, אני לא יודע מה קורה במדינת ישראל.
חיים ילין: אני רואה הוצאה בשכירות של מבנים, כי אין לנו מבנים, אתה יודע.
חיים ילין: לעירייה או למועצה אין מבנים, היא באה, מוציאה מיליוני שקלים.
חיים ילין: מספיק שהבינוי שלך יבוא ויתחיל לבנות במקומות שיש צורך ויחליפו את כסף הבנייה – ההוצאה של השכירות – לבינוי – יש לך מקור.
חיים ילין: 170 מיליון שקלים זה קורה בירושלים.
חיים ילין: אנחנו ראינו.
חיים ילין: במקום לבנות.
חיים ילין: מי הנדל"ניסט שמתעשר מזה?
חיים ילין: אני עדיין לא הצלחתי להבין את זה, אבל בואו נקים את בתי הספר ואת הכיתות.
חיים ילין: הנושא השלישי בתוך זה זה הנגישות.
חיים ילין: והרביעי, ואני מסיים, זה המורים.
חיים ילין: בסוף מי שצריך לעשות את העבודה זה המורים וכל המטפלים.
חיים ילין: פה לעומת מקום אחר, בבית ספר רגיל אנחנו רואים יש מורים, יש פסיכולוג בית ספרי ויש עובדים סוציאליים שיכולים לטפל.
חיים ילין: פה זו סוגיה קצת יותר מורכבת.
חיים ילין: ופה הרציפות היא מאד חשובה.
חיים ילין: זה לא יוצאים לחופש והולכים לקניון.
חיים ילין: זה סיפור אחר לחלוטין.
חיים ילין: אבל פה מעל הכל יש גם את המשפחה.
חיים ילין: ואם אנחנו לא נותנים את הטיפול הנאות לילד, אנחנו בעצם לא טיפלנו במשפחה ולא נותנים למשפחה את הכלים להתמודד עם מצבי קיצון.
חיים ילין: ולכן הם נמצאים פה בדיון.
חיים ילין: רק נישה קטנה ואם אנחנו נשנה, אנחנו פשוט נגיע למקום אחר, גם חברתית.
חיים ילין: תודה רבה אדוני יושב הראש.
יעקב מרגי: תשאיר לאחרים.
יעקב מרגי: חברי הכנסת והדוברים הבאים רק לקצר, כי אנחנו רוצים למצות את הדיון.
יעקב מרגי: יש גם עוד דוברים שלא חברי כנסת וארגונים שעוד צריכים להציג מצגת.
יעקב מרגי: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.
יעקב אשר: תודה אדוני יושב הראש.
יעקב אשר: אני קודם כל רוצה לברך את המנכ"ל על ההופעה הפומבית כאן הראשונה.
חיים ילין: על עבודת קודש.
יעקב אשר: ואני חושב שזה באמת מתאים לו ולאג'נדה שלו לבוא אל הכנסת, מה שנקרא לוועדה הראשונה כמנכ"ל, על נושא כל כך חשוב.
יעקב אשר: אני מודה לך על כך ואני בטוח שכאיש שהוא קשוב והכי חשוב גם אדם פרקטי, שנגיע גם לפתרונות בעזרת השם.
יעקב אשר: אני רוצה גם להעריך מאד את שיתוף הפעולה שקיים במוסדות המוכש"ר, של כל הזרמים, של כל החוגים – חרדים וציבור כללי, כי באמת הנושא הזה הוא נושא ששייך לכולם.
יעקב אשר: אני לא רוצה להרחיב באמת מה החשיבות של חינוך מיוחד, מה החשיבות של שילוב, כמו שאמר המנכ"ל.
יעקב אשר: אני רק יכול להגיד לכם בעדות אישית, כראש רשות לשעבר, שככל שהתמקצענו והשקענו יותר בגילאים הרכים, בגני הילדים של החינוך המיוחד, בכיתות היותר נמוכות – כך הגענו אחרי כמה שנים ואני לא אשכח את הטבלה הזאת שבאו אלי ערב פתיחת שנת הלימודים ואמרו לי יש ירידה במספר הכיתות המשולבות שצריך בכיתות הגבוהות.
יעקב אשר: זאת אומרת ילדים השתלבו תרתי משמע עם כל המשמעות של זה.
יעקב אשר: אם ניקח את זה תקציבית גם כן, והזכירו את זה מקודם, המדינה יכולה לחסוך המון אם היא משקיעה הרבה בזמן, מאשר הרבה לאורך זמן.
יעקב אשר: ואני חושב שזו נקודה שצריך לומר אותה ולשים אותה על השולחן.
יעקב אשר: המטרה של הדיון היום אותו יזם יושב הראש, הרב מרגי ואני מברך אותו על כך, זה בעצם להגיע להשוואה מוחלטת בכל הרכיבים.
יעקב אשר: אני חושב שזה היעד וצריך לקרוא לילד בשמו ולראות.
יעקב אשר: אני לא הבנתי את הסיפור של אופק חדש.
יעקב אשר: מה זה קשור כרגע לעניין של המטפלים.
חיים ילין: נכון, גם אני לא מבין.
יעקב אשר: אנחנו מדברים על עובדי ההוראה.
יעקב אשר: אנחנו מדברים על המסגרת הבסיסית.
יעקב אשר: אני הבנתי רק דבר אחד, אדוני המנכ"ל ולצערי הרב גם אתה מבין.
יעקב אשר: הבעיה הגדולה זה האוצר.
יעקב אשר: הכסף.
יעקב אשר: וזה דבר שצריכים להתמודד איתו ולכן אנחנו פה.
יעקב אשר: אתה לבד כנראה ואפילו השר שלך לבד, לא יוכל להתמודד עם זה.
יעקב אשר: בשביל זה השולחן הזה נמצא כאן, בשביל זה אנחנו לשרותך בעניין הזה.
יעקב אשר: אבל אנחנו חייבים לראות שכל הרכיבים יגיעו בסופו של דבר להתאמה, כי ילד של חינוך מיוחד הוא ילד בחינוך מיוחד שווה בכל מקום.
יעקב אשר: ואני מסיים אדוני.
יעקב אשר: אני רוצה לומר עוד דבר שנתקלתי בזה כראש רשות.
יעקב אשר: יש דבר שנקרא סל מנהל מחוז.
יעקב אשר: במקומות שצריך סייעת – אם זה בגנים או גם בכיתות, שצריך סייעת מיוחדת יותר, שיש גנים יותר צפופים או כיתות יותר צפופות ויש ילד שסובל מהפרעות יותר קשות – יש דבר שנקרא סל מנהל מחוז.
יעקב אשר: אני רוצה שתשמע אז זה, אדוני יושב הראש.
<קריאה: תלוי איפה הוא מנהל המחוז.
יעקב אשר: לא, לא, דקה.
יעקב אשר: עכשיו מה שקורה, אני לא יודע לבדוק איזה מנהל מחוז יותר נחמד בצפון או בתל אביב.
יעקב אשר: אני רק יודע דבר אחד - - -
<קריאה: למרות ש - - -
יעקב מרגי: רבותי, אנחנו חסרים בזמן וחבל.
יעקב אשר: זה דבר שכדאי שתדע אותו, אדוני יושב הראש.
יעקב אשר: יש סל מחוז שבו סוגרים פערים על דברים מסוימים שצריך כדי לתת סייעת או סייע מסוג כזה.
יעקב אשר: המוכש"ר, מה שהיה פעם, עוד לפני המחוז החרדי גם כן, הסל שלו כמעט לא היה סל למנהל המחוז של המוכר שאינו רשמי.
יעקב אשר: היה סל קטן, אפילו אני זוכר שקראתי לזה פעם ארנק.
יעקב אשר: ולמנהלי מחוזות היו סלים ואני חושב שזה קיים עד היום, אני לא נמצא היום בתוך העניין - - -
יעקב אשר: והמוכש"ר – אין לי ספק שהוא בן חורג בעניין הזה.
יעקב אשר: הסל שלו הוא שקית כזו קטנה, שעוד משלמים עליה 10 אגורות.
יעקב אשר: ולסיכום אדוני, אני מודה לך על הישיבה הזאת.
יעקב אשר: אני חושב שצריך לנסות ולהגיע בטווח של זמן סביר לסגירת כל הפערים.
יעקב אשר: אנחנו נעקוב אחרי זה ביחד כולנו.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מלכיאלי, בבקשה אדוני.
מיכאל מלכיאלי: תודה אדוני יושב הראש על הדיון.
מיכאל מלכיאלי: אני לא רוצה לחזור על הדברים.
חיים ילין: אמרתי בואו נתגייס, נפיל את הממשלה, זה שווה.
יעקב מרגי: חיים, אנחנו בדיון רציני, בבקשה.
מיכאל מלכיאלי: ואז תבואו אתם ומה יקרה לנו?
יעקב מרגי: מלכיאלי, דיון רציני.
יעקב מרגי: עזבו אותנו מההערות האלה.
יעקב מרגי: זה לא ועדות אחרות.
חיים ילין: ניתן 100% למוכש"ר.
יעקב מרגי: זו ועדת החינוך.
מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לנצל את שהותו של המנכ"ל כאן, קודם כל לברך אותך.
מיכאל מלכיאלי: אתה ידוע כאיש מקצוע ואני חושב שדבר ראשון ואני חושב שאתה צריך לגלות אומץ ולומר את זה כאן בוועדה.
מיכאל מלכיאלי: כלומר המצב היום של השנים האחרונות – אני לא רוצה לקרוא לזה פשע – אבל מי שיבוא ממדינה אחרת, יפתח את ספרי התקציב שלך ויראה שילד אחד מקבל סכום מסוים וילד אחר מקבל פי כמה, זה דבר שאי אפשר להסכים איתו.
מיכאל מלכיאלי: המושג מוכש"ר כבר נהפך לסוג ב'.
מיכאל מלכיאלי: זה לאו דווקא בחינוך המיוחד.
מיכאל מלכיאלי: כשאנחנו הופכים מנהלי בתי ספר לשנוררים, אז מי נפגע מזה בסוף?
מיכאל מלכיאלי: הילדים.
מיכאל מלכיאלי: במקום להתעסק בחינוך של הילדים, הפכנו את מנהלי בתי הספר של המוכש"ר לגבאי צדקה, ללכת להשיג חסויות לבית הספר.
חיים ילין: לא רק של המוכש"ר, יש לי חדשות בשבילך.
יעקב מרגי: ובכל זאת, אנחנו ממוקדים בחינוך המיוחד.
מיכאל מלכיאלי: אתה הבאת בשורה מאד מאד משמחת בתחילת הדברים שלך, שכל הנושא של אין מימון גמול לחינוך המיוחד, הולך להשתוות.
מיכאל מלכיאלי: אבל צריך לזכור שזה פריט אחד בתוך סל של עוולות ובמספר שורות אתן דוגמא – אין מימון של משרת אם, אז לאמא במוכש"ר אין ובמקום אחר יש.
מיכאל מלכיאלי: אין מימון של שעות גיל, אין מימון לגמול החינוך המיוחד.
מיכאל מלכיאלי: אני חושב שבעצם אתה צריך באומץ רב, שיש לך, לומר לנו בוועדה שמשרד החינוך היום מפלה לרעה.
מיכאל מלכיאלי: אני עוד לא מדבר על ההסכם הקואליציוני שעדיין לא מכובד, שהוועדה כבר קיבלה החלטה בנושא הזה, בין ש"ס לבין הממשלה בכלל, שעדיין לא מכובד, שהוועדה כאן כבר קיבלה החלטות בנושא הזה בין ש"ס לבין בכלל הממשלה, שעדיין לא מכובד, להחזיר את המצב לפני - - - -
יעקב מרגי: תקנות, התקנות יתוקנו.
מיכאל מלכיאלי: היה כבר דיון לפני שיו"ר מרגי קיים, אבל הנושא הזה חייב להיות - - -
יעקב מרגי: יתקיים.
מיכאל מלכיאלי: כל הנושא הזה של להשוות את המצב אחד לשני, הוא קריטי בשביל לא להפוך אותנו למדינה שמפלה בין ילד לילד.
יעקב מרגי: חבר הכנסת בן צור.
יואב בן צור: תודה רבה אדוני יושב הראש.
יואב בן צור: יישר כוח על עצם קיום הדיון.
יואב בן צור: אדוני המנכ"ל, אני רוצה לברך אותך.
יואב בן צור: אנחנו זוכרים אותך עוד מהקדנציה הקודמת, את פועלך ומעשיך ואנחנו שמחים שאתה נמצא שוב בתפקיד ואין לנו ספק שאתה תוביל את המערכת לשיח אחר.
יואב בן צור: אנחנו יודעים ביושרך המקצועי, שאתה תדע לנווט את הדברים.
יואב בן צור: א' אני רוצה לברך את הקואליציה לקידום שעשתה באמת עבודה מצוינת פה, ברשות משרד רואה החשבון שיקוביצקי ופרטה פה את הדברים שמראים באמת פערים גדולים.
יואב בן צור: אני רוצה לומר לך כמנכ"ל רשת חינוך בעבר, בעבר הציבור שלנו לא הציף את הנושא הזה של החינוך המיוחד, כי זה היה סטיגמטי.
יואב בן צור: בשלב מסוים הציבור שלנו נפתח והבין שאם הילדים הללו לא יקבלו טיפול כשעדיין הם קטנים, הם יכולים להגיע לתוצאות מאד מאד לא רצויות והוא נפתח לזה.
יואב בן צור: ואני אומר לך מניסיוני כמנכ"ל רשת החינוך, שהצפנו את זה והיינו צריכים תקנים לכיתות לחינוך מיוחד, משרד החינוך אמר לנו שהם לא מסוגלים, אין לנו תקציב להקים לכם.
יואב בן צור: ילדים שהיו כבר עם ועדות השמה עם הכל – אין לנו תקציב להקים לכם כיתות לחינוך מיוחד.
יואב בן צור: אני לא יודע איפה זה נמצא היום, אני מקווה שהיום זה כבר לא שם.
יואב בן צור: היום אנחנו מדברים רק על הפערים בין החינוך המוכר שאינו רשמי לחינוך הרגיל.
יעקב מרגי: חיים, יושב ראש הוועדה שלך הגיע.
חיים ילין: אני החילוני היחידי פה.
חיים ילין: אתה לא שמת לב מה קורה פה?
יעקב מרגי: פעם אמר לי רב גדול, לא בטוח שכל הדתיים דתיים.
חיים ילין: לא, ועוד מיש עתיד, אתה מבין?
חיים ילין: תסתכל.
יעקב מרגי: הנה אמרת, תודה.
יעקב אשר: אף פעם לא היית יש עתיד באמת, תעזוב.
יעקב מרגי: חיים, חבל על הזמן.
יעקב מרגי: זה זמן של דובר.
יעקב מרגי: בבקשה, לסכם.
יואב בן צור: ולכן יכול להיות שאנחנו היום בזמנים טובים יותר, אבל עדיין בפערים גדולים יותר.
יואב בן צור: יש גם את מוסדות הפטור, שבזמנו חבר הכנסת גפני השיג להם כ-10 מיליון שקלים, פעם אחת, חד פעמי.
יעקב אשר: לא, לא, זה ממשיך.
משה גפני: כל הזמן.
יעקב מרגי: לא, חשבתי לא השגת.
משה גפני: אבל לא חד פעמי.
יעקב מרגי: אז תגיד כן, השגתי, אבל לא חד פעמי.
משה גפני: אפילו שי פירון נתן.
יואב בן צור: כן, באמת?
יואב בן צור: ולכן אני חושב שהדיון הזה הוא חשוב.
יעקב מרגי: אתה לא יודע איך להגיד שהגעת לדיון ולקדם אותך בברכה, אז הוא הזכיר את זה.
יואב בן צור: ה-10 מיליון שקלים האלה שהרב גפני השיג, הם באמת חשובים, אבל בוודאי בוודאי לא מספיקים ואנחנו קוראים לו אגב להשיג יותר.
יואב בן צור: ולמנכ"ל משרד החינוך לדעת לראות איך בעצם הוא סוגר את הפערים האלה.
יואב בן צור: ואנחנו בטוחים, אדוני, שבסיומו של תהליך ולא ארוך, אנחנו נהיה אנשי בשורות ותבשר לנו באמת שאנחנו סוגרים את הפער לטובת אותם ילדים ולטובת העתיד שלהם.
מסעוד גנאים: תחילה אני מברך אותך, אדוני יושב הראש, על הדיון החשוב הזה.
מסעוד גנאים: אני מברך את כבוד המנכ"ל החדש, מאחל לו הצלחה.
מסעוד גנאים: אני ראיתי את הדיון, ראיתי שכולם חרדים, אז אמרתי איפה שיש חרדים, בטח - - -
יעקב מרגי: חרדים ממה?
מסעוד גנאים: רגע, רגע, לא כל כך.
מסעוד גנאים: זו הקדמה, מה?
מסעוד גנאים: אז אמרתי שבטח אנחנו הערבים יש לנו משהו בעניין הזה.
יעקב מרגי: זה הולך ביחד, אתה אומר?
מסעוד גנאים: כי גם אנחנו מופלים.
יואב בן צור: אנחנו שנינו גדלים בכמות האוכלוסייה.
מסעוד גנאים: מקווה ששנינו נקבל את הצדק והשוויון שכולנו דואגים ורוצים אותו.
מסעוד גנאים: אני חושב כבוד המנכ"ל, משרד החינוך, שהעניין הזה הוא אמירה.
מסעוד גנאים: הוא אמירה ערכית בהתחלה.
מסעוד גנאים: אמירה ערכית שאין הבדל בין ילד וילד, למרות ההבדל במסגרת החינוכית.
מסעוד גנאים: הכלל צריך להיות כולם הבנים שלנו.
מסעוד גנאים: אז מהכלל הזה, מהאמירה הערכית, צריך אחר כך לתת לכולם שוויון אם זה בתקצוב, אם זה בשירותים, אם זה בהכל.
מסעוד גנאים: אני יודע שיש לנו מוכר שאינו רשמי בחברה הערבית בקשר לחינוך המיוחד, שם צריך פיקוח, שם גם צריך צדק ושוויון בין כל הילדים, אם הם במסגרת רשמית, אם הם לא במסגרת רשמית.
מסעוד גנאים: אני מקווה שתעשה את זה ואנחנו בכנסת לרשותך, מגויסים.
מסעוד גנאים: כל צעד שאתה רוצה, אם זה מבחינה תקציבית או אחרת, אנחנו מגויסים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת הרב משה גפני.
משה גפני: רק שאלה.
יעקב מרגי: רק שאלה, תזכור.
משה גפני: הנושא של תקצוב החינוך המיוחד הוא בחוק.
משה גפני: הוא לא דבר שעושים טובים.
משה גפני: ואני שואל האם היועצת המשפטית של משרד החינוך מסכימה לזה שהחינוך המיוחד לא יתוקצב.
משה גפני: היא מאד מקפידה על החקיקה.
משה גפני: אני מבקש לדעת, אדוני המנכ"ל, האם מאפשרים לך בלשכה המשפטית לעבור על החוק.
יעקב מרגי: ומעבר לשאלה הזו יש לכבודו - - -
משה גפני: זו השאלה.
יעקב מרגי: אז אנחנו אחר כך ניתן התייחסות כוללת.
משה גפני: היועצת המשפטית תגיד איך היא מאפשרת את הדבר הזה, שילדים, ילדים – מה לעשות – שמר עליהם גורלם – הם נמצאים בחינוך המיוחד ובמקרה במוכר שאינו רשמי.
משה גפני: למה הם לא מקבלים את מלוא התקצוב כמו כולם?
יעקב מרגי: אבל בכל זאת אם תרצה בהמשך להוסיף עוד דברים, אני אתן לך בשמחה.
יעקב מרגי: פרופסור רבקה לזובסקי, בבקשה.
<רבקה לזובסקי: שלום לכולם.