GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מנואל טרכטנברג: לכן מה שלא יקרה השבוע, אדוני היושב ראש, לא יקרה חמש שנים.
<דודי קופל: אני רוצה קצת לדייק - - -
מנואל טרכטנברג: תן לי לסיים.
יעקב מרגי: אתה מדבר כרגע על - - -
מנואל טרכטנברג: על תנאי ההיתר שנחתם בין משרד האוצר לבין מפעל הפיס.
יעקב מרגי: זה לא הסופרגול.
מנואל טרכטנברג: לא, אבל המסגרת נקבעת שם ואז בתוך המסגרת הזאת נקבעים הרבה מאוד דברים.
מנואל טרכטנברג: גם העוצמה של המפקח וכו' נגזרת מאותם תנאי הסדר.
מנואל טרכטנברג: אני חושש מאוד, אדוני היושב ראש, שגם לגבי אותן מכונות הגרלה שאמורות להיעלם מהעולם ב-1 בינואר, לא בהכרח זה יקרה מכיוון שעדיין נמצאים במשא ומתן.
מנואל טרכטנברג: מה שורש הרע של כל העניין הזה?
מנואל טרכטנברג: למה מוצאים לנכון לאפשר בעצם התמכרות של ילדים בצורה מפורשת, אין פה חוכמות, אין פה שום דבר מקל, לוקחים ילדים, שזה חומר רך ומטביעים בו, במוח שלהם, את ההתמכרות להימורים.
מנואל טרכטנברג: אין דרך אחרת להסביר את זה.
מנואל טרכטנברג: כמו שפעם היו עושים את זה עם סוכריות שמקלקלות את השיניים, זה אותו דבר ויותר גרוע מזה.
יהודה גליק: הרבה יותר חמור.
מנואל טרכטנברג: הרבה יותר חמור, אבל אותו פרינציפ.
מנואל טרכטנברג: אני אומר לכם, צר לי להגיד את הדברים כלפיכם, כי לא אתם קובעים את זה ואתם נמצאים פה כשליחים וסופגים אש מהצד הזה, לא אתם הכתובת, אבל תרשו לי דרככם להעביר את המסר הזה.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב ראש, ואתה באמת עושה עבודה מצוינת בהקשר הזה, אנחנו ככנסת, וידידי עודד וידידי יהודה, לא משמיעים קול מספיק חזק.
מנואל טרכטנברג: אנחנו יודעים להתרעם על סנגל שהצביעה נגדנו באו"ם, זה קל, סנגל, אבל להתרעם על משהו שהוא בתוכנו, בתוכנו, שהוא מכרסם בילדים שלנו, בדור העתיד - - -
מירב בן ארי: אבל אנחנו חצי שעה, מנואל, מתעסקים ב - - -
מנואל טרכטנברג: לא, אבל תרשו לי שנייה - - -
עודד פורר: אני חייב להגיד מילה טובה למנואל, איך הוא הצליח לקשור את העניין של האו"ם ושכחת שראש הממשלה נתניהו אשם בזה.
מירב בן ארי: זה מה שעשו פה 40 דקות.
מנואל טרכטנברג: תרשה לי לומר, אמרתי, כל מדינת ישראל נעמדת על הרגליים על זה, ולעומת זאת כמה חברי כנסת יש כאן?
מירב בן ארי: יש פה שלושה חברי כנסת שמאוד אכפת להם.
מנואל טרכטנברג: יפה, כמה חברי כנסת יש במליאה?
יהודה גליק: אתה הולך לפי כמות, לך לפי איכות.
מירב בן ארי: אנחנו כולנו מעורבים ב - - -
מנואל טרכטנברג: כן, אני לא מדבר עליכם, אתם הצדיקים שנמצאים פה.
מנואל טרכטנברג: אני בא בטענות לכנסת ישראל, הייתי מצפה שעשרות חברי כנסת היו קמים על הרגליים והיו זועקים את הזעקה הזו.
מנואל טרכטנברג: לזה אני מתכוון.
עודד פורר: כמו שתמיד - - -
מירב בן ארי: אנחנו הולכים על איכות מאשר על - - -
יעקב מרגי: מנו, אתה יודע, המורה בכיתה, כשהיא באה ורואה ששליש מהכיתה מאחרים, במי היא נוזפת?
מנואל טרכטנברג: אבל אני לא נוזף בכם, חלילה.
מנואל טרכטנברג: בקיצור, מה שאני רוצה להגיד, עכשיו זה הזמן, אחר כך יהיה מאוחר מדי, צריך לשים לזה קץ, בלי אבל ואולי ונבדוק ולא נבדוק.
מנואל טרכטנברג: אין מה לבדוק כאן, הנה, הראיות הן על השולחן.
יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת גליק.
יהודה גליק: בוקר טוב ידידי, פרופ' טרכטנברג המתוק והיקר, וחבריי המתוקים.
יהודה גליק: תראו, קודם כל צריך לומר, אני מאוד בעד לעודד ילדים להתחבר לכדורגל, זה דבר חשוב וראוי וטוב, אדרבא, זה דבר מצוין.
יהודה גליק: נדמה לי שמישהו פה איבד את הראש.
יהודה גליק: רק לעשות דבר מאוד פשוט, 560 תמונות, כמה ילד צריך להוציא גם אם בכל החבילות הוא מכסה את כל התמונות?
יהודה גליק: רק מזה הוא צריך להוציא מאות מאות מאות שקלים.
יהודה גליק: עכשיו, את מי הוא מפרנס?
יהודה גליק: אילו זו הייתה עמותת הכדורגל, התאחדות הכדורגל הייתה מוציאה חוברת כזאת, אני מבין, מי מוציא את זה?
יהודה גליק: חברת אייפון צריכה שהילדים שלנו בני 10 יפרנסו אותה?
יהודה גליק: 'ידיעות אחרונות' צריך שהילדים שלנו, בני 10, יפרנסו אותם?
יהודה גליק: אני לא נכנס לשאלה מה עמדתו הפוליטית של מוזס.
יהודה גליק: אנחנו, הילדים שלנו, צריכים לפרנס את מקדונלד'ס דרך הדברים האלה?
יהודה גליק: יש פה איזה גבול ש - - - באמת, אני מאוד בעד שילדי ישראל יקבלו דברים ויאספו דברים.
יהודה גליק: מה, לא אספנו בולים?
יהודה גליק: מטבעות?
יהודה גליק: עטיפות של מסטיקים?
יהודה גליק: מפיות?
מירב בן ארי: קלפים.
מירב בן ארי: אספנו קלפים.
יהודה גליק: קלפים, קלפים של רבנים, קלפים של בית המקדש, קלפים של כדורגל, נהדר, מצוין.
יהודה גליק: חברים, הדבר הזה, PMI ובר זאת חברה שמגלגלת מאות מיליונים ואת כל הדבר הזה סוחטים מאיתנו דרך הילדים שלנו, שלא עומדים בדבר הזה.
יהודה גליק: מעבר לזה, הנזק של התמכרות.
יהודה גליק: יש דברים שפשוט אתה רואה שמישהו קפץ מעל הראש ואיבד את הראש.
יהודה גליק: אני חושב שבזמננו לא היו 560, היה אלבום, 100 תמונות, 80 תמונות, שהיה דבר מאוד מכובד, מאוד יפה, היה אפשר לעשות בהפסקות.
יהודה גליק: פה מישהו, התיאבון שלו גדל וגדל וגדל ופשוט קפץ מעל - - - באמת הגזים.
יהודה גליק: אני לא מתנגד לזה שיאספו קלפים בבתי ספר, אבל שהדבר הזה יהיה מבוקר.
יהודה גליק: הדבר הזה מוגזם בכל מידה אפשרית.
יהודה גליק: להראות תמונות של ילדים מחזיקים צ'קים?
יהודה גליק: טיסה לראות משחק כדורגל כפרס ראשון זה לא סוף העולם, אבל תשמעו, חבר'ה, חייבים לעשות על זה ביקורת, רגולציה.
יהודה גליק: הילדים שלנו זועקים, 'שימו לנו גבולות', זה מה שהילדים שלנו זועקים ודבר כזה אומר שאין גבול, תבלו כל היום בווטסאפ ופייסבוק, בדקות הפנויות שיש לכם תבזבזו את הכסף, תסחטו ותהפכו להיות מכורים.
יהודה גליק: יותר גרוע מסמים.
מירב בן ארי: וחצי מהאלבום זה פרסומות.
יעקב מרגי: נציגי ההתאחדות לכדורגל איתנו?
יעקב מרגי: למה שיבואו?
יהודה גליק: ההסתדרות חתומה על זה.
עודד פורר: הסתדרות העובדים.
יעקב מרגי: לכן אמרתי, מִנהלת הליגה מצד אחד - - -
יהודה גליק: ההסתדרות, שאמורה לעודד - - -
מירב בן ארי: יו"ר חטיבת הספורט בהסתדרות.
יהודה גליק: הוא אמור לעודד עבודה, הוא לא אמור לעודד - - -
<רביד דקל: רביד דקל ממשרד המשפטים.
יהודה גליק: את קרובה של משפחת דקל, שהיא הבעלים של הדבר הזה?
<רביד דקל: אני קרובה למשפחת דקל, אני לא יודעת - - -
יהודה גליק: לא, כי כל החברה הזאת היא בבעלות של בועז דקל וחגי דקל.
יהודה גליק: זה לא קשור אליכם?
עודד פורר: איך אתה כל כך שולט ב - - -
יעקב מרגי: ג'ינג'י.
מירב בן ארי: הוא הסתכל באותיות הקטנות.
יעקב מרגי: גב' דקל הודיעה לפרוטוקול שאין לה שום קשר.
<רביד דקל: אני רק רוצה להביא לתשומת לבה של הוועדה את הדוח שנכתב אצלנו במשרד, עבודה של ועדה שבחנה את הפיקוח על ההימורים החוקיים וכל התחלואים שאתם מעלים פה ומציינים פה.
<רביד דקל: אני חושבת שהפתרונות שמוצעים באותו דוח הם פתרונות שיכולים בהחלט לקדם את המשטר הנכון לפיקוח הנכון, האכיפה וההידוק של ה - - -
יעקב מרגי: מתי הדוח הזה פורסם?
<רביד דקל: הדוח הזה הוגש בסוף שנה שעברה.
יעקב מרגי: הוא הוגש למשרד האוצר?
יעקב מרגי: הוא מכיר את זה?
<רביד דקל: היועץ המשפטי לממשלה אימץ את הדוח הזה ועכשיו השאלה שנותרה על הפרק היא באמת איזה סוג של רגולציה אנחנו מייצרים, כי כמו שאנחנו יכולים להבין מהדיון הזה, הרגולציה - - -
יעקב מרגי: מאחר שהוועדה נדרשה לדיונים בסוגיות האלה, את יכולה לומר לי שהימורים בתחרות סוסים קיבל התייחסות בדוח?
<רביד דקל: זה חלק מההימורים החוקיים.
<רביד דקל: הוועדה לא מתייחסת באופן ספציפי להימורי - - -
יעקב מרגי: על הגרלה - - -
<רביד דקל: היא מדברת על משטר הפיקוח והפיקוח הראוי שצריך להיות על ההימורים החוקיים, כי כמו שאנחנו רואים באמת הפיקוח הוא די לוקה בחסר וככל שהיה המשטר של פיקוח, כמו שמוצע בדוח הוועדה הזה, אני מניחה שהייתה מהודקת ההסתכלות גם על האוכלוסייה הספציפית הזאת, שלאורך כל הדוח היא מוזכרת, האוכלוסייה של הקטינים, והצורך למעט את החשיפה שלה ולהגביל את הפרסומות ביחס אליה.
<רביד דקל: זה עובר כחוט השני לאורך דוח הוועדה.
<רביד דקל: אם הוועדה מעוניינת, אפשר להעביר לה את העותק.
מנואל טרכטנברג: יש לי שאלה מאוד פשוטה, את מתנסחת מאוד יפה, אני חייב להגיד, ובדייקנות, למה לדבר במונחים של למזער, למעט, ולא להגיד בצורה חד משמעית 'לאסור'?
מנואל טרכטנברג: יש דברים, אני אומר לך מכל הלב - - -
<רביד דקל: לאסור מה?
<רביד דקל: את כל ההימורים?
מנואל טרכטנברג: לא, לקטינים.
מנואל טרכטנברג: כל זמן שאת מתייחסת לקטינים את מדברת בלשון של כאילו 20%-80%, אני אומר שיש קווים אדומים אבסולוטיים שלא צריכים לקרות, נקודה.
מנואל טרכטנברג: זה לא עניין של פחות, זה עניין של אפס, יש דברים שלא צריכים לקרות.
<רביד דקל: ההתנסות שלי נובעת מהסתכלות ריאלית שגם אם אנחנו נגיד, אנחנו לא יכולים לעוור את עיני הקטינים ביחס לפרסומת שמופנית נגיד למבוגרים, אז ההימורים החוקיים צריכים להיות מופנים לאוכלוסיות של מבוגרים - - -
מנואל טרכטנברג: רק למבוגרים.
<רביד דקל: נכון, וכשאני אומרת - - -
יעקב מרגי: גם שם לא לעודד התמכרות.
מנואל טרכטנברג: ברור, אבל אני אומר המינימום שבמינימום - - -
<רביד דקל: נכון, אבל אני אומרת, אני מניחה שגם אם אנחנו נגביל את זה לשעות עשר בלילה, יכול להיות שיהיה - - -
מנואל טרכטנברג: את צודקת, ברור, אבל הפנייה הישירה לקטינים - - -
יעקב מרגי: תודה, מנו.
יעקב מרגי: גב' דקל, תודה.
יעקב מרגי: עודד, משפט ואני מסכם.
עודד פורר: משפט אחד.
עודד פורר: קראתי קצת את מה שכתב פה יורם מאומן, יו"ר המִנהלת לכדורגל, וממש התרגשתי ואני רוצה להקריא לוועדה את הפתיחה.
עודד פורר: הוא אומר - - -
יעקב מרגי: אבל אני לא הצלחתי לרגש אותך כשהזכרתי את זה?
עודד פורר: לא, תראה איך הוא כותב, 'הדברים שכתובים כאן יוצאים מהלב שלי אליכם, ילדי וילדות ישראל, שאוספים את מדבקות הסופרגול', והוא מסכם שהוא מזמין אותם לעקוב ולהשתתף בפעילויות המיוחדות שהמִנהלת יוזמת לילדים ובני נוער ברשתות החברתיות.
עודד פורר: אני חושב שמשרד הספורט בעניין הזה חייב לתת את דעתו, זה פשוט חמור בצורה שאין כדוגמתה.
<אלי בוקובזה: אדוני היושב ראש, רק עוד מילה אחת בנושא.
<אלי בוקובזה: מבחינת הרשות להגנת הצרכן, כל נושא של עידוד קטינים להשתתף בהגרלות זו עבירה על החוק, עבירה מאוד חמורה, ואנחנו רואים את זה בחומרה, כמו שאמרתי.
<אלי בוקובזה: חשוב לי להדגיש, זה גם החברות שעורכות את ההגרלות וגם החברות האחרות שמשתתפות, אנחנו רואים את זה בחומרה, הנושא מטופל וכמו שהתחייבתי, אני אתן תשובה לוועדה.
מירב בן ארי: אנחנו נחכה לתשובה מכם.
<חגי אשלגי: חצי משפט קטן.
יעקב מרגי: חצי משפט?
יעקב מרגי: אתה לא תעמוד בזה.
יעקב מרגי: אז קח ארבעה משפטים.
<חגי אשלגי: מדברים על הגרלות ואני חושב שצריך לא לשפוך - - - תמיד המקרה הקיצון גורם לנו להסתכל גם על המקרים הנורמליים.
<חגי אשלגי: כמו שאמרתי, אם במלון - - -
יעקב מרגי: אתה ראית שהדיון היה במידה ובמשורה.
<חגי אשלגי: אני מסכים, אבל אני אומר, אם במלון בקיץ נותנים פרסים לילדים או בקניון היום בחנוכה נותנים פיצה זה - - -
יעקב מרגי: זה לא הכיוון.
יעקב מרגי: קודם כל הוועדה, בתחילה, רוצה להודות לחבר הכנסת יהודה גליק, על היוזמה הנפלאה הזו של התערוכה על ירושלים, אתם מוזמנים לאחר מכן לסייר בלי לחץ של פטיש יו"ר הוועדה וליהנות מירושלים, באמת המאוחדת, תרתי משמע, בבני אדם.
יעקב מרגי: התמונות פה מייצגות את אורח החיים האמיתי, לא ירושלים כפי שהיא מוצגת בעולם, אלא באמת לראות את כל סוגי האוכלוסייה חיים בהרמוניה.
יעקב מרגי: תודה שוב ליוזמי התערוכה הזו.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת וגם לאורחים שלנו הנכבדים.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת ולמשרדי הממשלה על השתתפותם בדיון.
יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את התנהלות כל משרדי הממשלה שהסוגיה הזו נוגעת אליהם על כך שרק בעקבות הדיון היום משרדי הממשלה מתכוננים לפעול בכל סוגיית הסופרגול.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התרבות והספורט להביע את עמדתו לוועדה בנושא הגרלות הסופרגול.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך למנוע הפצת חוברת הסופרגול בפעולה ממשית על ידי מנהלי ומורי בתי הספר.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להוציא חוזר למנהלי ומורי בתי הספר בנושא.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למרכז השלטון המקומי לשלוח את צוותי הפיקוח ולמנוע את החלוקה וההפצה של חוברת הסופרגול.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד הכלכלה לדווח לוועדת החינוך על ממצאי הבדיקה שנערכת סביב חוברות הסופרגול תוך 45 יום.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד האוצר והפיקוח על ההגרלות לדווח לוועדה על הפעולות שננקטו או שיינקטו כנגד יוזמי ומפיצי חוברות הסופרגול, במידה שנעשו ללא אישור, ואם אכן ניתן אישור אבקש לקבל הסבר המניח את הדעת מדוע ניתן האישור.
יעקב מרגי: במידה שלא ניתן אישור הוועדה קוראת למשרד האוצר להפסיק את הפצה ומכירת כרטיסי הסופרגול לאלתר.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – איזו כותרת בומבסטית – המציאות העגומה של הסטודנטים לעבודה סוציאלית, לציון יום ההוקרה לעובדים הסוציאליים.
יעקב מרגי: אנחנו תמיד נדרשנו למצבם העגום של העובדים הסוציאליים והמערכת שכרה, מעמדה ותנאי עבודתה.
יעקב מרגי: אז אני לא יודע אם זה נחמה פורתא שאנחנו דנים עכשיו.
יעקב מרגי: הלוואי ולא היה מצב עגום גם לסטודנטים.
יעקב מרגי: אז עכשיו אנחנו כבר נדרשים למציאות העגומה של הסטודנטים לעבודה סוציאלית.
יעקב מרגי: מארגנת את היום הזה חברת הכנסת שולי מועלם, שלא נמצאת איתנו.
יעקב מרגי: אז מטבע הדברים אני אתן ליושבת ראש האיגוד ולאחר מכן חברי הכנסת שירצו להתייחס.
יעקב מרגי: לסירוגין נשמע את האורחים הנכבדים.
יעקב מרגי: שוב, לא מי שנרשם לדיון, מי שיירשם בפתק אצל מנהלת הוועדה יוכל להתבטא בדיון הזה וכל מי שרוצה להתבטא חייב לשבת סביב השולחן.
יעקב מרגי: מי שיושב ביציע, אם הוא ירצה להתבטא הוא יירשם.
יעקב מרגי: לאחר מכן נושיב אותו סביב השולחן.
<צפרא דואק: צהריים טובים.
<צפרא דואק: תודה רבה לך חבר הכנסת מרגי, יושב ראש הוועדה, חברי חבר הכנסת יוסי יונה, חברי חבר הכנסת מסעוד גנאים, והגברת - - -
רויטל סויד: חברת הכנסת רויטל סויד.
<צפרא דואק: סליחה, סליחה, וחברת הכנסת רויטל סויד.
<צפרא דואק: אני דווקא רוצה להתחיל - - -
יעקב מרגי: גם היא מתקנת אותנו על דואק או דויק.
<צפרא דואק: דואק, כמו סויד, דואק.
<צפרא דואק: אבל את סוִיד.
מסעוד גנאים: יש שמות של חברי כנסת שמאד קשה לתקן.
מסעוד גנאים: סמוטריץ – סמוּטריץ אומרים, או אומר סמוֹטריץ.
מסעוד גנאים: זה קשה.
<צפרא דואק: לא מוכרחים לבטא את שמו.
יעקב מרגי: אני משנת 2003 בכנסת, עוד לא הוכרעה הסוגיה איך זה – מֶרגי או מַרגי.
רויטל סויד: אבל מה אתה אומר?
יעקב מרגי: מאחר שזה עניין של שפות, זה נכון גם מַרגי בעברית, גם מֶרגי בשפות- - -
מסעוד גנאים: אתה אומר לצרפתים זה ככה ו - - -
יעקב מרגי: לכן היד נטויה.
יעקב מרגי: כל מי שירצה יקרא לי איך שהוא רוצה.
<צפרא דואק: נמצאים כאן הנוכחים בחדר, ראשי בתי ספר לעבודה סוציאלית, ממונים על הכשרה בשדה.
<צפרא דואק: פרופסור אורית נוטמן שוורץ, יושבת ראש המועצה לעבודה סוציאלית.
<צפרא דואק: הרבה מאד עובדים בשדה, מפקחים, ממונים, מנהלים שירותים בקהילה, בבריאות, בשירותים החברתיים, בביטחון והרבה מאד סטודנטים.
<צפרא דואק: הנושא שלנו היום הוא לא רק מצבם העגום של העובדים הסוציאליים, אלא אנחנו מוצאים לנכון קודם כל לספר לכם מה נדרש כדי להיות עובד סוציאלי וחלקה של ההכשרה בשדה, במסגרת ההכנה של עובד סוציאלי, איש מקצוע.
<צפרא דואק: לכן ביקשנו מהממונה על ההכשרה בשדה מאוניברסיטת חיפה, ד"ר נאוה ארקין, שתספר על המסגרת שנדרש כל סטודנט לעבור במהלך לימודיו ועד שהוא מקבל את התואר בעבודה סוציאלית וכתוצאה ממנו הוא ייקרא עובד סוציאלי כשיר.
<צפרא דואק: אני לא יודעת אם אתם יודעים, נכבדי, שעובד סוציאלי, כדי לקבל רשות לעסוק במקצוע, צריך להירשם אצל רשם העובדים הסוציאליים במשרד הרווחה.
<צפרא דואק: יש לנו כבר שני רשמים.
<צפרא דואק: יש לנו גם רשם מומחיות בעבודה סוציאלית, שזה לתפארת הפרופסיה.
<צפרא דואק: ורק אז הוא יכול להיות עובד בשדה וזה קבוע בחוק משנת 1986, חוק העובדים הסוציאליים.
<צפרא דואק: אז ברשותכם אני אפנה את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: קיבלת את הרשות.
יעקב מרגי: ד"ר נאוה ארקין, בבקשה.
<נאוה ארקין: שלום, צהריים טובים לכל המכובדים היושבים כאן.
<נאוה ארקין: אני מייצגת את כל ראשי ההכשרות המעשיות בבתי הספר לעבודה סוציאלית ובמכללות.
<נאוה ארקין: אני רוצה לספר שהאתגר שעומד בפני מחנכים, סטודנטים וכל המדריכים להכשרת בוגרת מיטבי בעבודה סוציאלית, מצטמצם בעובדה שאנחנו צריכים להכין בשלוש שנים בוגר מיטבי, קומפטנטי, בעל ידע, ערכים ומיומנויות, לעסוק במקצוע שבו אנחנו שואפים לשנות, להגביר את הצדק החברתי, לעסוק באקטיביזם חברתי, בשינוי מדיניות, בטיפול שהוא גם בפרט וגם בהסתכלות במקרו.
<נאוה ארקין: שלוש שנים שזה אתגר לא פשוט.
<נאוה ארקין: הקונספציה שעומדת מאחורי ההכשרה המעשית בעבודה סוציאלית, גם במרחב הלמידה באקדמיה וגם במרחב הלמידה של הפרקטיקה, שהם בעצם משפיעים ומושפעים האחד מהשני, נוגעת בעניין של למידה מתוך ניסיון וחוויה משמעותית.
<נאוה ארקין: לשם כך אנחנו צריכים הערכות לשירותים חברתיים, שיוכלו להכשיר את כל הבוגרים בכל בתי הספר לעבודה סוציאלית בארץ, שעומדים בקריטריונים שיכולים להוות מודלי הזדהות או סביבת למידה.
<נאוה ארקין: בכל שירות לכל סטודנט מוצמד מדריך פרטני שמלווה אותו בסטינג קבוע, שגם הוא יהיה פנוי ללמד את הסטודנט בשביל להכין את הבוגר הקומפטנטי.
<נאוה ארקין: כתוצאה מכך בעצם, על האיכות הזאת שוקדות כל היחידות להכשרה מעשית בבתי הספר ותמיד אומרים שתקציב הסטודנט לעבודה סוציאלית רובו הולך לכל הנושא של הכשרה מעשית.
<נאוה ארקין: האוניברסיטאות מממנות הרבה מאד מההוצאות על ההכשרה.
יעקב מרגי: איפה מתבצעת ההכשרה המעשית בבקשה.
<נאוה ארקין: במערכות לשירותים חברתיים, החל מכל הלשכות לשירותים חברתיים בארץ, בשלטון המקומי, בבתי החולים - - -
<נאוה ארקין: כמה כסף זה צריך לעלות?
יעקב מרגי: למה זה צריך לעלות בכלל?
<נאוה ארקין: המדריך שמלווה את הסטודנט, לצערי עדיין זה נחשב לו כעבודה פרטית וצריך לשלם לו על ה - - -
יעקב מרגי: אז השאלה הייתה במקום, נכון?
<נאוה ארקין: השאלה הייתה מאד במקום.
<נאוה ארקין: זו אחת הבעיות המרכזיות שלנו, משום שמחייבים אותם לא לעשות את זה על חשבון העבודה מחד גיסא, מאידך גיסא המקרים שהסטודנטים מטפלים הם מקרים - - -
יעקב מרגי: זה חייבת להיות לא במסגרת שעות העבודה?
<קריאה: זה כן, אבל זה לא חייב.
יעקב מרגי: רגע, רגע, אני מדבר אליה.
יעקב מרגי: אם פספסנו שאלה, לא ידענו הכל, לרשום, להרים יד.
<נאוה ארקין: זה לא חייב, אבל כרגע התקשיר, שאולי שוקדים על שינויו, מחייב.
יעקב מרגי: מתי נכתב התקשיר הזה?
<נאוה ארקין: לא יודעת.
<צפרא דואק: בשנת 1951.
יעקב מרגי: אל תתאמצי.
יעקב מרגי: בואי אני אשאל אותך שאלה.
<נאוה ארקין: בשנות ה-50.
יעקב מרגי: הרי מה מצופה ממני?
יעקב מרגי: עכשיו אני לומד את הסוגיה מ-א' עד תו ואם אני שואל שאלה לא במקום - אל תלעגי לי.
<נאוה ארקין: מבורך.
<נאוה ארקין: מבורך מאד.
יעקב מרגי: שימי בצד.
יעקב מרגי: הרי מה אנחנו מצפים מהכשרה מקצועית?
יעקב מרגי: היא קורית גם לסטודנטים לחינוך במכללות, נכון?
יעקב מרגי: בסדר, זה לא בתי חולים שצריך לפנות מיטה לצורך העניין הזה, לתקנן מיטה, אבל הרי ההכשרה המיטבית יורדת לשטח, נכון?
יעקב מרגי: אם זה לא יהיה בשעות העבודה, עם המקרים החיים, נראה לי, יש לי תחושה שמישהו יצר איזה משהו נוסף.
יעקב מרגי: בעיתו הוא אולי היה נכון, שלא נחשוד בכשרים ואם לא, זה מה שנקרא לכו התפרנסו זה מזה.
יעקב מרגי: צריך לבחון ולשקול את הסוגיה הזו ולכן אני מבקש להרחיב, כי נכון שאני רוצה להצדיע ביום ההוקרה לעובדים הסוציאליים, אבל אצלי בדיונים לא יוצאים בלי סיכומים ובלי תובנות.
<נאוה ארקין: אוקיי.
יעקב מרגי: אז לכן תרחיבי לי בסוגיה הזאת.
<נאוה ארקין: כל סטודנט, כדי להירשם ברשם העובדים הסוציאליים, צריך לעשות בשנה כ-16 שעות של עבודה מעשית, שכוללות בין חמישה לשמונה מקרים פרטניים שהוא מלווה לאורך שנה אקדמית שלמה.
<קריאה: בשבוע, נאוה.
<נאוה ארקין: מה אמרתי.
יעקב מרגי: שבועיות.
<נאוה ארקין: סליחה.
<נאוה ארקין: אני גם מתרגשת.
<נאוה ארקין: 16 שעות שבועיות כפול השנה האקדמית, כפול שנתיים ובשנה א', בשנה ראשונה, הוא עושה מעט פחות.
יוסי יונה: כמה שעות אקדמיות?
<צפרא דואק: 654 שעות הכשרה בשדה בסך הכל בשלוש שנים.
יוסי יונה: נניח בשבוע הזה של ה - - -
<נאוה ארקין: משהו כמו 20 שעות באקדמיה.
<נאוה ארקין: 38 שעות שבועיות בערך.
יוסי יונה: כאילו זה 40 שעות, יום עבודה מלא.
<נאוה ארקין: מה שנקרא יום עבודה מלא.
<נאוה ארקין: מעבר למקרים הפרטניים, לשאלתך, כולם מעורבים, על פי תפיסות בתי הספר השונות, גם בפרויקטים בקהילה, בפיתוח שירותים, בעיבוי שירותים, ביצירת פרויקטים קהילתיים וקבוצתיים למען האוכלוסיות של השירותים החברתיים, מהבריאות, החינוך והרווחה או מהרווחה, הבריאות והחינוך.
<נאוה ארקין: כל סטודנט מלווה במדריך פרטני שמדריך אותו שעתיים בשבוע.
<נאוה ארקין: בחלק מבתי הספר הם מקבלים גם הדרכה בקבוצה של אחת לשבועיים שעתיים.
<נאוה ארקין: הם עובדים גם בחופשות הסמסטר.
<נאוה ארקין: פחות שעות, אבל גם בתקופת המבחנים הם ממשיכים את הרצף של העשייה שלהם ובעצם כל סטודנט מחובר שנה אקדמית שלמה לשירות ספציפי.
<נאוה ארקין: כך עובדת ההכשרה המעשית בעבודה סוציאלית בכל בתי הספר לעבודה סוציאלית בארץ.
יעקב מרגי: וזה נכון לכל בתי הספר?
<נאוה ארקין: לכל בתי הספר והמכללות.
יעקב מרגי: מי קובע את הסטנדרטים?
<צפרא דואק: המועצה להשכלה גבוהה.
<נאוה ארקין: גם המועצה להשכלה גבוהה - - -
יעקב מרגי: רגע, אתם תבינו לאט לאט שאני לא סתם שואל שאלות.
<נאוה ארקין: גם המועצה להשכלה גבוהה, גם המועצה לעבודה סוציאלית, שהיושבת ראש שלה יושבת כאן לצידי.
יעקב מרגי: נציגי המל"ג איתנו כאן?
<נאוה ארקין: היו אמורים להיות.
יעקב מרגי: כן, כן, הם פה.
<נאוה ארקין: ובשיתוף עם איגוד העובדים הסוציאליים ומשרד הרווחה יוצרים את הסטנדרטיזציה הזאת.
<נאוה ארקין: אז יש X נקודות זכויות ו-X שעות של הכשרה, שכדי לקבל תואר בוגר ולהירשם ברשם העובדים הסוציאליים, הסטודנטים צריכים לעשות ולא יכולים לעשות את זה בלי שהם מלווים אינטנסיבית בהדרכה.
יעקב מרגי: נחמי באום.
<נחמי באום: לא, פרופסור מימי אייזנשטדט תדבר.
יעקב מרגי: אה, אתם רוצים להחליף אותי?
<נחמי באום: לא, סליחה.
יעקב מרגי: בסדר, אין בעיה.
יעקב מרגי: פרופסור מימי אייזנשטדט.
<מימי אייזנשטדט: תודה רבה.
יעקב מרגי: אנחנו רק רוצים להודות למימי על השירות.
<מימי אייזנשטדט: תודה.
<אמיר גדות: אני יכול להגיד משהו קטן, ברשותך?
<אמיר גדות: לא, זה פשוט - - -
יעקב מרגי: לא פשוט.
יעקב מרגי: יותר פשוט שתירשם, אני אתן לך רשות דיבור, תדבר מה שעל ליבך.
יעקב מרגי: אנחנו עוד לא הגענו לחברי הכנסת.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים ללמוד במדויק.
<אמיר גדות: כל הסטודנטים בחוץ.
<אמיר גדות: זה דיון על סטודנטים.
<אמיר גדות: זה דיון שיזמה ה - - - לסטודנטים וכל - - -
יעקב מרגי: רגע, הערה במקום.
יעקב מרגי: יש כאן סטודנטים, שירימו את היד.
יעקב מרגי: למה אתה אומר שכל הסטודנטים בחוץ?
<אמיר גדות: יש - - -
יעקב מרגי: איפה אתה רוצה שאני אשים אותם?
<צפרא דואק: אבל אין מספר שלוש בדיון.
<צפרא דואק: אתה קודם צריך להבין במה מדובר.
<צפרא דואק: לכן התחלנו בללמד.
<צפרא דואק: להסביר.
יעקב מרגי: סליחה, אולי אתם לא מבינים, אתם בוועדת כנסת, זה לא במליאה מה שאתם רואים במסך.
יעקב מרגי: פה יש סדר.
יעקב מרגי: בוא, שמעתי.
יעקב מרגי: בכל זאת יש לכם נציגות מכובדת ומכבדת.
יעקב מרגי: תן להם את הקרדיט.
יעקב מרגי: אין מה לעשות, האולם, זה האולם שיש ברשותי כרגע.
יעקב מרגי: אם הייתם יודעים להכין את היום הזה יותר טוב, הייתם אומרים שהדיון הזה אמור להכיל כ-200 אורחים, היינו מקבלים אולם יותר גדול, אולי אפילו משדרים את זה לאומה.
<אמיר גדות: כולם נרשמו וקיבלו אישור, אבל בסדר.
יעקב מרגי: אבל כרגע זה מה שיש.
יעקב מרגי: אני שומע את המחאה, אבל אתה מבין?
יעקב מרגי: הנה אני אומר לך, אילו הייתי מוצא שאין כאן נציגות מכובדת של סטודנטים, הייתי אומר עם כל הכבוד לחלק מהיושבים סביב השולחן להתפנות, אבל זה לא המצב.
יעקב מרגי: תודה על ההערה שלך.
<מימי אייזנשטדט: אני אציג את עצמי.
<מימי אייזנשטדט: פרופ' מימי אייזנשטדט, אני דיקנית של בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית ואני מאד מודה לכם על הדיון.
<מימי אייזנשטדט: כלומר גם לסטודנטים שיזמו וגם לכל מי שנמצא כאן, כי אני חושבת שזה דברים מהותיים, שכדאי באמת שנדבר עליהם והשאלות שאתה שואל – אם מותר לי – הן באמת שאלות מצוינות.
יעקב מרגי: חכי עד הסוף, אולי אני אקלקל את זה.
<מימי אייזנשטדט: בינתיים.
<מימי אייזנשטדט: אז אני רוצה ממש בכמה מילים להוסיף על מה שנאמר.
<מימי אייזנשטדט: אני מסכימה, כלומר תומכת או מסכימה כמובן לכל מילה שנאמרה עד עכשיו, שהיא מאד חשובה.
<מימי אייזנשטדט: קודם כל צריך לזכור שמטרת העבודה הסוציאלית היא לתת מענים לשיפור היחסים בין האדם לסביבה שלו ואנחנו עושים את זה בבתי הספר לעבודה סוציאלית, באוניברסיטאות, במכללות, על ידי שני גורמים.
יעקב מרגי: אתם מודדים תפוקות, אם הצלחתם בסוף?
<מימי אייזנשטדט: יש לנו קורסים וכו' שאנחנו מלמדים את הסטודנטים ובהחלט כל סטודנט - אני קצת רצה קדימה – כל סטודנט בסיום ההכשרה מקבל הערכה מאד מאד מפורטת מה הוא עשה, מה הוא הצליח וכמובן כתהליך של למידה.
<מימי אייזנשטדט: זה מחזיר אותי למה שרציתי להגיד, שהלמידה נעשית על ידי אינטגרציה בין שני גורמים.
<מימי אייזנשטדט: אחד זה לימודים אקדמאים, שנעשים באקדמיה, והשני זה ההכשרה ששמענו כאן, לימודים בשדה, בשירותים, בתי חולים, ארגונים וכו'.
<מימי אייזנשטדט: האתגר - ואני שוב רוצה להגיד את זה - זה אתגר עצום.
<מימי אייזנשטדט: אנחנו לוקחים סטודנטים, חברה צעירים, מדהימים, עם רצון פשוט בשמיים לשנות, לעזור וכו', ותוך שלוש שנים אנחנו חייבים להכשיר אותם להיות לא עובדים סוציאליים רק כעובדים, אלא כאנשים שהם מנהיגים, שהם סוכני שינוי ויש להם אחריות גם חוקתית דרך אגב וגם משפטית וגם חברתית עצומה.
<מימי אייזנשטדט: כלומר החברה מטילה עליהם המון אחריות.
<מימי אייזנשטדט: וזו האחריות שלנו כראשי בתי הספר, להכשיר את האנשים האלה לעבודה.
<מימי אייזנשטדט: מה שנאמר כאן קודם, צריך לזכור ואני חושבת שהשאלות ששאלת הן מצוינות.
<מימי אייזנשטדט: כל המארג הזה של ההדרכה, הייעוץ והשיבוץ נעשה על חשבון בתי הספר לעבודה סוציאלית.
<מימי אייזנשטדט: כלומר בלי תמיכה, כלומר כמובן תמיכה של האוניברסיטאות.
<מימי אייזנשטדט: כלומר בהחלט תקציב בתי הספר – ואנחנו יודעים את זה, כי אנחנו ראשי בתי הספר – פשוט קורס תחת ה - - -
יעקב מרגי: מה, שכר הלימוד הוא לא ריאלי?
<מימי אייזנשטדט: לא, שכר הלימוד שמשלמים באוניברסיטה, לא.
<מימי אייזנשטדט: לא, לא, לא.
<מימי אייזנשטדט: אנחנו משלמים המון לכל מדריך וזה בסדר, כלומר - - -
<מימי אייזנשטדט: הלוואי שהיינו משלמים - - -
יעקב מרגי: כשאני אמרתי שכר הלימוד, בנוסף ליחידת המימון – הרי זה אחד המקצועות הממומנים על ידי הות"ת.
<מימי אייזנשטדט: נכון.
יעקב מרגי: אז זה לא אומר?
<מימי אייזנשטדט: לא.
יעקב מרגי: מה, הוא גירעוני?
יעקב מרגי: האוניברסיטאות - - -
<מימי אייזנשטדט: בתי הספר לעבודה סוציאלית.
<מימי אייזנשטדט: אני יכולה לדבר על בית הספר שלי - אני לא רוצה לדבר על אחרים - בהחלט נמצא בגירעון.
יעקב מרגי: את רוצה ללומר לי שהות"ת יודע מראש שלו יצויר ש - - -
: בגלל שיש הרבה הכשרות - - -
יעקב מרגי: תנו לי, אני לא הבנתי.
יעקב מרגי: לו יצויר שאני כרגע מקים בית ספר לעבודה סוציאלית, ואני לא הולך לגייס לטובת המדינה לו שקל אחד, מה שאני מקבל מהסטודנט ומהמדינה זה לא מכסה את העלות?
<מימי אייזנשטדט: בפירוש לא?
<מימי אייזנשטדט: אני רק רוצה להגיד שאנחנו עברנו עכשיו ועדת - - -
: זה הרבה ניסיון בשטח, זה הרבה עבודה בשטח.
<מימי אייזנשטדט: ועדת ניטור בין לאומית, שהנתונים שלה נמצאים במל"ג ובות"ת - - -
יעקב מרגי: אני לא כל כך בטוח עם הנחרצות של הלא.
<מימי אייזנשטדט: ובפירוש הם החליטו שזה לא - - -
יעקב מרגי: בסדר, נצטרך ללמוד את זה.
<מימי אייזנשטדט: כלומר אני מודה לך על השאלה והתשובה היא בפירוש לא.
<מימי אייזנשטדט: עכשיו אני רוצה להסביר.
יעקב מרגי: מאחר שגם הזמן מוגבל, לא רק גודל האולם, אני אשאל אותך שאלה.
יעקב מרגי: פרופסור מימי, למה אתם מתקמצנים?
יעקב מרגי: פר' – זה נשמע כמו פרשה.
יעקב מרגי: פרופסור כותבים פ-ר-פ-ס-ו-ר.
יעקב מרגי: עבדו קשה בשביל התואר הזה.
<מימי אייזנשטדט: נכון מאד.