GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: אני זוכר את מה שהם סיפרו לי על נערים מדהימים, סופר-מוכשרים, אינטליגנטים, יצירתיים.
דב חנין: שאלתי אותם מה קורה עם הנערים האלה ולאן הם הולכים?
דב חנין: אני לא רוצה לתת לכם את התשובות הפרטניות, אבל התשובות הפרטניות הן תשובות עצובות.
דב חנין: הנערים המדהימים והמבריקים האלה לא נמצאים היום באוניברסיטה ובתכניות מצטיינים.
דב חנין: איך הם, נערים ונערות מפוספסים על ידי המדינה, על ידי המערכת.
דב חנין: אני לא רציתי להביא שורה של דוגמאות עם שמות, אבל מבחינתי כל סיפור כזה הוא סיפור של החמצה, והוא סיפור של נער או נערה מבריק או מבריקה שהיו יכולים לעשות המון ולתרום המון לחברה הישראלית, אם לא היינו מפספסים אותם.
דב חנין: אני חושב שזה נושא שצריך להטריד אותנו מאוד וצריך להיות במרכז העבודה שלנו בוועדה הזו.
דב חנין: אני מתנצל מראש, אני חייב לזוז לדיונים אחרים שמתנהלים במקביל, אבל אני מאחל לדיון הזה הרבה הצלחה, הוא דיון מאוד חשוב.
: תודה לך חבר הכנסת דב חנין, יוזם הדיון.
: אני רוצה להגיד שחשוב ביותר שאנחנו מציינים את היום הזה, מקיימים את הדיונים האלה, לא מכיוון שיש משבר, לא מכיוון שיש חלילה הפגנה אלימה אלא בתוך תהליך מושכל שצריך לנהל אותו כל השנה ומעת לעת לעצור ולהבין איפה אנחנו עומדים.
: עוד מעט אני אתן לחבר הכנסת יוסף ג'בארין לדבר, אבל אני רוצה לשמוע מדוד מהרט, בבקשה, תציג את עצמך.
<דוד מהרט: קוראים לי דוד מהרט, אני ניהלתי את מרכז האיגוד ליוצאי אתיופיה במערכת החינוך, גוף שהוקם על ידי משרד החינוך לשילוב בני הקהילה במשך כ22 שנים.
<דוד מהרט: הגוף הזה כבר לא קיים, כיום אני עובד באגודה לקידום החינוך בירושלים.
<דוד מהרט: ראשית, אני רוצה להודות לחבר הכנסת דב חנין על קיום הוועדה ועל היוזמה לקיום הוועדה וכן לאגודה הישראלית ליוצאי אתיופיה.
<דוד מהרט: אני אפתח בתיקון קטן או השלמה למה שאמר האדון האחראי על חינוך מחוננים ומצטיינים.
<דוד מהרט: ב2005 הייתה כתבה ב-ynet שדיברה על כך שבמדינת ישראל על כל 40 ילדים, ילד אחד הוא ממוצא אתיופי, אבל במחוננים על כל 1917 תלמידים ילד אחד ממוצא אתיופי.
<דוד מהרט: כלומר, בעצם המסגרת הזו של מחוננים, שלאחר מכן הרחיבו אותה למצטיינים וכדומה, היא חסומה בפני ילדים יוצאי אתיופיה, בגלל שהמנגנון הממיין הוא מנגנון חוסם.
<דוד מהרט: אני מרגיש כמו הרבה מבחנים, שהמנגנון מחזק את מעמדם של החזקים ומשמר את מעמדם של החלשים.
<דוד מהרט: אני עבדתי עם הגברת רחמלי הרבה שנים, ניסינו לפרוץ את המנגנון הזה בזה שהלכנו לא על מכון מאתר, אלא מכון קרני.
<דוד מהרט: אלה גופים אלטרנטיביים שבאמת אפשרו שילוב של ילדים במרכזי ההעשרה האלה.
<דוד מהרט: אגב, ההיסטוריה חוזרת על עצמה.
<דוד מהרט: מי שאז היה מנכ"ל משרד החינוך הוא המנכ"ל כיום.
<דוד מהרט: באנו בפניו ואמרנו לו שיפתחו בפני בני הקהילה את כל מרכזי ההעשרה למחוננים, בלי מבחנים ממיינים.
<דוד מהרט: תנסו אותם שנה אחת ואחרי שנה בואו נראה אם הם מצליחים להשתלב בין הילדים האלה.
<דוד מהרט: אני רוצה להגיד לך שאחרי שנה, בהרבה מהמרכזים הילדים השתלבו באופן מלא.
<דוד מהרט: אני עוד זוכר שהילדה מרחובות, שקיבלה את הציון הכי גבוה במתמטיקה הייתה ילדה שנכנסה בלי המבחן של המכון.
<דוד מהרט: אני באופן אישי נתקלתי עכשיו בעניין של המחוננים וראיתי דבר מדהים.
<דוד מהרט: אחרי שילד אותר בשלב הראשון, כשהוא עובר לשלב השני המשרד אומר: אל תעשה כלום, תבוא עם מה שאתה יודע.
<דוד מהרט: אבל אותו מכון שממיין את הילדים מציע לילדים שרוצים להכין את עצמם לשלם 200 ומשהו שקלים כדי להכין את עצמם כדי להגיע למכון.
<דוד מהרט: לאחר מכן הם יאותרו כמחוננים.
<דוד מהרט: כלומר, לא שחסרה מודעות של ההורים לחשיבות של המחוננים, אלא לא מכירים את המנגנון שפורץ את המחסום הזה.
<דוד מהרט: עוד נקודה ברשותך.
<דוד מהרט: אני גם הגשתי מסמך, אני מאוד מסכים עם מה שאמרו חברי הכנסת שדיברו, אבל אני רוצה להגיד שמחוננים הוא מנגנון אחד.
<דוד מהרט: במדינת ישראל כיום היכולת שלך לקבל שני דברים חיוניים, בריאות טובה וחינוך טוב, זו פונקציה של כסף.
<דוד מהרט: יש לך כסף, תוכל לחיות יותר שנים מהממוצע, תוכל לספק לילדים שלך חינוך טוב.
<דוד מהרט: אני מציע, בקצרה, מודל שיאפשר לילדים יוצאי אתיופיה לצאת משכונות המוחלשות שבהן הם חיים ולהשתלב בבתי ספר איכותיים, שכדי להגיע אליהם צריך הכנה בבית ספר יסודי, אבל אחרי שהם מגיעים לבתי הספר היוקרתיים.
<דוד מהרט: אני מלווה כמה בתי ספר כאלה.
<דוד מהרט: אתה צריך לסייע להם במימון שכר לימוד, בהסעה, בצד הכלכלי.
<דוד מהרט: אם תעשה את שלושת הדברים האלה זה יתבטא בדברים החברתיים.
<דוד מהרט: דיברו על העניין של המורשת, על הדמות לחיקוי ולהיות מורים.
<דוד מהרט: אם נטפל בכל המנגנונים האלה נוכל לאפשר לילדים יוצאי אתיופיה להגיע לבתי הספר היוקרתיים שהיום אם הם יקבלו שם הזדמנות שווה, אולי נוכל לצמצם את הפערים שנראה אותם עוד 30-40 שנים.
<דוד מהרט: אדוני, דיברת על העניין של הזמן.
<דוד מהרט: אני רוצה להגיד לך שזמן בחינוך הוא דבר מאוד מזיק.
<דוד מהרט: אנחנו רואים הורים שלא השתלבו טוב ולא נקלטו טוב, ואנחנו רואים את הדור השני והשלישי שלהם וצריך לצאת משיטת העבודה, לאסוף ילדים יוצאי אתיופיה ולעשות להם פעילויות שיחזקו אותם.
<דוד מהרט: צריך לאפשר להם להשתלב בחברה הישראלית.
מנואל טרכטנברג: תודה רבה דוד, אני רוצה להדגיש נקודה אחת שהעלית.
מנואל טרכטנברג: לעיתים קרובות מה שנראה כחוסר מודעות זה בעצם חוסר יכולת כלכלית, זה לאו דווקא בכסף.
מנואל טרכטנברג: לפעמים לאנשים שעובדים קשה אין את הפנאי לעסוק בדברים האלה ולכן בעניין של האיתור, יש לו כמה שלבים, הסינון וכדומה.
מנואל טרכטנברג: צריך גישה יותר פרואקטיבית כלפי המשפחות וההורים, לאתר מה הם החסמים, מה מונע את זה וכדומה ולא גישה פאסיבית שאומרת: הנה איתרנו, לילד הזה יש פוטנציאל.
מנואל טרכטנברג: אם הוא ירצה הוא יבוא ואם הוא לא ירצה לא יבוא.
מנואל טרכטנברג: אני לא חושב שאתם חושבים ככה, אבל לעיתים מאוד חשוב לשמוע את הדברים האלה כדי לפרק את אותה כותרת של מודעות לסיבות רקע שמונעות מאותם ילדים להגיע למסגרות של מחוננים ומצטיינים.
מנואל טרכטנברג: חבר הכנסת יוסף ג'בארין בבקשה.
יוסף ג'בארין: תודה לכבוד היו"ר.
יוסף ג'בארין: האמת שאני חוקר בכובע 'לפני הכנסת' שלי את החינוך הערבי וגם חקרתי את החינוך בקרב המיעוט האפרו-אמריקאי בארצות הברית.
יוסף ג'בארין: אני רוצה לשתף אתכם בשלוש מחשבות עיקריות.
יוסף ג'בארין: אני מניח שהן מאוד רלוונטיות וחשובות לדיון הזה.
יוסף ג'בארין: ההערה הראשונה נוגעת לסוגיה, עד כמה באמת תלמידים מקבוצת המיעוט משתלבים במערכת במובן הפיזי, או שעדיין ניכרים סימנים של סגרגציה?
יוסף ג'בארין: המבחן צריך להיות בדרך כלל כשאסור לקבל מצב שבו קבוצת מיעוט או תלמידים מקבוצת מיעוט הם הרוב בתוך בית הספר, זה סימן של סגרגציה.
יוסף ג'בארין: זה המבחן שארצות הברית אימצה לעניין הזה, ואני חושב שהוא מאוד רלוונטי לדיון הזה.
יוסף ג'בארין: אם אני לא טועה ותתקנו אותי, אני חושב שיש בתי ספר באזורים מסוימים שיש בהם רוב של תלמידים מהמיעוט.
יוסף ג'בארין: זה נושא שחברי דב חנין התייחס אליו והוא מצריך תשומת לב בעניין הזה.
יוסף ג'בארין: ההערה השנייה נוגעת לשאלת תכני הלימוד, זאת אומרת עד כמה האינטגרציה מתקיימת ברמה של התכנים, במובן הזה של עד כמה התלמידים מהעדה האתיופית זוכים לאיזשהו ייחוד ברמת התכנים, ייחוד ברמה הפדגוגית שמתייחס אולי להיסטוריה שלהם, לתרבות שלהם, למורשת שלהם?
יוסף ג'בארין: זו שאלה שמחייבת תשומת לב והתייחסות מצד האנשים שעוסקים בנושא.
יוסף ג'בארין: ניכור בין התלמידים לבין הזהות הייחודית שלהם הוא ניכור שישליך לרעה על ההישגים הלימודיים שלהם.
יוסף ג'בארין: ההערה השלישית והאחרונה נוגעת לרמת השותפות של מחנכים, חוקרים, אנשי חינוך מהעדה במישור של קבלת ההחלטות.
יוסף ג'בארין: דיברתם יפה על שופטות, אבל אנחנו במערכת החינוך ועולה השאלה באיזו מידה אנשי ונשות חינוך מהעדה זוכים באמת להיות בעמדות של השפעה ברמת קבלת ההחלטות בסוגיות שנוגעות למערכת החינוך בקרב העדה?
יוסף ג'בארין: אלו הן שאלות שאני פחות בקיא בהן אישית, אבל אני חושב שהן מאוד חשובות לצורך קבלת התמונה המלאה למצב החינוך בקרב העדה האתיופית.
מנואל טרכטנברג: תודה רבה חבר הכנסת יוסף ג'בארין.
מנואל טרכטנברג: יש כאן כמה נציגים של משרד החינוך מהאגף היסודי, בואי תציגי את עצמך.
<רותי שמואל: שמי רותי שמואל, אני מדריכה ארצית באגף היסודי.
<רותי שמואל: אני מתחברת לחלק מהדברים שנאמרו פה וחושבת שהעשייה שלנו ממוקדת היום בעיקר באמת במענה מותאם לפרט, בצמצום ההפניות לחינוך המיוחד שזה משהו מאוד משמעותי.
<רותי שמואל: אנחנו מבצעים עבודה מאוד משמעותית על עמדות המורים והציפיות של המורים, כי אנחנו יודעים שיש לכך השפעה והשלכה.
<רותי שמואל: אנחנו נכנסים בתכניות לבתי הספר, בעיקר, כמובן, בערים שיש שם הרבה יוצאי אתיופיה והם מרוכזים במספר בתי ספר.
<רותי שמואל: אנחנו עובדים מאוד משמעותי כדי לתת מקום וביטוי יותר להורים בשותפות בתוך בתי הספר ולקם אותם בתוך הנהגות הורים.
<רותי שמואל: יש פעילויות רבות בבתי הספר בארץ והם מאוד משמעותיים.
מנואל טרכטנברג: את יכולה להצביע על הישגים, התקדמות, שינוי בעקבות תכניות ההתערבות הללו?
<רותי שמואל: אני יכולה לומר שמספר בתי הספר שיש מעל 50% הצטמצם וכיום אנחנו מדברים על שלושה בתי ספר בארץ ביסודיים שיש מעל 30%- - -
מנואל טרכטנברג: היכן?
<רותי שמואל: תיקון, מעל 50%, יש לי כאן את הנתונים.
<רותי שמואל: אנחנו מדברים על נתניה, שם נעשית עבודה עם הרשות ועם הועדה הארצית כדי לעשות עוד יותר פיזור, נעשית שם כל הזמן עבודה.
<רותי שמואל: באשדוד מעט, שם זה העיקר.
<רותי שמואל: מעבר לזה אנחנו עובדים באופן אינטנסיבי בבתי ספר שיש מעל 20% יוצאי העדה, שאנחנו מדברים על כ14 - - -
מנואל טרכטנברג: את יכולה להיות יותר ספציפית?
מנואל טרכטנברג: אני מאמין שאתם עושים הרבה, אבל צריך יותר תוכן לעניין הזה.
<רותי שמואל: יש תכניות שנכנסות לבתי הספר להעצמה, התאמה ותגבור לימודי.
<רותי שמואל: חלק מהתכניות הן בשיתוף קרנות ואני רואה פה מנכ"לים ששותפים לתכניות האלה כמו המרכז לחדשנות ישראלית, כמו הקרן של צפון יהדות אמריקה, קרן אלי ויזל.
<רותי שמואל: יש תכניות של משרד החינוך כמו תכנית מרום, שנכנסת לבתי הספר האלה, הם מקבלים שעות ייעודיות והדרכה כדי לקדם ולצמצם את הפערים.
מנואל טרכטנברג: אני מברך קודם כל על העשייה, אני חושב שכולנו שותפים להערכה הזאת.
מנואל טרכטנברג: השאלה היא עוד פעם, אני מתקשה לקבל תמונה של מה זה אומר?
מנואל טרכטנברג: יכול להיות שיש שינוי משמעותי, התקדמות וכדומה, יכול להיות שזה מה שנקרה באנגלית 'too little too late', כלומר מעט מידיי ומאוחר מידיי, אני לא יודע להעריך את הדברים שאת אומרת.
מנואל טרכטנברג: מי אדוני?
<דן פוטרמן: אני דן פוטרמן, המנכ"ל של המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך.
מנואל טרכטנברג: אוקי, אני תכף אתן לך את זכות הדיבור, אבל קודם כל אם את יכולה לתת לנו המחשה או נתונים, כי אם לא זה בגדר אמירות כלליות?
מנואל טרכטנברג: אני לא מטיל ספק לרגע במה שאת אומרת, פשוט לא מצליח להבין או לקבל תמונה מהימנה של מה שקורה.
מנואל טרכטנברג: ציינת אפיקי עשייה רבים ואני מנסה להבין מה זה עושה, איך בסופו של דבר זה בא לידי ביטוי?
מנואל טרכטנברג: מה ההיקף של זה?
מנואל טרכטנברג: יש 18,000 תלמידים ביסודי יוצאי אתיופיה, מה קורה להם?
<רותי שמואל: אנחנו עובדים באופן אינטנסיבי עם כ4000 ילדים יוצאי הקהילה, גם יוצאי אתיופיה- - -
מנואל טרכטנברג: נתון, זה כבר חשוב.
<רותי שמואל: אנחנו עובדים באופן מאוד אינטנסיבי עם 12 בתי ספר שיש שם למעלה 30% יוצאי הקהילה.
<רותי שמואל: סך הכול כ-42 בתי ספר שיש שם מעל 20% יוצאי הקהילה.
<רותי שמואל: הם הממוקדים שלנו, בכל בית ספר יש איזושהי תכנית שהיא נכנסת כדי באמת לתת שם מענה מותאם לפרט.
<רותי שמואל: יש שם מיפויים ואנחנו עוברים עם בתי הספר על קידום ההישגים של הלומדים.
<רותי שמואל: זה הליווי המקצועי שלנו, ויש כאן נציגים כמו החוגים שנכנסים.
מנואל טרכטנברג: חבר הכנסת חיים ילין בבקשה.
חיים ילין: תודה כבוד היו"ר.
חיים ילין: אני רוצה להיות קצת יותר פרקטי, בסדר?
חיים ילין: כי אני כל שנה כמעט בדיונים האלה.
חיים ילין: פעם בשנה בימי שלישי זה כבר שנתיים.
חיים ילין: אנחנו חדשים בכנסת אבל הבנו את הפרינציפ.
חיים ילין: יש דיון על הקהילה האתיופית ואיך היא משתלבת במדינת ישראל, ואיך אנחנו לא נותנים לה להשתלב במדינת ישראל.
חיים ילין: תמיד יש לי הרגשה, כבר בפעם השנייה.
חיים ילין: אני בא כראש רשות לשעבר אז אם כך פני הדברים אחרי שנתיים והיינו עומדים באותו מקום, כבר מזמן היו מפטרים אותי ומחליפים את ראש הרשות, אבל פה לא מחליפים אף אחד, גם לא אותנו, דרך אגב.
חיים ילין: למה אני אומר את הדברים האלה?
חיים ילין: כי אני בא מדוקטרינה שאומרת שחינוך הוא הכלי העיקרי שיש, ואני לא מכיר כלים אחרים, שמצמצמים פערים.
חיים ילין: אין שום כלי שמתקרב לנושא החינוך.
חיים ילין: רווחה וכל מה שאתם רוצים זה מה שנקרא מעגלים תומכים מסביב, אבל זה המהות.
חיים ילין: הדבר השני שאני רוצה לומר.
חיים ילין: אני לא אוהב את המילה 'אינטגרציה' שנאמרה פה.
חיים ילין: אינטגרציה זה אומר שיש מישהו למעלה ומישהו למטה, ובסוף הם צריכים להגיע לאיזשהו אמצע.
חיים ילין: אני לא אוהב את זה.
חיים ילין: אומנם זה משהו שהשתמשנו פה לפני 20-30 שנים, אבל מבחינתי, תסלחו לי, זו מילה שיש לה קונוטציה גזענית.
חיים ילין: הנושא השלישי - - -
<דוד מהרט: סגרגציה זה מעשה גזעני.
חיים ילין: רגע שנייה, אני אמרתי אינטגרציה לא אמרתי סגרגציה.
חיים ילין: אני מבקש לדייק על כל מילה שאני אומר, תאמין לי שאני יודע מה שאני אומר.
חיים ילין: לכן המילה המתאימה היא מיצוי, שכל ילד יוכל למצות את הפוטנציאל שלו, וברגע שהוא ממצה את הפוטנציאל שלו אין אכזבות, אף אחד לא מתאכזב.
חיים ילין: אם הוא הגיע ל-4 יחידות זה מה שהוא יכול, ואם הוא הגיע ל-5 יחידות זה מה שהוא יכול.
חיים ילין: זה מה שהם יכולים, גם הילדים שלי, מה לעשות.
חיים ילין: נכון שהילדים שלי הם גאונים, אבל הם לא יכולים לעשות 5 יחידות, מה לעשות.
חיים ילין: בנט מאוכזב מהילדים שלי.
<קריאה: אני יכול להוסיף רק - - -
חיים ילין: לא רגע, תשמע, אני לא היו"ר אבל יש זכות דיבור לחבר כנסת והיחידים שיכולים להתפרץ זה חברי כנסת.
חיים ילין: עלה לנו בדמים להגיע לפה.
חיים ילין: אני אתכם, אני אומר את הדברים בשביל לשים אותם פרקטית על השולחן, בגלל שאני חושב שיש מנגנון שהוא הרבה יותר אפקטיבי מכנסת ישראל וזה השלטון המקומי.
חיים ילין: מי שצריך לעשות את המהפכה אתכם ועם כל האוכלוסיות זה השלטון המקומי.
חיים ילין: הכנסת יכולה ללחוץ על משרד החינוך לתת עוד תקציבים, אבל בסוף ראש העיר, ראש המועצה הם אלה שיכולים לנווט יחד עם המליאות את התקציבים למטרות שהוא קבע במליאה.
חיים ילין: אני אומר לכם את זה מתוך ניסיון, אני קלטתי לא מעט קבוצות צעירות בחטיבת הביניים וגם במסגרת של פנימייה.
חיים ילין: אני מודיע לכם שהלחץ שהיה הוא היה מאוד גדול לקבל את התקציב.
חיים ילין: איפה שיש עמותות זה סימן שהממשלה נכשלה, חד משמעית היום וגם לפני חמישים שנים, זה לא משנה.
חיים ילין: אני לא בא בצורה פוליטית לתקוף מישהו, אבל עמותות נכנסות למקומות של וואקום, זאת אומרת שמרגישים שהם יכולים לעזור ולעשות משהו שהממשלה לא עושה.
חיים ילין: ביום שלא יהיו עמותות זה סימן שהממשלה והאוריינטציה שאתם מביאים פה כרגע ניצחה ואנחנו נמצאים שם במקום.
חיים ילין: אני מציע לכם פרקטית ללכת לשלטון המקומי, יש וועדות חינוך בשלטון המקומי, ולהשתמש בנו ללחוץ על החינוך ועל הרווחה לקבל את התקציבים כדי שאותן תכניות שאתם מבקשים ימומשו על ידי אותו שלטון מקומי.
מנואל טרכטנברג: תודה רבה חבר הכנסת חיים ילין.
מנואל טרכטנברג: מנכ"ל אתיופיה הקטנה אשר ברקולוניה.
ברקולוניה: כן, זה אני.
מנואל טרכטנברג: אני מבקש בקצרה בגלל שיש הרבה דוברים ואנחנו רוצים לכבד את כולם.
ברקולוניה: אין בעיה, השם שלי הוא אשר ברקולוניה, אני מנהל דף אתיופיה הקטנה בפייסבוק ומנכ"ל אתיופיה הקטנה.
ברקולוניה: העניין הוא שמבחינתי, כשאתה אמרת שהילדים שלך לא מגיעים לכל מיני תוצאות זה בגלל שאין להם כלים.
ברקולוניה: אם הילדים שלך הם ב-4 יחידות הגיעו ולא הצליחו, כי הייתה לך את האופציה לתת להם כלים.
ברקולוניה: להורים שלנו, להורים של ילדי יוצאי אתיופיה, אין את הכלים האלה בבית, הם לא עוזרים להם בשיעורי בית בגלל קושי בשפה ובכל מיני דברים שבעצם אין כלים לתת להם.
ברקולוניה: דרך אגב לדף שלנו, אם יש איזשהו פרויקט של מצוינות אנחנו נשמח להנגיש את זה בדף שלנו בפייסבוק.
מנואל טרכטנברג: בוא תספר מה אתם עושים בדיוק.
ברקולוניה: דף הפייסבוק שלנו הוא דף שנקרא 'אתיופיה הקטנה', הוא ליוצאי אתיופיה בישראל.
ברקולוניה: יש פה כרגע 68,000 עוקבים.
ברקולוניה: הדף הזה מתעסק בנושאים של יוצאי אתיופיה כמו רווחה, חינוך, תקשורת וכמעט בכל נושא שקשור לעדה.
ברקולוניה: המחאה ב2005 התחילה דרך הדף שלנו.
ברקולוניה: אנחנו רוצים דרך הדף להעלות את המודעות לכל מיני פרויקטים שיש ליוצאי העדה, אם זה פרויקטים של מצוינות, בחינוך.
ברקולוניה: למשל, בדיור יש את העניין של פרויקט תמ"א 38 ושיכון ובינוי.
ברקולוניה: זה משהו שאנחנו רוצים להנגיש אותו כדי שהעולים החדשים שנמצאים בשכונות האלה ויש להם קשיי שפה, שתהיה להם דרך להבין את כל מה שנעשה מסביבם.
ברקולוניה: זה כמובן גם בחינוך, זאת אומרת אם יש ילד ביסודי ולהורים שלו אין כלים לתת עזרה בשיעורי בית אחר הצהריים, שזה עולה היום כמעט 120 שקלים לשעה אחת.
מנואל טרכטנברג: האם אתם משתפים פעולה עם עוד ארגונים ומוסדות?
ברקולוניה: כמובן, אנחנו עושים כל מיני שיתופי פעולה עם ארגונים.
ברקולוניה: השבוע עלינו לדף 'וואלה', אתר האינטרנט של 'וואלה' כאחד מ30 הדפים החזקים ברשת.
ברקולוניה: עשינו כל מיני תחרויות ופרסים ובעצם כל מיני עשיות למען הקהילה.
מנואל טרכטנברג: תודה אשר, אני מברך על הפעילות.
מנואל טרכטנברג: שתי הערות על כך.
מנואל טרכטנברג: ראשית, אכן העולם הדיגיטלי זו זירה מרכזית כיום בכל הקשר, וודאי גם בהקשר הזה, אם כי אני מניח שהדף שלך פונה לאוכלוסייה צעירה מבחינת הנגישות, התמצאות במדיה הדיגיטלית אבל זה בסדר גמור.
מנואל טרכטנברג: הערה שנייה שהיא כללית יותר.
מנואל טרכטנברג: יש הרבה מאוד רצון טוב בחברה הישראלית בנושא הזה, קשה לחשוב על עוד נושא שמתעל לתוכו כל כך הרבה רצון טוב ואמיתי של אנשים שרוצים לעשות ולהתגייס.
מנואל טרכטנברג: יש גם, מה לעשות, באיזשהו מקום, יותר מידיי פיזור של מאמץ.
מנואל טרכטנברג: על כן, אפשר היה להשיג, לדעתי, תוצאות יותר טובות אם היה יותר שיתוף פעולה.
מנואל טרכטנברג: זו לא ביקורת אלא עובדת חיים.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לעודד את כולכם וגם את כל מי שלא נמצא כאן בחדר, לשתף יותר פעולה.
מנואל טרכטנברג: לשאול את השאלה: איך על ידי חבירה של כוחות אנחנו יכולים לחולל את השינוי שכולנו רוצים אותו?
מנואל טרכטנברג: תודה אשר.
מנואל טרכטנברג: יש בחינוך גם את החינוך העל-יסודי, נכון?
מנואל טרכטנברג: תציגי את עצמך בבקשה.
מנואל טרכטנברג: שלומית בוכניק, בבקשה.
<שלומית בוכניק: אני מדריכה מרכזת בעל-יסודי במשרד החינוך.
<שלומית בוכניק: אני מדריכה יחידה בכל הארץ.
<שלומית בוכניק: משרד החינוך הכין תכנית שעכשיו אנחנו באמת אחרי שנת למידה יותר מעמיקה, אנחנו מכינים את התכנית מחדש.
<שלומית בוכניק: יש לי בכל זאת דברים לענות למה שנאמר כאן ואני מצטערת שהבחור שדיבר פה הלך, חבר הכנסת יוסף ג'אברין.
<שלומית בוכניק: אז קודם כל צריך לדעת שמשרד החינוך הכין הרבה תכניות מעניינות במקצועות הלימוד השונים, שאמורים ללמד בהיסטוריה, אזרחות ותנ"ך שהם רלוונטיים לנושא של יוצאי אתיופיה וחיבור למסורת לכלל התלמידים.
<קריאה: אתם יכולים לזרוק אותם לפח.
מנואל טרכטנברג: סליחה, הערות אחר כך.
<שלומית בוכניק: למיטב ידיעתי, זה נעשה גם בשיתוף פעולה.
<שלומית בוכניק: פשוט הייתה לנו רק לפני שבועיים וועדה.
<שלומית בוכניק: זה נעשה בשיתוף פעולה עם נציגי העדה וממש תכניות אינטראקטיביות מאוד מעניינות- - -
מנואל טרכטנברג: מי שרוצה להעיר ניתן לו זכות דיבור אבל כרגע- - -
חיים ילין: התכנית היא לכלל התלמידים.
חיים ילין: זאת אומרת, דרך המודעות של הקהילה האתיופית את מלמדת את כולם מה זו הקהילה האתיופית?
<שלומית בוכניק: כן, כל תלמיד במדינת ישראל יצטרך ללמוד יחידות לימוד כאלה.
חיים ילין: זה עדיין לא מקדם את האוכלוסייה שלהם.
<שלומית בוכניק: אנשים צריכים להתחבר ושיהיו לימודים שקשורים למסורת האתיופית.
<קריאה: מה זה על המסורת היהודית?
מנואל טרכטנברג: סליחה, רבותיי אני אתן זכות דיבור, אל תעירו.
<קריאה: אנחנו חלק מההיסטוריה של עם ישראל, מה אתם עושים טובה שאתם מלמדים את הנכדים של האתיופים?
<זיוה מקונן: מילא היו מלמדים מדויק- - -
מנואל טרכטנברג: רבותיי אני מבקש, אני אתן זכות דיבור.
מנואל טרכטנברג: בואו ניתן לנציגת משרד החינוך.
<שלומית בוכניק: גם האגף של עובדי הוראה עובד על מנת להכשיר עובדי הוראה יוצאי העדה.
<שלומית בוכניק: יש ממש תכניות ייעודיות אבל לא מבדלות.
<שלומית בוכניק: ההוראה היא שכל התכניות יהיו לא מבדלות.
<שלומית בוכניק: אני באופן אישי - זו פשוט תשובה למה שנאמר פה מקודם - אני מטפלת בעל-יסודי.
<שלומית בוכניק: יש לנו 25 ערים שסומנו על ידי משרד ראש הממשלה, מתוכן לקחנו את כל בתי הספר העל-יסודיים, כשיותר אנחנו מתמקדים בבתי ספר שיש להם מעל עשרים תלמידים ומעלה.
<שלומית בוכניק: לא באחוזים, אלא החלטנו ללכת על מספר מוחלט של מעל עשרים תלמידים כדי שנצליח להגיע.
חיים ילין: עשרים תלמידים בבית ספר של 500-600 תלמידים?
<שלומית בוכניק: נכון, וגם 1000.
<שלומית בוכניק: יש בתי ספר שיש גם 1000.
<שלומית בוכניק: בעל-יסודי זה לא נראה כמו ביסודי, יש מעט מאוד בתי ספר בארץ שיש ריבוי של תלמידים בגלל שלשמחתי הם מתפזרים, הם בוחרים בתי ספר.
מנואל טרכטנברג: או שבתי הספר יותר גדולים ולכן- - -
<שלומית בוכניק: לא, הם לא נמצאים כבר בשכונה.
<שלומית בוכניק: בית הספר היסודי נמצא בתוך השכונה, ואז ילד קם בבוקר והולך, ואם השכונה היא שכונה מרובה באוכלוסייה של יוצאי העדה, אז בבתי הספר יש יותר תלמידים יוצאי העדה.
<שלומית בוכניק: בעל-יסודי הם יותר יכולים ללכת ברחבי העיר ולהגיע למקומות אחרים, אז כל התוכניות הן לא מבדלות.
<שלומית בוכניק: ישנן תכניות לקידום אוכלוסייה, אבל בכל התכניות חייב להיות ערבוב מלכתחילה.
<שלומית בוכניק: יש תכניות עם יותר אחוזים, פחות אחוזים, אבל לא פחות מאשר 20% שיהיו יוצאי העד.
<שלומית בוכניק: יש תכניות של 50% לפחות.
<שלומית בוכניק: זה תלוי מי מביא את התכנית.
מנואל טרכטנברג: את יכולה עוד פעם, לגבי מה ששאלתי קודם לגבי היסודי?
מנואל טרכטנברג: האם יש נתונים שיכולים להמחיש את האפקט, את האימפקט של התכניות?
<שלומית בוכניק: המדידה שלנו היא באמצעות מבחן מיצ"ב ובאמצעות בחינות בגרות.
<שלומית בוכניק: יש תוצאות של המיצ"ב ולצערי לא התארגנתי ולא הבאתי את זה לכאן.
<שלומית בוכניק: ישנן תוצאות של מבחני מיצ"ב שמראות שיש התקדמות יפה של יוצאי העדה בתוך מבחן המיצ"ב.
מנואל טרכטנברג: מה זה התקדמות יפה?
<שלומית בוכניק: אז אמרתי שלא הבאתי את זה, מצטערת.
<שלומית בוכניק: אני לא הבאתי את זה.
<שלומית בוכניק: לגבי בחינות בגרות, יש לנו שלושה יעדים.
<שלומית בוכניק: קודם כל זכאות לבגרות.
<שלומית בוכניק: עכשיו, למשל, אנחנו עובדים.
<שלומית בוכניק: יש הרבה מאוד דברים שהם נכונים למדינת ישראל בכלל.
<שלומית בוכניק: יש הרבה מאוד תלמידים שחסרה להם יחידה אחת בבגרות בשביל שיהיו זכאים, אז אנחנו עובדים על התלמידים האלה.
<שלומית בוכניק: מעבר לעניין של זכאות לבגרות, יש את העניין של זכאות לבגרות שנותנת קריטריון לעמידה בתנאי קבלה של אוניברסיטה.
<שלומית בוכניק: לדוגמה, 4 יחידות באנגלית.
<שלומית בוכניק: אני גם אגיד תכף מה אנחנו עושים עם זה.
<שלומית בוכניק: הדבר הנוסף זה בגרות איכותית, שכוללת בתוכה גם כל מה שקשור בעניין החברתי.
<שלומית בוכניק: ציון מעל 90 בתרומה החברתית שזה גם ציון היום בבגרות, וגם אנגלית ומתמטיקה.
<שלומית בוכניק: מה שאנחנו עושים, זה כשאנחנו מגיעים לתוך מוסדות אנחנו עושים טופס מעקב.
<שלומית בוכניק: אני עושה את זה באופן אישי.
<שלומית בוכניק: כשאני רואה, למשל, תלמיד שיש לו ציונים מאוד גבוהים באנגלית ב-3 יחידות – היום, אגב, יש מגמה של הרבה בתי ספר בכלל לסגור את המסגרת של 3 יחידות.
<שלומית בוכניק: אבל אם יש כזה תלמיד, אני ממש באופן אישי אומרת למנהל בית הספר על התלמיד שאני מבקשת להעלות אותו.
מנואל טרכטנברג: יש מנגנונים של בית הספר או של המנהלים להגיע ליעדים, או שזה רק עניין של שכנוע?
<שלומית בוכניק: קודם כל, המנהלים נכנסים לזה יותר ויותר.
<שלומית בוכניק: אנחנו באמת לשנה הבאה מכינים יותר תכנית של קשר לשטח- - -
מנואל טרכטנברג: בסוף זאת צריכה להיות משימה שיורדת לבית הספר ושהמנהל יראה בזה משימה בית ספרית, יעד בית ספרי ואז מסתערים על זה.
<שלומית בוכניק: בסוף זה אצל מנהל בית הספר.
<שלומית בוכניק: אני רוצה לומר שכלל מנהלי בתי הספר, ואני אומרת שוב, אנשים שפגשתי באופן אישי אומרים- ''אצלנו אין הבדל, כולם אותו דבר בשבילי" וזה באמת אמיתי וכולם אותו דבר, אבל כשמורידים את זה לנתונים לפעמים יש פערים ועל הפערים האלה אנחנו עובדים.
<שלומית בוכניק: לגבי החינוך המיוחד רותי כבר הסבירה שיש הוראה מפורשת לא להביא למצב שילדים לא מגיעים באמת כשיש להם את כל הנתונים האמתיים לחינוך מיוחד, אלא ממש להוריד את האחוזים.
מנואל טרכטנברג: תודה שלומית.
מנואל טרכטנברג: יש לי עוד הערה כללית.
מנואל טרכטנברג: כשמגיעים לדיון בוועדה בכנסת כדאי להביא נתונים, כלומר זה מאוד חשוב.
מנואל טרכטנברג: תצאו מתוך הנחה שפה אנחנו מקשים ובצדק.
מנואל טרכטנברג: אני חושב שצריך את השקיפות המינימלית הזאת, אבל תודה.
מנואל טרכטנברג: בבקשה זיוה, תציגי את עצמך.
<זיוה מקונן: תודה רבה אדוני היו"ר.
<זיוה מקונן: קודם כל תודה לחבר הכנסת דב חנין על קידום היום הזה.
<זיוה מקונן: שנתיים למחאה ובכלל דיונים מרוכזים בכל הוועדות.
<זיוה מקונן: לצערנו הרב גם בכנסת ישראל יש הסללה.
<זיוה מקונן: רוב הוועדות מתקיימות בוועדת העלייה והקליטה.
<זיוה מקונן: בוועדות החינוך זה הדיון השלישי בקדנציה הזו שקיימת, אז על זה אני בהחלט מודה ומעריכה, כי יש וועדות שאוטומטית מפנות אותנו לוועדת העלייה והקליטה.
<זיוה מקונן: אני אשמח להתייחס להערות שלכם, אבל אני רוצה להתייחס קודם כל ברמת המדיניות.
<זיוה מקונן: לפני שנה וחצי התקבלה החלטה בעקבות התהליך שנעשה על ידי משרד הקליטה ומשרד ראש הממשלה, שסוגרים את כל התכניות המבדלות ואת התכניות המיוחדות עבור יוצאי אתיופיה.
<זיוה מקונן: משרד החינוך לא סגר אף תוכנית והוא ממשיך לממן את התכניות המבדלות, ועל מנת שייראה טוב מכניס 20% לבנים, בשביל הערבוב.
<זיוה מקונן: זה לא הסיפור, אנחנו רוצים שתלמידים יוצאי אתיופיה ישתלבו בכל התכניות שקיימות במשרד, ויש אלפי תכניות שהמשרד מפעיל.
<זיוה מקונן: שישתלבו שם, לפי היכולות שלהם אם זה במחוננים, במצטיינים וגם המתקשים.
מנואל טרכטנברג: זיוה, אני רוצה להקשות מכיוון שזה מעבר לכל סוגיה קשה אמיתית.
מנואל טרכטנברג: אנחנו צריכים להתייחס לזה באמת באומץ.
מנואל טרכטנברג: אם אני אומר שישתלבו, אז עלול להיות מצב, כמו שהקשתי מקודם כשמנחם דיבר, אם אתה אומר שישתלבו אז הם יכולים ליפול בין הכיסאות.
מנואל טרכטנברג: לכן הם צריכים תשומת לב מיוחדת, ויחס עם זאת למצוא את דרך המלך כדי לא לגרום לבידול.
<זיוה מקונן: אני אתייחס לזה.
<זיוה מקונן: הבאתי את נתוני המיצ"ב האחרונים, ואנחנו כארגון שפועל לשינוי מדיניות מבקשים מרמ"א שיפענחו את הנתונים ונפגשנו איתם לפני שלושה שבועות, והם אכן פרסמו את נתוני המיצ"ב.
<זיוה מקונן: נתוני המיצ"ב מראים את הפערים בקרב תלמידים יוצאי אתיופיה, גם בינם לבין כלל האוכלוסייה היהודית וגם בינם לבין האוכלוסיות ממעמד סוציו אקונומי נמוך.
<זיוה מקונן: זאת אומרת, שהפערים בקרב יוצאי אתיופיה הם הכי נמוכים.
<זיוה מקונן: אני מודעת למצב, אבל המשרד לא יכול לבוא ולהגיד: אני נותן לכל האתיופים תכנית מסוימת.
<זיוה מקונן: עשרים שנים היינו בדבר הזה, זה לא עבד, זה לא הצליח.
<זיוה מקונן: צריך לעשות משהו אחר.
<זיוה מקונן: כשאני רואה את נתוני המיצ"ב בכיתה ח', אדוני, והפערים מגיעים עד פער של 119 נקודות במתמטיקה בכיתה ח' זה צריך להדאיג אותנו.
<זיוה מקונן: אנחנו יודעים שיש קורלציה בין הפער בחטיבת ביניים לבין הישגים בבגרות.
<זיוה מקונן: הנתונים, ואני אגיד לך אותם, גברתי, הפערים בבגרות בין יוצאי אתיופיה לבין כלל האוכלוסייה היהודית הם פערים של 50% בבגרות איכותית.
<זיוה מקונן: אם המשרד עד עכשיו עסק בלתת מענה ייחודי ולא הצליח, סימן שמשהו פה לא עובד.
<זיוה מקונן: אני רוצה לתת דוגמה על דברים שאנחנו עושים במעקב וגם על הדברים שראינו שאפשר לעשות אחרת.