GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רבקה לזובסקי: אני פרופסור רבקה לזובסקי ואני רוצה לדבר - - -
יעקב מרגי: ואת יושבת ראש ויצ"ו העולמית.
<רבקה לזובסקי: ויצ"ו העולמית, עמותה ישראלית, 800 מוסדות, פדרציות בעולם.
<רבקה לזובסקי: אני רוצה לדבר כאשת חינוך, התמחות ייעוץ חינוכי, חינוך מיוחד.
<רבקה לזובסקי: אני רוצה להגיד קודם כל תודה על הדיון הזה, לקדם בברכה את המנכ"ל ויחד עם זה להגיד במילים הכי פשוטות – האפליה זועקת לשמיים והעבירה על החוק זועקת לשמיים.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע אם זו עבירה.
<רבקה לזובסקי: אני לא באה להאשים אף אחד.
<רבקה לזובסקי: אני באה מתוך הכאב שלנו וגם כאשת חינוך שבודקת את זה ביסודיות.
<רבקה לזובסקי: אני רוצה שהקהל פה יבין בשתי מילים.
<רבקה לזובסקי: משרד החינוך, המדינה, באמצעות משרד החינוך והרשויות ואני יועצת חינוכית.
<רבקה לזובסקי: ישבתי במאות ועדות השמה, מפנה תלמידים של החינוך המיוחד, חלקם למסגרות רשמיות, חלקם למוכר שאינו רשמי.
<רבקה לזובסקי: אנחנו נותנים מענה יוצא מן הכלל לבעיות קשות ביותר בתחום הרגשי, הפיזי, השכלי.
<רבקה לזובסקי: למעשה אנחנו זרוע מבצעת של המדינה ושל המשרד, אבל שליחות הקודש שלנו – בלי מירכאות ובחינוך זה שליחות, במיוחד בחינוך מיוחד – נפגעת פגיעה אנושה, כי התקציב שאנחנו מקבלים פר ילד הוא יותר מ-30,000 שקלים פחות פר ילד.
<רבקה לזובסקי: כבר השירותים נפגעים.
<רבקה לזובסקי: מר אבואב, אתה יודע איזו הערכה גדולה אני חשה כלפי עבודתך, ברוך הבא.
<רבקה לזובסקי: אנחנו תולים בך תקוות ענקיות, אבל מלכתחילה השירותים שלנו נפגעים והתשתיות נפגעות.
<רבקה לזובסקי: הדבר הכי-הכי קשה זה שהמורים שלנו לא נכנסים לרפורמה כלשהי.
<רבקה לזובסקי: אם זה אופק חדש, כמו מורים בחינוך המיוחד ובחינוך הרשמי ואם זה רפורמה אחרת.
<רבקה לזובסקי: מה כל כך חשוב ברפורמה הזאת?
<רבקה לזובסקי: הילדים נפגעים.
<רבקה לזובסקי: הילדים נפגעים כי הם לא מקבלים את השעות הפרטניות שהן קריטיות עבור הילדים האלה.
<רבקה לזובסקי: ילד אוטיסט, ילד עם לקויות למידה, הפרעות נפשיות קשות ועוד ועוד ועוד, אנחנו מקבלים את המקרים הכי קשים.
<רבקה לזובסקי: עושים ניסים.
<רבקה לזובסקי: דקה.
<רבקה לזובסקי: אנחנו לא מקבלים ברפורמה הזאת.
<רבקה לזובסקי: יש גם עבודה בקבוצות קטנות, יש תכנית למידה אישית, הכנה של הסייעות.
<רבקה לזובסקי: יש תגבור הוראה.
<רבקה לזובסקי: יש גם אנשי טיפול במקצועות הפרא-רפואיים.
<רבקה לזובסקי: זאת אומרת שאנחנו פוגעים לא בזדון, אבל במודע.
<רבקה לזובסקי: אנחנו בויצ"ו כבר פנינו בדצמבר 2013, זה כבר ארבע שנים.
<רבקה לזובסקי: עכשיו זה - - -
<רבקה לזובסקי: עוד דקה, אני כבר מסיימת.
יעקב מרגי: אמרת דקה קודם.
<רבקה לזובסקי: כן, עוד דקה, כי זה חשוב.
<רבקה לזובסקי: אני לא בטוחה שהכל מוכר לכולם.
<רבקה לזובסקי: אני רוצה רק להגיד שהגיעו מים עד נפש, גם מבחינה תקציבית.
<רבקה לזובסקי: אני רוצה להגיד משהו שאולי לא מובן מאליו.
<רבקה לזובסקי: זה רק כסף.
<רבקה לזובסקי: מה זה כסף לעומת הסבל של ילדים ושל משפחות?
<רבקה לזובסקי: אוקיי?
<רבקה לזובסקי: אז אנא תעשו את הדבר הנכון.
יעקב מרגי: אנחנו משתדלים.
יעקב מרגי: יהודה מרמורשטיין, בבקשה.
<יהודה מרמורשטיין: שלום ליושב ראש.
<יהודה מרמורשטיין: ברכותיי למנכ"ל החדש.
<יהודה מרמורשטיין: אני אפתח דווקא במושג היהודי אל תמנע טוב מבעליו.
<יהודה מרמורשטיין: אנחנו קודם כל חייבים תודה למשרד החינוך על כל המהפכה שלמעשה קרתה בשנים האחרונות בתחומים השונים, הברורים שהזכירו פה בחלקם.
<יהודה מרמורשטיין: מחר המנכ"ל חונך לנו בית ספר חדש בנגב ואנחנו יודעים את הדברים היפים והטובים, אבל הוא מאד קשה.
<יהודה מרמורשטיין: אני לא רוצה להרחיב יותר ממה שנאמר פה, כי אני אתן גם לחבריי.
<יהודה מרמורשטיין: תבינו, קשה לנו להסתכל להורים בעיניים.
<יהודה מרמורשטיין: לא באים אלינו ילדים בגלל שאני דתי או בגלל העיניים שלי.
<יהודה מרמורשטיין: אצלנו יש ילדים דתיים ושאינם דתיים.
<יהודה מרמורשטיין: יודעים דבר אחד, בחינוך המוכש"ר שעלה נותן וכמותנו, הם הכי טובים.
<יהודה מרמורשטיין: אצלנו רוב הילדים אינם דתיים.
<יהודה מרמורשטיין: באים מקצה הארץ לקצה השני.
<יהודה מרמורשטיין: נוסעים שעות כדי לבוא לבית הספר.
משה גפני: אגב, גם לדתיים מגיע.
<יהודה מרמורשטיין: מה?
משה גפני: גם לדתיים מגיע.
<יהודה מרמורשטיין: גם הדתיים מגיעים.
<יהודה מרמורשטיין: שלא יחשבו שמשהו - - -
משה גפני: לא, כי היה נשמע שכאילו רק לחילוניים.
<יהודה מרמורשטיין: אני חייב פה תודה, אני רואה פה את ראש העיר שלי לשעבר.
<יהודה מרמורשטיין: אם הוא לא היה נותן לי כמה מאות אלפי שקלים, הגנים לא היו נפתחים.
<יהודה מרמורשטיין: היום נתבשרתי לגבי אותו גן שנפתח לפני שש שנים, היום ילדים הולכים להשתלב, זאת אומרת בספטמבר, בחינוך משולב.
<יהודה מרמורשטיין: שישה ילדים שהגיעו בפיגור קשה הולכים להשתלב בחינוך הרגיל.
<יהודה מרמורשטיין: אני פונה אליכם, אנא, תסתכלו לנו בעיניים, שלא נהיה השנוררים.
יעקב מרגי: דוד שרפר, חינוך מיוחד בלבד, בבקשה.
יעקב מרגי: יו"ר פורום המוכש"ר.
<דוד שרפר: בנוסף לכל מה שנאמר פה, אני רוצה לדייק משהו קטן ואני אשתדל לקצר.
יעקב מרגי: אתה חייב לקצר.
יעקב מרגי: אתה לא תשתדל, אתה תקצר.
<דוד שרפר: אני מקצר.
יעקב אשר: תציג את עצמך.
<דוד שרפר: שמי דוד שרפר מפורום מוכר שאינו רשמי.
<דוד שרפר: תלמידי החינוך המיוחד נחלקים לשתי מסגרות עיקריות – בית ספר לחינוך מיוחד וכיתות חינוך מיוחד בתוך בית ספר רגיל.
<דוד שרפר: החלק השני, שהוא כיתות חינוך מיוחד בתוך בית ספר רגיל - - -
יעקב מרגי: או מוסדות שהם רק חינוך מיוחד.
<רויטל לן-כהן: משולבים לא קיימים אצלכם?
<דוד שרפר: סליחה, אני נוגע בנקודות העיקריות, אבל את צודקת.
<דוד שרפר: יש משולבים, אבל אני נוגע בנקודות העיקריות, בלי להגיד שהן לא עיקריות.
<דוד שרפר: בית ספר רגיל שמשלב כיתות חינוך מיוחד, רובו המוחלט הוא בחינוך הרשמי.
<דוד שרפר: באמת אני חושב שכל מי שיושב פה הוא בית ספר שכולו חינוך מיוחד.
<דוד שרפר: יש מגזר אחד שאין לו חינוך רשמי, שזה המגזר החרדי.
<דוד שרפר: שם יש הרבה, לא מעט, כמה אלפים של תלמידים שלומדים בכיתות חינוך מיוחד בבית ספר רגיל.
<דוד שרפר: שם יש להם משהו ייחודי שלא קיים בכל המערכת וכל הטענות שקיימות פה קיימות גם אצלם.
<דוד שרפר: להם יש משהו עודף.
<דוד שרפר: אותם תלמידים רגילים שלומדים שם מתוקצבים ב-40% תקצוב.
<דוד שרפר: תלמידי החינוך המיוחד שמשולבים בבתי ספר כאלה, על פי החוק אמורים לקבל 100% תקצוב והם באמת מקבלים 100% משעות הלימוד.
<דוד שרפר: אלא שגילינו לאחרונה, בעקבות זה שהם לא מצליחים לגמור את החודש, איך שאומרים, שעל אותן שעות שהם מקבלים, הם מקבלים רכיבים שהם לא מתוקצבים.
<דוד שרפר: הם לא מתוקצבים במשרותיהם עבור כיתות החינוך המיוחד.
<דוד שרפר: הם לא מתוקצבים בשעות גיל.
<דוד שרפר: מורה מעל גיל 50 יכול ללכת הביתה, כי אין עליו תקצוב.
<דוד שרפר: והכי חמור בגמול על חינוך מיוחד, ובזה פתח המנכ"ל, שאת זה הוא מתקן.
<דוד שרפר: אז השאלה אם אפשר לתקן במסגרת הזאת.
<דוד שרפר: זה קבוצה מאד מאד קטנה של מוסדות, ששם האפליה היא מעבר לכל מה משדובר פה, שאת כל הרכיבים יקבלו.
<דוד שרפר: או ערך שעה מלא, כמו מה שמתוקצב כל ילד אחר במעמד של מוסד לחינוך מיוחד או במוסד רשמי.
יעקב מרגי: בית אקשטיין, מי רוצה?
יעקב מרגי: ליפשיץ?
יעקב מרגי: אילן ישראלי?
<אילן ישראלי: אילן ישראלי.
<אילן ישראלי: שלום, אני אילן ישראלי, יושב ראש בית אקשטיין ומנכ"ל דנאל.
<אילן ישראלי: אני מעסיק כ-20,000 עובדים, מתוכם 16,000 עוסקים באספקת שירות לאנשים עם צרכים מיוחדים, בין שהם קשישים ובין שהם ילדים ובוגרים במעונות, הוסטלים ו-18 בתי ספר לחינוך מיוחד, עם מעל ל-2,200 תלמידים עם הפרעות נפשיות, אוטיזם, לקויות למידה מורכבות וכו' וכו', לאורך יותר מ-20 שנה.
<אילן ישראלי: אני מנסה לקצר כדי להיות ממוקד.
<אילן ישראלי: אני רוצה להודות קודם כל גם למנכ"ל על כך שהוא הואיל בטובו לבוא ולוועדה שהתכנסה.
<אילן ישראלי: אני רוצה להודות לחבר הכנסת גפני, שהואיל בטובו גם להאזין לנו לפני מספר שבועות ולנסות לסייע גם הוא.
<אילן ישראלי: ברור לי שהשמיכה קצרה ושתמיד אפשר לשלוח אותנו לתקציב.
<אילן ישראלי: אנחנו נמצאים בסיטואציה שבה מבחינתי, אני לפני חודשיים עמדתי להודיע למורים – אנחנו לא פותחים את שנת הלימודים, מבחינתנו אנחנו סוגרים את 18 בתי הספר, מחזירים את המנדט למי שנתן לנו אותו – משרד החינוך.
<אילן ישראלי: מחזירים את 2,200 תלמידים, אומרים אנחנו לא מסוגלים לקחת את האחריות הזאת עלינו וזה לא רק שיקולים כספיים.
<אילן ישראלי: אנחנו זוכים כמעט כל שנה בפרסי חינוך על דיסציפלינות על החינוך הפדגוגי שאנחנו מספקים לתלמידים האלה, שאנחנו מפתחים, מלמדים אותם גם בעולם.
<אילן ישראלי: יש לנו רקורד מוכח וברור ואני לא הולך לפרט אותו פה, אבל אנחנו יודעים לעשות את העבודה.
<אילן ישראלי: את אותה עבודה שמשרד החינוך כרגע עוד לא נותן אותה.
<אילן ישראלי: יכול להיות שהם הולכים לכיוון של שילוב ובעוד X שנים לא תצטרכו את השירותים שלנו זה גם בסדר.
<אילן ישראלי: זה לגיטימי.
<אילן ישראלי: המדינה יכולה להחליט את זה בפני עצמה.
<אילן ישראלי: אבל כל עוד זה ככה, אני אומר לכם, אנחנו הולכים לקורס בחינוך.
<אילן ישראלי: לא בשאר התחומים שאני עוסק.
<אילן ישראלי: בחינוך אנחנו מתוקצבים בחסר, כפי שאתם מעל לכל ספק יכולים לראות מספרית.
<אילן ישראלי: זה לא סוד.
<אילן ישראלי: גם במשרד החינוך.
<אילן ישראלי: יושבים פה בכירי משרד החינוך איתם נפגשנו לאורך שנה וחצי, לרבות מנכ"לית משרד החינוך היוצאת ואני אומר לכם, כולם, כמעט כולם הביעו עמדה, אמרו וואלה, אתם צודקים.
<אילן ישראלי: אתם צודקים, רק אין לנו כסף, אין מי שייקח את זה כי יש לזה השלכות רוחב על החרדים, על הערבים, על מיעוטים, לא על מיעוטים.
<אילן ישראלי: אני לא איש פוליטיקה ואני לא מתכוון להיות.
<אילן ישראלי: אני אומר לכם – ילדי החינוך המיוחד זכאים - - -
יעקב מרגי: לא קל בכפור הזה.
<אילן ישראלי: אני מסכים איתך.
<אילן ישראלי: בשביל זה אני לא שם.
יעקב מרגי: יפעת תאמר לך.
<אילן ישראלי: היא מלמדת אותי פוליטיקה.
<אילן ישראלי: אני אומר לכם בצורה שבאמת, אני לא בא לשחק את המשחקים האלה, אני אומר לכם – אם אנחנו לא נוכל להיות מתוקצבים בצורה הגונה והוגנת כלפי הילדים האלה, לא רק כלפינו, אנחנו נצטרך לסגור את בתי הספר.
<אילן ישראלי: עומדים פה אנשים, באמת עם מפעל חיים שלב.
<אילן ישראלי: גם הרב מרמורשטיין וגם הגברת כאן מויצ"ו העולמית, יושבת ראש ויצ"ו העולמית ועוד לא מעט עמותות וחברות שעוסקות בדבר הזה.
<אילן ישראלי: אנחנו מחזיקים, אמרתי, סדר גודל של 2,200 תלמידים, מספקים להם שירות.
<אילן ישראלי: לא נוכל לעמוד בזה.
<אילן ישראלי: לא יכולים לעמוד בזה.
<אילן ישראלי: הדחייה ונקים ועדה ועוד פעם נבחן את זה ולא, וכן.
<אילן ישראלי: אנחנו לא שם.
<אילן ישראלי: אנחנו מבקשים את העזרה שלכם.
יעקב מרגי: יש לנו לטובת כל מה שעלה כאן מצגת, שתציג אותה רואת החשבון אביגיל, בבקשה.
<אביגיל שקוביצקי: הקואליציה לחינוך מיוחד זו קואליציה שמאגדת למעלה מ-50% ממוסדות מוכש"ר, שמפעילים מערכות של חינוך מיוחד.
<אביגיל שקוביצקי: הנציגות שמובילה זו הנציגות שיושבת כאן, שנבחרה על ידי כל המוסדות.
<אביגיל שקוביצקי: חלק מהמוסדות אורחים כאן וחלק נותנים את הגיבוי בכל האסיפות, שזה בית אקשטיין, ויצ"ו ועלה.
<אביגיל שקוביצקי: המטרות של הקואליציה לחינוך מיוחד – יש מטרות לטווח ארוך ויש את המטרות לטווח הקצר.
<אביגיל שקוביצקי: אני אתחיל עם הטווח הארוך.
<אביגיל שקוביצקי: אחד הדברים הבעייתיים בחינוך המיוחד, שיש כמה ראשים שמטפלים.
<אביגיל שקוביצקי: אתם נכנסים לכיתה ויש ילד שמתוקצב ממשרד החינוך ויש ילד אחד שמתוקצב ממשרד הרווחה.
<אביגיל שקוביצקי: יש ילד שחלק מהחופש זה משרד החינוך ואחר כך איזה שבועיים זה משרד הרווחה ואחר כך שבוע שאף אחד ואחר כך שבוע שהרשות המקומית.
<אביגיל שקוביצקי: הילד עובר ידיים כמו חפץ, בלי אינטראקציה, בלי התאמה ויכולים להיות מספר עובדים בחדר, שמתוקצבים בדרכים שונות, עם חוקיות שונה והתנהלות שונה וזו אחת הבעיות הגדולות והקשות במערכת של החינוך המיוחד.
<אביגיל שקוביצקי: זה בעיקר מתבטא במוסדות העל יסודיים, גם אם משולבים בפנימייה וגם אם לא.
<אביגיל שקוביצקי: מה שבקואליציה חשבנו לטווח ארוך, שחייבת לקום איזו שהיא ועדה בין משרדית שתקיים בין משרד הבריאות, הרשויות המקומיות, משרד החינוך ומשרד הרווחה והרבה מאד מהבעיות - - -
יעקב מרגי: יותר קל להביא לך תקציב מאשר שידברו.
<אביגיל שקוביצקי: אוקיי, אז אולי - - -
יעקב מרגי: לא, זה בהומור.
<אביגיל שקוביצקי: בסדר.
יעקב אשר: הלוואי שזה היה בהומור.
<אביגיל שקוביצקי: לטווח הארוך גם צריכים איזו שהיא התווית מדיניות שמדברת על כך, אבל עכשיו אנחנו נדבר על הטווח הקצר.
<אביגיל שקוביצקי: בטווח הקצר ישבו כמה פעמים וברוב קולות נבחרו שלושת הנושאים, למרות שיש עוד כל מיני נושאים כאלה ואחרים.
<אביגיל שקוביצקי: אחד זה התאמת רפורמה לחינוך מיוחד, אופק חדש ביסודי ועוז לתמורה בעל יסודי.
<אביגיל שקוביצקי: בעל יסודי זה בולט במיוחד שבעתיים, כי הכיתות של ט' ו-י' בעל יסודי, אז המורה למשל זכאי לתנאים כמו בבית ספר על יסודי, אבל התקצוב לבית הספר, הוא נקרא בית ספר רב גילאי ובמערכת המחשוב של משרד החינוך הם מתקצבים אותו כמו בית ספר יסודי, למרות שהמורה זכאי כמו על יסודי.
<אביגיל שקוביצקי: זה בא לידי ביטוי בבגרות ובגמול הבגרות, שחלק מהבשורות שמענו ודי גם בשביל זה.
<אביגיל שקוביצקי: שמענו כמה בשורות של דברים שבודקים היום, כמו גמול בגרות שיהיה אפשר לקבל.
<אביגיל שקוביצקי: הדבר השני זה בינוי, שיפוצים, הצטיידות ושכר דירה, שגם אם יש מוסד שהוא זכאי לשכר דירה, יש מערכת מורכבת ובעייתית, כי מי שצריך לבקש וזכאי לתקציב זה רק הרשות המקומית, אם היא שוכרת.
<אביגיל שקוביצקי: ולכן בסופו של דבר רוב מוסדות המוכש"ר נתקלים בבעיה, כי לא תמיד הרשות המקומית משתפת פעולה ויש לנו תיקון עיוותים במודל התקצוב הנוכחי.
<אביגיל שקוביצקי: סך הכל, אם אנחנו מדברים על החינוך המיוחד במעמד מוכש"ר, זה מרכיב לנו 38% מהתלמידים – 9,400 תלמידים זה במוכש"ר ו-15,000 זה ברשמי.
<אביגיל שקוביצקי: חשוב להדגיש וגם הדגישו, שלא הרבה בוחר בחינוך הזה.
<אביגיל שקוביצקי: מי שבוחר ושם אותו בבית ספר זו בוועדת השמה של משרד החינוך זה הרשות המקומית.
<אביגיל שקוביצקי: ולכן אם באו ואמרו ההורה בחר, אז אולי שההורה יוותר פה על משהו, אז אין בחירה של הורה.
<אביגיל שקוביצקי: הם יכולים להביע דעה, אבל זו לא הבחירה שלהם.
<אביגיל שקוביצקי: מה מקבל בעצם תלמיד בחינוך מיוחד – זה שעות הוראה, שעות סיוע פרא-רפואי, חופשות, טיפול ובינוי ושיפוצים.
<אביגיל שקוביצקי: תלמיד רשמי, שאנחנו רואים שמקפיצים אותו עם כמה ספרים ויש לו גם חיוך, מקבל בסביבות 95,000 שקלים לשנה בלי בינוי.
<אביגיל שקוביצקי: תלמיד במוכר שאינו רשמי חינוך מיוחד, מקבל 62,000 שקלים וזה פער משמעותי.
יעקב מרגי: למה מחקתם לו את החיוך?
<אביגיל שקוביצקי: הוא נמחק מאליו.
<אביגיל שקוביצקי: אז דיברנו על שלוש הנקודות ונרחיב במילים קצרות.
<אביגיל שקוביצקי: את אופק חדש הרחיבו, שזה שעות פרטניות ושעות שהייה.
<אביגיל שקוביצקי: זה בערך 4,500 שקלים לתלמיד לשנה.
<אביגיל שקוביצקי: בינוי ושכר דירה, דיברו פה ארוכות.
<אביגיל שקוביצקי: יכולות להיות קצת זכויות שהן לא תמיד תלויות כסף, שזה אולי לחייב את מרכז השלטון המקומי להגיש את אותן בקשות ולא להערים קשיים על מערכות המוכש"ר שנמצאות.
<אביגיל שקוביצקי: למשל לא פעם יש רשות מקומית שקיבלה מבנה ממשרד החינוך והמבנה פונה והוא משמש היום לקופת חולים, למועדונית ולמשרדים של הרשות המקומית.
יעקב מרגי: או כריכיה של ספרים.
<אביגיל שקוביצקי: ולכריכיה של ספרים ולא מקצים את זה למוסדות של החינוך המיוחד וזה לגמרי לא רק כסף, המדיניות, אלא איזה שהוא מעקב של המבנים האלה, לאן הם הולכים ולמה הם לא מיועדים לחינוך המיוחד.
<אביגיל שקוביצקי: העיוותים במודל תקציב זה צלע שלישית משמעותית ביותר, כי הם נופלים הרבה מאד גם על המוסד, אבל לא פעם הילד מפסיד.
<אביגיל שקוביצקי: זאת אומרת אנחנו צריכים לחלק בין מה שהילד, התלמיד לא מקבל, לבין מה שהמוסד נושא על עצמו.
<אביגיל שקוביצקי: אז בתקציב הוראה בחסר דיברו על שעות גיל, על חסר בגמולים, שגמול אחד שחסר כבר התבשרנו היום שיקבלו, שזה גמול חינוך מיוחד.
<אביגיל שקוביצקי: חסר בזכאויות אמהות, כמו תוספת אם ותוספת מעונות וחסר בנסיעות.
<אביגיל שקוביצקי: צריכים להבין שבחינוך מיוחד הרבה פעמים בתי הספר הם אזוריים וגם הצוות שמגיע הוא צוות שנבחר בפינצטה, כי זה פרא-רפואי ועוס"ים וכיוצא באלה, ולא מורים או סייעים מקומיים והעלות של הנביעות היא בערך כפולה מהתקצוב.
<אביגיל שקוביצקי: סיוע והשלמות להיקף משרה והסכמי מעוף שהעובדים זכאים והמוסד לא מקבל.
<אביגיל שקוביצקי: פרא-רפואי – דובר פה שהם לא יכולים לקבל בגלל שהם לא באופק חדש, אבל אתם צריכים לזכור שפרא-רפואי זה ערך קבוע לכל המוסדות.
<אביגיל שקוביצקי: לא משנה אם אתה מעסיק פרא-רפואי יקר.
<אביגיל שקוביצקי: אין פרופיל לפרא-רפואי.
<אביגיל שקוביצקי: במערכת שמעסיקה פרא-רפואי יקר יותר עם דירוג רב או ותק רב יותר, אנחנו באים ושואלים למה אין פרופיל לפרא-רפואי.
<אביגיל שקוביצקי: שעות הדרכה שהמתי"אות האזוריות מעניקות לרשמי לא מוענקות למוסדות מוכש"ר.
<אביגיל שקוביצקי: אנחנו באים ומבקשים את אותו סל של המתי"א האזורית, לבוא ולהאציל גם על מוסדות המוכש"ר.
<אביגיל שקוביצקי: נוספים יש שיפוי ימי מחלה, שזה הרבה מאד כסף, הזנה בימי חופשות, הגדרה של חטיבה עליונה כיסודי וזה ככה מלמעלה את הסכומים.
<אביגיל שקוביצקי: יש פה הרבה מצגות, מי שרוצה יכול לראות.
<אביגיל שקוביצקי: אז סיכום הנושאים זה התאמת רפורמה לחינוך מיוחד אופק חדש ועוז לתמורה, קביעת מדיניות והקצאת משאבים לבינוי, שיפוצים, הצטיידות ושכר דירה ותיקון עיוותים במודל התקצוב הנוכחי, שזה שכר הוראה, שכר סיוע ורכיבים נוספים.
יעקב אשר: שיראה את ההבדלים בין ילד רגיל לילד, זה כולל בינוי?
יעקב אשר: בלי קשר לבינוי.
<אביגיל שקוביצקי: זה לא כולל.
יעקב מרגי: בלי קשר.
<אודי ליפשיץ: אני אודי מבית אקשטיין, מנהל חטיבת החינוך.
<אודי ליפשיץ: קודם כל אני איש חינוך.
יעקב מרגי: רגע, זו אמירה לידיעה או בהתנצלות?
<אודי ליפשיץ: זה בידיעה ובגאווה.
<אודי ליפשיץ: אני בעצמי מנהל בית ספר.
<אודי ליפשיץ: הקמתי בית ספר לחינוך מיוחד ותלמידים שהגיעו אלי מהחינוך הרגיל, עם עבודה מצוינת בחינוך הרגיל, אבל הגיעו להישגים מדהימים והגיעו לתעודת בגרות מלאה, התגייסו לצבא והפכו לאזרחים שחסכו הרבה כסף למדינה.
<אודי ליפשיץ: ואת זה עשיתי ועשינו, ולא רק אני, למרות הרבה מאד קשיים.
<אודי ליפשיץ: אז אדוני המנכ"ל, בתפקידך הקודם אני שמעתי שדיברת על שני דברים כמנהל עמותה, כמנכ"ל עמותה שנלחמה בתאונות הדרכים.
יעקב מרגי: תמיד יזכרו לך את זה.
<אודי ליפשיץ: שמעתי שדיברת על שני גורמים מאד חשובים – תשתיות והגורם האנושי.
<אודי ליפשיץ: שני הדברים האלה – אנחנו היום על כביש אדום.
<אודי ליפשיץ: על כביש אדום בדרך לתאונה.
<אודי ליפשיץ: כי אם לא נטפל – ואין זמן לוועדות, ואין זמן לשלוש שנים קדימה.
<אודי ליפשיץ: אם לא נטפל בזה היום – לא נצליח לעשות את הדברים היפים שאנחנו עושים ב-1 בספטמבר הקרוב.
<אודי ליפשיץ: לא עוד שנה.
<אודי ליפשיץ: אני אתן דוגמא אחת.
<אודי ליפשיץ: הנושא של הבינוי.
<אודי ליפשיץ: היום הארגונים מחזיקים אלפי תלמידים במבנים שכורים, של בעלויות פרטיות, לא של עיריות, של בעלויות פרטיות.
<אודי ליפשיץ: משלמים מיליוני שקלים שכר דירה, מקבלים החזר זעום.
<אודי ליפשיץ: אני אתן לך דוגמא פשוטה: בית ספר לחינוך מיוחד על כל כיתת אם צריך לפחות שני חדרי ספח – טיפולים, העשרה או כל דבר אחר, ואנחנו מקבלים החזר רק על כיתת אם.
<אודי ליפשיץ: אי אפשר להמשיך ככה.
<אודי ליפשיץ: והדבר השני זה הנושא של הבגרויות.
<אודי ליפשיץ: אנחנו מביאים את הילדים האלה להישגים שאין כדוגמתם.
<אודי ליפשיץ: אין כדוגמתם.
<אודי ליפשיץ: יש לנו בתי ספר שאחוז משיגי הבגרות הוא גבוה מהממוצע הארצי, בחינוך מיוחד, עם ילדים מורכבים.
<אודי ליפשיץ: לא יכול להיות שילד שלומד במגמה אצלנו לא יהיה זכאי למה שילד לומד במגמה בבית ספר אחר.
<אודי ליפשיץ: לא יכול להיות.
<אודי ליפשיץ: זה חוק.
<אודי ליפשיץ: זה השוואה של דברים.
<אודי ליפשיץ: אין לזה זמן.
<אודי ליפשיץ: אי אפשר לומר אנחנו מנסים ואנחנו נביא ואנחנו נעשה ועדות.
<אודי ליפשיץ: זה צריך ב-1 בספטמבר הקרוב להסתיים.
יעקב מרגי: איתן, אתה רוצה?
יעקב מרגי: הרב גפני רוצה?
משה גפני: כן, רק אם אפשר, ברשותך.
משה גפני: הסיפור הזה של מה שקורה פה הוא לא דבר חדש.
משה גפני: קודם כל אני משבח אותך, אדוני יושב ראש הוועדה על הדיון הרציני הזה, שלפחות יש את הדיון ואת המנכ"ל שמואל אבואב, שהוא משתתף בדיון הזה.
משה גפני: כתם על החברה הישראלית.
משה גפני: כתם אמיתי, לא משהו שבשוליים, שאנחנו לא שמים אליו לב.
משה גפני: יש ילדים בחינוך מיוחד.
משה גפני: אנחנו כחברה מחויבים להם, לכולם, ללא יוצא מן הכלל.
משה גפני: זה יכול להיות יהודים וערבים, זה יכול להיות ימין או שמאל, דתיים וחילוניים.
משה גפני: לא רלבנטי.
משה גפני: החברה צריכה לדאוג להם והמחוקק קבע את זה.
משה גפני: מה שקורה זה שחלק גדול מהילדים מושמים לחינוך המוכר שאינו רשמי, הם עוברים לשם והם מקבלים פחות תקצוב, הם מקבלים פחות יכולת להתמודד עם זה.
משה גפני: זאת חברה שהיא לוקה בעניין המוסרי העליון ביותר, גם כמדינה יהודית וגם כמדינה דמוקרטית.
משה גפני: יש חוק, שזה דבר אחד, שאני לא מבין את הדבר הזה.
משה גפני: אני הרבה שנים לא מבין את זה, אבל הרבה שנים אני לא מבין פה בכנסת.
משה גפני: בסדר, לא מבין, אבל אני נשאר באי הבנה.
איתן ברושי: מה אנחנו נגיד?
משה גפני: כן, נכון.
יעקב מרגי: אנחנו מבינים הכל.
משה גפני: לא, תגידו.
משה גפני: יש פגם מוסרי בעניין הזה.
משה גפני: היה צריך לקחת את התקציב כולו ולחלק אותו פר תלמיד.
משה גפני: להעביר אותו לפי מספר המוסדות ולפי מספר התלמידים.
משה גפני: מה זה משנה אם הילד נמצא בחינוך המיוחד במוכר שאינו רשמי, אצלם, אני לא זוכר את השם שלכם.
<אודי ליפשיץ: בית אקשטיין.
משה גפני: אני מאד התרשמתי מהפגישה שהייתה לנו.
משה גפני: מה הם שונים מאשר בית ספר של חינוך מיוחד שנמצא לידם?
משה גפני: הם לא נותנים את הטיפול הטוב ביותר?
משה גפני: אם לא נותנים את הטיפול הטוב ביותר – תסגרו אותם.
משה גפני: אם הם נותנים את הטיפול הזה – הם צריכים לקבל את זה.
משה גפני: אני לא מצליח להבין איך הכתם הזה בשנים שאנחנו חיים, כשהכל שקוף, הכל ברור והכל יודעים, איך הכתם הזה לא נמחה?
משה גפני: אז אם היו באים והיו אומרים אנחנו מחלקים את התקציב לכולם ומבקשים שהאוצר יוסיף כסף ושוועדת הכספים גם תירתם לעניין הזה, אני מבין וזה בסדר גמור.
משה גפני: אבל לא.
משה גפני: ממשיכים במהלך השגרה הזאת.
משה גפני: הולכת להיפתח שנת לימודים, שחלק מבתי הספר יקרסו, לילדים האלה לא יהיה פתרון, אלא שבחינוך הרגיל הם יצטרכו להיות מתוקצבים ביותר כסף ממה שבמוכר שאינו רשמי.
משה גפני: צריך אחת ולתמיד.
משה גפני: אדוני המנכ"ל, אתה איש מהפכות.
משה גפני: אתה נלחמת בהרבה בעיות שהיו בחברה.
משה גפני: אני חושב שהגיע הזמן שתבוא ותגיד, תקרא לאנשי משרד האוצר, תקרא לאנשי הלשכה המשפטית ותגיד – סוף לעניין הזה.
משה גפני: אני דורש עוד הרבה תקציבים כדי שיהיה לילדים האלה את מה שהם צריכים לקבל.
משה גפני: במידה ולא, שהכל יחולק אחרת.
משה גפני: זה החוק במדינת ישראל וזה מה שצריך להיות מבחינה מוסרית.
משה גפני: ואז אני אומר לך מהיכרותי את משרד האוצר, אתה גם תראה שיהיה עוד כסף.
משה גפני: ולכן אני מודה לך, אדוני יושב הראש על הדיון הזה.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע תשובות לקראת הסוף.
יעקב מרגי: אמיתי שוחט מהנציבות.
<אמיתי שוחט: אמיתי, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, משרד המשפטים.
<אמיתי שוחט: אז ככה, באמת בשנה-שנתיים האחרונות משרד החינוך הקצה סכום מאד גדול של כמעט מיליארד שקלים להנגשה פרטנית, שזו בשורה מאד גדולה, הסיפור של הנגשה פרטנית.
<אמיתי שוחט: העניין שבמוכש"ר מקבלים רק חלק מזה.
<אמיתי שוחט: מקבלים הנגשה שזה טאבלטים, תוכנות, תמ"סים ודברים כאלה, אבל ההנגשה הפיזית – כנראה שהיא נכנסת תחת הבינוי ובעצם משרד החינוך, ברגע שהוא לא מתקצב בינוי, הוא לא מתקצב גם את ההנגשות בבתי הספר של המוכש"ר.
<אמיתי שוחט: אנחנו יודעים שגם העבודה בנציבות, אנחנו יודעים שגם רשויות ובתי ספר רגילים לא עומדים בעומס ובקושי של ההנגשות וההתאמות של הבינוי הפיזי.
<אמיתי שוחט: אז קל וחומר שבמוכשר.
<אמיתי שוחט: אז לכן מה שאני מבקש בנושא ההנגשות, שזה יוחרג מנושא הבינוי.
<אמיתי שוחט: לא יודע מה יוחלט, כן יוחלט, איך יוחלט, אבל שהנושא של ההנגשות הפיזיות יוחרג מהנושא של תקצוב הבינוי ויצורף להתאמות האחרות שמקבלים במוכשר.
יעקב מרגי: אביבית ברקאי, בבקשה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כמה נקודות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אדוני המנכ"ל, היום לצערי ילדי השילוב מופלים בצורה מאד משמעותית מאשר ילדים שלומדים במוסדות לחינוך מיוחד.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: וכשמדובר על המוכש"ר, ילדי השילוב בעצם מופלים פעמיים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני אעלה שלוש נקודות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: נקודה אחד זה היקף השירותים הניתנים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בגלל שהמטפלים שנותנים טיפול פרא-רפואי הם עובדים של המתי"אות והמתי"אות לא נכנסות בעצם לבעלויות ולמוכש"ר, אז לא תמיד הבעלות מוצאת מטפל פרא-רפואי שאמור להינתן לילד והתקציב, למיטב ידיעתי כן עובר לבעלות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: או שאומרים להורים תחפשו מטפלים פרא-רפואיים או שמחפשים אבל בעלות מאד מאד קטנה ולכן גם לא מוצאים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בפועל הילד לא מקבל את השירות הפרא-רפואי שהוא זכאי לו והתקציב עבורו עובר.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: נקודה שנייה זה גם נושא ההדרכות וההכשרה של אנשי הצוות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: למיטב הבנתי חלק מהתקציב שעובר עבור ילדים דיפרנציאליים, מוקצה בדרך כלל למתי"אות עבור הדרכות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: התקציב הזה, כמו שנאמר כאן, לא מגיע לבעלויות, אבל גם אם הוא מגיע לבעלויות, בסופו של דבר אנשי הצוות לא מקבלים את ההדרכה ובסופו של דבר שוב, מי שנפגע מזה זה אותם ילדים שמשולבים באותן מערכות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: נקודה נוספת זו נקודה של הפיקוח והאכיפה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: שוב, מאחר שהמתי"א לא נמצאת בתמונה וגם אם היא נמצאת וישנן שעות ריכוז הן בעצם שעות ריכוז מאד מאד מצומצמות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אין איזה שהוא פיקוח שהילדים שמקבלים את התקציב מקבלים בסופו של דבר את השירות שהם זכאים לו ושוב הילד יוצא נפסד.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: נקודה אחרונה זה הנושא של הנגישות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מעבר למה שאמיתי אמר כאן, היום בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ההגדרה של גני הילדים – מוציאים את גני הילדים שאינם גנים של חינוך מיוחד במוכש"ר.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כלומר, באותם גנים אין זכות לנגישות פרטנית ואין חובה לכם כמשרד להנגיש.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שבמיוחד עם הדברים שפתחת בהם לגבי החשיבות של השילוב ולגבי המגמה של המשרד להעביר ילדים מהחינוך המיוחד לשילוב, שזה בוודאי מבורך, צריך גם לעודד את השילוב.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: וכדי לעודד את השילוב, אחד המחסומים המשמעותיים זה נושא הנגישות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם אין חובה להנגיש גן ילדים רגיל, לא גן חינוך מיוחד, ילדים לא יוכלו להשתלב בו.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לכן אני מבקשת שתתמוך בתיקון של - - -
יעקב מרגי: אנחנו צריכים עוד זמן לסיכום ולשמוע תשובות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לצד הגדרת המתי"אות גם במגזר המוכש"ר.
יעקב מרגי: עוד דוברת אחת.
<קריאה: כי מה?
יעקב מרגי: כי החלטתי.
יעקב מרגי: לא לפי חוק יסוד שוויון, כי החלטתי.
<קריאה: מאיזה טעם?
יעקב מרגי: כי החלטתי, אז אני אחליט.
<קריאה: סליחה, אפשר?
<רויטל לן-כהן: אני רוצה לומר כמה דברים וקודם כל לפתוח בעובדה שוועדות ההשמה, כשהן מתכנסות וקובעות זכאות לחינוך מיוחד, הן קובעות זכאיות לחינוך מיוחד מטעם משרד החינוך על פי חוק.
<רויטל לן-כהן: וועדות השיבוץ, ששולחות אחר כך ילדים למוסד שהוא מוכר או שהוא מוכר שאינו רשמי, בעצם מבחינת ההורה ומבחינת התלמיד, עבורם זה קופסא שחורה.
<רויטל לן-כהן: זה שקוף, זה לא אמור לעניין אותם.
<רויטל לן-כהן: אבל בפועל, ברגע שוועדת השיבוץ עושה את החלוקה הזו ומשרד החינוך אין לו מספיק כיתות לחינוך מיוחד ואין לו מספיק בתי ספר לחינוך מיוחד, הוא בפועל, משרד החינוך, פוגע בזכותו של ילד, שהוא תלמיד במערכת החינוך תחת חוקי החינוך שנוגעים אליו.
<רויטל לן-כהן: הוא מונע ממנו אוטומטית את הזכויות שלו ובעצם עושה את זה דרך ידו הארוכה של השלטון המקומי וזה לא יעלה על הדעת.
<רויטל לן-כהן: רגע.
יעקב מרגי: לא, אין רגע.