GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דודי מזרחי: אנחנו מדברים על מצב שיכול להיות גן ילדים מוכר שאינו רשמי, לדוגמה, ומופעל על-ידי עמותה פרטית ומקבל תקצוב מהמדינה להפעלה עד השעה 13:20.
<דודי מזרחי: למעשה, מהשעה 13:20 והלאה הוא לא מקבל תקצוב.
<דודי מזרחי: אבל אי אפשר להפריד בין - - - הללו - -
<נועה בן אריה: על אלה אני לא שואלת.
<נועה בן אריה: על אלה ודאי שלא.
יעקב מרגי: לטובת האורחים שלנו אגיד שהיו כאן דיונים על כל מיני מסגרות שעל מזבח אותה שעה וחצי הם גבו סכומי עתק שגם אם הייתי מפעיל מ-8:00 עד 14:00 לא היה עולה לי הסכום הזה.
<נועה בן אריה: מאה אחוז נכון.
<נועה בן אריה: זה אני בוודאי מקבלת, אבל אני רוצה לחדד דבר אחד – שיהיה ברור שאנחנו מדברים על מחיר מפוקח או על בקרה בכל מקום שבו מתקיים צהרון כשהוא במבנה ציבור.
יעקב מרגי: מתוקצב.
<נועה בן אריה: גם אם הצהרון הוא גוף פרטי.
<נועה בן אריה: כל עוד הוא מתקיים במבנה ציבור הוא יהיה מפוקח.
<נועה בן אריה: אין הסתייגות בעניין הזה.
<מיכל חורין: פשוט לא ראינו את ההערות.
<נועה בן אריה: הייתי בטוחה שראיתם את הנוסח.
יעקב מרגי: כשביקשו ממני זמן כי משרד החינוך רוצה לתקן בתיאום עם מרכז השלטון המקומי, נתתי.
יעקב מרגי: לא ייתכן שאחרי שגמרנו את העבודה אני קורא באתר אינטרנט קיקיוני שמשרד החינוך עשה מה שעשה.
יפעת שאשא ביטון: שתף אותי.
יפעת שאשא ביטון: לא ראיתי.
יעקב מרגי: אני אספר לך.
יפעת שאשא ביטון: אבל מה שסגרנו, סגור, נכון?
יעקב מרגי: מסתבר שהם עשו מאחורי גבנו עוד כמה דברים.
<מיכל חורין: אין לנו - -
<מיכל חורין: משרד החינוך זה אני בסוף.
יעקב מרגי: לא, לשכת השר.
יעקב מרגי: גורמים פוליטיים.
יעקב מרגי: דיברתי ברור?
<מיכל חורין: כן, דיברת ברור.
<מיכל חורין: ואני חושבת שלה
<מיכל חורין: פך – התוספת שלנו להצעת החוק המקורית לא מחריגה - -
יעקב מרגי: גברתי, כל פעם כשדיברת דברי חוכמה קיבלנו אותם.
<סמי עטר: אני מנהל מחלקת חינוך במועצה האזורית מרחבית ונציג האיגוד של מנהלי מחלקות חינוך.
יעקב מרגי: נעים מאוד.
יעקב מרגי: לשם היא כיוונה.
<נועה בן אריה: בדיוק לשם כיוונתי.
<סמי עטר: שנית, הערה לגבי המספר.
<סמי עטר: כל הפעלה של צהרון מתחיל במינימום 15 ילדים כי כך היחס הוא 1:15.
<סמי עטר: כשאתה מדבר על 20 - - - שני אנשי צוות.
יעקב מרגי: נגיע למספר הילדים ותוכל להתייחס אם זה תואם.
<סמי עטר: זאת הייתה הערה למה שהתייחסת בהערות.
<סמי עטר: לדעתי, צריך לפחות 15 ילדים בצהרון.
יעקב מרגי: התייחסות משרד החינוך והשלטון המקומי להערה של סמי עטר, בבקשה.
<נועה בן אריה: אנחנו מתואמים עם האיגוד.
<נועה בן אריה: יהיה בסדר.
<קריאה: מה פירוש?
יעקב מרגי: נועה, התייחסות.
<נועה בן אריה: אנחנו דבקים במספרים שכתבנו כאן כמספרי מינימום.
<נועה בן אריה: פחות מזה להפעלת צהרון יש עניין של יכולות כלכליות אמתיות.
<נועה בן אריה: אנחנו צריכים גם להתייחס בסופו של דבר למי שמפעיל את הצהרון.
<נועה בן אריה: הם צריכים לקיים מסגרת ראויה שבה ניתן לספק מענה שהוא יותר מבייביסיטר משודרג.
<נועה בן אריה: אם אנחנו רוצים לקיים דבר כזה אנחנו צריכים להביא בחשבון שיש מגבלת מינימום שצריך להתחשב בה.
<נועה בן אריה: המודוס ויונדי שלה נמצא בין האוטופיה של הורה לראות את הילד שלו במסגרת של 10 ילדים לבין המציאות של 30 ילדים.
<נועה בן אריה: היא נמצאת במקום של מינימום 20.
יעקב מרגי: מקום טוב באמצע, את אומרת.
<מורן מור שריד: קודם כול תודה רבה לכל העושים במלאכה.
<מורן מור שריד: זה נפלא שהמדינה שמה סוף-סוף רגל בדלת.
<מורן מור שריד: נפלאים אתם כולכם.
<מורן מור שריד: אני מורן, אימא לשתי ילדות בכיתה א', אם חד הורית מתל-אביב.
<מורן מור שריד: בעניין 15 על 1 זה ממש מהותי לקבל את העובדה שיש צהרונים במקומות שיש בהם מעט מאוד אוכלוסייה ולא ניתן להמציא פתאום עוד חמישה ילדים.
יעקב מרגי: לא צריך להתעקש.
יעקב מרגי: אני חושב שעד 15 אפשר.
<מורן מור שריד: תודה רבה.
<ענת הוכנר: אני יושבת-ראש ועד ההורים של העיר תל-אביב – סליחה – וחברה בפורום הארצי.
יעקב מרגי: לא הבנתי את הסליחה.
<ענת הוכנר: כל הזמן יש תלונה עלינו בתור העיר המשתוללת.
יעקב מרגי: לא אצלנו בוועדה.
יעקב מרגי: כולם לגיטימיים.
<ענת הוכנר: אנחנו נפגשים פה בעוד כמה ועדות, ואחד הדברים שאני מאוד מנסה לקדם גם כיושבת-ראש עירונית וגם בפורום את מעמד ההורים.
<ענת הוכנר: ההורים שלא באו להילחם במערכת, אלא רואים את עצמם שותפים במערכת.
<ענת הוכנר: המערכת של הבוקר שלנו כבר בנויה 80 שנה, 100 שנה – לא יודעת כמה.
<ענת הוכנר: יש לנו בעיה.
<ענת הוכנר: המערכת של הצהרונים, במיוחד בבתי-הספר, הייתה עד היום בהרבה מאוד רשויות מעורבת בפעילות ההורים בתוכה ובהגדרות בתוכה בצורה מאוד חזקה.
<ענת הוכנר: החוק כפי שהוא מופיע פה, אין בו שום התייחסות לעניין.
<ענת הוכנר: הייתי שמחה אם היינו מוגדרים באיזשהו אופן בהגדרות עם מה שמותר לנו להגיד.
<ענת הוכנר: כי גם כשיהיה יום לימודים ארוך, ובטח עד שיוחל יום לימודים ארוך היום ברוב המקומות אנחנו מתנהלים ברמה קבועה בתור אוטוריטה לעניין בצורה מאוד פורייה.
<ענת הוכנר: אני בעד לעשות מגבלה למחירים, אבל על הדרך להוציא אותנו מהעניין.
<ענת הוכנר: אם אתייחס לבוקר, ההתנהלות שלנו מול משרד החינוך לא רעה, אבל היא אורכת שנים.
יעקב מרגי: אני חולק עלייך, אני אסביר לך למה.
יעקב מרגי: עד היום היית מחוץ לעניין, ומרגע שהכנסנו את זה לתוך מערכת החינוך את ממילא בתוך העניין.
<ענת הוכנר: עד היום המעורבות ההורית בבתי-הספר מאוד גדולה עד כדי בחירת המועדונית לפעמים ובטח בהתנהלות היומיומית שלה.
יעקב מרגי: איפה פה את נגרעת?
<ענת הוכנר: אני איננה, ואני אצטרך להתנהל מול משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדייק את הדברים.
יפעת שאשא ביטון: את לא צריכה להתנהל מול משרד החינוך – נהפוך הוא.
יפעת שאשא ביטון: דווקא משום שנתנו מודל שאפשר להרחיב אותו מ-650 ל-935 שקלים, המודל הזה לא יתקיים בצורה כזאת או אחרת, אלא לפי מה שההורים יבחרו.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאמור להיות פה שיח בין הרשות המקומית לבין ההורים, לא לבין משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: ההורים יצטרכו לומר איזו מסגרת של צהרון הם רוצים, באיזה היקפים הם רוצים, האם הם רוצים את זה במתכונת מצומצמת או במתכונת רחבה או משהו באמצע לפי בחירתכם.
יפעת שאשא ביטון: כך שהמקום שלכם לא רק לא נגרע, אלא מאוד משמעותי בתהליך, ואי אפשר יהיה לקיים את זה בלי שאתם חלק ממנו.
יפעת שאשא ביטון: אז חשוב להדגיש את זה.
<ענת הוכנר: אני לא מתייחסת למחיר.
<ענת הוכנר: את לא עמדת על דעתי.
יפעת שאשא ביטון: זה כולל הכול.
יפעת שאשא ביטון: אני נתתי את הדוגמה של המחיר.
יפעת שאשא ביטון: המחיר מגלם בתוכו את הסטנדרטים ועוד חוג - -
<ענת הוכנר: אני מדברת על החיים.
<ענת הוכנר: ביום יום אנחנו אינם פה אצלכם בחוק.
יפעת שאשא ביטון: אני ממש לא - - -
<ענת הוכנר: וגם כתוב פה שוועד ההורים, אז אמורים להגביר אותו.
יעקב מרגי: בבקשה, התייחסות להערה שלה.
<נועה בן אריה: המקום שאנחנו יכולים לדון בכלל בשאלה הזאת זה סביב הנושא של שירותי צהרון שמוגדר בסעיף 12 שנגיע אליו בהמשך.
<נועה בן אריה: ככל שתהיה בו אפשרות לראות איך אנחנו יכולים לעשות תהליך היוועצות אפשר לשקול אותו בתוך סעיף 12 במסגרת החוק.
יעקב מרגי: משרד החינוך, התנגדות לזה?
יעקב מרגי: בהמשך נתייחס ונראה איך אנחנו מיישמים את זה.
<זאב גולדבלט: אני מנכ"ל פורום ועדי ההורים.
יעקב מרגי: מנכ"ל ומייסד.
<זאב גולדבלט: לדעתי, בפסקה שעוסקת בהגדרה של הצהרון נכון שבסיומת יש התייחסות ליום חינוך ארוך, אבל ראוי ונכון יהיה שגם הוועדה כבר בחקיקה הזאת תיתן התייחסות כמו למשל אמירה – עד ליישומו של חוק יום חינוך ארוך שיישומו נדחה שנה בשנה כבר ארבעים שנה.
יפעת שאשא ביטון: את זה אתה לא יכול לכתוב בחוק.
<זאב גולדבלט: הבעיה היא שזה נגרר כבר 40 שנה.
<זאב גולדבלט: הדבר השני שענת קודם אמרה ונבלע בסוף דבריה – כדאי להגדיר מי נציגי ההורים.
<זאב גולדבלט: נכון שמדובר באחד הסעיפים שזה באישור ההורים, אבל שיגדירו מי – אם זה יוסי או משה או חגית בכלל.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בוחרים את יוסי או את משה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו ההורים, ובשבילנו זה ההורים.
<זאב גולדבלט: אז בגלל זה אני אומר שכבר בהגדרה תגדירו מי הנציגים האלה.
יעקב מרגי: התייחסנו לזה.
<גבי אסם: אני מהחינוך ההתיישבותי.
<גבי אסם: זאת ההזדמנות להעיר שבמשרד החינוך חסרה יחידה של א'-ו' בחינוך הבלתי פורמלי.
<גבי אסם: יש לנו קדם יסודי, יסודי - -
יעקב מרגי: את רוצה שעל הגב של הילדים הקטנים נעמיס את כל חוליי מערכת החינוך?
<גבי אסם: לא, לא.
<גבי אסם: אנחנו פשוט מדברים פה הרבה על פיקוח.
יעקב מרגי: הוועדה הזאת פתוחה לדיונים.
יעקב מרגי: יש אפשרות שעל כל סעיף כזה אנחנו נעשה פיליבסטר, וכולם ידברו, והחוק לא יעבור או שאנחנו רוצים לחוקק.
יעקב מרגי: זה סך הכול מסגרות להמשך יום לימודים (צהרונים).
יעקב מרגי: אלה דברים אחרים, ואני לא חושב שזאת הבמה.
<גבי אסם: אני חושבת שחשוב להגיד - -
<גבי אסם: תודה לך.
<יוסי זילברברג: אני מנכ"ל רשת "אפטר סקול" שמפעילה צהרונים ברחבי הארץ.
<יוסי זילברברג: אני אחד המפעילים הגדולים בארץ.
<יוסי זילברברג: אני רוצה להתייחס לסוגיה של 20 ילדים כי היא סוגיה מאוד קריטית.
<יוסי זילברברג: אם נלמד גזרה שווה מציל"ה- -
יעקב מרגי: אבל עברנו את זה.
<יוסי זילברברג: רק מילה כזאת סוגיה מאוד - - -
<ענת הוכנר: הוא בא הפוך.
<ענת הוכנר: הוא לא רוצה - -
יעקב מרגי: אתם מבינים הכול, יודעים הכול.
יעקב מרגי: אני עוד לא, אני לומד.
<יוסי זילברברג: מצד אחד רוצים – וזאת המטרה – להוריד את המחיר כדי שיהיה יותר נגיש להורים.
<יוסי זילברברג: מצד שני גם בפרויקט ציל"ה הממוצע הוא 22 ילדים בגנים ו-28 בבתי-הספר.
<יוסי זילברברג: אי אפשר מבחינה תקציבית להפעיל מסגרת של 15 ילדים בגן שהיא ראויה עם כל הדרישות וכל הפיקוח על 15 ילדים.
<יוסי זילברברג: להשאיר 20.
יעקב מרגי: אף אחד לא מונע ממך.
<יוסי זילברברג: מסגרות של 15 הן פשוט לא ריאליות.
יעקב מרגי: אני לא מחייב אותך להחזיק מסגרות של 15.
<ערן רוזנפלד: אני השותף של יוסי.
<ערן רוזנפלד: הסוגיה הזאת מאוד מהותית.
<ערן רוזנפלד: אנחנו עובדים גם בגבעתיים וגם בתל-אביב.
<ערן רוזנפלד: ישבנו עם רואה החשבון ופתחנו את כל תלושי השכר ואת כל הנתונים בשקיפות.
<ערן רוזנפלד: הממוצע בכל גן חייב להיות לפחות 20 ילדים.
יעקב מרגי: למה חייבים?
<ערן רוזנפלד: אני אתן לכם דוגמה.
<ערן רוזנפלד: גן יחידני שיש שם 17-16 ילדים זה גן שאם אתה מפעיל אותו עם גננת ראויה, סייעת, אוכל, חוגים וכל הדברים מסביב – ב-16, 17, 18 ילדים ב-935 שקלים זה הפסדי מאוד.
<ערן רוזנפלד: העלות הריאלית של גן כזה צריכה להיות 1,400-1,300 שקל.
יעקב מרגי: מה עשית היום בלי החוק?
<ערן רוזנפלד: אני רוצה לתת לכם דוגמה ספציפית מתל-אביב – גן של 16 ילדים שבבוקר היו 20 ילדים שזה המקסימום שהיו בגן, מקסימום שיכלו להירשם לצהרון זה 20 ילדים.
<ערן רוזנפלד: בסופו של דבר נרשמו רק 16 ילדים.
<ערן רוזנפלד: הגן היה הפסדי.
<ערן רוזנפלד: ישבנו עם העירייה וחשבנו על כל מיני פתרונות.
<ערן רוזנפלד: בסופו של דבר אני הסתכלתי ברמה הכללית.
<ערן רוזנפלד: העירייה אמרה שהיא לא תגבה מאתנו תקורה בנושא הזה.
<ערן רוזנפלד: כל הורה היה צריך להוסיף עוד סכום קטן של כ-70-50 שקל בשביל לממן את ההפרש או האופציה הנוספת הייתה פשוט - - -
יעקב מרגי: אתה יודע מה ההבדל בין הגישה שאומרת שאפשר לאפשר מינימום 15 ילדים לבין הגישה שלך שאומרת שצריך לקבוע מינימום 20?
יעקב מרגי: ההבדל הוא שאם אני הולך לפי הגישה שלך אני עלול למצוא את עצמי בחוק הזה מגביל מסגרות שרוצות צהרון, ואין להם הכמות שאתה מבקש שתהיה מינימום לעומת הגישה שאומרת שצריך להסתכל בעין כלכלית.
יעקב מרגי: אני לא מזלזל בה, אבל אני לא יכול להיכנס לסד הזה שאתה מבקש בגלל טובת הציבור.
יעקב מרגי: יש לך שיקולים כלכליים אחרים?
יעקב מרגי: תתנהל מול העירייה.
<ערן רוזנפלד: אין בעיה גם לקבוע שיהיו 15 ו-13 ילדים, אבל אם אתה מגביל תקרה של 935 שקלים בסופו של דבר אף אחד לא יפעיל את הגן הזה.
<ערן רוזנפלד: להורים לא תהיה אפשרות להירשם לצהרון.
יעקב מרגי: בהמשך נראה.
<אחז אגם: אני יושב-ראש פורום הגנים בוועד ההורים של תל-אביב.
<אחז אגם: שתי נקודות חשובות: ראשית בדרום העיר תל-אביב אנחנו מפעילים יום לימודים ארוך בעלות העירייה.
<אחז אגם: אז ייתכן שבהגדרות שכתוב שזאתתהיה מסגרת שממומנת רק על-ידי המדינה, יש מקום להכניס גם את הרשות המקומית כדי שלא ייכנסו תחת הוראות החוק הזה כי יום הלימודים הארוך שמופעל בדרום תל-אביב - -
<נועה בן אריה: אה, בדרום העיר.
<נועה בן אריה: אתה מתכוון גם למסגרות של דרום העיר.
<אחז אגם: אז אולי צריך להכניס לסעיף ההגדרות גם את עניין הרשות המקומית ככל שהיא מממנת את העניין הזה כי בדרום העיר זה לא ממומן על-ידי המדינה, אלא על-ידי עיריית תל-אביב.
<אחז אגם: זה נושא מאוד חשוב.
יפעת שאשא ביטון: במחילה, לא הבנתי.
<אחז אגם: אני אסביר שוב.
יפעת שאשא ביטון: אם הרשות מפעילה גם היא כפופה - -
יעקב מרגי: יש כאן דברת שמפריעה.
יעקב מרגי: אני לא הצלחתי לשמוע ולהבין אותו.
יפעת שאשא ביטון: אבל אז הצהרונים הממומנים - -
<נועה בן אריה: לא, יש הגדרת יום חינוך ארוך.
<מירב ישראלי: יש האחדה כללית של יום חינוך ארוך.
<נועה בן אריה: שים לב לסיפא של אותו סעיף.
<אחז אגם: הבנתי מה שאתם אומרים, אבל איכשהו זה מדלג על מה שיש לנו בדרום העיר.
<נועה בן אריה: לא חושבת.
<נועה בן אריה: אם צריך חידוד בסיפא של הסעיף נחדד, אבל שים לב שהסיפא אומרת: "במסגרות יום חינוך ארוך כמשמעותו בחוק יום חינוך ארוך".
<נועה בן אריה: לדעתי, זה גם חולש על מסגרות שהעירייה מפעילה.
יפעת שאשא ביטון: אבל צהרונים מופעלים על-ידי הרשות.
<מירב ישראלי: אתה לא מבין את ההגדרה.
<מירב ישראלי: צריך להבין איך לקרוא את ההגדרה, ואם צריך להבהיר אז להבהיר.
<מירב ישראלי: החריגים שמופיעים הם חריגים כלליים.
<מירב ישראלי: אחר כך אומרים – מה שלא מוחרג צריך להיות 1, 2 או 3.
<מירב ישראלי: מה שמוחרג מוחרג לגמרי.
<אחז אגם: אני רוצה להחריג את מה שממומן על-ידי הרשות.
<מירב ישראלי: זה מוחרג.
<אחז אגם: איך אני - - - את זה?
<נועה בן אריה: "מסגרת שמופעלת כמשמעותה ביום חוק חינוך ארוך".
<מירב ישראלי: 1, 2, 3 לא חל על ההחרגה.
<מירב ישראלי: הוא חל על מה שחל - - -
<אחז אגם: נועה, אולי באמת כדאי לחדד את העניין הזה.
<ענת הוכנר: אבל רק שיסכימו לעניין.
<ענת הוכנר: הניסוח הוא אחר כך.
יעקב מרגי: אני אומר שבגדול החקיקה הזאת לא באה לגרוע ממה שיש.
יעקב מרגי: אני מודע למה שקורה בעיריית תל-אביב, לכל הדיפרנציאציה ולדברים הטובים שהיא עשתה בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: זה לא בא לגרוע.
יעקב מרגי: אם ניתקל בהמשך החקיקה אנחנו נדבר על זה ונתייחס לזה.
יעקב מרגי: הצעת החוק לא באה לגרוע, אלא להטיל פיקוח והסדרה בכיוון השני.
<אחז אגם: חשוב לי להגיד שזה כן, אבל כרגע בצורה הנוכחית זה קצת גורע.
<אחז אגם: אבל אני רוצה לדבר על עוד נקודה אחת.
יעקב מרגי: גם היועצת המשפטית של הוועדה וגם היועצת המשפטית של השלטון המקומי אומרות לך שהנוסח כפי שכתוב לא גורע.
יעקב מרגי: אתה עדיין אוחז - -
<אחז אגם: לא דיברתי על זה.
<אחז אגם: התקדמתי לנושא הבא.
<אחז אגם: אתה אמרת שהמטרה היא לא לפגוע במה שיש היום, ואמרתי שנכון להיום החוק קצת פוגע, לדעתי.
יעקב מרגי: נמשיך ונראה.
<אחז אגם: נקודה שנייה שרציתי להעלות היא שגם משיחות עם יפעת במשך השבוע התשובה הייתה שאם המחירים לא טובים לנו ניקח מסגרת פרטית.
יפעת שאשא ביטון: לא, בוא נדייק.
יפעת שאשא ביטון: פתאום הקערה התהפכה.
יפעת שאשא ביטון: התחלתם לשכנע אותי להחריג אותי כדי שאתם תוכלו לשלם יותר.
יפעת שאשא ביטון: פתאום ההורים במדינת ישראל צועקים כי הם רוצים לשלם יותר.
יפעת שאשא ביטון: אז אחרי שהסברתי את העניין של הסטנדרטים ושל האיכויות ושאנחנו הולכים להקפיד ולפקח – מה שלא היה עד היום – אמרתי שאם אתם כל כך רוצים לשלם יותר תעשו את זה במסגרת פרטית.
<אחז אגם: מצוין.
<אחז אגם: את צודקת לחלוטין, אבל פה ההערה - -
יעקב מרגי: גברתי מהמועצה לשלום הילד, לא.
יעקב מרגי: כמו שאני לא מרשה לאף אחד להתפרץ – גם לך לא.
<אחז אגם: אני רוצה לדבר בשמי.
<אחז אגם: ברגע שהכנסנו לחוק את העובדה שזה גם פועל במקרקעין שבבעלות או בשליטה ישירה, אני יודע שהמטרה היא להחיל הכול, ולמנוע כל מיני פוילע שטיקים שבהם זה יהיה דרך אנשים.
<אחז אגם: יחד עם זאת, בעיר כמו תל-אביב שבשנה הבאה אמורים להיפתח בה 400 צהרונים, אז נצא מנקודת הנחה שהיפותטית ההורים ירצו להפעיל משהו שהוא לא בחוק, אלא פרטי – אין איפה להפעיל אותו.
<אחז אגם: איפה אני אפעיל 200 מקומות פרטיים חדשים?
<אחז אגם: זה בלתי אפשרי.
<אחז אגם: לכן יש מקום להתייחס לזה.
יפעת שאשא ביטון: חזון אחרית הימים.
<אחז אגם: אני מסיים ועונה ליפעת, לצערי, הוויכוח נהיה על מחיר ולא על איכות - -
<אחז אגם: זה מה שאת חושבת- -
יעקב מרגי: אדוני, תודה.
<נועה בן אריה: זה לא הוגן.
יפעת שאשא ביטון: הדגשתי את זה גם קודם.
יפעת שאשא ביטון: אתה מסרב להקשיב.
<קונסטנטין שוויביש: שלום, אני מנכ"ל ברשת איגום שזה רשת גני ילדים ופעילות אחר הצהריים.
<קונסטנטין שוויביש: האם הבנתי נכון שמדובר גם על פיקוח על פעילות אחרי הצהריים בגנים פרטיים אשר נמצאים במבנים לא ציבוריים?
יפעת שאשא ביטון: פרטי זה פרטי.
<קונסטנטין שוויביש: מבנה פרטי.
<קונסטנטין שוויביש: כאשר הפעילות היא לפני הצהריים אז הגן הוא ברישוי ושייך למחלקה של מוכר ואינו רשמי חרדי כמו שאנחנו שייכים לשם.
<קונסטנטין שוויביש: כלומר בבוקר אנחנו מקבלים סבסוד של משרד החינוך, ואחר הצהריים אנחנו מפעילים צהרון במבנה - -
יעקב מרגי: אתה בהגדרה של מוכר שאינו רשמי?
<קונסטנטין שוויביש: כן.
יעקב מרגי: אז כן.
יעקב מרגי: אמרו, כן.
<קונסטנטין שוויביש: במבנה פרטי.
יעקב מרגי: אתה מדבר מימון מהמדינה?
יעקב מרגי: נכנס להגדרה.
<קונסטנטין שוויביש: חלקי.
יפעת שאשא ביטון: - - - כפוף?
<קונסטנטין שוויביש: לא, אני לא כפוף.
<קונסטנטין שוויביש: אז אני מקבל סבסוד של שכר דירה, חשמל ומים?
יעקב מרגי: אתה רוצה עכשיו לתקן חוקים אחרים?
<קונסטנטין שוויביש: זה אי שוויון.
יפעת שאשא ביטון: אתה מקבל תמיכה מהמדינה?
יפעת שאשא ביטון: אתה מחויב.
<קונסטנטין שוויביש: שכר העבודה שלי - -
יעקב מרגי: אדוני, הסוגיה שאתה מדבר עליה - -
<קונסטנטין שוויביש: - - -
יעקב מרגי: הסוגיה שאתה מדבר עליה היא בכלל בסוגיה המרכזית של ההבדלים בפערים בין המוכר שאינו רשמי המוגדר - - - לבין הרשתות לבין הממלכתי והממלכתי דתי.
יעקב מרגי: יש לך אפשרות להיאבק פה בפוליטיקה או בבית משפט.
<קונסטנטין שוויביש: בבית משפט.
<ליאור דגן: אני אב לשלוש בנות, ואנחנו גרים בהדר יוסף.
<ליאור דגן: חברת הכנסת אמרה קודם שיש תופעה שההורים כביכול רוצים לשלם יותר.
<ליאור דגן: ההורים ממש לא רוצים לשלם יותר.
<ליאור דגן: ההורים רוצים לקבל שירות טוב.
<ליאור דגן: מאחר שזה כסף שלנו, וזה מאה אחוז כסף פרטי ומאחר שמדובר במפעיל פרטי, ולפחות בתל-אביב יש שוק שהוא יחסית משוכלל, כלומר יש לא מעט מפעילים שמתחרים לתת את השירות הזה, וזה מוצר פרטי, אז מטבע הדברים מי שיציע את השירות הטוב יותר, ויהיה מוכן לשלם עליו – זה גם השירות שנקבל.
<ליאור דגן: בסוף יש לדבר הזה הכלכלה שלו.
<ליאור דגן: אם אנחנו רוצים לקחת מדריכים איכותיים יותר ולא מדריכים שעובדים ב-20 שקל לשעה, אלא בסכום גבוה יותר כדי שהם יהיו עם הילדים שלנו וייתנו להם - -
יעקב מרגי: דגן, נפל האסימון.
יעקב מרגי: עומדת לך הזכות לעשות מה שאתה רוצה הכי טוב.
יעקב מרגי: אנחנו לא באנו לפגוע באיכות.
יעקב מרגי: כוונת המחוקק היא שבמקום שאין איכות ובמקום שאין הסדרה והגדרה באנו לעשות הגדרה ולתת תכנים ואיכויות.
יעקב מרגי: יש לך משהו יותר טוב – תעשה, אף אחד לא מונע ממך.
<קריאה: אבל למה בבתי ספר ששם רוב הילדים יהיו האיכות צריכה להיפגע?
<קריאה: רוב ההורים בסופו של דבר - -
יעקב מרגי: עוד התפרצות אחת אתה לא תשתתף בדיון.
יפעת שאשא ביטון: בקול הקורא שייצא זה לא 20 שקלים לגננת או לסייעת.
יפעת שאשא ביטון: אני מציעה לכם ללמוד את הנתונים לפני שאתם קמים ומחליטים מה יהיה או לא יהיה.
יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת ואומרת – מה הסיפור היה עד היום?
יפעת שאשא ביטון: הקופון שגזרו עליכם היה מאוד גדול.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו באים לוודא שבכל הצהרונים במדינת ישראל יהיה פיקוח, ושבכל הצהרונים במדינת ישראל תהיה איכות ויהיו סטנדרטים.
יפעת שאשא ביטון: אבל אתם תשלמו רק את מה שצריך.
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לשלם יותר כי תרגיש שאתה מקבל יותר – אין שום בעיה, יש מסגרות אחרות.
יעקב מרגי: לפני כן משתתפת שאני מעריך אותה התנצלה, והיא לא סתם אמרה את זה על תל-אביב.
יעקב מרגי: רק אנחנו מצפים ממך שלא תחשוב שמה שקורה בתל-אביב קורה בכל המדינה.
<ליאור דגן: זה ברור.
יעקב מרגי: אז אל תפריע לנו לעשות הסדרה.
יעקב מרגי: תן לנו לעשות הסדרה ופיקוח והכנסת תכנים.
יעקב מרגי: זה לא מונע ממך לתת את הדבר הכי טוב.
יעקב מרגי: תתחרו ותיתנו ותספקו.
יעקב מרגי: יש הממלכה, יש המדינה.
יעקב מרגי: לממלכה אסור לאבד שליטה.
יעקב מרגי: ככה גם הציבור ביקש מאתנו, וככה קמה כל מחאת הצהרונים.
יעקב מרגי: שמענו את הערתך לפרוטוקול.
<עדי מן: אני יושב-ראש הגנים בפורום ועדי ההורים במודיעין.
<עדי מן: בהגדרה של רשות מקומית צריך לכלול גם מועצות אזוריות ומקומיות.
<נועה בן אריה: לא - - -
יעקב מרגי: רשות בהגדרה המשפטית.
<עדי מן: לא כפופות לפקודת - - -
<נועה בן אריה: זה בסדר.
<נועה בן אריה: הגדרת רשות מקומית כוללת בתוכה גם את הגדרת המועצה האזורית כי היא מועצה.
<עדי מן: אוקיי, בסדר גמור.
<מיכל חורין: אז אולי בכלל נכון לכתוב "רשות חינוך מקומית"?
<נועה בן אריה: רשות חינוך מקומית זה פחות מקובל בהגדרה.
<ענבל אביב: אני מויצ"ו.
<ענבל אביב: לדעתי, בשביל להכניס עוד משמעות להצעת החוק הזאת שתהיה צעד יותר משמעותי לחזון של יום לימודים ארוך כדאי להגדיר אולי בסל השירותים - -
יעקב מרגי: אתם לא מזכירים את היפוך הפירמידה?
יעקב מרגי: אני אומר להם שכל המטרה היא להכניס רגל.
<ענבל אביב: אז אני אומרת שבשביל שהצעד הזה יהיה יותר גדול כדאי להכניס להגדרות שילדים יהיו זכאים לאותן זכאויות שיש להם בשעות הבוקר גם בשעות הצהרון.
יעקב מרגי: מה זה הזכאויות?
יפעת שאשא ביטון: זה סייעות.
<ענבל אביב: לדוגמה, ילדים עם אלרגיות שדובר עליהם פה רבות בוועדה הזאת - -
יעקב מרגי: את מציעה לי לא לחוקק את החוק הזה.
<ענבל אביב: לא.
יעקב מרגי: אנחנו עוד לא הסדרנו ועוד לא הגענו למנוחה ולנחלה בתוך מסגרות גני הילדים לגבי הסייעות.
יעקב מרגי: כל זה בעבודה ובהסתכלות חדשה.
יעקב מרגי: להכניס עכשיו מה שלא היה על גב הצעת החוק הזאת – אז את אומרת לי לא לחוקק את החוק הזה.
<ענבל אביב: זה לא מה שאני אומרת.
יפעת שאשא ביטון: למרות שדיברנו על זה - -
יעקב מרגי: אנחנו לא מוותרים על זה, אבל זה לא בשלב הזה.
<נועה בן אריה: כפי שזה נמצא בקול הקורא היום אנחנו נתאים את המסגרות ככה שהמינימום שקבוע שם שהוא 8 ילדים, אם אני לא טועה, יותאם לפה.
יעקב מרגי: אבל ההערה שלך התקבלה.
יעקב מרגי: את רואה שגם משרד החינוך וגם מרכז השלטון המקומי קשובים וחשבו על זה, וכך זה יהיה.
<נועה בן אריה: זאת טעות שלנו.
- קרן: אני מהייעוץ המשפטי של משרד הבריאות.
יעקב מרגי: את היית שותפה להחרגה של חלק מהאוכלוסייה למזון לא בריא?
- קרן: לא.
יעקב מרגי: נוותר לך.
יעקב מרגי: זה במסגרת הגניבות של הפוליטיקאים מהתקנות.
- קרן: רק רציתי להגיד שההגדרה של צהרון כרגע לא תואמת את ההגדרה בחוק לפיקוח על התזונה בצהרונים שפורסם וייכנס לתוקף בספטמבר.
יעקב מרגי: אנחנו בעד החידוד.
יעקב מרגי: תחזרי, בבקשה.
- קרן: חוק הפיקוח על תזונה בצהרונים שפורסם ונכנס לתוקף בספטמבר, כרגע ההגדרה לא בדיוק תואמת את ההגדרה בחוק הנוכחי.
<מיכל חורין: מה ההגדרה?
- קרן: הכי מהותי כרגע זה מספר הילדים שדובר בו כבר עכשיו.
- קרן: שם מופיע 5 ילדים, ובחוק הנוכחי – 20 ילדים.
יעקב מרגי: זה בהקשר אחר.
- קרן: אנחנו לא בהכרח רוצים שבחוק הזה - -
יעקב מרגי: חשבתי שזאת הגדרה יותר מהותית.
יעקב מרגי: זאת הגדרה פרטנית, וזה לא דומה בכלל.
- קרן: אבל מספר הילדים זה כן - -
יעקב מרגי: זה לא מהותי בכלל.
- קרן: רק להפנות את תשומת הלב.
יעקב מרגי: אוקיי, הפנית את תשומת הלב.
<נועה בן אריה: - - - בתקרות שונות.
- קרן: אנחנו גם לא מתנגדים שזה יהיה מספר מינימלי גבוה יותר אבל שזה כן יהיה בתיאום עם משרד הבריאות כי יש לזה השלכה ישירה.
<נועה בן אריה: אנחנו מפנים לאותו חוק במהות שלו.
<נועה בן אריה: אנחנו גם מפנים אליו, ובכל רובד אפשרי אנחנו מדברים על נושא של התאמת התזונה, לפי מה שנקבע במסגרת חוק הפיקוח על המזון.
<נועה בן אריה: אנחנו לא נסטה מהעניין הזה.
- קרן: אז עדיין יש כמה - - -
<נועה בן אריה: אם יש תקלות ניסוחיות, ננסח.
יעקב מרגי: להזכיר למשרד הבריאות, תקנות המזון הבריא שמשרד החינוך הגיש לנו הוגשו ואושרו בוועדה הזאת, ועליהן הוגשה רביזיה.
יעקב מרגי: במסגרת סחר מכר – נקרא לזה – בין פוליטיקאים לבין משרד החינוך הוחלט להחריג אוכלוסייה מסוימת שאפשר להאכיל אותה לא בריא.
יעקב מרגי: אז משרד הבריאות –אמות מידה אחידות לאורך כל החקיקה.
יעקב מרגי: קצת צניעות.
יעקב מרגי: החוק הזה יהיה כפוף לכל חוק או תקנה של מזון בריא במוסדות החינוך.
יעקב מרגי: למרות שאני לא משפטן אמרתי לך את זה פחות או יותר.
<קריאה: תחריג את ה-5 ילדים שהיא מדברת עליהם.
יעקב מרגי: לא מחריג אף אחד.
יעקב מרגי: אנחנו חריגים גם ככה.
יעקב מרגי: רבותי, אנחנו בסעיף הגדרות, שתבינו.
יעקב מרגי: אני לא מלין על כך.
יעקב מרגי: חקיקה צריכה להיעשות גם בשכל.
יעקב מרגי: לא כמו שעשו במשרד החינוך.
יעקב מרגי: לא מוותר לכם.
<עדית בוקאי: אני עדית בוקאי, אני מנהלת את רשת הצהריים "צהריים טובים" של החברה למתנ"סים.
<עדית בוקאי: אני רוצה להגיד קודם כול שאפו על ההסדרה ועל כל התהליך שהוא בעיני מהפכה.
יעקב מרגי: מה זה "שאפו"?
יעקב מרגי: כובע?
<עדית בוקאי: כן.
<עדית בוקאי: כל הכבוד.
יעקב מרגי: אז תגידי "כל הכבוד".
<עדית בוקאי: כל הכבוד על המהפכה.
<עדית בוקאי: זאת מהפכה מאוד מהירה, וככזאת חלה עלינו חובת האחריות לנסות לראות איך לוקחים אותה קדימה ולא שופכים תינוק כלשהו עם מים.
<עדית בוקאי: במצב הקיים היום בארץ כל מפעיל יישובי נדרש להתייחס לשיעור מסוים של מסגרות עם מספר נמוך של ילדים בין אם זה שכונה מרוחקת או אוכלוסייה מתבגרת, וכולם נדרשים לתת על זה את המענה.
<עדית בוקאי: לסוגית מינימום 20 ילדים אני מסכימה פה עם חברי שדיברו.
<עדית בוקאי: לדעתי, הנתון הזה רחוק מלהיות מינורי.
<עדית בוקאי: הוא נתון קריטי מאוד - -
יעקב מרגי: אני לא צריך שתשכנעי אותי.
יעקב מרגי: מעבר לשיקול הכלכלי.
<עדית בוקאי: אני רוצה להציע פתרון.
<עדית בוקאי: הפתרון שאני חושבת עליו הוא שאולי צריך היה לתת החזר כלשהו למפעילים כדי להגדיר אחוזים מסוימים בכל יישוב שיתאפשר להפעיל אותם מתחת למינימום הזה כדי שהסכומים שאותו מפעיל ישלם בין 650 ל-950 שקלים לא יילכו על הנושא הזה, אלא רק לטובת תכנים ותוכן.
יעקב מרגי: לא, היא אומרת שאם הוא יהיה גירעוני הפער הזה בסוף – טוב, זה רמאות.
<עדית בוקאי: אני רוצה שכל שקל ילך לטובת האיכות, לטובת תוכן, לטובת פדגוגיה, לטובת מדריכים טובים.
<עדית בוקאי: רק לשם אני רוצה שהכסף ילך.
<עדית בוקאי: אם התחשיבים מבוססים על 22 ילדים אז מתחת לזה - -
<נועה בן אריה: אני צריכה לראות נתונים כדי לדעת.
יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא חושף אותם.
יעקב מרגי: הקטע של מכסה מינימלית של 15 או 20 ילדים – אני מבקש מהמשרדים לעשות לדיון הבא תחשיבים ולחשוב ולבדוק ולבוא אלינו עם תשובות.
יעקב מרגי: יותר מגוף אחד שאומר את זה, יכול להיות שזה גורם למצוקה כלשהי.
יעקב מרגי: אני אמרתי כמו שעניתי לבחור – שיבדקו לדיון הבא.
<נועה בן אריה: אני רק מבקשת, אדוני היושב-ראש, חלק מהבדיקה זה לדעת באלו מקומות – בעיקר פריפריאליים וקטנים – יש מסגרות היום בפועל שמתקיימות בהקפים כל כך מצומצמים.
יעקב מרגי: לכן הגופים שידברו ביניהם זה משרד החינוך ומרכז השלטון המקומי.
<חיים הלפרין: במתווה שאנחנו חושבים שראוי להציע כעדכון של ההצעה של כבוד היושב-ראש, חשבנו שאם אנחנו הולכים על מודל שהוא לא צהרון שמבקש רישוי, אלא מודל רישוי שהרשות מארגנת אותו, אז אפשר להגדיר ממוצע וטווח בין לבין.
<חיים הלפרין: לכן יכול להיות שמקום אחד יהיה יותר קטן ומקום שני יותר גדול, ויש איזשהו גורם מאזן.
<חיים הלפרין: ברגע שהחוק הולך לפי בקשה פרטנית - - - מקבל רישוי אז כל מסגרת עומדת בפני עצמה, ולכן יותר קשה לפתור את זה.
יעקב מרגי: אבל אתם יכולים לומר לי בעמדה מקצועית אחרי שתבחנו את זה, האם מסגרת של 15 ילדים יכולה להחזיק את עצמה או לא יכולה להחזיק את עצמה?
יעקב מרגי: יכול להיות שאת צודקת מאה אחוז, אבל אני צריך לבחון גם את האמירה שלך.
יעקב מרגי: אני מבקש לדיון הבא התייחסות כלכלית כלשהי.