GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמעון סלומון: אני חושב שמאז שעזבתי אולי פעמיים שלש הייתי כאן וזה מבטא את חשיבות - - - כן, כשאנחנו אומרים חגיגה אז זו חגיגה אמתית.
<שמעון סלומון: אני היום, יש לי את הזכות לעמוד בראש כפר סילבר, גם חבר מלפני שנה ב"קדימה מדע" ואני דווקא רוצה להגיד כמה מלים מהשטח.
<שמעון סלומון: מתוך 650 יש 84 תלמידים מחבר העמים, כאשר כפר סילבר התחיל מהיום הראשון, עם קבוצה ראשונה ושניה, עם הזמן שלש קבוצות ומלפני שנתיים יש ארבע מט'-י"ב.
<שמעון סלומון: זו קבוצה שמגיעה מאוקראינה, מרוסיה, קזחסטן, מולדובה, גם קצת ממדינות בלטיות, שהם תלמידים, בלי לפרט, די מורכבים.
<שמעון סלומון: בואו נעזוב את הניתוק מהמשפחה וכל מה שנילווה לזה, התלמידים האלה, בשורה התחתונה, מגיעים לכפר, מסיימים כ-90% עם בגרות, כולם מתגייסים, כולם מתגייסים, כ-90% אחוז בגרות וזו הפתעה גדולה, כי אלה תלמידים שצריך לעבוד אתם כמעט מהבסיס וקודמיי אמרו מהם המאפיינים של הנוער הזה - - -
אלעזר שטרן: תגידו, זה לא מרגש אתכם, מנהל כפר שעלה מאתיופיה, מדבר על איך שאצלו בכפר קולטים עולים?
יעקב מרגי: זה הסיפור הישראלי, למה צריך להתרגש?
אלעזר שטרן: זה הניצחון הכי גדול שלנו.
<שמעון סלומון: הדבר הראשון שעשיתי זה ללמוד לעומק את הנושא כדי לפעול נכון, כי זו זכות גדולה לקבל את התלמידים האלה, שרובם נשארים.
<שמעון סלומון: הרי מהי המטרה של נעל"ה, שבסוף יישארו כאן.
<שמעון סלומון: אנחנו עושים עבודה יוצאת מן הכלל, כולל מנהלת הפנימיה ובעלה, שהם בעצם בוגרי נעל"ה, התחתנו ונשארו כאן.
יעקב מרגי: הם אתנו כאן?
<שמעון סלומון: הם לא פה אבל זה הספור.
<שמעון סלומון: אני - - -
<ישעיהו יחיאלי: תגיד איפה הם, שמעון.
<ישעיהו יחיאלי: הם בקורס צוערים של "נתיב".
<שמעון סלומון: נכון, מנהלת הפנימיה התקבלה, היא סוגרת מעגל אבל מה שאני רוצה להגיד, שיש גם אתגרים.
<שמעון סלומון: יש אתגרים מפני שהילדים האלה זקוקים ליותר מעטפת, יותר תמיכה.
<שמעון סלומון: למשל, אנחנו עושים מאמצים גדולים כדי שלכולם יהיו משפחות מארחות, כדי שירגישו ישראלים, כי הפנימיה, בניגוד אלי שלמדתי בפנימייה שבני פישר ניהל אותה, הייתה לי משפחה לחזור אליה אבל לילדים האלה, בעצם, הפנימיה היא המשפחה שלהם.
<שמעון סלומון: הפנימיה פתוחה, הכפר פתוח כל הזמן, חגים, ימים מיוחדים, לא משנה, הם כל הזמן נמצאים שם.
<שמעון סלומון: זה אומר שהילדים האלה זקוקים ליותר.
<שמעון סלומון: אני לא אכנס לפרטים.
<שמעון סלומון: היום יש לי את הזכות להסתכל במאקרו ובמיקרו ולראות את הילדים ביומיום.
<שמעון סלומון: אני לא אכנס למספרים גדולים, אני חושב שזה מבטא את מה שכולם יגידו.
<שמעון סלומון: בסופו של דבר, אפילו הילדים שמסיימים את כפר סילבר, אנחנו מנסים למצוא להם מסגרת.
<שמעון סלומון: התמיכה לא נפסקת כשהם מסיימים את הלימודים וצריך לעשות הכול כדי שהם יהיו פה אזרחים מועילים, אזרחים שמשתלבים בכל המקומות.
<שמעון סלומון: אפילו אם ניקח את ההורים שלהם, הרי בעוד שאנחנו עושים פה עבור ילדים רגילים שההורים שלהם גרים בארץ והם גרים בפנימייה, אנחנו עושים הרבה פעילויות כדי שיישמר הקשר המשפחתי אז אני לא חושב שבזירה הזאת צריכים להזניח.
<שמעון סלומון: אם המטרה בסוף היא שהילדים האלה ימשכו את ההורים שלהם, יישארו פה ויהיו פה כמו כולם, אז אנחנו צריכים לראות גם את ההיבט של השאלה מה אנחנו עושים עם הקשר המשפחתי שלהם והקשר למקום.
<דובר: תודה.
<שמעון סלומון: אני רק רוצה להגיד שלא מזמן חזרה רכזת נעל"ה שלנו שהייתה עכשיו ברוסיה, זה רק כדי להסביר והיא אומרת לי: יש יותר ויותר דרישה, יותר ויותר רוצים לבוא לפה.
<שמעון סלומון: אני חושב שאתה, היושב ראש, מכיר את העניין הזה, אתה עוסק בחינוך ופה צריך התמקדות ולעזור בכל הנושא של התמיכה, כי חייבים לתת להם יותר מכל תלמיד אחר.
יעקב מרגי: קסניה, בבקשה.
קסניה סבטלובה: תודה לך כבוד היושב ראש, דיון חשוב ביותר.
קסניה סבטלובה: אני באתי וברחתי עכשיו מדיון אחר שמתקיים בוועדה למעמד האישה, כי אני אמנם לא למדתי - - -
יעקב מרגי: קסניה, זה כמו לדרוך על יבלות.
קסניה סבטלובה: אני אמנם לא למדתי בנעל"ה אבל מיטב מחבריי - - -
יעקב מרגי: שניה, תני לי משפט, אני אתן לך.
יעקב מרגי: מגיעים חברי כנסת לדיונים, יש להם את הפריבילגיה לעבור מועדות לוועדות.
יעקב מרגי: אני תקוע פה מתחילת דיון עד סוף הדיון.
יעקב מרגי: אתם כל פעם דוקרים אותי.
קסניה סבטלובה: תודה לך, יעקב, על ההקדמה היפה הזו, חשוב שהאורחים שלנו ידע שאנחנו משתתפים בשלש ארבע ועדות במקביל.
קסניה סבטלובה: לי היה חשוב לבוא לפה כי מיטב מחבריי הטובים למדו בנעל"ה.
קסניה סבטלובה: אני אמנם לא למדתי במסגרת הזאת, עליתי ארצה עם משפחתי אבל אני רואה היכן נמצאים ילדי נעל"ה היום, כי אני ממשיכה את החברות הזו מאותן שנים, שהתחברנו וגדלנו יחד בשנות התשעים.
קסניה סבטלובה: הם מפקדים בצבא, הם רופאים בכירים, הם מנהלים, הם מהנדסים, הם נמצאים בכל מקום ומקום במערכת החיים שלנו כאן במדינת ישראל.
קסניה סבטלובה: הם משולבים כל כך טוב שאתה לא היית לפעמים מאמין, שהילדים האלה עלו לבדם ועברו את השנים האלו, השנים הלא פשוטות, לכולנו היו שנים לא פשוטות, הגירה או עלייה הן בכלל לא ענין פשוט, במיוחד כשהנער או הנערה עולים לבד.
קסניה סבטלובה: המערכת הזאת שהיא גם עומדת להם היום.
קסניה סבטלובה: הקשרים נשמרים.
יעקב מרגי: אני עליתי ב-62', אני גם סוחב את העלייה שלי.
קסניה סבטלובה: אני אומרת שעלייה זה יום אחד אבל הקליטה נמשכת לפעמים כל החיים, זה סיפור שהוא הולך ומתמשך אבל אני מאד שמחה על כך שהפרויקט הזה, קודם כל קם, התפתח יפה כל כך, הוא קיים גם היום והוא מוכן לקלוט את העולים החדשים שיבואו ואנחנו מקווים מאד שיצטרפו אלינו עוד אלפים רבים של עולים, הוא צריך להיות מוכן.
קסניה סבטלובה: טוב שהנוסחה הזאת קיימת.
קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים לתת להם את כל התמיכה שלנו כי זה באמת פרויקט נפלא.
קסניה סבטלובה: יחד עם זאת יש ענין קטן שחייבים להתייחס אליו וזה העניין של ילדי הדור הרביעי.
קסניה סבטלובה: בעלייה הנוכחית, רבים מבני העולים הם בני הדור הרביעי שהם נתקלים בקשיים עצומים בבירוקרטיה לקבלת האזרחות שלהם.
קסניה סבטלובה: לאחר שהם משתלבים בבית ספר כל כך טוב, במערכת נעל"ה, אני חושבת שבמדינת ישראל צריכה במיוחד ללכת לקראתם בעניין הזה.
קסניה סבטלובה: אני יודעת שאתה מודע לעניין הזה.
קסניה סבטלובה: תודה לכל מי שהגיע לכאן היום.
אלעזר שטרן: אולי נעשה פעם את הדיון על דור רביעי.
יעקב מרגי: זה המקום באמת ואנחנו חוזרים על זה אבל זה לא יהיה הוגן לדלג על זה.
יעקב מרגי: אמנם הוועדה קיימה מספר דיונים אבל זה המקום להכיר טובה ולהכיר בערך המוסף של כפרי הנוער במדינת ישראל.
יעקב מרגי: אני תמיד בהתלבטות, צריך לשכפל אתכם ולהשאיר אתכם קטנים, כי כשגדלים מתקלקלים אבל אנחנו נפגשים עם הערך המוסף הזה של כפרי הנוער בהרבה תחומים בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: זה מקום גם להצדיע למינהל החינוך ההתיישבותי, למשרד - - - ומי שלא אוהב לפרגן, רבותי, אנחנו יודעים להכיר, מכירים וכשלא טוב אז גם עומדים על הלא טוב, מה קרה?
יעקב מרגי: השמים לא נופלים אף פעם.
יעקב מרגי: נמצא אתנו תלמיד, לואיס ויינשטיין.
יעקב מרגי: נמצא אתנו?
יעקב מרגי: ניקח תלמיד אחר.
<ולדיסלב ליפקו: שלום לכולם.
<ולדיסלב ליפקו: שמי ולדי ליפקו ואני חניך פנימיית כפר גנים, שנמצאת בחוף הכרמל.
<ולדיסלב ליפקו: הגעתי לארץ מבלה רוס לפני שנתיים בכיתה ט', במסגרת תכנית נעל"ה, במטרה ללמוד פה ולהיות חלק מהמדינה הזו.
<ולדיסלב ליפקו: כבר בכיתה ט' החלטתי שאני לומד חמש יחידות פיזיקה ובכיתה י' התחלתי להשתתף בתכנית "נחשון".
אלעזר שטרן: רק שניה, מה השארת מאחור?
<ולדיסלב ליפקו: שתי אחיות, אימא ואבא.
אלעזר שטרן: יותר גדולות או יותר קטנות?
<ולדיסלב ליפקו: יותר קטנות.
אלעזר שטרן: יש עוד פוטנציאל לנעל"ה.
<ולדיסלב ליפקו: בכיתה י' התחלתי להשתתף בתכנית "נחשון", שם ליווה אותי חונך ועזר לי בלימודי פיזיקה.
<ולדיסלב ליפקו: החונך דיבר את השפה הרוסית, דבר שעזר לי מאד להבין את החומר.
<ולדיסלב ליפקו: הוא נתן לי בטחון להצליח בלימודים למרות הקשיים עם השפה.
<ולדיסלב ליפקו: כל דבר שלא היה ברור לי בכיתה הוא הסביר לי, נתן לי יחס אישי מעבר ליחס שיכול היה לתת לי מורה בבית הספר.
<ולדיסלב ליפקו: גם חשוב לי להגיד שסיימתי את כיתה י' עם תעודת הצטיינות יתרה, שהיא ממוצע מעל 95, בזכות הפרויקט של "נחשון".
<ולדיסלב ליפקו: גם השנה המשכתי את הלימודים של פיזיקה ב"נחשון", רק שהפעם החונך שלי לא דובר רוסית.
<ולדיסלב ליפקו: בהתחלה היה לי טיפה קשה אבל בעקבות ההתמודדות שלי עכשיו אני יותר מבין את הלימודים בשפה העברית, את המורה בכיתה ואני משתלב הרבה יותר בלימודים.
<ולדיסלב ליפקו: בפרויקט יש שיעור שבועי שנמשך שעה וחצי דרך המחשב.
<ולדיסלב ליפקו: למרות שקיימת אופציה ללמוד יותר במידת הצורך, בשיעור אנחנו מתרגלים - - -
אלעזר שטרן: e-learning, לימוד מרחוק?
<סיגל עצמון: אני יכולה לומר מילה?
<סיגל עצמון: סיגל עצמון.
<סיגל עצמון: קודם כל, איזה כייף שהוא הגיע, התלמיד הזה.
<סיגל עצמון: אני לא מנהלת את כפר גלים, אני מנהלת את תכנית "נחשון", התמחות וירטואלית.
<סיגל עצמון: הוא אחד מ-6,000 תלמידים שלנו ומ-300 תלמידים של ילדי נעל"ה.
<סיגל עצמון: תכנית "נחשון" ממומנת היום על ידי משרד החינוך, התמחות וירטואלית אנחנו קוראים לה.
<סיגל עצמון: יש לנו 6,000 תלמידים.
<סיגל עצמון: באמצעות חונכות וירטואלית מרחוק, נכנסים לתוך סביבה שאפשר בה לשמוע, לכתוב ולדבר.
<סיגל עצמון: נפגשים כל שבוע לשעה וחצי עם חונך שהוא סטודנט, שהוא מלווה את התלמיד בהמשך למה שקרה בבוקר בכיתה.
<סיגל עצמון: זו תכנית "נחשון".
<סיגל עצמון: בתוך תכנית "נחשון" יש לנו 300 תלמידים מתכנית נעל"ה שאנחנו משתפים אתה פעולה כבר שש שנים.
<סיגל עצמון: מה שיפה בתכנית הוא שבכיתה י', כשהילדים לא יודעים טוב עברית ובדרך כלל אנחנו תומכים גם בביולוגיה, בכימיה, בפיזיקה ובמתימטיקה, אנחנו מצמידים להם סטודנטים שחלקם בוגרי תכנית נעל"ה, שהם מודל לחיקוי כשהם כבר אחרי צבא וחלקם דוברי השפה הרוסית, הספרדית - - -
יעקב מרגי: תאמיני לי שיש לי חשק לקיים דיון שלם על הלימוד המקוון.
יעקב מרגי: תודה על הסקירה הראשונית.
יעקב מרגי: ולדי, אני רוצה לשאול אותך שאלה.
<סיגל עצמון: דרך אגב, בדרך שאלתי אותו ואני לא מנהלת שלו, הוא כבר מכוון לקורס חובלים, שזה מאד מאוד יפה.
<סיגל עצמון: לראות ילד שאחרי שנתיים שהוא נמצא במדינה, בדרך הגיע אליי הביתה ומביתי נסענו ברכב שלי והוא כבר מכוון לקורס חובלים.
יעקב מרגי: אתה יודע, הצברים הישראלים אין להם נימוסים, כך אומרים עלינו, אשאל אותך שאלה ישירה, למה באת לתכנית נעל"ה?
<ולדיסלב ליפקו: כדי ללמוד כאן.
יעקב מרגי: במדינה שבה גדלת לא יכולת ללמוד?
<ולדיסלב ליפקו: יכולתי ללמוד אבל מה שאני מקבל שם זה לא - - -
יעקב מרגי: מה שתקבל פה לא תקבל שם.
<ולדיסלב ליפקו: כן.
יעקב מרגי: איך נחשפת לפרויקט נעל"ה?
<ולדיסלב ליפקו: שמעתי, הייתי כל קיץ במחנה קיץ של - - - שמעתי שם, סיפרו לי על התכנית, שיש תכנית שאפשר לעלות לארץ, ללמוד כאן, לקבל תעודת בגרות ולשרת בצבא.
יעקב מרגי: נראה לי שאתה מתחרט קצת, לא?
<קריאה: מתחרט?
<קריאה: הוא לא רוצה - - -
יעקב מרגי: הוא חייך, הוא ענה לי, מה אתם רוצים ממנו?
יעקב מרגי: הוא כבר ישראלי.
יעקב מרגי: אתה לא צריך חונך, בוא אני אגיד לך.
יעקב מרגי: אני, המורה שלימד אותי מתימטיקה היה צריך חונך כדי ללמד אותי.
יעקב מרגי: היה עילג, לא הצלחנו להבין אותו, בגלל זה לא הצלחנו בפיזיקה, הבנת?
יעקב מרגי: אתה לא צריך חונך כבר, התמודדת, תתמודד ותצליח.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך שהרבה צברים ישראלים היו רוצים להיות במסלול שלך, אלו הדוגמאות שאנחנו רוצים לשמוע.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, הנה ואני לא ממעיט בערכו של אף גורם מקצועי שמנהל, מלווה, אותם אנחנו צריכים לשמוע היום.
יעקב מרגי: יש עוד תלמידים מסביב לשולחן?
<קריאה: בוגרים.
יעקב מרגי: בוגרים, בבקשה, אל תתביישו.
<איגור קרילוב: אני ד"ר איגור קרילוב, חוקר בטכניון, ראש קבוצת התיישבות של בוגרי טכניון בגליל - - -
יעקב מרגי: בן כמה אתה?
<איגור קרילוב: 31.
<איגור קרילוב: אני רוצה להציג סיבה אחרת - - -
אלעזר שטרן: לא, לא, רגע, רגע, דוקטור למה?
<איגור קרילוב: הנדסת חומרים.
אלעזר שטרן: איפה אתה גר?
<איגור קרילוב: אני גר כרגע בחיפה עד שאנחנו מקבלים את היישוב שלנו, ליד שלומי.
<איגור קרילוב: רצינו להקים ישוב חדש - - -
<קריאה: עד שאנחנו מוציאים את מיכל האמוניה אתה עוזב?
<איגור קרילוב: אמנם רצינו אבל המדינה הכי ציונית לא מעוניינת בהקמה של ישובים, היא מעוניינת רק להרוס, אנחנו רואים את זה היום בעפרה ואחת הסיבות שחלק מהאנשים מגיעים לתכנית, זה לא רק כי יש פה חינוך יותר טוב או - - -
אלעזר שטרן: רגע, אבל אמרת שאתה גר ליד שלומי.
אלעזר שטרן: הוא רצה להקים ישוב ליד שלומי.
אלעזר שטרן: אתה גר בחיפה?
<איגור קרילוב: כרגע אנחנו גרים בחיפה.
יעקב מרגי: נחזור לנעל"ה.
אלעזר שטרן: רגע, אנחנו אנשי הגליל, זה מעניין אותנו, רק תגיד לי, אתה גר בחיפה?
<איגור קרילוב: כרגע גרים בחיפה עד שההרחבה שלנו תסתיים בחודש יוני.
<איגור קרילוב: בגרנות הגליל.
אלעזר שטרן: מצוין.
<איגור קרילוב: חלק מהאנשים שבאים לתכנית זה לא כי יש כאן חינוך יותר טוב או הזדמנויות יותר טובות, חלק באי כי הם מסתכלים על ההיסטוריה של העם היהודי ורואים שהיו אימפריות כאלו ואחרות ויהודים חיו טוב.
<איגור קרילוב: חיו טוב במצרים בזמן של פרעה, חיו טוב בספרד, חיו טוב בגרמניה בתחילת המאה, תמיד נגמר - - -
יעקב מרגי: התקלקלת מהר מהישראלים.
יעקב מרגי: עזוב, שואל אותך שאלה, שאלה ישירה, אם לא היית בא מתוך פרויקט נעל"ה, היית בגיל 31 דוקטור?
<איגור קרילוב: הייתי בא בגיל 18 והייתי בגיל 31 דוקטור.
יעקב מרגי: היית בא בגיל 18?
<איגור קרילוב: כן.
<איגור קרילוב: אצלנו, מהעיר שלנו התקבלו ארבעה, ארבעה מתוך עשרים בשנת 2000.
<איגור קרילוב: עכשיו אחד משניים התקבל אז זה אומר שיש פחות ביקוש.
<איגור קרילוב: יש לנו 'ספר לבן' של ממשלה על 1,200, מה הם המספרים האלה?
<איגור קרילוב: אי אפשר יותר?
<איגור קרילוב: מגבילים עם כסף?
יעקב מרגי: תמיד אמרו שבוגרי המשטרים הטוטליטריים - - -
<ולדיסלב ליפקו: דמוקרטים הכי גדולים.
יעקב מרגי: יוצאים פטריוטים הכי גדולים.
יעקב מרגי: מיד ניתן לזהות את זה.
<ולדיסלב ליפקו: מבחינת התכנית, בזמני גרנו בקיבוץ "מעוז חיים", עוד ראינו את הדור אולי האחרון של ההתיישבות הקיבוצית, אנשי הרעיון שהולכים ונעלמים לנו בקיבוצים.
<ולדיסלב ליפקו: מחליפים אותם כל מיני גורמים פוסט-ציונים למיניהם - - -
יעקב מרגי: באת לנו ביום לא טוב.
<ולדיסלב ליפקו: הרבה אנשים מהקבוצה קלטו מהדור הזה של הקיבוצניקים את אהבת הארץ, אהבת כל הארץ ישראל ולא רק לגליל או לשומרון אלא לכל הארץ.
<ולדיסלב ליפקו: אנחנו כאן לַנצח ולא נעזוב.
יעקב מרגי: עוד בוגר?
<ויצ'סלב קוזודוי: שמי סלבה קוזודוי, אני כרגע ממלא תפקיד של מנהל מרכז לימוד בחוות הנוער הציוני, כפר נוער מדהים.
<ויצ'סלב קוזודוי: קצת סיפור אישי - - -
<ויצ'סלב קוזודוי: בן שלושים.
<ויצ'סלב קוזודוי: מרוסיה.
<ויצ'סלב קוזודוי: עליתי מרוסיה בשנת 2001.
<ויצ'סלב קוזודוי: סיימתי את הלימודים שלי בפנימייה "מבואות עירון", משם למסלול של שנת שירות במסגרת "השומר הצעיר".
<ויצ'סלב קוזודוי: משם עברתי לצבא ובתום שירותי בצבא התקבלתי לאוניברסיטת תל אביב ללימודי תואר במוזיקה בהמשך ללימודים קיבלתי תפקיד בתזמורת הסימפונית ירושלים, רשות השידור, כנגן.
<ויצ'סלב קוזודוי: היום אני גם רכז התזמורת - - -
אלעזר שטרן: נגן?
<ויצ'סלב קוזודוי: נגן קונטרבס.
<ויצ'סלב קוזודוי: ורכז התזמורת.
<ויצ'סלב קוזודוי: במקביל זכיתי לקבל תפקיד של מנהל מרכז מוזיקה בחוות הנוער, שזה העיסוק העיקרי שלי היום.
<ויצ'סלב קוזודוי: הגעתי למרכז שלמדו בו כחמישים תלמידים, כיום לומדים שם 120 תלמידים, מרכז מאד מפואר עם הרבה אפשרויות.
<ויצ'סלב קוזודוי: הכול מסובסד, מקבלים תמיכה בכל דבר שקשור במוזיקה, הלימודים מאד מגוונים, הילדים מאד מאושרים, מקבלים תעודת בגרות, הם יכולים לקבל 10 יחידות לימוד מוזיקה בתעודת הבגרות שלהם.
<ויצ'סלב קוזודוי: ניגשים לכל מיני פרויקטים בינלאומיים ומשתתפים בפרויקטים ומייצגים את מדינת ישראל, את תכנית נעל"ה ואת הכפר עצמו.
<ויצ'סלב קוזודוי: מה שרציתי להציג לכם היום הוא תכנית מצוינות שפתחנו - - -
אלעזר שטרן: מקרב התלמידים שלך, כמה הם מנעל"ה?
<ויצ'סלב קוזודוי: 80%.
אלעזר שטרן: לא מחבר העמים אלא מנעל"ה.
<ויצ'סלב קוזודוי: 80% מנעל"ה.
אלעזר שטרן: מתוך ה-80% כמה מחבר העמים?
<ויצ'סלב קוזודוי: כולם לפי דעתי.
<ויצ'סלב קוזודוי: זה מאד מסוים ומאד ממוקד.
<ויצ'סלב קוזודוי: יש הרבה תלמידים שמגיעים מחבר העמים שיש להם כבר רקע.
<יונה אוסטר: יש גם מהמערב.
יעקב מרגי: יונה, תודה.
יעקב מרגי: אנחנו לא נמצה הכול.
יעקב מרגי: רבותי, אני חייב להתנצל, הגיעה חברת ועדת החינוך והיא תחליף אותי.
יעקב מרגי: אני חייב להיות בכנס של מנהלי מחלקות החינוך בכל הארץ, שמתקיים בירושלים במעמד הנשיא והבטחתי את נוכחותי, אז חברת הכנסת מירב בן ארי תחליף אותי.
יעקב מרגי: תודה רבה וסליחה על שאני נאלץ לעזוב.
<ויצ'סלב קוזודוי: אני אמשיך.
<ויצ'סלב קוזודוי: פתחנו לפני שנתיים פרויקט מצוינות במוזיקה בו אנחנו מביאים מוזיקאים עם רקע מאד רחב, שהם ברמה מעל הרמה הרגילה של הילדים ואני בתור בוגר, שהתעסקתי במוזיקה, היה לי מאד קשה לעבור את ההשתלבות בחברה לאחר סיום הלימודים שלי, כי גיליתי פתאום, אחרי שיצאתי מהפנימייה, שהעולם מלא בהפתעות ויש ילדים עם רקע הרבה יותר חזק ברמה הרבה יותר חזקה ואז אני בראש שלי כל הזמן חשבתי: מה אפשר לתת לילדים שעכשיו לומדים אצלי כדי שיצאו עם כלים יותר חזקים, שיעזרו להם להתקדם בתחום ובמציאות הלא קלה?
<ויצ'סלב קוזודוי: לכן חשבנו המון ובשיתוף פעולה מלא עם מינהלת נעל"ה וגורמים אחרים, הצלחנו לפתוח פרויקט מיוחד בשיתוף עם האקדמיה למוזיקה בירושלים, שהתלמידים, שעוברים מבחני מיון, מקבלים מלגה מלאה ללמוד ארבע שנים במסגרת האקדמיה, אצל המורים הכי טובים בארץ וזה נותן להם את האפשרות להתקדם בתחום ולהיות מצטיינים, לא רק במוזיקה אלא גם כאזרחי מדינת ישראל ולהוביל את התרבות שלנו בעתיד.
מירב בן ארי: אני רוצה לתת לאבי גנון, מנכ"ל "קדימה מדע", בבקשה.
<אבי גנון: שלום רב, ראשית, מעבר לברכות, גם למינהלת נעל"ה, לאגודה ולמשרד החינוך לגבי תכנית נעל"ה, אני חייב לציין פה, שמאז שהתחילה העלייה מברית המועצות היו עשרות תכניות עלייה ואני חושב שנעל"ה זו תכנית העלייה היחידה ששרדה את כל השנים האלו.
<אבי גנון: אני מכיר את נעל"ה כבר מעל עשרים ושתיים שנה, מתפקידי גם כשליח של "נתיב" בחו"ל - - - כראש מחלקת חינוך ב"נתיב" עסקנו רבות בנושא של נעל"ה.
<אבי גנון: הייחודיות של התכנית היא ההתאמה שלה לרוח הזמן וכשאנחנו מדברים על התאמה לרוח הזמן, זה איך היום אני משכנע ילד מקנדה, מארצות הברית, להגיע לארץ.
<אבי גנון: היום, בשיתוף פעולה, יחד עם המינהלת, יחד עם משרד החינוך ועם ארגון "אורט העולמי", מדברים פה על תכניות מצוינות אז יזמנו תכנית שנקראת תכנית Anières ואגב, מתוך 1,700 תלמידים 200 הגיעו במסגרת התכנית הזאת.
<אבי גנון: במסגרת התכנית אנחנו מעלים לארץ ילדים בני 14,15 עם אופק של ארבע עשרה שנה שבהן הם מסיימים לימודי תיכון, מיד עוברים לטכניון ארבע שנים לימודי הנדסה, מסיימים לימודי הנדסה, מתגייסים כעתודאים, מסיימים ויוצאם לחיים, מסודרים עם מקצוע לחיים.
<אבי גנון: כל התכנית הזו ממומנת על ידינו ועל ידי משרד החינוך כך שבסוף הדרך - - -
מירב בן ארי: כמה ילדים יש לכם?
<אבי גנון: 200 כרגע, בתום התכנית יהיו כ-600 מהנדסים, גם לטובת המשק, יש פה גם מפעל ציוני, יש פה גם עזרה בלתי רגילה למשק עם מצוקת המהנדסים שיש היום.
אלעזר שטרן: מי בוחר קודם, נעל"ה?
<אבי גנון: נעל"ה.
<אבי גנון: כשמדברים על מורכבות זו היכולת לתפקד במורכבות כזו, לשלב ארגון עולמי, לשלב את משרד החינוך, לשלב את נעל"ה, לשלב את צה"ל, לשלב את הטכניון, כל זה על מנת ליצור אופק לילד נעל"ה כשהוא מגיע.
<אבי גנון: כשהוא מסיים לימודי הנדסה הוא התגייס לצבא כעתודאי, אנחנו מסדרים פה את העתיד של 600 חבר'ה צעירים, שמגיעים מכל העולם, לאו דווקא מברית המועצות.
מירב בן ארי: מתי התחילה התכנית?
<אבי גנון: התכנית התחילה לפני שלש שנים, המחזור הראשון אמור להיקלט בטכניון בקיץ הקרוב.
מירב בן ארי: חיה שטרן, משפחה מארחת.
מירב בן ארי: חיה?
<חיה שטרן: שלום.
<חיה שטרן: הוא - - -כבר גנב לי את ההקדמה.
<חיה שטרן: אני דור שני ומפה התחיל כל הקטע - - - פנו אליי.
<חיה שטרן: אני משפחה מלווה מנתניה.
<חיה שטרן: תמיד כשאני מציגה את עצמי אני אומרת: יש לי ארבעה ילדים וילד, ילד לכל דבר.
<חיה שטרן: פנו אלי - - - כפר הרא"ה, אם אני יכולה לארח ילד בשבתות ובחגים, הסכמתי.
<חיה שטרן: מאז זה היסטוריה.
<חיה שטרן: משה שלי, נמצא אתנו עשרים שנה, זה ילד לכל דבר, במשך עשרים שנה.
<חיה שטרן: זה אומר שליווינו אותו בתיכון - - -
מירב בן ארי: באיזה גיל הוא הגיע אלייך?
<חיה שטרן: חמש עשרה.
<חיה שטרן: בגיל חמש עשרה, כיתה י' ומאז הוא אתנו לאורך כל הדרך כבן משפחה לכל דבר.
<חיה שטרן: זה אומר ללוות אותו בבגרויות, זה אומר ללוות אותו בצבא, זה אומר שבצבא היה אירוח משפחות של סוף מסלול, לרוץ אתו בסוף מסלול, לארח אותו, להיות אתו, בית.
<חיה שטרן: לילד היה בית.
<חיה שטרן: בצבא כמובן, לאורך הדרך, משפחה, לא רק המשפחה הגרעינית אלא גם המשפחה המורחבת קיבלה אותו, האחיינים קוראים לו בן דוד, שלחו לו "דש עם שיר" כשהיה בצבא, ילד לכל דבר.
מירב בן ארי: היום מה הוא עושה?
<קריאה: הנה, הוא פה.
מירב בן ארי: ראיתי אותך שם.
מירב בן ארי: היום, מה אתה עושה?
<משה זובל: היום אני גר בירושלים ואני מבשל בירה.
<חיה שטרן: הוא גם - - -
מירב בן ארי: איך האימא ישר אומרת "הוא גם".
מירב בן ארי: מה הוא גם עושה?
<משה זובל: זה העיסוק העיקרי שלי.
<חיה שטרן: אבל רגע.
מירב בן ארי: אל תראי, אנחנו מכבדים גם את התעסוקה המעניינת שלו.
<חיה שטרן: מאד, אבל הוא הלך לסוף.
<חיה שטרן: הוא למד ב"אריאל", יש לו תואר ראשון בקרימינולוגיה, הוא מוריד מעצמו.
<חיה שטרן: הוא עובר עכשיו קורס ספורט בגבעת וושינגנטון - - - להיות אחראי ומדריך.
<חיה שטרן: הוא לקח את ההובי כעבודה - - -
מירב בן ארי: בסדר גמור, אין לנו ספק שעשית עבודה נהדרת.
מירב בן ארי: רוצה להוסיף משהו?
<משה זובל: אני רק רוצה להודות פה, במעמד הזה, לחיה, שכך קיבלה אותי.
<משה זובל: תודה רבה.
מירב בן ארי: אנחנו מודים לך גם.
יואל רזבוזוב: אני אגיד מילה?
מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת רזבוזוב.
יואל רזבוזוב: הגעתי באיחור, מכיר את התכנית.
יואל רזבוזוב: ישעיהו, עבדנו הרבה ביחד בקדנציה הקודמת כשהייתי יו"ר ועדת העלייה והקליטה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שכמו שציינו כאן, זו תכנית עלייה הטובה ביותר.
יואל רזבוזוב: אני מכיר אישית הרבה בוגרי נעל"ה ואני יכול להגיד שרוב הבוגרים הגיעו להישגים, קשה אפילו למדוד את ההישגים האלה.
יואל רזבוזוב: הגיעו, כי הם היו צריכים להילחם.
יואל רזבוזוב: לעזוב את הבית בגיל צעיר, להגיע למדינה בלי שפה, בלי הורים ולהתמודד, זה היה קשה ורובם הצליחו אז גם הצליחו בחיים שאחרי.
יואל רזבוזוב: הצליחו בצבא, בחיים האזרחיים, עם הרבה תפקידים בכירים במשק.
יואל רזבוזוב: אנחנו כאן באים לברך את התכנית ואת כל מי שמעורב ויש פה הרבה אנשים שמעורבים בתכנית, אם אלו משפחות, אם אלה אנשי מקצוע, משרדים.
יואל רזבוזוב: אנחנו כן צריכים לדחוף עוד ועוד, עוד תקציבים כי יש עוד בעיות בתקצוב ויש עוד כל מיני ניואנסים שלא ניכנס אליהם עכשיו, אנחנו בישיבה חגיגית, עם הצבא לפני וש לא מעט דברים ודווקא כאן חבר הכנסת שטרן יכול לסייע יותר, אני בטוח שהוא מכיר את הסוגיות.
יואל רזבוזוב: זהו, בעיקר לברך, כל הכבוד.
מירב בן ארי: אנחנו נשמע גם את יגאל ברנטמן, מנהל המכללה הטכנולוגית, אחראי על מסלול מיוחד ב"הדסה נעורים", בבקשה, אדוני.
<יגאל ברנטמן: כמו שנאמר, שמי יגאל, אני בעצמי הגעתי בגיל של ילדי נעל"ה, בגיל ארבע עשרה לארץ, בשנת 73' ואני יודע מה הייתי צריך לשרוד בתור ילד עם הורים, אז אני מכפיל את זה פי כמה מונים ואני יודע מה צריכים לעבור ילדי נעל"ה.
<יגאל ברנטמן: התכנית שלנו היא תכנית מיוחדת.
<יגאל ברנטמן: בעצם אנחנו קולטים את הילדים שבחו"ל לא עברו את המיונים בהצלחה והם על סף.
<יגאל ברנטמן: אחר כך נבחרת קבוצה שבכל זאת ניתנת לה הזדמנת שניה.
<יגאל ברנטמן: בשנת 2008, באמצע שנת הלימודים, התקיימה ישיבה במינהל לחיוך התיישבותי, עם הפיקוח שלנו, עם עליזה שראייר, שהייתה אז מפקחת שלנו על בית הספר והיום היא ממונה על כל תכנית נעל"ה במשרד החינוך, עם יונה ממנהלת נעל"ה, עם אילנה שמלווה אותנו והציעו לנו לעשות פיילוט עם תלמידים שלא התקבלו.
<יגאל ברנטמן: אמרו: מדדים להצלחה הם שתים עשרה שנות לימוד ושיישארו בארץ כמה שיותר.
<יגאל ברנטמן: אנחנו ביקשנו לשנות את היעדים.
<יגאל ברנטמן: אמרנו, אם נותנים הזדמנות שניה לילדים שלא התקבלו, שההזדמנות תהיה אמתית.
<יגאל ברנטמן: אנחנו ביקשנו שהמדדים יהיו שכל ילדי נעל"ה בתכנית "הדסה נעורים", יקבלו תעודת בגרות או תעודה טכנולוגית.
<יגאל ברנטמן: יש ששה מחזורים שסיימו את התכנית.
<יגאל ברנטמן: השנה מחזור שביעי, אנחנו בתעודות בגרות נעים בין 40%-60% וכל שאר הילדים מקבלים תעודה טכנולוגית.
<יגאל ברנטמן: מבחינת היעד השני, שיישארו בארץ, מששה מחזורים שלושה ילדים לא נשארו בארץ, כל השאר התאזרחו.
<יגאל ברנטמן: דרך אגב, יש לנו את הכבוד, שאת התכנית שלנו אפשר להגיד מלווה היום יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין ואת תעודת הזהות שלהם הוא מעניק להם כל שנה כאן, במשכן הכנסת.
מירב בן ארי: נכון, מאד יפה.
<יגאל ברנטמן: מה שמיוחד בתכנית שלנו הוא שאנחנו מקבלים ילדים שבהתחלה יש להם ליקויים במוטיבציה ואולי בהרגלי למידה.
<יגאל ברנטמן: , בתקופה הראשונה אנחנו מגשרים על הפערים והיום אנחנו נמצאים עם מחזור שביעי שמסיים ואנחנו גאים בילדים שלנו.
מירב בן ארי: ישר כוח.
מירב בן ארי: עבודה חשובה.
מירב בן ארי: אחרונת הדוברים, סופיה, בוגרת נעל"ה, מלווה חינוכית.
<סופיה פלוט: שלום, אני סופיה פלוט, בוגרת נעל"ה.
<סופיה פלוט: בגיל 15 הגעתי לתכנית, ב-2005.
<סופיה פלוט: הייתי בקיבוץ יד מרדכי, בבית הספר "שקמה".
<סופיה פלוט: סיימתי ב-2008, ישר התגייסתי לצבא, שם הייתי חמש שנים בכל מיני תפקידים בחיל החינוך והנוער - - -
אלעזר שטרן: היית קצינה.
<סופיה פלוט: הייתי קצינה, כן.
<סופיה פלוט: הייתי קצינה, אחר כך התקדמתי להיות ראש תא עברית והשכלה בצבא.
<סופיה פלוט: בהתחלה הייתי קצינת הוראה, אחר כך התקדמתי למיפקדת של חיל החינוך, שם הייתי ראש תא עברית והשכלה, הייתי אחראית על עברית והשכלה בצבא.
<סופיה פלוט: נתנו ליווי מקצועי לכל מי שעובד בתחום הזה בצבא.
<סופיה פלוט: לאחר סיום השרות התחלתי תואר, סיימתי אותו השנה, בפסיכולוגיה ובלשנות.
<סופיה פלוט: תוך כדי עבדתי בתחום הטיפולי במכון סמט של נפגעי נפש וכעת אני עובדת בנעל"ה במינהלת נעל"ה בשני תפקידים, שני כובעים, גם רכזת בוגרים וגם כמלווה חינוכית של בתי ספר.
<סופיה פלוט: התפקיד שלנו הוא משהו מאד מאוד ייחודי והרבה פעמים מאד קשה להסביר אותו לפחות לחניכים, שבעצם מי שמגיע פעם בשבועיים פעם בחודש, יושב עם הקבוצה, מדבר עם הילדים, קצת לפני, קצת אחרי, עושה שיחות אישיות, מה הפואנטה, מביא להם כל מיני מחשבות, שאלות לא ברורות ובעצם שותלים איזשהו רעיון, איזושהי מחשבה, איזושהי תובנה, שתלווה אותם אחר כך.
<סופיה פלוט: לפעמים החניכים לא מודעים לזה ולא מבינים את זה אבל אנחנו יודעים וזה מה שחשוב בסופו של דבר בתפקיד שלנו, שמה שאנחנו עושים הוא מנסים לבנות להם ליווי הכי טוב גם לאחר כך.
<סופיה פלוט: לא רק להתמודד בתכנית שהיא מאד מאתגרת ומאד קשה.
<סופיה פלוט: אני כבוגרת גם יודעת.
<סופיה פלוט: הרבה פעמים כשהם מדברים אתי, עברתי את אותו הדבר, אני יודעת על מה הם מדברים אבל גם מי שלא, אנחנו מנסים להכין אותו כמה שיותר לסוף אבל גם ללוות אותם תוך כדי, כדי שהחוויה שלהם תהיה כמה שיותר טובה.
<סופיה פלוט: עובדים עם הצוותים ומנסים - - -
מירב בן ארי: מהו ההבדל בין החבר'ה שאת פוגשת היום לבינך כשהגעת לפה והחבר'ה שפגשת בצבא?
מירב בן ארי: בת כמה את היום?
<סופיה פלוט: 26.
מירב בן ארי: את כבר ראית כמה.
<סופיה פלוט: אם אני משווה בין דורות ממש בגסות, אני יכולה להגיד שנגיד, כל ההתפתחות הדיגיטלית היא מאד מאוד מורגשת כעת.
<סופיה פלוט: אני יכולה להגיד שההורים שלי היו המדריכים חד משמעית, עם ההורים שלי דיברתי פעם ב, מן הטלפון הציבורי בחדר האוכל בקיבוץ ועכשיו זה הרבה יותר זמין.
<סופיה פלוט: הילדים יכולים לעדכן תוך כדי, לצלם תמונות, לשלוח, ההורים יודעים בדיוק מה קורה עם הילדים, הם כל הזמן בקשר אתם.
<סופיה פלוט: אני חושבת שזה גם יופי שבדבר וגם אתגר עבורנו.
<סופיה פלוט: אנחנו אחר כך פוגשים את זה וצריכים לעבוד עם הדבר הזה.