GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: ייקחו אותה בחשבון.
יעקב מרגי: בבקשה, ענת.
<ענת הוכנר: לא, אני שאלתי על 5(ב), אבל זה כנראה - -
<קונסטנטין שוויביש: אני רוצה לשאול, מי יבצע את הפיקוח?
<קונסטנטין שוויביש: זה יהיה שוב מחלקה אחת במשרד החינוך?
<קונסטנטין שוויביש: בבוקר מגיעה אלי מדריכה בגנים פרטיים, אחר כך מפקחת, ואם אחר הצהריים תבוא עוד מישהי ותגיד לצבוע את הגן בצבע שלישי - -
יעקב מרגי: קח את הנאום שנתתי לך על התסכול.
<קונסטנטין שוויביש: התסכול זה תסכול.
יעקב מרגי: התסכול בין המוכר שאינו רשמי לבין – זה חוזר על עצמו.
<קונסטנטין שוויביש: זה יהיה פיקוח נוסף או אותה מפקחת?
יעקב מרגי: אם יש לך מסגרת נוספת יהיה לך פיקוח על המסגרת הזאת.
יעקב מרגי: איך פוקחת היום בצהרונים?
<קונסטנטין שוויביש: יש לי פיקוח של משרד הרווחה.
יפעת שאשא ביטון: אז אתה בכלל לא שם.
יעקב מרגי: אז אתה לא בדיון.
יעקב מרגי: אם אתה בצהרונים של משרד הרווחה אז אתה לא בדיון.
<קונסטנטין שוויביש: אז אני יכול לוותר על זה.
<קונסטנטין שוויביש: יבואו גם אלה וגם אלה?
יעקב מרגי: גם וגם – יש פרסומת לביטוח.
יעקב מרגי: אם אתה מסגרת של צהרון קיים, אותה מסגרת פיקוח שיש לך היום בצהרון תהיה לך.
יפעת שאשא ביטון: - - - זה השינוי.
יעקב מרגי: אולי לא הובנתי.
יעקב מרגי: היום יש לך צהרון של משרד החינוך?
<קונסטנטין שוויביש: לא.
<קונסטנטין שוויביש: של משרד הרווחה.
יעקב מרגי: אז למה גם וגם?
<קונסטנטין שוויביש: למה לא?
<קונסטנטין שוויביש: אתם מפקחים עלי, אתם קובעים את המחיר.
יעקב מרגי: אם אתה במסגרת של מועדונית של משרד הרווחה - -
יפעת שאשא ביטון: זה מפוקח על-ידי משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: והם עברו למשרד העבודה והרווחה יחד עם כל הסל, ועכשיו מי שיפקח זה משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: זה מאוד פשוט.
<קטי שגיא: מצוין.
<קטי שגיא: אבל עד היום הם היו מפוקחים על-ידי משרד הרווחה.
יעקב מרגי: כנראה השאלה שלך טובה.
יעקב מרגי: כשהפקידים מתקשים סימן שהשאלה טובה.
יעקב מרגי: תלמדי לומר כן.
<קטי שגיא: כן, כן, השר לא יאפשר.
<חיים הלפרין: בקול קורא שאנחנו מוציאים עוד מעט אנחנו מתכננים להחריג את המסגרות - -
יפעת שאשא ביטון: זה המסגרות שהיא דיברה עליהן.
יפעת שאשא ביטון: לא מה שהוא דיבר עליהן.
<מירב ישראלי: (6) זה מה שמשרד הבריאות התייחס אליו קודם – אישור רשות הבריאות שזה דומה למה שיש בחוק הפיקוח על בתי ספר.
יעקב מרגי: אם אנחנו משנים את כל סוגית הרישוי זה גם משתנה.
<מירב ישראלי: ברגע זה - - - פיקוח על בתי ספר.
<נועה בן אריה: זה בכל מקרה נרצה להשאיר אבל בשינויים המחויבים.
יעקב מרגי: אנחנו נשאיר את זה אבל בשינויי נוסח שיתאימו.
יפעת שאשא ביטון: ושיכלול את כל ימי הפעילות במסגרת הצהרון.
יפעת שאשא ביטון: ואז זה יכניס בתוך זה את הימים.
<נועה בן אריה: אני מתכוונת שמהותית אנחנו רוצים שהאישור יינתן לשנה פלוס תקופות של עד שלוש שנים.
<נועה בן אריה: ולכן אם יש הערות לעניין הזה במהות זה חשוב.
יעקב מרגי: יש התייחסות לזה?
<מירב ישראלי: אני לא כל כך מבינה מה זה "אישור".
<נועה בן אריה: אני מתכוונת שכשנעשה התאמות לרישוי ונדבר על תהליך רישוי דרך פורמט אחר הנושא של התקופה של האישור - -
יעקב מרגי: שנה ועם אפשרות הארכה של שלוש שנים.
יעקב מרגי: בבקשה, ליאור דגן.
<ליאור דגן: אני איבדתי אתכם.
<ליאור דגן: אני לא הערתי שום הערה משום שנאמר שלא יהיה הליך רישוי, ועכשיו נאמר שיהיה אישור, היתר – באמת לא משנה מה השם הפורמלי - -
יעקב מרגי: באמת איבדת אותנו.
<ליאור דגן: אני רוצה להבין – יהיה הליך שבו משרד החינוך נותן היתר למפעיל?
<נועה בן אריה: לא משרד.
<נועה בן אריה: יהיה תהליך שבו אנחנו נייצר איזושהי סטנדרטיזציה גם במסגרות שמופעלות שלא על-ידי הרשות המקומית - -
יעקב מרגי: מפעילים פרטיים.
<נועה בן אריה: - - כדי שתהיה האחדה בנושא של סל השירותים ובנושא של כוח האדם והתקנים.
<דודי מזרחי: אני שמח על השאלה רק כדי שנחדד את זה לעצמנו.
<דודי מזרחי: אנחנו מדברים על סטנדרטיזציה, נגדיר במה כל מסגרת מחויבת לעמוד בה, ולאחר מכן גם נגדיר מה המחיר בהתאמה – זה כבר פרק אחר.
<דודי מזרחי: אבל לא נעבור הליך של אישור פרטני לכל מסגרת באשר היא.
יעקב מרגי: מאחר שהשאלה טובה, ואתה הבהרת, אני מבהיר את מה שהברתי קודם.
יעקב מרגי: מה שאתה רוצה לומר לי זה שמסגרות קיימות שעברו הליך רישוי פטורות מזה, והן רק יעברו את מסמך הסטנדרטיזציה.
יעקב מרגי: אבל אם יש מסגרות של צהרונים שהם לא מתקנים שעברו את תהליך הרישוי הזה אנחנו כן רוצים שהם יעברו את מסמך הסטנדרטיזציה.
<דודי מזרחי: הם יצטרכו לעמוד בזה.
יעקב מרגי: לא רישוי, בסדר.
<נועה בן אריה: לא יהיה רישוי - - - מוציאים אותו מחוק הפיקוח.
יעקב מרגי: תקשיב, אני בולע את האגו של מה שעשית.
<דודי מזרחי: אין פה אגו.
יעקב מרגי: לא, לי יש אגו.
יעקב מרגי: אתה רוצה תוותר עליו.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לוותר עליו.
יעקב מרגי: אני אומר, יש לכם בעיה עם הרישוי?
יעקב מרגי: אני רוצה שלפחות הילדים יהיו מוגנים.
<דודי מזרחי: גם אנחנו.
יעקב מרגי: זה יהיה במסמך של הסיכום.
<דודי מזרחי: נמצא את הפתרון.
<ליאור דגן: אפשר להציע הצעה בעניין הזה?
<ליאור דגן: במקום לקרוא לדבר הזה - -
יעקב מרגי: אתה תמיד נוהג להירדם ולהתעורר?
יעקב מרגי: עכשיו היית ברשות דיבור.
<ליאור דגן: ההצעה שלי היא שבמקום לקרוא לדבר הזה "רישיון" או "היתר", לקבוע תנאי סף - -
יעקב מרגי: איבדת אותנו.
<ליאור דגן: תנו להשלים.
יעקב מרגי: לא תשלים.
יעקב מרגי: כמו שדיברת קודם ולא הקשבת תמשיך לדבר.
יעקב מרגי: אנחנו סידרנו את מה שאתה חושב להגיד לנו.
<אחז אגם: נקודה קטנה.
<אחז אגם: נועה, אמרת בהגדרה בסעיף 7 – "עד שלוש שנים".
<אחז אגם: אולי כדאי להכניס שיהיה?
יעקב מרגי: לא כתוב "עד".
<אחז אגם: אני אומר, אולי כדאי להכניס "עד" כדי לתת אפשרות לתקופות קצרות יותר במידה שאנחנו לא מרוצים.
<נועה בן אריה: ההתקשרות עם מפעיל באופן כללי היא התקשרות שמחייבת מכרז.
<נועה בן אריה: לכן בתוך המכרז תמיד נשמרת האופציה להאריך משנה לשנה ועד לתקופות.
<נועה בן אריה: כך זה נקבע בדרך כלל בהליך המכרזי.
<נועה בן אריה: אני לא צריכה לכתוב בחקיקה את מה שאנחנו כותבים בתוך הליך המכרז.
<מירב ישראלי: אני חושבת שחבל כי אנחנו לא יודעים מה יהיה הנוסח של הסעיפים האלה.
<אחז אגם: אין בעיה.
<אחז אגם: רק חידוד.
<מירב ישראלי: אני מדברת על "עד".
<מירב ישראלי: כל הדברים האלה ייגזרו ממה שהשלטון המקומי ומשרד החינוך ידברו.
<מירב ישראלי: חלק מהתנאים ייכנסו למכרזים שהרשות המקומית מוציאה לדברים האלה.
<מירב ישראלי: לכן, לדעתי, חבל להיכנס לזה.
<אחז אגם: רק קחו לתשומת לבכם.
<מירב ישראלי: אני רשמתי את זה.
<אחז אגם: מעולה.
יעקב מרגי: ויצ"ו, בבקשה.
<קטי שגיא: לעניין שנת ההפעלה.
<קטי שגיא: האם אפשר שתהיה אחידות מהם הימים הארוכים שעובדים בהם?
יעקב מרגי: מה זה קשור לשנת הפעלה?
<קטי שגיא: כי מדברים על שנה.
<קטי שגיא: יש השנה שבה יש חופשה שמשרד החינוך קובע אותה.
<קטי שגיא: אגב, משרד החינוך גם שינה השנה למשל את ל"ג בעומר.
<קטי שגיא: אבל בתוך זה יש משרד הכלכלה, והם החליטו עם לוח חופשות של משרד הכלכלה שהיה עם מעונות היום, הצהרונים והמשפחתונים, ופחות או יותר זה היה המנהג.
<קטי שגיא: אבל באו רשויות והגדילו או הקטינו ראש – תלוי מי מסתכל על זה – וכל רשות החליטה שהיא או מוסיפה או גורעת או מחליפה או משנה - -
יפעת שאשא ביטון: על מה את מדברת?
<קטי שגיא: על 13 ו-17 ימי חופשה בתוך השנה.
יפעת שאשא ביטון: הרשות המקומית לא יכולה - - את מדברת על מעונות היום?
<קטי שגיא: על צהרונים.
יפעת שאשא ביטון: של גילאי 3 ומעלה?
<קטי שגיא: כן.
יפעת שאשא ביטון: הרשות המקומית לא יכולה לשנות חופשות של משרד החינוך.
<קטי שגיא: שינו את ההפעלה של הצהרונים.
<קטי שגיא: יש 13 ימים שמשרד הכלכלה קבע שבהם אנחנו נותנים צהרונים בימים ארוכים.
<קטי שגיא: רשויות הוסיפו עוד 4 ימים או 3 ימים.
<קטי שגיא: שיהיה לוח מסודר.
יעקב מרגי: נועה, מה הסעיף אומר על "שנת הפעלה".
יפעת שאשא ביטון: בהתאם לחופשים של משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שסיכמנו.
<קטי שגיא: ובימים הארוכים?
יעקב מרגי: גברתי, אני רוצה לסייע לך.
יעקב מרגי: מאחר שבחוק הזה חוסים עוד גופים שפועלים לפי לוח שנה אחר משל משרד החינוך.
יעקב מרגי: אף אחד לא בא להכתיב לך איזה ימים.
יעקב מרגי: אני בסעיף 7, אני לא קורא משהו אחר.
יעקב מרגי: זה לגבי שנת רישיון.
יעקב מרגי: מה הבעיה שזה יכיל - -
<קריאה: גם וגם וגם?
<נועה בן אריה: שנת הלימודים כוללת בתוכה את לוח החופשות של שנת הלימודים -
יפעת שאשא ביטון: אתם לא יכולים לשחק עם זה.
יפעת שאשא ביטון: גם אם אתה סופרמן בראש רשות.
<נועה בן אריה: יש הקפדה שזה יחול על עוד גופים.
<נועה בן אריה: אם יש צהרון באוגוסט זה משהו אחר.
יפעת שאשא ביטון: הם מערבבים בשר וחלב.
יעקב מרגי: נועה, את רוצה להתייחס לשאלה?
<נועה בן אריה: ההתייחסות שלנו לשנת לימודים כוללת בתוכה גם את לוח החופשות שנקבע על-ידי משרד החינוך ללוח החופשות של שנת הלימודים.
<נועה בן אריה: זה מה שהעירו.
יעקב מרגי: אומרת לך גברת קטי שגיא מויצ"ו שהיא פועלת לא לפי לוח החופשות - -
<קטי שגיא: נכון.
<קטי שגיא: בנוסף.
יעקב מרגי: אז אם אנחנו כבר מתקנים אז נחשוב קצת מחוץ לקופסה.
<קטי שגיא: ויצ"ו פועלת ברווחה.
<קריאה: לא רק ויצ"ו.
<קריאה: יש פה "אפטר סקול", יש פה - - -
יפעת שאשא ביטון: יש לוח חופשות של משרד החינוך.
<קטי שגיא: אז בואי תגדירי, גברתי, מהם 13, 14, 17 ימים שבהם הצהרונים יפעלו.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך מגדיר.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני מנסה לומר.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך קובע לכל מדינת ישראל גם כשטוב לנו וגם כשלא, מהם הימים בחנוכה ומהם הימים בסוכות ומהם הימים בפסח.
יעקב מרגי: הבעיה שהיא מעלה היא נכונה.
יעקב מרגי: היא פועלת במסגרת שונה ממסגרת של משרד החינוך.
<חיים הלפרין: מסגרת נוספת, לא שונה.
יעקב מרגי: מסגרת נוספת.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על הליך רישוי שתוחם את זה לאותן מסגרות.
יעקב מרגי: היא שואלת האם הרישוי או האישור חל גם על אותם ימים?
<קטי שגיא: אני אתן דוגמה.
<קטי שגיא: ויצ"ו מפעילה צהרונים לילדי הגנים בעיר תל-אביב ובעיר גבעתיים.
<קטי שגיא: בתל-אביב אנחנו עובדים בל"ג בעומר, ובעיר גבעתיים לא.
<קטי שגיא: בעיר תל-אביב אנחנו מפעילים צהרון ביום האחרון - -
יעקב מרגי: חיים, בבקשה.
<חיים הלפרין: אנחנו הגדרנו גם במסגרת - - - וגם בהליך של ההסדרה החל מהמסגרת הבסיסית למסגרת היקרה יותר שבעצם יש הליך פנימי בתוך הרשות של קביעה מהם הימים הנוספים מעבר לימים שמוגדרים על-ידי מערכת החינוך.
<חיים הלפרין: אם הרשות יחד עם ההורים מגדירים שהם רוצים 14 ימים יש להם דרך לעשות את זה.
<חיים הלפרין: אם הם רוצים רק שלושה ימים אז יש דרך לעשות את זה.
<קטי שגיא: אבל אם אנחנו הולכים על הסדרה- -
<קטי שגיא: סליחה.
יעקב מרגי: לכן מתקיים דיון.
יעקב מרגי: אנחנו בסעיף 7 לגבי הרישוי.
יעקב מרגי: תהיו אתי, משפטניות.
<מיכל מנקס: אנחנו מנסות לעשות סדר בינינו.
<מיכל מנקס: במשרד החינוך ובשלטון המקומי עבדנו על אותן מסגרות צהרונים שבעבורם מדובר בתקצוב משרד החינוך.
<מיכל מנקס: כדי לקבל אותם הרשות המקומית צריכה לענות לקול הקורא שיופץ על-ידי משרד החינוך.
<מיכל מנקס: גוף שלא מתוקצב בכל זאת ייכנס בחזקת החוק משום שהוא מפעיל צהרונים.
<מיכל מנקס: לכן יש פיין-טיונינג שעולה כאן בין אם זה הימים שהצהרון פועל ובין אם הסדרת הרישוי.
יעקב מרגי: ברגע שניתן רישוי לשנת לימודים בהגדרת שנת לימודים, את חוששת שמישהו יבוא אלייך ויגיד לך שאת פועלת בלי רישיון באותם ימים?
<קטי שגיא: בכלל לא.
יעקב מרגי: מה החשש שלך?
<קטי שגיא: החשש שלי הוא שיכריחו אותנו, למשל, להוסיף עוד ארבעה ימים - -
<קטי שגיא: הרשות המקומית.
<נועה בן אריה: אז אני אענה על זה.
<נועה בן אריה: קודם כול אני לא רואה מציאות שבה במסגרת מכרז של הרשות המקומית היא מכריחה את המפעיל לפעול מחוץ למסגרת - - -
<קטי שגיא: אז את מוזמנת.
<נועה בן אריה: מה שכן בהחלט יכול לקרות זה מצב שבו אנחנו נבקש הפעלה או מפעיל יסכים להפעיל מסגרות ויאמר בעצם שהוא יכול להפעיל מסגרות לא רק בימי החופשה, אלא בימים נוספים בטווח ימי החופשה אז הם לא יצטרכו להתכנס לתוך המחיר הזה המפוקח, אלא בגין אותם ימים תהיה תוספת תשלום.
<נועה בן אריה: לגיטימי.
<נועה בן אריה: אף אחד לא מבקש לעבוד חינם.
יעקב מרגי: הבהרה מספקת.
<ענת הוכנר: כן, אבל יש עכשיו הדיון על החופשות - -
יעקב מרגי: שוב, "כן, אבל"?
<ענת הוכנר: אמרת לא להגיד לא, אז אני אומרת כן.
<ענת הוכנר: יש עכשיו כל הדיון על החופשות, ובתוכו גם ארבעה ימים שהם אסרו חג.
<ענת הוכנר: אלה ארבעה ימים.
<ענת הוכנר: ברור שמנסים להכניס את אסרו חג פנימה אז אנחנו כן צריכים להתייחס כדי שלא יבואו המפעילים, ויגידו שארבעת הימים האלה זה עוד ככה.
<ענת הוכנר: אם זה נכנס ללוח החופשות זה נכנס.
יעקב מרגי: אם הפיקוח נכנס ללוח החופשות של משרד החינוך מה שיחול על לוח החופשות יחול.
יעקב מרגי: סיימנו את הנקודה הזאת.
יעקב מרגי: בבקשה, נינא.
- קרן: רק לוודא – סעיף 6 שמעגן את הסמכות של רשות הבריאות יידון בהמשך, נכון?
<מירב ישראלי: זה חלק מכל ההסדר.
יעקב מרגי: סעיף 8, בבקשה.
<מירב ישראלי: אני משערת שגם זה יהיה במסגרת ההסדר הכללי.
יעקב מרגי: הסעיף הזה בהתאם.
יעקב מרגי: הוא שינוי נוסח.
<מירב ישראלי: כאן משרד החינוך אמר לי שהם שקלו לעשות את זה בגן ילדים, והם עדיין בנושא הזה.
<ליאור דגן: זה לא רלוונטי לבתי ספר.
<מיכל חורין: ההערה נכונה כי ההגדרה פה נקראת "צהרון", וכשאנחנו מתייחסים לצהרון אנחנו יכולים להתייחס גם לגן ילדים וגם לבית ספר.
<מיכל חורין: לכן ייתכן שהמספר המקסימלי בצהרון בבית ספר לא יכול לתפוס פה.
יעקב מרגי: מה מספר הילדים המקסימלי היום בכיתות א'-ג'?
<מיכל חורין: תלוי כמה מסגרות יש.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים פר-קבוצה.
<נועה בן אריה: זה בדיוק העניין, שההגדרה בסעיף 9 לא מדויקת.
יעקב מרגי: קודם כול המהות ואחר כך ההגדרה.
<דודי מזרחי: מבחינת התקצוב המספר המקסימלי בכיתות א' הוא 34.
<דודי מזרחי: יחד עם זאת במקרים שיש שכבה אחת בודדת שיש בה עד 40 ילדים, לא נפצל את הכיתות לשניים.
<דודי מזרחי: לכן במקרה קיצוני – ואין הרבה כיתות כאלה בישראל – המספר המקסימלי הוא 40.
<דודי מזרחי: מעל המספר הזה חוקית אנחנו לא מאשרים לעשות את זה.
<דודי מזרחי: בגן ילדים המספר הוא 35.
<דודי מזרחי: הדבר דורש עיון ביחס לצהרון מאחר שזה לא אותו פרופיל כוח אדם.
יעקב מרגי: נקבל תשובות לדיון הבא?
יעקב מרגי: אני לא יכול לשאול שאלות כי אני לא יודע מה הם יביאו.
יעקב מרגי: כשהם יביאו נדון על זה.
<ליאור דגן: - - -
<ליאור דגן: יש משהו שהוא לא דייק בו.
<ליאור דגן: ההגדרה היא שבצהרון לא ישהו יותר מ-35 ילדים.
<ליאור דגן: צהרון בבית ספר בכיתות א' - - - כמקשה אחת.
יעקב מרגי: שוב לא הקשבת.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו אמרנו שמדברים פר-כיתה.
<ליאור דגן: אני שמעתי שהוא אמר כיתה, אבל צריך לכתוב את זה בחוק.
<נועה בן אריה: אבל אמרנו שנתקן את זה כשנתקן את זה.
<ליאור דגן: אז לא הקשבתי.
יעקב מרגי: אתה יודע, כשרס"ר משמעת קולט שם של בן אדם בפלוגה.
<ליאור דגן: אני דווקא תופס את זה כדבר חיובי, רק שתדע.
יעקב מרגי: לי זה עלה ביוקר, אז תיזהר.
<שרון קוטלר: אני אימא בתל-אביב.
יעקב מרגי: תל-אביב.
<שרון קוטלר: תל-אביב איננה מקשה אחת.
<שרון קוטלר: יש פה כל מיני קולות מתל-אביב.
<שרון קוטלר: אני אימא מתל-אביב.
<שרון קוטלר: אני פעילה בוועד ההורים אצלי בגן.
<שרון קוטלר: בעניין מספר הילדים בצהרון עם גננת וסייעת חוזר אלי לסעיף 5(6) בנוגע ל"היחס בין עובדי הצהרון לבין מספר הילדים השוהים בו".
<שרון קוטלר: אני מבינה שהסעיף הזה עוד לא סגור – אם זה 32 או 35 ילדים, אבל אני תוהה מה קורה אם מספר הילדים מגיע ל-32 ילדים – האם גננת וסייעת מתחברות לסייעת נוספת כמו בטרום טרום חובה?
<שרון קוטלר: מהו הדין?
<שרון קוטלר: למשל אצלנו היו בקיץ בשנה שעברה 32 ילדים בצהרון, וגננת וסייעת זה לא מספיק.
<שרון קוטלר: אם מותר לי עוד שאלה – יש לנו בגן ילד בשילוב.
<שרון קוטלר: אני מאוד שמחה על הדבר הזה.
<שרון קוטלר: מפעילת הצהרונים אצלנו לא הסכימה לקבל אותו במהלך השנה.
<שרון קוטלר: אני מאוד כעסתי כוועד ההורים כיוון שאני חושבת שראוי שהוא ישתלב גם בצהרון - -
יעקב מרגי: תעצרי כי משרד החינוך לא מקשיב לך.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על השאלה הזאת קודם.
<שרון קוטלר: אני אשמח להבהרה בנושא הזה כיוון שהוא ראוי להיות בצהרון כמו הילד שלי.
יעקב מרגי: בגן יש להם ילד בשילוב, והיא שמחה על כך.
<מיכל חורין: ההערה הכללית שלנו שבעצם הסעיף הזה והסעיפים הבאים נוגעים לסל השירותים.
<מיכל חורין: לכן מאחר שמראש סל השירותים זה משהו שייקבע בהמשך אז אלה דברים שאנחנו חושבים עליהם.
יעקב מרגי: מה זה "ייקבע בהמשך"?
<מיכל חורין: אנחנו חשבנו שלא יהיה נכון לקבוע בחוק עצמו את סל השירותים.
<קריאה: נהפוך הוא.
<קריאה: לאיזה סעיפים היא מתייחסת?
יעקב מרגי: עוד לא הבנתי.
יעקב מרגי: את רוצה להבין לפני?
יעקב מרגי: הרי דנו בזה קודם.
יעקב מרגי: אם מישהו חשב שהחוק הזה בא לפקח על מחיר - -
<מיכל חורין: לא, חלילה.
<מיכל חורין: חוץ מהמחיר הוא קובע ששר החינוך צריך לקבוע את סל השירותים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו רוצים את הדברים הבסיסיים.
<נועה בן אריה: סל השירותים, מחיר וזהו.
<מיכל חורין: סל השירותים ייקבע באיזשהו צו או תקנות.
<נועה בן אריה: אני רוצה לבקש משהו.
<נועה בן אריה: מבחינת האסתטיקה החקיקתית אני לא מתערבת למדינה.
<נועה בן אריה: אני מתעסקת במהות.
<נועה בן אריה: במהות החוק הזה צריך להגשים שתי מטרות עיקריות: א', זה מחיר מפוקח ומבוקר שלא יחרוג ממשהו, והשני, שבגין אותו מחיר יהיה סטנדרט ראוי, סל שירותים ראוי.
<נועה בן אריה: לטעמנו, הדרך היחידה להוביל את המדינה לעשות את הדברים בקצב הראוי כדי שנפגוש את החוק הזה בביצוע בתחילת שנת לימודים זה בתוך החקיקה.
<נועה בן אריה: אתם חושבים אחרת?
<נועה בן אריה: אבל לא יכולה להיות מציאות שנעביר חוק כזה שיצריך סל שירותים שאותו תחליטו שהוא צריך להיקבע בתקנות; התקנות ייקבעו ב-2021, ובינתיים לא יהיה חוק ולא יהיה יישום.
<נועה בן אריה: זאת לא המטרה שלנו.
<נועה בן אריה: לזה לא נוכל להסכים.
<מיכל חורין: אני מזכירה שבכל מקרה לפחות ההתחלה של היישום של החוק או של הקול הקורא אמור להתחיל כבר בשנה הקרובה.
<נועה בן אריה: שימי לב שאנחנו כל הזמן חוזרים אל הקול הקורא.
<נועה בן אריה: יש הבדל בקול הקורא.
<נועה בן אריה: ראשית הוא לא חל על אותן שכבות גיל; שנית, יש מקומות שהוא לא חל בכלל בגני הילדים; שלישית, אנחנו נמצאים במצב שבו הסטנדרטיזציה, בין היתר, תלויה במימון מדינה אחר.
<נועה בן אריה: לכן כשאנחנו מסתכלים על זה כאן במסגרת החקיקה שאנחנו רוצים לייצר סטנדרטיזציה שמיישרת קו כלפי כל המדינה אנחנו צריכים לוודא בצורה שהיא ישימה מחר בבוקר.
<דודי מזרחי: אין לזה אח ורע, למיטב ידיעתי, בדיני חינוך או בכלל.
<דודי מזרחי: כי אם כבר רוצים להיכנס לרזולוציות - -
יעקב מרגי: סליחה, עם כל הכבוד, אני מבין שסיפרתי בלוף, ואני מאמין בו.
יעקב מרגי: אני לא רוצה שגם אתה תאמין בו.
יעקב מרגי: אני אסביר למה אני מתכוון.
יעקב מרגי: אנחנו כפינו על משרד החינוך להיכנס לזה.
יעקב מרגי: אתם לא הייתם שם.
יעקב מרגי: אתם הייתם צינור להעביר בייביסיטר במסגרת 1, 2, 3.
<דודי מזרחי: אל תגיד ככה.
יעקב מרגי: זה הניסוח שלי.
יעקב מרגי: אם מישהו ייפגע אני אחזור בי בסוף.
<דודי מזרחי: אני נפגעתי.
יעקב מרגי: תן לי צ'אנס.
יעקב מרגי: עשיתם מסגרת כלשהי טובה פחות או יותר.
יעקב מרגי: הציבור הציף את זה, ואמר, עם כל הכבוד, הרציונל זה יום חינוך ארוך, ואז לא היינו דנים בכלל בכל הסיפור.
יעקב מרגי: אין את זה.
יעקב מרגי: זאת מסגרת המשך של הלימודים, ואנחנו לא רוצים שהוא יעבור מכיסא לנמנמת.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים שהוא ימשיך עם רצף כלשהו וייתנו תוכן שיחזיק את הילד ויתרום לו.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים להכניס לחוק הזה סל שירותים.
יעקב מרגי: אנחנו לא קובעים את התכנים של המפמ"ר.
יעקב מרגי: אם תקימו מפמ"ר או יחידה אין לנו כוונה להיכנס לתכנים שלכם.
<דודי מזרחי: עובדים על זה.
יעקב מרגי: תעבדו, אין לי בעיה.
יעקב מרגי: אתם צריכים להחזיק את אותן אנדרטאות.
יעקב מרגי: אבל צריך לקבוע סל.
יעקב מרגי: איך יהיה הסל ואיך תעשו אותו?
יעקב מרגי: – אבל יהיה סל בחוק.
יעקב מרגי: אם לא, אין חוק.
יפעת שאשא ביטון: לא ברזולוציות הקטנות.
יפעת שאשא ביטון: במסגרת שלו.
יעקב מרגי: השר וצוותו הבינו את זה ורוצים את זה.
יעקב מרגי: זה שבמשרד החינוך לא אוהבים חקיקה באופן מסורתי, ואוהבים כל מיני חוזרי מנכ"ל ותקנות ונהלים – לא יהיה.
יעקב מרגי: בחוק הזה יהיה חוק.
<נועה בן אריה: אין לי בעיה שזה יהיה תוספת, שזה יהיה צו.
<נועה בן אריה: אבל זה יקרה בד בבד עם החקיקה.
<נועה בן אריה: תעשו תוספת.
<נועה בן אריה: אנחנו מכירים את חוק ייעוד כספי חינוך.
<נועה בן אריה: אתם מוסיפים עליו במסגרת תוספות וצו.
<נועה בן אריה: אל תגיד - - -
יפעת שאשא ביטון: במסגרת הבסיסית שתיכנס.
יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה את הרזולוציות התקציביות.
יעקב מרגי: זה מה שאמרתי לו.
<מיכל חורין: אבל עושה רושם שכאן זה יורד לרזולוציות - - -
יפעת שאשא ביטון: כשאני מדברת על כוח אדם, הרי אנחנו לא ניתן שום אפשרות בגלל שזה לא כתוב בחוק שמישהו יחליט שהוא מסתפק בבן אדם אחד שיחזיק את הצהרון.
יעקב מרגי: אתה יודע מה, אני אזכיר לכם עוונות ראשונים?
יעקב מרגי: אני אזכיר לך מה היה גובה התקנה של הצהרונים בהתחלה ומה נעשה עם הקיזוז שלה?
יעקב מרגי: אני רוצה לקבוע בחוק את הסל.
יעקב מרגי: האוצר עושה צעד ומביא 900 מיליון שקל לסוגיה הזאת, אז אני רוצה שהיא תצא לטובת הילדים, ולא מחר נמצא שבגלל שהסל לא הוגדר זה עלה רק 500 ורק 450, ומישהו לקח את זה למשהו אחר.
<מיכל חורין: אז אתם רוצים להכניס עכשיו לחקיקה שהרשות תמנה רכז על כל 15 ילדים?
<מיכל חורין: זאת הרזולוציה שאתם רוצים לרדת אליה בחוק?
<מיכל חורין: שימונה רכז על כל 15 ילדים?
יעקב מרגי: עכשיו דיברת דברי חוכמה.
<נועה בן אריה: אני מוכנה שתהיה תוספת שבחוק.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים להידבר, ואנחנו יודעים מה רצונם של השרים.
יעקב מרגי: עד לדיון הבא תיצרו את האינטראקציה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: הדיון הבא יהיה בהקדם.
יעקב מרגי: כשאני אומר הדיון הבא אני מתכוון לשבוע.
<קריאה: סליחה, אדוני - -
יעקב מרגי: לא סלחתי לך.
יעקב מרגי: כשאסלח לך תדברי.
<שאול קירשנבאום: אני ממשרד האוצר.
<שאול קירשנבאום: מקובל עלי מה שאתה אומר.
<שאול קירשנבאום: יש פה מחיר מקסימום, ויש לנו גם מודל בקול הקורא שיש סל שירותים נוספים.
<שאול קירשנבאום: לפי החוק עכשיו, זה גם לא מתאים כי זה מכריח את כולנו להיצמד למחיר המקסימום.
<שאול קירשנבאום: אם מישהו רוצה ב-650 שקלים להפעיל צהרון עד השעה 16:00 הוא לא יכול.
יפעת שאשא ביטון: למה לא? הוא יכול.
יפעת שאשא ביטון: עוד לא הגענו לסעיף הזה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים אותם על הקול הקורא, הכול בסדר.
<שאול קירשנבאום: אין בעיה.
<שאול קירשנבאום: רק אומר שצריך לדון על זה.
<שאול קירשנבאום: נדון, ונראה מה יקרה.
יפעת שאשא ביטון: החוק הזה נכתב לפני שני המסלולים.
יפעת שאשא ביטון: ברגע שיצרנו - - - זה יהיה בהתאמה.
יעקב מרגי: רבותי, הגענו לשעה.
יעקב מרגי: הקדשנו שעתיים לדיון, והיה דיון טוב למרות שהוא התחיל בקולות אחרים.
יעקב מרגי: אני חייב להתחשבן עם הפוליטיקות הקטנות.
יעקב מרגי: זה הליך החקיקה.
יעקב מרגי: אנחנו עובדים לעומק עד הרזולוציות הקטנות.
יעקב מרגי: אף אחד לא עומד לרוץ בלי לשאול את השאלות.
יעקב מרגי: אני הגעתי לזמן של הדיון הבא.
יעקב מרגי: הדיון הבא הוא הוקרה למערך המילואים.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להחמיץ אותו ולא לגזול להם.
יעקב מרגי: אז אנחנו עוצרים את הדיון בשלב הזה.
יעקב מרגי: כל מי שצריך להכין שיעורי בית יש לכם שבוע קלנדרי – לא ימי עבודה – להיות כאן עם תשובות, כולל ניסוחים.
יעקב מרגי: אנחנו נצטרך לדבר גם עם הגורמים הפוליטיים שיצרו וילדו את הרציונל של החקיקה.
יעקב מרגי: למרות שהטונים היו גבוהים לפעמים תודה לכל מי שתרם לדיון.
יעקב מרגי: אני מזמין אתכם גם לדיונים הבאים כדי לתרום לטובת החקיקה.
יעקב מרגי: 3 ביולי 2017, ט' בתמוז תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא – אפליה בתקצוב החינוך מיוחד במוכש"ר – בהשתתפות מנכ"ל משרד החינוך ואנחנו מודים לו על שפינה מזמנו.
יעקב מרגי: לא מובן מאליו בסוף שנת לימודים ולקראת פתיחת שנת לימודים, אבל שמנו את הסוגיה הזו על שולחן העבודה והוא נענה לאתגר והגיע אלינו עם מספר תובנות ומסרים.
יעקב מרגי: הרציונאל של הדיון ומה שביקשנו כי ילדים בחינוך המיוחד, עם צרכים מיוחדים, הרציונאל היה שלא מעניין אותי באיזה מוסד הילד מתחנך, באיזה מוסד יותר מתאים לו להיות או באיזה מוסד ההורים שלו בחרו לחנך אותו, מרגע שהוא בעל צרכים מיוחדים הוא צריך לקבל לפחות את מה שמקבל כל ילד שנמצא במוסד אחר שנקרא בהגדרה ממלכתי.
יעקב מרגי: אמרתי פעם, לו יצויר, אמרתי זאת להנהלת המשרד, לא בזמנך, לו יצויר שכל האנשים הטובים האלה, הגופים והמוסדות שנקראים מוכש"ר שלא בטובתם – מוכר שאינו רשמי, לאותם ילדים עם צרכים מיוחדים ומודיעים, מקישים בדלת לשר החינוך ואומרים לו – באחד בספטמבר קח הכל, הממלכה תיקח.
יעקב מרגי: המדינה תיקח.
יעקב מרגי: אלף המדינה הייתה מאבדת ידיים ורגליים כי היא לא ערוכה לכך, כי המוסדות, הגופים האלה עושים עבודת קודש.
יעקב מרגי: פעם אמרו לי כשאתה אומר עבודת קודש זה אומר שזה עבודה קשה עם תמורה מינימאלית.
יעקב מרגי: זאת ההגדרה של עבודת קודש.
יעקב מרגי: וזה חוזר, הולך וחוזר על עצמו.
יעקב מרגי: כשאומרים אתה עושה עבודת קודש, כבר יודעים.
יעקב מרגי: אבל אנחנו לא רוצים לחשוב על כך ואנחנו חושבים על טובת הילדים ורוצים לתת וגם המדינה, המשרד מעודד את אותם מוסדות להתקיים ואף משתף איתם פעולה ואף מפנה ילדים לאותם מוסדות.
יעקב מרגי: לכן אנחנו שמנו זאת.
יעקב מרגי: אני חושב שהגיע הזמן שאנחנו נבטל את האפליה הזו לגמרי, אם לא, בשלב הראשון לפחות נצמצם אותה, כדי לתת את המענה הטוב ביותר לאותם ילדים.
יעקב מרגי: מכובדי המנכ"ל, הבמה לרשותך.
יעקב מרגי: הבנתי שיש מצגת, בבקשה.
<שמואל אבואב: תודה רבה אדוני יושב הראש.
<שמואל אבואב: אני שמח על ההזדמנות לגולל בקצרה מה המדיניות שלנו בנושא של החינוך המיוחד ולהתמקד במיקוד ייחודי, אשר בעטיו התכנסנו וזה הנושא של המוכר שאינו רשמי בחינוך המיוחד.
<שמואל אבואב: אבל ברשותך, משפט מקדים.
<שמואל אבואב: מה בסופו של דבר ולאן אנחנו רוצים להגיע.
<שמואל אבואב: אנחנו רוצים להגיע וליצור מאמץ שהילדים שהם בחינוך המיוחד, שנמצאים היום במוסדות ייחודיים ונמצאים לפעמים כיתות ייחודיות ואותם אפשר לשלב בכיתות רגילות – זה מה שהיינו רוצים לראות.
<שמואל אבואב: ברור שאי אפשר לעשות את זה לכולם, אבל כשאנחנו מסתכלים על הפרסומים של התמונה החינוכית שפורסמו לפני שבוע ואנחנו רואים ש-4.3% מבתי הספר מדברים על כך שילדים משתלבים בכיתות הרגילות, אנחנו מבינים שהמדיניות שילד של חינוך מיוחד יש לו יכולת להעניק לכיתה כולה, לא פחות מאשר לקבל.
<שמואל אבואב: ואם אני מסכם את המדיניות של ועדת דורנר, המשימה שלנו – לא נוכל לעשות את זה בשנה ולא בשנתיים – אבל המשימה שלנו היא להעביר 16,000 תלמידים, שהם נמצאים במוסדות של החינוך המיוחד או בכיתות של החינוך המיוחד, ולשלב אותם בכיתות הרגילות, כי זו היא התמונה החברתית המאוזנת, הנכונה, הרגישה שאנחנו רוצים לראות לנגד עינינו.
<שמואל אבואב: רוצים לראות את זה בתנועות הנוער, אנחנו רוצים לראות את זה במתנ"סים, אנחנו רוצים לראות את זה בבתי הספר.
<שמואל אבואב: זו משימה אחת.
<שמואל אבואב: בכדי שזה יתאפשר אנחנו שואלים את עצמנו האם מוסדות החינוך שנבנו לפני עשרות שנים, יש בהם נגישות, הם מותאמים, הם ערוכים לקלוט את כל המורכבויות של הילדים השונים.
<שמואל אבואב: התשובה היא לא.
<שמואל אבואב: ולכן בהדרגתיות.
<שמואל אבואב: אנחנו רואים את השלוש שנים האחרונות, את המאמץ שנעשה בהסדרת הנגישות, בהתאמת כיתות אקוסטיות לכל הלקויות למיניהן בהיקף גדול וגם המבט של תכנית החומש שאישרנו אותה אך לאחרונה ומדברת על התקדמות בהסדרת מוסדות החינוך כמותאמים לאוכלוסיות שיש בהן נכות בכדי ליצור שילוב בתוך המערך הרגיל.
<שמואל אבואב: עם מה אנחנו מתמודדים ומה ההיקף – אנחנו מדברים שיש כרגע במערכת החינוך כ-233,000 תלמידים בחינוך המיוחד, 11% מכלל המערכת שלנו.
<שמואל אבואב: איפה הם נמצאים?
<שמואל אבואב: בשלושה מקומות מרכזיים שבהם כל מקום שכזה מצריך התייחסות ייחודית וטיפול ייחודי ותיכף נדבר על זה.
<שמואל אבואב: המקום הראשון זה המוסדות של החינוך המיוחד.
<שמואל אבואב: יש בהם כ-44,000 תלמידים.
<שמואל אבואב: המקום השני זה כיתות של חינוך מיוחד בבתי ספר רגילים, שבהם יש 44,000 תלמידים.
<שמואל אבואב: והמקום השלישי זה תלמידים שמשתלבים בבתי ספר רגילים ובכיתות רגילות ויש כ-144,000.