GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ויוי וולפסון: רוב העמותות, ואת, זהבה, דיברת קודם על המספרים, הן עמותות אורתודוקסיות שהמטרה שלהן זה הקניית ערכים תורניים למערכת החינוך, מעטות הן העמותות החילוניות או רפורמיות או מסורתיות שמציעות איזה שהיא אלטרנטיבה של זהות יהודית, אבל להם אין את אותם תקציבים ואין את אותה דלת פתוחה.
<ויוי וולפסון: אני בגבעתיים פועלת כדי שהדבר הזה ישונה, כדי שנוכל להתמודד עם זה.
<ויוי וולפסון: אנחנו מקימים איזה שהיא ועדה לבדיקת המצב ואני מאוד מאוד מקווה להשפיע שם ולשנות את זה, אבל ברמה הארצית משרד החינוך חייב להפסיק עם הדבר הזה, חייבים לעצור את העמותות מלהיכנס למערכת החינוך באופן חופשי בעידוד, שוב, כמו שאמרתי, כספי וגם עידוד של תוכן, מכיוון שמורים מרגישים שהם חייבים למערכת, הם חייבים להקשיב, הייתי אומרת, לרוח המפקד ולתת לדבר הזה לזרום.
<ויוי וולפסון: ועוד דבר, זה מאוד מאוד חשוב, לגבי מה שמשרד החינוך צריך לעשות.
<ויוי וולפסון: אם בכל זאת בוחרים ללמוד - - -
יעקב מרגי: הערה.
יעקב מרגי: בשתיים אנחנו מסיימים ואני רוצה לתת לכולם לדבר, שלא יאמרו שסתמתי את הפה למאן דהו.
<ויוי וולפסון: מילה.
<ויוי וולפסון: בנושא של זהות יהודית, אם בוחרים בבית ספר ללמוד או להקנות זהות יהודית ואנחנו חושבים שזה יכול להיות מאוד משמעותי, חייבים, אם עושים את זה באקדמיה, אז בוודאי בגני הילדים או בית ספר יסודי, לתת ביטוי מאוד בולט ומאוד שוויוני לכל הדעות ולכל הזרמים.
<ויוי וולפסון: תודה רבה.
יעקב מרגי: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.
מיכל בירן: זהבה, אני מודה לך על היוזמה של הדיון ואני מאוד שמחה לראות כאן את כל בני הנוער ואהבתי את התיקון שלך על האג'נדה, בגילכם הצעיר.
מיכל בירן: אני מוטרדת מכמה היבטים.
מיכל בירן: דבר ראשון זה נשמע קצת כמו אכלו לי שתו לי, אבל אי אפשר להתעלם מההיבט שזה מאוד מאוד לא שוויוני.
מיכל בירן: זאת אומרת אם אני הייתי רוצה לבוא, ואגב, זה היה מאוד מעניין אותי, כשמזמינים אותי מדי פעם סניפים סוררים של עזרא ובני עקיבא אני תמיד מגיעה, כי הדיאלוג מאוד מאוד מעניין אותי ונתקלתי בכמה סניפים שהיו מספיק פלורליסטיים.
מיכל בירן: זה לא אומר שהם מסכימים איתי, זה לא אומר שהם אחר כך הולכים וחיים את חייהם כפי שאני חיה, אבל הם מספיק פתוחים בשביל לשמוע.
מיכל בירן: הבעיה במה שמוצג כאן זה שזה לא באמת סימטרי.
מיכל בירן: זאת אומרת חילוניים, עזוב, אני יודעת שהרפורמים בשבילכם זה סדין אדום, אלוהים יודע למה, אבל לא משנה, גם העמותה הכי ישראלית, הכי ציונית, הכי זה, לא יכולה להיכנס, לא לחרדים וגם לא לבתי הספר של הציונות הדתית, פשוט לא יכולה להיכנס, ולעומת זאת אנחנו צריכים לקבל את ההטפה המתמדת הזאת.
מיכל בירן: אין ספק שזה יחסי ותרבותי.
מיכל בירן: אפילו עניין הלבוש, כאילו גם בעיניי כנראה שאם אני אראה אנשים הולכים ברחוב עם חזייה ותחתונים אני אחשוב שזה לא במקום, לעומת זאת מי שרגיל לראות אנשים מכוסים כל הזמן כנראה שגם דברים שבעינינו, חילוניים נורמטיביים, כמו גופיה או כמו מכנסיים קצרים, שכל הזמן הדברים האלה באים לפתחה של הכנסת, בעיניי זה פשוט לבוש נורמטיבי וטבעי לחלוטין.
מיכל בירן: אנחנו לא נשנה את זה, זה בסדר שיש פה קבוצות שונות שיש להן עמדות שונות, החלק החשוב זה האם כל אחד מבין שכל הצדק לא בהכרח איתו, שיש עוד אנשים אחרים שרוצים לחיות את חייהם.
מיכל בירן: שוב, זה קשור גם לגבי המשבר שבדיוק התעסקנו בו היום עם יהדות העולם.
מיכל בירן: כשאני מבקשת את הפלורליזם הזה אני לא אומרת, אתם לא רוצים להתחתן רפורמי, מי אמר?
מיכל בירן: אז אל תתחתנו רפורמי, אבל השאלה היא למה מי שרוצה להתחתן אחרת, למה לקשור את ידיו?
יעקב מרגי: מערכת החינוך, בואי נישאר במערכת החינוך.
מיכל בירן: אני אשאר במערכת החינוך.
מיכל בירן: אני חושבת שמי שהקים את מדינת ישראל היו הרבה אנשים שהיו בהרבה מדינות, אבל האתוס המרכזי היה נס לא קרה לנו ופך שמן לא מצאנו.
מיכל בירן: עשינו את זה במו ידינו, שוב, כל אחד בוחר להאמין וזו מדינה יהודית ואני בוחרת לחיות פה למרות יוקר המחיה וכל הבעיות שיש לנו בגלל שאני ציונית, בגלל שאני רוצה לחיות במדינה יהודית, אני פשוט רוצה שהאופן שבו המדינה היהודית מוגדרת ימשיך להיות כפי שאנחנו מכירים את זה מאז הקמת ישראל באופן שמכבד את כל אחד ואת אמונתו ומבין שלא רק שהעגלה שלנו לא ריקה, היא עמוסה לעייפה ואם היא לא הייתה עמוסה לא הייתה פה מדינה.
יעקב מרגי: מיכל ברונר.
<מיכל ברונר: תודה רבה.
<מיכל ברונר: אני מיכל ברונר, אני מגבעתיים חופשית.
<מיכל ברונר: זאת לא עמותה, זה לא גוף פוליטי, זאת התארגנות שבאה מהשטח, של הורים שמודאגים ממה שקורה במערכת החינוך.
<מיכל ברונר: על הרקע הזה זה התחיל.
<מיכל ברונר: מה שקורה בגבעתיים זה שכבר מגילאי טרום טרום חובה, זאת אומרת מגיל 3 יש עמותות שנכנסות לגבעתיים, זה במיוחד עמותת מרחביה וגם עמותת אל עמי, עמותת מרחביה היא חלק מארגון הגג של זהות והם נכנסים לגני הילדים.
<מיכל ברונר: אין שקיפות, הרבה מאוד הורים בכלל לא יודעים שזה קורה, יש הרבה הורים שגילו את זה רק באמצע השנה, לא קיבלנו על זה איזה שהוא מידע.
<מיכל ברונר: גם לבתי הספר הם נכנסים, בחלק מהמקומות זה רק לפי אירוע מסוים, בני מצווה, בנות מצווה, חגים מסוימים, ובחלק מהמקומות זה ממש חוג מורשת שבועי שמועבר בחלק מהמקומות על ידי רב, בחלק מהמקומות על ידי בנות שירות או אנשים אחרים ובעצם אף אחד לא שואל, אף אחד לא מיידע, אין שקיפות והתכנים שמועברים אלה תכנים דתיים לגמרי, לילדים שאין להם אפילו את היכולת השכלית לחשיבה ביקורתית.
<מיכל ברונר: הם חוזרים הביתה ומבחינתם אמא ואבא שלהם בסכנה כי הם אכלו חמץ או כי הם לא שמרו שבת או כי הם לא צמים ביום כיפור.
<מיכל ברונר: אני לא מבינה מאיפה זה בא, כי אני כאמא, כשהייתי צריכה לרשום את הילדה שלי לגן שאלו אותי האם אני רוצה גן ממלכתי חילוני או ממלכתי דתי, בחרתי באופציה חילונית לפי הערכים שאני חיה אותם, לפי הערכים שאני מאמינה אותם.
<מיכל ברונר: עוד פעם, אין לי שום דבר נגד קבלות שבת והכול, אבל על ידי אנשי החינוך שיודעים את התוכן לגיל, ילדים חזרו בגיל 3 עם סיפורים על מיטת סדום.
<מיכל ברונר: זה לא מותאם לגיל, זה מועבר על ידי אנשים שאין להם הכשרה חינוכית, אין להם ניסיון וזה פשוט יוצר משבר זהות שבני נוער מרגישים אותו, אבל ילדים קטנים אפילו לא יודעים לבטא את זה.
תמר זנדברג: אני באמת רוצה להודות לך על קיום הדיון הזה ושנענית במהרה ליוזמה של חברת הכנסת זהבה גלאון, יושבת ראש המפלגה שלי.
תמר זנדברג: אני חושבת שזה דיון מאוד מאוד חשוב, בעיקר לאור המציאות שאנחנו, ובאמת אני רוצה לומר שבשנה האחרונה יש הצפה, ממש נחשול הולך ומתגבר של פניות ממורים, הורים ותלמידות ותלמידים, ששמענו כאן, ואני רוצה לומר שהן מגיעות ממערכת החינוך הממלכתית.
תמר זנדברג: צריך לומר את זה כבר בפתח הדברים, אנחנו נמצאים כאן בדיון על הממלכה, על מערכת החינוך הממלכתית, החילונית, על האופי שלה, האוניברסלי, הפלורליסטי, על הערכים שמדינת ישראל ראתה לנכון מיום הקמתה, וזה מעולם לא השתנה, להנחיל לתלמידות והתלמידים שלה.
תמר זנדברג: אנחנו עדים לדבר שאי אפשר להגדיר אותו אחרת, יש כאן השתלטות עוינת של מיעוט שמנסה לכפות את ערכיו הדתיים פוליטיים, ואני בכוונה אומרת את זה כך ואני תיכף גם אגיד איפה אני חושבת שיש לנו כאן הרבה כר לפעולה משותפת, וזה מונע מתפיסה שבעיקר לחילונית, במערכת החינוך הממלכתית, יש מה שהוגדר על ידי השר אורי אריאל בתגובתו לדוח מבקר המדינה על תקצוב הגרעינים שלו, הוגדר על ידו כחלל ערכי.
תמר זנדברג: מה לעשות, החילוניים הם כנראה עגלה ריקה ואני לא יודעת מי, אני לא מאמינה באלוהים, אני חילונית, כנראה מישהו שלח את השר אורי אריאל ואת חבריו בבית היהודי ובציונות הדתית הפוליטית, ההנהגה הפוליטית, למלא את החלל הערכי הזה בערכים דתיים פוליטיים מבית המדרש הצר והמצומצם והמיעוט, גם הפוליטי וגם הערכי שלהם.
תמר זנדברג: את הדוגמאות שמענו, אני לא אכביר, ראינו את זה בטקסי הסיום, ראינו את זה בחינוך מיני, ראינו את זה בהחדרה של בתי המקדש ובהמות קדושות ומה שלא תרצו בשיעורי המתמטיקה והמדעים, וגם ראינו את זה בדיונים על מפעל ההתנחלויות, אני בכוונה מקשרת את זה כאן, כי חלק מהארגון ומהכוונה הפוליטית הזאת זה לנרמל את הכיבוש ואת מפעל ההתנחלויות ולהפוך אותו לנון-אישיו במערכת החינוך וכתוצאה מזה בחברה הישראלית ובשיח הציבורי.
תמר זנדברג: זה נמצא בערים החילוניות, זה בגבעתיים, זה ברמת השרון, זה לא במערכת החינוך הסקטוריאלית, לא הציונית הממלכתית דתית, לא הערבית, ואתה יודע מה?
תמר זנדברג: גם לא המוכר שאינו רשמי.
תמר זנדברג: ואני רוצה להגיד גם לך, אדוני היושב ראש, אנחנו רוצים לפתוח לדיון את כל הערכים שאנחנו רוצים בכל מערכות החינוך?
תמר זנדברג: בבקשה, בואו נפתח את זה.
תמר זנדברג: בואו נפתח הכול, בואו נפתח את לימודי הליבה.
תמר זנדברג: זה לא מקרה שיש כאן מהלך מכוון ומאורגן לתוך מערכת החינוך הממלכתית, במטרה לשבות ולהשפיע על ליבותיהם של החילוניים.
תמר זנדברג: משפט אחרון, את התוצאות של זה אנחנו רואים בתקציבים.
תמר זנדברג: החינוך היהודי גדל בשנים האחרונות ב-40%, הגיע לפי 17 מהחינוך למדעים ופי 119, חברות וחברים, מהחינוך לדמוקרטיה ודו קיום.
תמר זנדברג: זה לא מקרה, אדוני היושב ראש, אתה מגיע מזרם, אני אגיד החרדי באופן כללי, שבאופן היסטורי לא רצה, מבחירה, לקחת על עצמו את משרד החינוך, לא רצה, זה מתועד וידוע בדיון הפוליטי בישראל, בדיוק מהסיבה הזאת, אבל אנחנו מדברים כאן בהשתלטות פוליטית עוינת שזאת המטרה שלה, להשתלט על ההכתבה הערכית והזהותית, לא של הזרם הממלכתי הדתי, לא החרדי, אלא החילוני והממלכתי.
תמר זנדברג: ועל זה אנחנו מדברים כאן, על ניסיון עיצוב מחדש של הבסיס הערכי שעליו מושתת החינוך במדינת ישראל ולעשות שם עיוות שמעולם לא היה ואני גם מרשה לעצמי להגיד, בשם דור ההמשך שיושב כאן, שגם לעולם לא יהיה.
יעקב מרגי: רם פרומן
<רם פרומן: אנחנו הכנו מצגת, אבל אני מניח שאין לנו זמן, אז אני רוצה להתמקד בכמה דברים.
<רם פרומן: אנחנו ארגון שהתחיל כארגון של הורים שחוו הדתה בבתי הספר של הילדים שלהם, בגנים של הילדים שלהם, מדובר בעשרות אלפי הורים ברחבי הארץ.
<רם פרומן: בזמן האחרון התחלנו לקבל פניות מבני נוער והבנו שאנחנו צריכים במקביל גם קבוצה של בני נוער והילדים שפה הם חלק מקבוצת בני הנוער שלנו שהולכת וגדלה עכשיו.
<רם פרומן: במקביל אנחנו מייצרים גם קבוצה של מורים, ששם יש בעיה, כי המורים האלה מרגישים שאסור להם להגיד את הדברים, שמשרד החינוך יעניש אותם וירדה בהם אם הם יגידו את הדברים, אבל הם איתנו לחלוטין, וזו קבוצה של כבר כמה מאות מורים שעדיין לא מעזה לחשוף את עצמה.
<רם פרומן: המטרה שלנו היא בסופו של דבר להילחם בהדתה של מערכת החינוך הממלכתית, אנחנו לא מתעסקים בשום מערכת אחרת, זה לא מעניין אותנו, כל הרצון שלנו שאנחנו כחילונים, שזאת המערכת היחידה שפתוחה לנו, נקבל בתוך המערכת הזאת את החינוך, הילדים שלנו יקבלו את החינוך שמתאים לערכים שלנו.
<רם פרומן: אתם שמעתם פה כבר מספיק דוגמאות על כמה הדברים האלה סותרים, בין אם זה במקצוע הליבה החדש, שעוד לא הזכירו, שהיום קוראים לו תרבות יהודית ישראלית, בין אם זה בחדירת הגופים הדתיים, ואני רוצה להדגיש הדתיים לאומיים, למעט אולי חב"ד, למערכת הממלכתית.
<רם פרומן: מדובר על הדתה בספרי הלימוד, אני מניח שהרבה בתקשורת ראיתם את זה, ספרי לימוד בגיאוגרפיה או בכימיה או במתמטיקה, אבל בעצם התוכן דתי, השפה כמובן, בעצם לומדים לכתוב, אבל השאלה היא מה כתוב שם ומדובר על ילדים קטנים.
<רם פרומן: שמעתם כבר עדויות על הדברים האלה.
<רם פרומן: יש גם את החינוך לאורח חיים דתי, אלה דוגמאות שעלו כאן, של מורים דתיים ובעיקר בנות שירות שאין להן שום הכשרה, שמגיעות מטעם העמותות, מרשות לעצמן לדבר בצורה שאני רק חושב מה היה קורה אם חילוני היה מדבר ככה באיזה שהיא מסגרת דתית לילדים בני 6 או בני 4.
<רם פרומן: יש זלזול מוחלט בנושא הזה.
<רם פרומן: אני רוצה להגיע רק לשקף האחרון ולדבר על מה אנחנו היינו דורשים.
<רם פרומן: אנחנו היינו רוצים את הרחקת העמותות הדתיות, בעיקר הדתיות הלאומיות, מבתי הספר הממלכתיים, אנחנו היינו רוצים את ביטול המקצוע תרבות יהודית ישראלית.
<רם פרומן: אני חייב להגיד, יש חוסר איזון מוחלט היום בין - - - לתפיסתנו, יהודים חילוניים תמיד, זה מתקופת ההשכלה, שילבו בין היהודי לבין האוניברסלי, האיזון הזה הופר במערכת, המערכת גדושה בתכנים יהודיים, מצטמצמים התכנים האוניברסליים ועכשיו עוד הוסיפו תכנית חדשה לכיתות א' עד ט' שמשנה את האיזון הזה עוד יותר ויש סטטיסטיקות שמראות את הקיצוניות, וחברת הכנסת זנדברג גם הזכירה את זה, אנחנו רוצים להחזיר את האיזון וחלק מזה זה גם להרחיק את העמותות, גם לבטל את המקצוע החדש וגם לעשות סוף להדתה בספרי הלימוד ובעיקר להכיר בזכותם של הורים חילוניים להעניק לילדים שלהם חינוך חילוני במסגרת הממלכתית.
<רם פרומן: תודה רבה.
מרדכי יוגב: אולי נשמע את משרד החינוך?
יעקב מרגי: אתה יכול רק לוותר על זכות הדיבור שלך לעת עתה.
יעקב מרגי: אתה רוצה עכשיו לדבר או אחר כך?
מרדכי יוגב: אחרי משרד החינוך.
יעקב מרגי: אחרי משרד החינוך.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מוזס יצא.
יעקב מרגי: יש לי רשימה מסודרת.
יעקב מרגי: חבר הכנסת טרכטנברג, בבקשה.
מנואל טרכטנברג: כן, אדוני היושב ראש.
מנואל טרכטנברג: אני גם שמח על הדיון הזה.
מנואל טרכטנברג: נקודת המוצא שלי היא טיפה אחרת ממה ששמענו.
מנואל טרכטנברג: אני לא רואה את עצמי כאדם חילוני, אלא מסורתי, כך גם בחיים האישיים וכך גם בפרקטיקה שלי בחיים הציבוריים.
מנואל טרכטנברג: הזהות היהודית חשובה לי מאוד והנחלת הזהות והמסורת היהודית חשובה לי מאוד גם.
מנואל טרכטנברג: ולכן, דווקא בגלל זה, אני מתקומם על מה שקורה כיום, על החדירה שמדובר עליה, דווקא מהמקום שאני בא.
מנואל טרכטנברג: אני בא מהמקום שאני רוצה שהילדים שלי ילמדו דף גמרא, אבל לא עם אינדוקטרינציה, ואני אגיד את זה בצורה מאוד ברורה, אני ראיתי את החומרים, זה אינדוקטרינציה שהיא ברמה הכי נמוכה.
מנואל טרכטנברג: יש משהו שמקומם אפילו בעצם החומרים האלה, שמניחים שהצד השני, ותסלח לי, אני לא משתמש במושגים כאלה, של מפגרים.
מנואל טרכטנברג: שההורים הם ציבור, אני לא יודע מה, פרימיטיבי.
זהבה גלאון: תגיד דבילי.
מנואל טרכטנברג: לא, באמת.
מנואל טרכטנברג: אני פשוט נדהמתי.
יעקב מרגי: את רואה שהוא מתקשה ובורר את המילים, למה את - - -
מנואל טרכטנברג: נדהמתי לראות את הדברים האלה.
מנואל טרכטנברג: אתה יודע, מילא טבולה ראסה, לא, זה מעבר לזה, אוסף של ציבור הזה שמוטל על המערכת, דרך העמותות הפרטיות האלה, לעשות להם חינוך מחדש, כמו שבמהפכה התרבותית של מאו.
מנואל טרכטנברג: ממש ככה, לא פחות ולא יותר.
מנואל טרכטנברג: ועוד פעם, אני אומר את זה כמי שהשבת חשובה לי והצום ביום כיפור והדלקת הנרות בבית שלי כל יום שישי והבנות שלי חונכו ככה, וגם הנכדים שלי, בתכנים יהודיים הרבה יותר חזקים ממה שניתן במערכת החינוך, ודווקא בגלל זה אני מתקומם.
מנואל טרכטנברג: ומה שמקומם יותר מכול זה שבעצם במדינת ישראל של 2017 אין לגיטימציה לציבור המסורתי חילוני, נגמר.
מנואל טרכטנברג: אני כאדם חילוני, יש איזה סימן שאלה עליי, המשפחה שלי היא בסימן שאלה באשר ללגיטימיות שלי במדינת ישראל.
מנואל טרכטנברג: כאדם מסורתי אני אומר את זה, כי רק האורתודוקסיה הבוטה, המונופול, זה מה שקובע כאן.
מנואל טרכטנברג: זה מה שאנחנו רוצים במערכת הזאת?
מנואל טרכטנברג: במערכת החינוך שלנו?
מנואל טרכטנברג: עכשיו יש לי נכדים קטנים, אני חושש מה יקרה להם כשהם ייכנסו למערכת הזאת.
מנואל טרכטנברג: לזה הגענו?
מנואל טרכטנברג: אז לכן אני אומר, הוויכוח לא צריך להיות מנוהל בין חילוניות אבסולוטית אל מול דת וכו', לא.
מנואל טרכטנברג: רוב הציבור הישראלי, אני חושב, דווקא היה מסכים איתי שהוא כן רוצה את הזהות היהודית, זו מדינה יהודית, אבל לא ככה, לא ביד קשה, ביד חזקה שבאה ונכנסת לכל פינה ומנסה לכפות ומתייחסת לציבור האחר, כפי שאמרתי, כמפגרים.
מנואל טרכטנברג: די עם זה, כבוד.
יעקב מרגי: יותם, בבקשה.
<יותם ברום: אני יותם, אני נציג של ארגון פנים, שמאגד את כלל הארגונים להתחדשות יהודית.
<יותם ברום: חשוב לי להגיד פה שמדובר בבעיה מערכתית.
<יותם ברום: התלמידים מציגים פה בעיות פרטניות, אבל מדובר פה בבעיה מערכתית שצריכים לטפל בה ולא רק באיזה שהיא בעיה ספציפית בכרמיאל, או בתל אביב או בגבעתיים.
<יותם ברום: ופה קודם כל נגדיר את המטרה, המטרה של מערכת החינוך הממלכתית, לימודי היהדות במערכת החינוך הממלכתית, היא להעמיק ולהעשיר את התלמידים ואת הזהות היהודית שלהם ולא לשנות את אורח החיים שלהם.
<יותם ברום: זו קודם כל המטרה ואני חושב שפה יש איזה סוג של בלבול.
מרב מיכאלי: אצלכם, חד משמעית, כן.
מרב מיכאלי: אצלכם באמת יש בלבול גדול, זה נכון.
יעקב מרגי: מה זה אצלכם?
יעקב מרגי: את יודעת מי הוא?
מרב מיכאלי: משרד החינוך.
יעקב מרגי: הוא לא משרד החינוך.
מרב מיכאלי: כי אמרת משרד החינוך, טעות שלי, אני מתנצלת.
מרב מיכאלי: כוונתי הייתה למשרד החינוך, בלבול גדול במשרד החינוך.
<יותם ברום: אוקיי.
יעקב מרגי: אני מיד זיהיתי שאת הולכת ל - - -
מרב מיכאלי: תודה, אדוני היו"ר, הצלת אותי מעצמי.
<יותם ברום: אני אתקן, אני יכול להגיד שלדעתי גם הערה לא נכונה לנציגים של משרד החינוך שיושבים פה, אבל אני לא אגן עליהם.
מרב מיכאלי: הם לא מתבלבלים, הם עושים את זה בכוונה.
<יותם ברום: הבעיה היא מערכתית ואני חושב שרוב הטענות שהעלו פה הם לא נגד המורים והם לא נגד תכנית הלימודים.
<יותם ברום: למרות שהיו פה בקצוות גם הערות על תכנית הלימודים, אבל רוב הטענות הן לגבי - - -
יעקב מרגי: בדיון הקודם אלה שהתלוננו מנגד, באחת החוברות הוצג שהשבת שלהם והשבת שלנו, שהדמויות בשבת שלהם זה אותן דמויות - - - אני אומר לך, אני הצטמררתי כשראיתי שזה מתאים לתקופה אפלה, איך שהציגו את היהודים שלנו.
יעקב מרגי: אז יש טענות לכאן ולכאן, אני נותן את הביטוי, דברו, בסוף יגיבו כולם.
<יותם ברום: אני אתייחס לזה, כי לדעתי יש דברים אובייקטיביים שאפשר להתייחס אליהם.
<יותם ברום: אני אתן דוגמה, למשל התקצוב.
<יותם ברום: יש תקנות שמתקצבות ארגונים שמגיעים מחוץ למערכת החינוך ופה אפשר למדוד את זה בצורה מאוד מובהקת, כשמדברים פה על 90% של ארגונים דתיים שרוב רובם מזוהים עם הבית היהודי, שמתוקצבים ב-90% מהתקצוב, ואני מפחית, זאת אומרת אני הכי ממעיט בתוך הדבר הזה.
<יותם ברום: מתוך תקציב של עשרות מיליונים.
<יותם ברום: ופה אני אומר, הטענה שלהם זה - - -
יעקב מרגי: מה, מבחני התמיכה מוטים?
<יותם ברום: כן, אני אגיד לך.
<יותם ברום: אני אומר איך הם מוטים, קודם כל.
<יותם ברום: למשל בזה שהקריטריון בודק עבודה מול תלמידים, כשעבודה מול תלמידים, הם מביאים מעל 200 תקנים של בנות שירות לאומי, שארגונים פלורליסטיים בכלל לא מקבלים אותם וגם לא מעוניינים בהם ומודדים את העבודה מול התלמידים, מתי שהמדיניות של משרד החינוך ומתי שהמדיניות גם של הארגונים הפלורליסטיים היא בכלל לא להגיע ישירות לתלמידים, אלא להכשיר את המורים לעבוד מול התלמידים.
<יותם ברום: בתור אידיאולוגיה פה יש מצד אחד את משרד החינוך שאומר, כן, צריכים לחזק את המורים, צריכים לתת להם את הכלים לעבוד מול התלמידים ומצד שני מתקצבים ארגונים מבחוץ שדווקא יעבדו מול התלמידים.
<יותם ברום: הארגונים האלה הם, 90%, דתיים ומזוהים עם הבית היהודי.
<יותם ברום: הדבר הנוסף, אני רוצה לשאול שאלה.
<יותם ברום: זה נראה הגיוני למישהו שבנות שירות שמעבירות שיעורים לתלמידים יקבלו תקצוב ומורים שמקבלים הכשרה ומעבירים את התכנים, שהם יותר ראויים ויותר מתאימים לחינוך הממלכתי, כמו שרוב ההורים יגידו, זה נראה לכם הגיוני שאותם לא יתקצבו?
<יותם ברום: נקודה אחרונה, ואני חושב שזה דווקא מתאים לך לאג'נדה שלך, כ - - -
יעקב מרגי: אתה לא מכיר את האג'נדה שלי, למה אתה אומר?
<יותם ברום: למה?
<יותם ברום: אתה בן אדם מפורסם.
יעקב מרגי: עכשיו נכשלו בך עם הכיפה ועכשיו - - -
מרב מיכאלי: לא בגלל הכיפה, מה קשור?
<יותם ברום: פה אני מדבר על זה שהציבור במערכת החינוך הממלכתית הוא לא רק חילוני, ואני חושב שחשוב לשים לב לזה.
<יותם ברום: לא לטעות - - -
יעקב מרגי: אתה בא לספר לי?
<יותם ברום: אני מספר כי אני אומר שצריך לשים לב שפה מקטבים את זה לאו חינוך דתי או חינוך חילוני, מפספסים פה ציבור שלם, שכמו שחבר הכנסת טרכטנברג אמר, שמעוניין בלימודי יהדות, שמעוניין בתרבות יהודית, השאלה היא במה ואיך עושים את זה.
<יותם ברום: ופה תכנית הלימודים - - -
<רם פרומן: ויש מוטיבציה ל - - -
יעקב מרגי: רם, לא הפריעו לך.
<יותם ברום: ופה תכנית הלימודים יודעת להתאים את עצמה למגוון זרמים, אבל עמותות חיצוניות, שממומנות בכסף פוליטי לא.
סתיו שפיר: תודה רבה, אדוני.
סתיו שפיר: אני בדיוק הגעתי לכאן מדיון בוועדת השקיפות שבו אנחנו ניסינו לברר איך ייתכן שמשרד החינוך, כבוד היושב ראש, מעביר כספים ותמיכות לעמותות וארגונים שהרימו קמפיין אלים ומכוער נגד שירות לוחמות בצה"ל.
סתיו שפיר: שם משרד החינוך ישב מול הוועדה ואמר 'אנחנו לא ידענו שהכסף הזה עובר, לא בטוח שהכסף עבר בדיוק לשם, לא בדקנו' ועוד ועוד סוגים כאלה של היתממות.
סתיו שפיר: הנושא הזה מאוד קרוב למה שאנחנו עוסקים בו כאן והמסקנה ברורה, יש פה קבוצה אינטרסנטית וכוחנית שממומנת מכספי ציבור, על אף שהציבור לא הסכים אף פעם שכספו ישמש לדבר הזה, ובניגוד לרצונו חותרת תחת היסודות וההסכמות שעליהם אנחנו הצלחנו להתקיים כאן במדינת ישראל לאורך כל השנים.
סתיו שפיר: היא פועלת כאליטה סגורה, שחושבת שכל היתר הם נחותים ממנה וזקוקים לעזרתה באיזה שהוא שדרוג ערכי כפי שהנערים והנערות האמיצים מאוד פה סיפרו לנו בצורה יוצאת דופן בשבועות האחרונים.
סתיו שפיר: הקבוצה הזאת, היא לא מחנכת ליהדות.
סתיו שפיר: אסור לנו לבלבל את המושג יהדות עם מה שעושה - - - זה אישור לדבריי.
סתיו שפיר: ככה זה עובד בכנסת, כשאומרים משהו נכון אז הצלצול מתחיל, זה אוטומטי.
יעקב מרגי: אתם יודעים כמה פרשנויות יש לצלצול הזה?
סתיו שפיר: הקבוצה הכוחנית הזו - - -
יעקב מרגי: רק לצמצם ולקצר כי יש הרבה דוברים.
סתיו שפיר: ממש בשני משפטים.
סתיו שפיר: הקבוצה הכוחנית הזאת לא באה ללמד יהדות ואסור לבלבל את היהדות עם מה שהיא עושה.
סתיו שפיר: היא לא מלמדת, לא יהדות והיא לא מחנכת לאהבת ישראל, היא מחנכת במקסימום לאהבת נפתלי בנט, זה מה שהיא עושה ולכן הכספים שלה גדלו בצורה כל כך חריפה - - -
יעקב מרגי: צריך לבדוק אם המפעיל שייך לבית היהודי.
סתיו שפיר: וכך בדיוק לפי אותן שיטות פעולה אנחנו שמענו בוועדה שכנה, בוועדת הביקורת, רק לפני שבועיים את השר אורי אריאל, שעומד במוקד של דוח מבקר המדינה חריף מאוד, על איך כספים שנועדו לפריפריה הועברו בסופו של דבר לשורה של גרעינים תורניים שפועלים בערים מבוססות במרכז הארץ, שנקין, רמת אביב ג', הוד השרון, רמת השרון, קרית אונו.
סתיו שפיר: אגב, מכולם אנחנו מקבלים פניות ממשפחות שמספרות לנו על חדירה של אותם ארגונים למערכות החינוך המקומיות, בחינוך הממלכתי.
סתיו שפיר: ותשובתו של אורי אריאל לדוח המבקר בנושא הזה הייתה שאמנם זה לא פריפריה, אבל יש שם חלל ערכי.
יעקב מרגי: הוזכר פה.
סתיו שפיר: זה ניסיון לחינוך מחדש של ילדי וילדות ישראל.
סתיו שפיר: אדוני, רק כהצעה לוועדה החשובה הזו, ואני מברכת על הדיון ותודה גדולה לזהבה שיזמה אותו, אני חושבת שבכל הנושאים האלה - - -
יעקב מרגי: ולנשיאות הכנסת שאישרה אותו.
סתיו שפיר: בוודאי, בראש ובראשונה לנשיאות הכנסת היקרה שהסכימה לאשר את הדיון החשוב הזה.
יעקב מרגי: שלא יחשדו בי, אני לא רוצה לקחת קרדיט, שלא יחשדו בי שיזמתי את הדיון.
מיכל רוזין: או שתמכת בהצעה של זהבה גלאון.
יעקב מרגי: כן, גם זה אמרו עליי.
סתיו שפיר: אני מבקשת, אדוני, שנטפל בכל הנושאים האלה כמכלול.
סתיו שפיר: אנחנו נוגעים בהם בשורה של ועדות, הם נוגעים בדיוק לאותה מטרה, שמתופעלת על ידי שרי הממשלה, שמממנים מכספנו את אותם גופים שמנסים לחדור לכל המערכות במדינת ישראל, לשנות את ערכיה של מדינת ישראל שלא באמצעות חוק או הסכמה, אלא בחתרנות פנימית.
יעקב מרגי: מרב מיכאלי.
מרב מיכאלי: מה עם משרד החינוך?
מרב מיכאלי: אמרנו משרד החינוך.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע אותם, אם תאפשרו להם, הם בסוף.
מרב מיכאלי: לא, למה בסוף?
מרב מיכאלי: מוטי ואני רצינו להגיב אחרי משרד החינוך.
יעקב מרגי: הם צריכים להגיב על מה שאתם אומרים.
יעקב מרגי: מרב, נתתי לך.
מרב מיכאלי: אוקיי, תודה, אדוני.
מרב מיכאלי: אני הייתי פשוט בחדר השני, בכינוס שלנו של השדולה הגאה, מיכל רוזין ואנוכי - - -
מיכל רוזין: היא עדיין מתקיימת.
מרב מיכאלי: היא עדיין מתקיימת, אתם מוזמנות ומוזמנים לעבור אחר כך, ודיברנו שם על משפחה, דבר שגם הוא במדינת ישראל עדיין מתנהל רק לפי הדת היהודית, או הדת המוסלמית, אגב, צריך להגיד.
מרב מיכאלי: אנחנו הדמוקרטיה היחידה בעולם שאין בה נישואים אזרחיים.
מרב מיכאלי: יש פה חצי מיליון אזרחיות ואזרחים שלא יכולות להתחתן במדינת ישראל, גם אם הם נולדו יהודים, גדלו יהודים, חיות חיים יהודיות ויהודיים לכל דבר ועניין, לא יכולות להתחתן.
<קריאה: או לא רוצה.
מרב מיכאלי: לא, אני לא מדבר על אלה שלא רוצים, מי שלא רוצה לא רוצה, אדרבא, אני תומכת בה, כידוע מאוד.
מרב מיכאלי: אני מדברת על מי שרוצֶה או רוצָה ולא יכולה.
מרב מיכאלי: אנחנו מדברות היום, הכינוס הזה מתקיים ביום שמדינת ישראל באמת סוערת, ובצדק סוערת, משתי החלטות שערורייתיות של הממשלה הזאת, שבעצם שוב, איך אני אגיד?
מרב מיכאלי: הכותל שוב נחטף על ידי חלק אורתודוקסי קטן מהציבור שחי במדינת ישראל והגיור היחידי שמוכר הוא גיור מונופוליסטי של הרבנות הראשית, גיור אורתודוקסי מחמיר לסוגי.
מרב מיכאלי: זאת אומרת שוב אנחנו חיות וחיים עכשיו במציאות שבה יש פה באמת מיעוט של העם שמנסה להפוך את מדינת ישראל ממדינת הלאום של עם ישראל, ששייכת לכל עם ישראל והיא מדינה של עם, היא מדינת לאום, למדינת הלכה, מדינה דתית.
מרב מיכאלי: אני אצטט את הרב דרעי, הוא לא רב, השר דרעי, שאמר, לפני כחודשיים, אני חושבת, או ברדיו קול חי או בקול ברמה, אני מתנצלת שאני לא זוכרת איזה מהם - - -
יעקב מרגי: הוא לא מתראיין בקול ברמה.
מרב מיכאלי: אז אם ככה כנראה ברדיו קול חי.
מרב מיכאלי: סליחה, זו התחנה של אלי ישי, שכחתי.
מרב מיכאלי: אמר, 'אנחנו מדינה יהודית, אבל אנחנו מדינה חילונית'.
מרב מיכאלי: יש יותר מדי אנשים ששוכחים שאנחנו חייבות וחייבים להיות מדינה חילונית בשביל שנוכל להכיל את כל עם ישראל, את כל היהודיות והיהודים.
מרב מיכאלי: הדבר ההזוי, אדוני יושב ראש הוועדה, הוא שאנחנו מדינת הלאום של העם היהודי ואנחנו המדינה היחידה בעולם שלא מכירה בכל סוגי היהודיות והיהודים באותו אופן ובאופן שוויוני ואנחנו הדמוקרטיה היחידה בעולם שעושה מיסיונריות דתית בתוך בתי ספר.
מרב מיכאלי: הרי בבתי ספר יושבים ילדות וילדים שלכל דבר ועניין היינו מחשיבים אותם חסרי וחסרות ישע בגלל הגיל שלהם, הם לא יכולים להתקומם מול המורות והמורים שלהם, מול הציונים, מול המבחנים, מול העבודות.
מרב מיכאלי: זה ניצול כוח שערורייתי באמת בחוסר כוחות מוחלט.
מרב מיכאלי: זה לא מבוגרות ומבוגרים, שבנישואין, שבגיור, שבזה - - -
יעקב מרגי: מרב, אנחנו מצומצמים בזמן.
מרב מיכאלי: אנחנו נתחשב בזה ואני אסיים.
מרב מיכאלי: אני אגיד, במערכת החינוך מתבצעת מיסיונריות כוחנית שערורייתית שאפילו מטעמי גיל היא צריכה להיות מחוץ לחוק.
מרדכי יוגב: תודה ליושב ראש, תודה ליוזמת הדיון, חברת הכנסת זהבה גלאון שמה על השולחן סוגיה חשובה.
מרדכי יוגב: אם ניתן לי רק לשאול, שקד, כמה שעות בשבוע, בחודש, בשנה ניתנו לך בצד הזה שחששת שהם כופים עליך משהו?
<שקד ליפליס: לא הבנתי את השאלה.
מרדכי יוגב: כמה שעות בשבוע, שבועיות?
יעקב מרגי: הוא אומר שכמעט בכל המקצועות זה נכנס, בסמוי, בגלוי.
<שקד ליפליס: לפעמים שמונה שעות בשבוע אפילו.
מרדכי יוגב: 8 שעות בשבוע שלימדו אותך אותן בנות שירות, כפי שנאמר פה?
<שקד ליפליס: לא, לא בנות שירות, בכללי היו נושאים דתיים.
מרדכי יוגב: מי, המחנך, המורָה, המורֶה?
<שקד ליפליס: כן, מחנכת, במקצועות השונים.
מרדכי יוגב: מורה למתמטיקה, מורה לפיזיקה?
<שקד ליפליס: כן, במקצועות השונים.
<שקד ליפליס: 8 שעות בשבוע.
מרדכי יוגב: הזכירו שיכול להיות שהיו שלושה אבות וארבע אימהות?
מרדכי יוגב: בחשבון?
מרדכי יוגב: וכמה זה ביחד, שבע?
מיכל רוזין: הוא התחיל לנהל את הישיבה, לא אכפת לך?
יעקב מרגי: מוטי, אין לי זמן לשאלות.
מרדכי יוגב: לא, רגע.
מרב מיכאלי: מה אתה רוצה להגיד?
זהבה גלאון: מוטי, אל תרדד.
מרב מיכאלי: זה מעט שעות בשביל לצטט למישהו קצת זהות יהודית.
יעקב מרגי: מרב, הדיון התנהל עד עכשיו מתוך כבוד, תנו לו לומר.
מרדכי יוגב: גם לא הפרעתי לך.
יעקב מרגי: תאמיני לי, שישבתי ושמעתי הרבה דברים שלא מקובלים עליי.
זהבה גלאון: לא יכול להיות.
מרדכי יוגב: אז אני אומר דברים פשוטים.