GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איל בן ראובן: לילדים, הקביעות הזאת היא הדבר הכי חשוב, שהם כבר מכירים את הבן אדם, אבל פה זה מתחלף כי היא הולכת ובאים אחרים.
איל בן ראובן: לא טוב.
איל בן ראובן: משפט אחרון.
איל בן ראובן: אני אומר פה תראו, למי מיועדים הצהרונים?
איל בן ראובן: בסוף בסוף, הרי אנחנו רוצים את הצהרונים האלה פעם אחת לזוגות, לאנשים שילכו לעבוד בבוקר ושתהיה להם היכולת לשלוח את הילד ולהיות בטוחים שזה עובד; ופעם שנייה גם לאנשים שיש להם בעיות סוציו אקונומיות קשות וכו'.
איל בן ראובן: לשם אנחנו רוצים לכוון את העניין הזה.
איל בן ראובן: לסיכום, לא דיברתי פה על המון דברים, אין פיקוח.
איל בן ראובן: נדרשת פה עבודה.
איל בן ראובן: אני לפחות מצפה לשמוע ממשרד החינוך, אני חושב שהוא הגוף המקצועי.
איל בן ראובן: אני הייתי שמח מאד, כולל בוועדה, אני חושב שצריך ליצור איזה שהוא מעקב, כי זו בעיה.
איל בן ראובן: אני הייתי רוצה לשמוע תכנית פעולה איך מסדרים את האירוע הזה של צהרונים.
איל בן ראובן: יש פה את העניין - לא העליתי אותו פה – של יום לימודים ארוך.
איל בן ראובן: הוא חלק מהפתרון, אבל כרגע צריך לפתור את הבעיה הזאת ולהתקדם.
מירב בן ארי: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.
רחל עזריה: טוב, נושא הצהרונים, קודם כל הוא נושא-.
רחל עזריה: שלום לכולם.
רחל עזריה: עכשיו אני רואה.
רחל עזריה: לא הייתם פה קודם.
מירב בן ארי: הגיעו.
רחל עזריה: הגיעו, כן.
רחל עזריה: אז נושא הצהרונים זו סוגיה די מדהימה, כי בשנים האחרונות שיעור האמהות לילדים קטנים שעובדות, קפץ מ-55% ל-75%, שזה בעצם אומר שכל האמהות עובדות.
איל בן ראובן: וטוב שכך.
רחל עזריה: זה מעולה ואנחנו גם מקבלים המון מחמאות מהבנק העולמי ומה-OECD וזה מצוין שזה קרה, רק בעצם המערכת לא הותאמה ומשרד החינוך, כשהתחלתי לעסוק בנושא הצהרונים בעירייה, זה לא היה איתך חיים, זה היה בעירייה עצמה.
רחל עזריה: אז כשאמרתי שאני רוצה לטפל בצהרונים, אז אמרו אנחנו לא יודעים מה זה.
רחל עזריה: אמרתי להם מה זאת אומרת אתם לא יודעים מה זה?
רחל עזריה: בעירייה זה מנח"י, זה כאילו ממש חלק ממשרד החינוך.
רחל עזריה: אמרתי להם מה זה אתם לא יודעים מה זה?
רחל עזריה: אמרו אנחנו מאמינים שבשעה שתיים, אז זה היה אחת וחצי, זה היה לפני אופק חדש.
רחל עזריה: האמא צריכה לאסוף את הילד, לאכול איתו ארוחת צהריים ולצאת איתו לגינה או לספרייה.
רחל עזריה: אמרתי כן, מעולה, אני בעד אמונה, אבל זה לא רלבנטי לחיים של האנשים.
רחל עזריה: אז זה היה ממש עניין שלא היה אפשר לדבר עליו, אבל אני חייבת לומר, ייאמר גם לזכות משרד החינוך וגם משרד הכלכלה, סליחה, העבודה והרווחה עכשיו.
רחל עזריה: זה עבר לעבודה ולרווחה, ואני חושבת שגם בכנסת הטון שהולך ונטען, זה שאנחנו כן צריכים לראות איך אנחנו כן מסדירים ולוקחים אחריות.
רחל עזריה: ובירושלים בסופו של דבר כן עשינו מהלך של תקצוב דרך המדינה.
רחל עזריה: אבל אחד הדברים שגילינו, זה שבעצם למרות שהמדינה מתקצבת, הצהרונים לצערי הפכו להיות מקור הכנסה לרשות המקומית, ובעצם אנחנו שואלים את עצמנו איך זה שההורים משלמים הרבה, והורים משלמים הרבה.
רחל עזריה: ומצד שני השכר שניתן לעובדות הוא מאד נמוך.
רחל עזריה: וברור שיש שם פער.
רחל עזריה: הפער הזה הוא לא מוסדר.
מנואל טרכטנברג: ירושלים באשכול 2?
רחל עזריה: היינו באשכול-.
רחל עזריה: אנחנו עוד לא יודעים איזה אשכול אנחנו.
רחל עזריה: אנחנו אשכול 4 בינתיים.
מירב בן ארי: עברתם ל-3 לפי הרשימה.
רחל עזריה: בשנה הבאה אנחנו היינו - - -
<חיים הלפרין: ירושלים באשכול 3.
<חיים הלפרין: היישום יהיה בשנה הבאה.
רחל עזריה: היישום יהיה בשנה הבאה, כן.
רחל עזריה: אבל קיבלנו את ההסדרה - - -
איל בן ראובן: אנחנו בדרך למטה.
מנואל טרכטנברג: מזל טוב.
רחל עזריה: את ההסדרה קיבלנו כשהיינו באשכול 4.
רחל עזריה: זה חלק מאיזה שהוא הסדר גדול שעבדנו עליו ואני חושבת שבעצם יש פה כמה דברים שצריך לעשות.
רחל עזריה: אחד זה פשוט לדאוג לכך שכל הכסף שמשולם עבור הצהרונים, יוצא בהוצאה של הצהרונים ולא לשום מקום אחר.
רחל עזריה: זו הצעת חוק שלי ושל חברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון, ואני מקווה שאנחנו נוכל להעביר אותה בקרוב.
רחל עזריה: היא כבר בשלבים מתקדמים.
רחל עזריה: ואז השלב הבא זה גם להסדיר מה צריך להיות בצהרון.
רחל עזריה: אבל זה יהיה אתגר מאד גדול ואני חושבת שבעניין הזה אנחנו גם צריכים לראות איך אנחנו מייצרים את השותפות עם משרדי הממשלה, כי זה באמת אירוע משמעותי.
רחל עזריה: זאת אומרת כשהבת הגדולה שלי, שהיא בת 13.5, הגיעה לגן, אז היו גנים עם צהרונים והיו גנים בלי צהרונים, והיום ברור שכל הגנים הם עם צהרונים.
רחל עזריה: ובעצם יש פה עבודה משמעותית, שזה חלק מההתאמה של שוק העבודה לעובדה ששני בני הזוג עובדים ושיש לנו את שיעור הילודה הכי גבוה ב-OECD.
רחל עזריה: אני חושבת שהשאלה שאתה שואל, כאילו זה חלק מסדרת שאלות ואני רוצה לפנות למשרדי הממשלה, שאנחנו יכולים להביא הכל בחקיקה באמת.
רחל עזריה: אבל השאלה היא איך אפשר, אם יש דרכים רכות יותר.
רחל עזריה: אני אומרת לכם, אני יכולה לבוא דרך חקיקה וגם יש כל מיני חקיקות שמסתובבות, אבל השאלה אם אפשר לעשות דברים רכים יותר.
מירב בן ארי: את זה אנחנו ניתן להם לענות.
רחל עזריה: אז זהו, זה מה שאני אשמח לשמוע.
איל בן ראובן: מה המדיניות.
רחל עזריה: כי אני חושבת שנושא הצהרונים הוא כבר מאד מדובר.
רחל עזריה: זאת אומרת אם זה היה נושא שפעם לא דובר - - -
יפעת שאשא ביטון: כבר ברור שזה מטרות, זה חלק מצורך אמיתי.
רחל עזריה: זהו, בדיוק.
רחל עזריה: ועכשיו השאלה היא איך מסדירים את זה, מה הדרך הכי טובה.
רחל עזריה: אם אתם רוצים אפשר להביא חקיקה, אבל נראה לי-.
רחל עזריה: לא, לא בזה, גם יכולים לפעמים - - -
מירב בן ארי: טוב, בסדר.
מירב בן ארי: אנחנו נעבור לחבר הכנסת.
מירב בן ארי: תודה רבה חברת הכנסת עזריה, פעילה למען הצהרונים ללא הרף.
מירב בן ארי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה אדוני.
מירב בן ארי: הם המציעים, השלישייה, ואחרי זה חברי הכנסת והמשרדים.
אוסאמה סעדי: לדבר על הניסיון האישי?
מנואל טרכטנברג: איך אתה נהנית כשאתה היית בצהרון?
אוסאמה סעדי: על הילדים שלי, לא עלי.
אוסאמה סעדי: גברתי יושבת הראש - - -
רחל עזריה: אנחנו לא היינו בצהרון.
רחל עזריה: לא היה.
אוסאמה סעדי: חברי, חברי הכנסת, אני הצטרפתי לדיון החשוב הזה, כי באמת זה נוגע לכולנו, וכמו שאמר חברי, אייל, שמדובר בילדים שלנו ואיזה חינוך הם יקבלו.
אוסאמה סעדי: לפני שעה קלה היינו בדיון אצל חברתי, יפעת שאשא ביטון, בעניין חינוך לילדים בבתי חולים.
אוסאמה סעדי: אז בכל מסגרת כמובן צריך לתת את החינוך האופטימאלי, את החינוך הראוי.
אוסאמה סעדי: היום הצהרונים, אני חושב שהם צורך חיוני לכל המשפחות.
אוסאמה סעדי: כמעט לא תמצא משפחה – לא במגזר הערבי, לא במגזר היהודי – שהן לא זקוקות לצהרונים, כי בלי זה אף אחד לא יכול לעבוד.
אוסאמה סעדי: אם הילדים צריכים להשתחרר הביתה כבר באחת וחצי, אז מי יוכל לעבוד?
אוסאמה סעדי: ולכן צריך את הצהרונים האלה.
אוסאמה סעדי: אמר חברי, חבר הכנסת אייל בן ראובן, שאולי חוק חינוך יום לימודים ארוך היה פותר חלק מהעניין הזה, שבאמת הילדים נשארים עד שלוש, עד שלוש וחצי, אבל מכיוון שבהרבה יישובים אין את חוק חינוך יום ארוך - - -
איל בן ראובן: התכנית היום מתוכננת לשנת 2022.
איל בן ראובן: כלומר היא קפצה.
אוסאמה סעדי: ולכן חשובים הצהרונים האלה, על מנת לתת אפשרות לבני הזוג – ואנחנו מדברים, גברתי יושבת הראש, על החברה הערבית, ש-53% הם מתחת לקו העוני וכל שני ילדים מתוך שלושה הם מתחת לקו העוני.
אוסאמה סעדי: לכן, כאשר אני מסתכל ואני עיינתי וקראתי את הדו"ח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שהזמינה חברתנו קארין אלהרר.
אוסאמה סעדי: מדובר בשנת 2014, ש-245,000 ילדים, שהם כ-11% מכלל הילדים באוכלוסייה, השתמשו בשירותים של הצהרונים, אבל ההוצאה החודשית הממוצעת היא בערך 600 שקלים, אני חושב שחברתנו רחל עזריה יכולה להגיד שזה אפילו יותר.
אוסאמה סעדי: לפעמים זה 800 שקלים.
רחל עזריה: זה פשוט מחזיק גם את המקומות המסובסדים.
אוסאמה סעדי: לכן אני אומר.
אוסאמה סעדי: אז לפעמים אני שומע שמשפחות משלמות גם 800 שקלים, 1,000 שקלים.
רחל עזריה: גם 1,400 שקלים.
אוסאמה סעדי: ו-1,400 שקלים על ילד.
אוסאמה סעדי: אז נגיד שמשפחה מרובת ילדים - - -
מנואל טרכטנברג: על נכד.
רחל עזריה: אתה מממן.
אוסאמה סעדי: אתה יכול לממן את הנכד, זה בסדר.
מירב בן ארי: חבר הכנסת סעדי, אני רוצה להעיר משהו.
מירב בן ארי: זה לא דיון על חשיבות הצהרונים, בואו.
מירב בן ארי: יש נושא לדיון, הנושא הוגדר במפורש, זה על העניין של הסייעות.
מירב בן ארי: חבר הכנסת אייל בן ראובן הגדיר את זה טוב.
מירב בן ארי: אין כאן ויכוח על חשיבות הצהרונים.
מירב בן ארי: חשוב לי מאד שנתכנס לדיון.
מירב בן ארי: זה גם דיון מהיר, זה שעה, וחצי ממנה כבר עבר.
אוסאמה סעדי: לכן אני אתכנס, גברתי.
מירב בן ארי: אז אנחנו מדברים פה על תנאי ההשתכרות שלהן.
מירב בן ארי: מדברים פה כאן על אופי הסייעות, מדברים כאן על מה שאייל דיבר, על התחלופה שלהן.
מירב בן ארי: לכן אין כאן דיון עכשיו על צהרונים ואני גם לא רוצה להיכנס לזה.
אוסאמה סעדי: לכן אני אומר, מכיוון שאין חולק על החשיבות של הצהרונים והזכרת את העניין הזה - - -
מירב בן ארי: כן, אין ספק.
אוסאמה סעדי: אז קודם כל ההוצאות למשפחה הם נטל כבד לכל משפחה והיום קיימנו דיון, גברתי יושבת הראש, בוועדת הכנסת על עובדי קבלן בכנסת ושמענו את תנאי התעסוקה שלהם.
אוסאמה סעדי: תת תנאים.
אוסאמה סעדי: אז אני חושב שכשמדברים על הסייעות ותנאי תעסוקתן, גם במגזר הערבי, ויושב לידי מנכ"ל עיריית עראבה, ששם כמה - - -
אוסאמה סעדי: גם הביקוש לסייעות הוא כי אין אפשרויות תעסוקה, ולכן כולם רוצים לעבוד כסייעת, סייעת.
אוסאמה סעדי: חצי משרה.
אוסאמה סעדי: גברתי יושבת הראש, לפעמים יש תופעה של לחלק את המשרה לכמה משרות – לחצי משרה, לרבע משרה, שלושת רבעי משרה.
אוסאמה סעדי: אני אומר, מכיוון שמדובר בחינוך של הילדים שלנו וזה חשוב מאד וזה כמעט חינוך לא פורמאלי, כי זה אחרי שעות הלימודים, אני חושב שצריכים תנאי כשירות, מי יכול להיות.
אוסאמה סעדי: יש היום מכללות שמלמדות את זה וצריך לתת להן גמול בהתאם ותנאי תעסוקה בהתאם, על מנת שהן ירגישו שבאמת הם במקום עבודה שמעניק להן את הזכויות שלהן ואז אני בטוחה שהם יכולים להשקיע בילדים שלנו את המיטב.
מירב בן ארי: חיים הלפרין, משרד החינוך, בבקשה אדוני.
מירב בן ארי: התייחסויות שלך לא לחשיבות הצהרונים בארץ, אלא לנושא שהועלה כאן בדיון, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: למצב כוח האדם.
<חיים הלפרין: כם, אני רוצה להגיד שני דברים, אחד עקרוני.
<חיים הלפרין: למרות החשיבות של דו"ח המבקר, המשרד לא הסכים עם הקביעה שלו שזה באחריות משרד החינוך, גם בטיוטא וגם כשהדו"ח הזה הוגש.
<חיים הלפרין: זה לא מעוגן.
<חיים הלפרין: זאת הבנה של המבקר שזה צריך להיות באחריות משרד החינוך, אבל סליחה, אנחנו לא מבינים את המחויבות שלנו באופן הזה.
<חיים הלפרין: יש תכניות - - -
מירב בן ארי: של מי אז, אם זה לא של החינוך?
<חיים הלפרין: ממשלת ישראל צריכה להחליט איזה משרד צריך לעשות את זה ומתי.
<חיים הלפרין: אם הממשלה תחליט שמישהו צריך לטפל בזה, היא גם תדע איך לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: היום זה אף אחד או משרד הכלכלה כפי שמוכר?
רחל עזריה: או הרשות המקומית.
<חיים הלפרין: שנייה.
<חיים הלפרין: המשרד, כחלק מיישום דו"ח טרכטנברג, שנמצא פה, קיבל על עצמו לקחת אחריות על הצהרונים באשכולות 1 עד 3, כשאנחנו מפעילים בסביבות 2,500 צהרונים בגנים ועוד בערך 1,000 בבתי הספר, לכיתות א'-ב'.
<חיים הלפרין: שם אנחנו יודעים באופן – לא רוצה להגיד בוודאות מוחלטת, כי סטיות תמיד יכולות להיות – שהסייעות מועסקות כראוי.
<חיים הלפרין: יש תנאי סף ברורים מי זאת צריכה להיות סייעת.
<חיים הלפרין: הפיקוח על הגנים מאשר גם את הסייעות וגם את הגננות במסגרות האלה; ובסך הכל התחושה שלנו היא שהדבר הזה מפוקח.
מירב בן ארי: חיים, מה תנאי הסף להיות סייעת במשרד החינוך?
<חיים הלפרין: בוגרת 12 כיתות וללא הרשעות.
<חיים הלפרין: כלומר, זו דרישת סף לכל מי שנכנס למערכת החינוך.
<חיים הלפרין: בעניין הזה אין שום חידוש.
מירב בן ארי: לא, יש הבדל בין - - -
<חיים הלפרין: לא, היא לא צריכה להיות לא מורה ולא גננת.
מירב בן ארי: 12 שנות לימוד ו - - -
<חיים הלפרין: וללא הרשעות, נכון.
<חיים הלפרין: אלה תנאי הסף ואנחנו מקפידים עליהם.
<חיים הלפרין: אנחנו מפעילים מערך בקרה, חוץ מזה שאנחנו מוודאים שהצהרון מתקיים והילדים לא הולכים בשעתיים וחצי בהתאם לנוחות של מישהו, אנחנו גם מוודאים שיש - - - של צוות בזמן הזה ואנחנו גם מוודאים שזה אותם אנשים שעליהם הרשות מצהירה.
<חיים הלפרין: אנחנו מפעילים את זה באמצעות הרשויות.
<חיים הלפרין: הבקרות שלנו הן די צפופות במובן הזה שזה לא איזה בקרה שמגיעה פעם בשנה ואחר כך אפשר לנוח.
<חיים הלפרין: אנחנו מפעילים שש בקרות במהלך השנה בהפתעה, לכל מסגרת ומסגרת.
<חיים הלפרין: כלומר זה מערך מאד צפוף של בקרות שמגיעות בהפתעה, ובסך הכל אנחנו חושבים שהדבר הזה מתחיל להיות מוטמע.
<חיים הלפרין: אנחנו לא שלמים איתו לגמרי, כי כל נושא ההכשרות עוד לא סגור עד הסוף, הוא עוד לא מקבל את המיצוב הראוי שלו במובן הזה שזה צורך וצריך לתת אותו באופן המיטבי שלו, אבל אנחנו שם, במקום הזה שבו זה צריך להיות.
<חיים הלפרין: דבר שני שרציתי להגיד - - -
מירב בן ארי: אוקיי, רגע, אני רוצה לשאול אותך עוד משהו על סייעות, חיים.
מירב בן ארי: בעצם איך אתה גורם שאותה סייעת שמתחילה שנה ותסיים את השנה באותו גן, לא תפרוש באמצע, כי העניין של מה שגם אייל דיבר על העניין הזה, שהילדים רואים בה דמות, נקשרים אליה.
מירב בן ארי: מה גורם לאותה סייעת, מה התמריץ להישאר בגן?
<חיים הלפרין: קודם כל בשנה הראשונה שהפעלנו את התכנית הזאת הייתה תנועה ערה, כי באמת זה היה סוג של משהו שעוד לא היה ברור איך מפעילים אותו.
<חיים הלפרין: גם בשנה שעברה וגם בשנה הזאת העלינו את השכר של הסייעות ובסך הכל - - -
איל בן ראובן: כמה מרוויחה סייעת?
<חיים הלפרין: 33 שקלים לשעה ברוטו עובד לברוטו מעביד.
<חיים הלפרין: בסך הכל המערכת מיוצבת, למעט מקרים של חולה וכאלה, שאת זה אנחנו מכירים, אנחנו משתדלים מאד שלא תהיה תחלופה.
<חיים הלפרין: כלומר גם למי שמפעיל את הסייעות לא כדאי להחליף אותה, כי זה מייצר לו בלגן בהעסקה, כי בסוף שנת תקציב הוא צריך להוסיף לה את ימי החופשה שלא הוא נתן לה וכו'.
<חיים הלפרין: כלומר יצרנו מערך שבו לא כדאי לא לסייעת ולא למעסיק שלה, לבצע את החלופות האלה, כי זה באמת סוג של כאב ראש.
מירב בן ארי: היה עוד משהו שרצית להגיד?
<חיים הלפרין: כן, הדבר השני שרציתי להגיד הוא שיושב ראש הוועדה, חבר הכנסת מרגי, ביקש מהשלטון המקומי ומאיתנו מסמך של איך אנחנו רואים את התקינה של הצהרונים.
<חיים הלפרין: אנחנו ישבנו יחד גם עם נציגי ההורים, באופן שבו רצינו לתת איזה שהוא מענה מיטבי להגדרה של מה הוא צהרון.
<חיים הלפרין: השלטון המקומי גומר את הפיין טיונינג של איך הוא רוצה להעריך את הדבר הזה בגדול.
<חיים הלפרין: לדעתי עבודה בסיסית כזאת כבר נעשתה בדו"ח טרכטנברג, אבל הם רוצים לעשות את זה מאד מדויק ביחס למצב היום.
<חיים הלפרין: כשזה יהיה מוכן אז אנחנו נגיש את זה יחד, או שהם יגישו את זה בנפרד.
איל בן ראובן: וזה גם כן רק לסוציו אקונומי 1 עד 3?
<חיים הלפרין: זה בא לתת מענה רחב, זה - - - מה שוועדת טרכטנברג ניסתה לעשות, רק שהממשלה מזערה את זה.
מנואל טרכטנברג: חזרה בה.
<חיים הלפרין: לא, צמצמה את זה.
<חיים הלפרין: תודה רבה.
מירב בן ארי: תודה רבה חיים.
מירב בן ארי: חבר הכנסת טרכטנברג, בבקשה אדוני.
מנואל טרכטנברג: קודם כל למען הדיוק, הייתה החלטת ממשלה 4088 בשנת 2012, שהחילה את הסבסוד על הצהרונים באשכולות 1 עד 3 סבסוד מלה, ועל העשירונים 4 עד 10 סבסוד חלקי עם איזה שהוא אופק קדימה, ולצערי הרב, לאחר מכן הייתה החלטת ממשלה אחרת במסגרת הקיצוצים של שר האוצר דאז, לפיד, שבעצם החזיר את הגלגל אחורה.
<חיים הלפרין: חצי אחורה.
מנואל טרכטנברג: חצי אחורה.
מנואל טרכטנברג: לא, בפן של אשכולות 4 עד 10.
מנואל טרכטנברג: כלומר צריך להבין את זה.
מנואל טרכטנברג: כלומר יש הרעה לעומת מה שהוחלט כבר על ידי ממשלת ישראל.
מנואל טרכטנברג: זה לא שאנחנו בכיוון עליה כל הזמן.
מנואל טרכטנברג: ובאמת בדו"ח שאומץ בהחלטות האלה יש פירוט גדול מה צריך לעשות ואיך צריך לעשות וכו'.
מנואל טרכטנברג: אז התשתית למדיניות – שאלת אייל – התשתית הזאת קיימת.
מנואל טרכטנברג: זה עניין של החלטה בסוף, בשביל הקצאת תקציבים, כדי לדהור קדימה.
מנואל טרכטנברג: אבל אני רוצה להגיד משהו, גברתי יושבת הראש.
מנואל טרכטנברג: תראי, בחדר הזה וגם בוועדת הכספים וגם בוועדות אחרות, אנחנו חוזרים ומעלים את הנושא של הצהרונים כל פעם.
מנואל טרכטנברג: כמעט פעם בשבועיים זה עולה ובצדק.
מנואל טרכטנברג: פעם מצד של יוקר המחייה ופעם מצד אחר, מכל הזוויות האפשרויות.
מנואל טרכטנברג: ומה הבעיה?
מנואל טרכטנברג: הבעיה היא שלא הייתה הפנה במדינת ישראל של שנת 2017, שמה שצריך זה לא יום חינוך ארוך, זה יום חינוך מלא.
מנואל טרכטנברג: ופה הסמנטיקה חשובה.
מנואל טרכטנברג: כי באמת במציאות שאנחנו חיים בה, מבחינת השתתפות בתעסוקה, מבחינת הצורך החינוכי של הילד, הילד לא משתנה מדקה לשתיים לשתיים ודקה.
מנואל טרכטנברג: זה אותו ילד, עם אותם צרכים, עם אותם צרכים התפתחותיים ואחרים.
מנואל טרכטנברג: ולכן מה שצריך לקרות זה זה שאנחנו ננהיג בצורה הדרגתית ואחראית, כי זה תקציבית מאד כבד, יום חינוך מלא.
מנואל טרכטנברג: אמר חיים בצדק, אנחנו לא אחראים כמשרד ואני לא בא בטענות אליו.
מנואל טרכטנברג: הוא צודק.
מנואל טרכטנברג: משרד החינוך בהגדרה של היום, לכאורה לא אחראי, אלא אין שום גוף אחראי אחר ולכן אנחנו צריכים ליצור את המסגרת, כדי שתהיה אחריות מלאה.
מנואל טרכטנברג: עכשיו לעניין הסייעות.
מנואל טרכטנברג: תראי, זה לא רק הסייעות בצהרונים, זה כבר הקצה, את יודעת, אבל זה נכון במעונות היום וזה נכון בגנים עצמם.
מנואל טרכטנברג: עד שתיים זה אותו סיפור.
מנואל טרכטנברג: הרי מה שקורה הוא שמדינת ישראל לא השכילה להבין שמה שקובע בסופו של דבר את העתיד של הילדים, ובאמת זה לא אמירת כנף.
מנואל טרכטנברג: זה נקבע בגילאים האלה על פי האיכות של כוח האדם שעובד, על פי ההכשרה.
מנואל טרכטנברג: על פי היכולת לאבחן, לראות מה קורה להתפתחות של הילד, לאן להפנות וכו'.
מנואל טרכטנברג: היכולת הזאת כיום לא קיימת.
מנואל טרכטנברג: ואנחנו באמת לפעמים כועסים על הסייעות.
מנואל טרכטנברג: מה יש לנו לכעוס?
מנואל טרכטנברג: הרי אתה יודע, משלמים שכר זעום גם אחרי העלייה, שהיא ברוכה.
מנואל טרכטנברג: משלמים שכר זעום, אין כלל הכשרה.
מנואל טרכטנברג: דרך אגב, מכללת אורנים – אני בקשר איתם כל הזמן.
מנואל טרכטנברג: יש להם תכניות הכשרה גם לסייעות לגנים.
מירב בן ארי: אבל למה צריך ללכת ללמוד אם אפשר גם בלי?
מנואל טרכטנברג: אפשר, יש להם תכניות, אבל זה בחיפה וכו'.
יפעת שאשא ביטון: היום כבר מתחילים תהליך של התמקצעות בגלל הסייעות של הרשויות המקומיות.
מנואל טרכטנברג: אז יש.
מנואל טרכטנברג: צריך לקבוע סטנדרטים וצריך לתקצב את הדבר הזה.
מירב בן ארי: רק ממש משפט אחרון.
מנואל טרכטנברג: מה שאני מציע בעצמנו, כן בשורה אחרונה.
מנואל טרכטנברג: אני לא רוצה שכל הזמן נעסוק בפלסטרים, כי אוסף הפלסטרים מונע בסופו של יום את טיפול השורש.
מנואל טרכטנברג: אנחנו צריכים בו זמנית להתקדם בשני מישורים.
מנואל טרכטנברג: מישור אחד זה לא להגיד יחליטו בשנת 2022.
מנואל טרכטנברג: תשמע, החלטות מתהפכות ככה, כל הזמן.
מנואל טרכטנברג: דווקא עכשיו, כשיש לנו מצב שבו לא יהיה תקציב עד שנת 2019, זה הרגע להכין את הקרקע כדי שבתחילת הדיונים על התקציב הבא, הנושא של יום חינוך מלא יהיה על השולחן כנושא מרכזי של ממשלת ישראל.
מנואל טרכטנברג: הדבר השני במיידי, כן אפשר לקבוע סטנדרטים של הכשרה מינימאלית, לבוא בדברים עם המכללות להוראה, גם עם אורנים, גם עם בית ברל וגם עם סמינר הקיבוצים, וזה לא דברים גרנדיוזיים.
מנואל טרכטנברג: גם הכשרה של פעמיים בשבוע בשעות הערב, של כמה שעות, יעשו הבדל.
מירב בן ארי: איטה ממשרד הכלכלה, סגנית מנהלת - - -
<חיים הלפרין: הרווחה.
מירב בן ארי: אוקיי, העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
מירב בן ארי: סגנית מנהלת אגף מעונות יום.
<איטה עטייא: אנחנו, אחרי שלצערי לא יושמה ההחלטה 4088 והצהרונים לא עברו למשרד החינוך, נשארו אצלנו צהרונים מאשכול 4 עד אשכול 7, אנחנו מסבסדים, ומ-7 עד 10 זה רק משפחות חד הוריות.
<איטה עטייא: נכון להיום, המבנה של הקמת צהרון הוא מאד ברור.
<איטה עטייא: יש נוהל ואני לא יודעת אם לתדהמתי, אבל מצטרפים אלינו כל שנה הרבה מאד רשויות מקומיות שרוצות להצטרף למערך של משרד הכלכלה, גם בגלל הסבסוד, יש לומר.
<איטה עטייא: הילדים מקבלים סבסוד וזה מאד חשוב.
<איטה עטייא: בנושא הסייעות, צריך להגיד את האמת.
<איטה עטייא: זאת אישה שעובדת שעתיים ביום.
<איטה עטייא: לא פשוט למצוא נשים שעובדות שעתיים ביום.
<איטה עטייא: אני יודעת שבעיר שאני גרה, כל יום עושים הסעות מעיר אחרת.
<איטה עטייא: אז הן גם נוסעות, גם מקבלות יחסית שכר נמוך.
<איטה עטייא: זה קבוצה שמועסקת, שיש לה יותר מבעיה אחת, אז צריך לחשוב על הדבר הזה.
<איטה עטייא: כי מי הולכת לעבוד שעתיים ביום?
<איטה עטייא: או שזו פנסיונרית, או שאישה צעירה שאיך שהוא צריכה להתארגן על הילדים בדרך כזו או אחרת; או מישהי שלא מצאה עבודה.
<איטה עטייא: זה לא אומר שהן לא נשים ראויות ונפלאות, כי אני מוכרחה לומר שבמסגרות שאנחנו מפקחים עליהן, לא שמעתי על הרבה בעיות של תחלופה או בעיות מיוחדות איתן, כי רוב הגופים שמעסיקים אצלנו, שמפעילים צהרונים, זה רשויות גדולות וחזקות, שאני מעריכה שהן גם יודעות לתת את המענה וגם מוסיפות משאבים כשצריך.
<איטה עטייא: ברשויות הפחות טובות אני לא בטוחה שזה קורה.
<איטה עטייא: מדברים הרבה שנים על לאגם את הסיפור זה ולשים אותו תחת קורת גג אחת וצריך להגדיר צהרון מה הוא, כי זה לא באמת מוגדר.
<איטה עטייא: ואנחנו עושים כמיטב יכולתנו - - -
רחל עזריה: עכשיו הגדרנו בחוק.
רחל עזריה: יש הגדרה בחוק.
<איטה עטייא: לא בחוק זה לגבי המזון, זה לא אותו דבר.
רחל עזריה: לא, לא, אבל יש הגדרה של צהרון בחוק.
<איטה עטייא: כן, אבל עכשיו ביקשו מהרשויות המקומיות וממשרד החינוך לעשות הגדרה יותר רחבה, שתחיל את זה רק מעבר למזון.
<איטה עטייא: ואני חושבת, מניסיוני ומהידע שלי, שהגיעה העת להסדרה.
רחל עזריה: רק לחקיקה.
<איטה עטייא: לא יודעת, אפשר לעשות הסדרה לא בחקיקה.
מירב בן ארי: לא, היא מדברת על - - - בתוך ה - - -
<איטה עטייא: תראי, אם חלק ממשרד הכלכלה וחלק ממשרד החינוך וחלק הרשויות המקומיות וחלק עמותות פרטיות, כשיש לך אלפי צהרונים פרטיים.
<איטה עטייא: אני בסך הכל מפעילה 3,500, הוא 2,500.
<איטה עטייא: אני מעריכה שיש במדינת ישראל למעלה מ-20,000-30,000 צהרונים, שחלקם הגדול בכלל לא מפוקח.
מירב בן ארי: כן, חלק.
<איטה עטייא: בקיבוץ שלו הוא בוודאי לא מפוקח.
<איטה עטייא: יש קיבוצים אחרים שכן.
<איטה עטייא: בקיבוץ הזה הוא לא מפוקח.
<איטה עטייא: מה עושים עם שאר הצהרונים?
<איטה עטייא: אנחנו לפחות באים, יש קריטריונים.
<איטה עטייא: הם מקבלים רישיון כל שנה, איך שהוא יודעים מה קורה שם.
<איטה עטייא: בשאר הצהרונים אף אחד לא יודע מה קורה שם.
<איטה עטייא: אני חושבת שהגיעה העת להסדרה.
מירב בן ארי: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה כבוד יושבת הראש.
יפעת שאשא ביטון: אני לא אחזור על דברים שנאמרו.
יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה עם העניין והיא נגעה בדיוק בסוגיה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על סטנדרטים ועל שכר שצריך וקריטריונים וכו', ואנחנו מדברים בעצם על אנשי מקצוע שמגיעים לשעתיים ביום.
יפעת שאשא ביטון: שעתיים ביום.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו בואו נזכור, ואני כן רוצה להרחיב את השיח ולהתחבר לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג, שהסיפור הגדול מתחיל עוד במעונות.
יפעת שאשא ביטון: גם שם אין סטנדרטים וגם שם אין מספיק פיקוח.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על המעונות הפרטיים, שהם בכלל לא בפיקוח.
יפעת שאשא ביטון: אבל כל מי שרוצה וחפצה יכולה להיכנס היום ולהיות מטפלת במעון, כי פשוט נורא קשה לגייס כוח אדם.
יפעת שאשא ביטון: אז הראייה חייבת להיות רחבה – מלידה ועד בכלל, כולל הסוגיה של הצהרונים.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מחפשים פתרון, שמה לעשות, אנחנו לא נחכה שכל המערכת תטופל, אנחנו יודעים שזה תהליך ארוך שצריך להתחיל אותו אגב אתמול וכדאי מאד להזדרז איתו, אבל יש היום את כל הנושא של הסטאז'רים ושל ה - - -, שהם כבר מגיעים אפילו עם איזו שהיא הכשרה ראשונית.
יפעת שאשא ביטון: ומי שמכיר את שנת ההתמחות, בעצם אחרי שהם מסיימים את הלימודים הם יוצאים לשנת התמחות.
יפעת שאשא ביטון: אני ראיתי וגם קראתי בעוד איזה שהוא מקום על העניין הזה, שיהיה אפשר להכיר בעצם בעבודה בצהרונים כשנת התמחות.
יפעת שאשא ביטון: ואז זה מחייב אותם.
יפעת שאשא ביטון: הם כבר סיימו בעצם את שנת הלימודים, זה לא מתנגש להם.
<חיים הלפרין: זה רלבנטי לגננות, זה לא רלבנטי לסייעות.
<חיים הלפרין: זה מה שיקרה.
יפעת שאשא ביטון: תשמע, אבל אם אנחנו נתגייס כמערכות ונוכל לשקול גם את האופציה הזו, והיא אחת מיני רבות, שאם אנחנו נשב בצורה רצינית ויצירתית ונחשוב מחוץ לקופסה, אנחנו נצליח להביא כוח אדם איכותי לתוך הצהרונים, למסגרת שעות המצומצמת הזו, כשהם ממילא מחויבים למשרה מאד מאד חלקי ולמצוא פתרון.
יפעת שאשא ביטון: כי בקונסטלציה הנוכחית, כפי שאני רואה את זה ואני אומרת את זה בצער, אני כרגע לא רואה פתרון.
יפעת שאשא ביטון: הצהרונים חייבים להיות מפוקחים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הולכים על הכיוון של המחירים.
יפעת שאשא ביטון: יש לי גם הצעת חוק על הנושא של פיקוח של כוח אדם, אבל אני יודעת, כל עוד שאנחנו לא נעשה שם רביזיה, זה יישאר ברמה של הצעת חוק.
מירב בן ארי: תודה רבה חברת הכנסת שאשא ביטון.
מירב בן ארי: את מחליפה את זאב, תגידי רק את שמך.
<עדי מן: עדי מן, יושבת ראש גנים בפורום הוועדים היישוביים.
<עדי מן: שלום לכולם.
<עדי מן: תודה רבה גברתי יושבת הראש.
<עדי מן: אני רוצה קודם כל לשאול האם יש פה נציגות של הסייעות.
מירב בן ארי: כן, יש.
מירב בן ארי: יש כאן סדר.
<עדי מן: אני מתחברת שוב גם לחבר הכנסת טרכטנברג, לנושא של יום ארוך.
<עדי מן: אני חושבת - - -
מנואל טרכטנברג: מלא, לא ארוך.
<עדי מן: ארוך.
מנואל טרכטנברג: מלא.
<עדי מן: יום חינוך מלא.
<עדי מן: אני אפילו רשמי את זה פה.
<עדי מן: יום מלא בעצם יפתור פה את כל הבעיות.
<עדי מן: יהיו פה אנשים שלא יעבדו רק שעתיים ביום, אלא יעבדו יום מלא, יקבלו שכר על יום מלא.
מירב בן ארי: סליחה, כדי שלא לבזבז זמן על דברים שלא כאן, אני רוצה לומר שיול"ה נדחה ל-2022.
<עדי מן: לצערנו הרב.
מירב בן ארי: נכון, היינו פה, היינו בדיון הזה.
מירב בן ארי: בואי נדבר על דברים, וגם חברת הכנסת שאשא ביטון אמרה את זה ובצדק, על הפתרונות שאתם מציעים לעכשיו, לא לשנת 2022, וספק, אני לא יודעת אפילו אם אני אהיה פה, אז בואי נתקדם למשהו שעכשיו.
<עדי מן: קודם כל אני חלק מהצוות שישב עם משרד החינוך ועם השלטון המקומי על מודל הצהרונים והמודל הזה הוצג.
<עדי מן: אני לא רוצה לפתוח פה את המודל עצמו לצהרונים ספציפית.
<עדי מן: אני כן מאמינה שצריך כן לשנס מותניים ולא לחכות לשנת 2022 ולעשות שינוי כבר בשנה הבאה, בנושא הזה של הצהרונים, של התכנים שעוברים בצהרונים ושל כל הדבר הזה.
<עדי מן: אנחנו נדבר על זה בוועדה, כשיהיה את המודל מוכן וגמור.
<עדי מן: אתה רצית להגיד משהו?
מירב בן ארי: רגע, מה ההצעות שלכם כוועד הורים?
מירב בן ארי: זה מעניין אותי באמת ותגיד את שמך לפרוטוקול.
<ישראל אליאסף: אני ישראל אליאסף, אני מנהל את תחום ה - - -
מירב בן ארי: מה זה המכשיר הזה שיש לך?
<ישראל אליאסף: אני מצלם בשידור חי לפייסבוק.
מירב בן ארי: זה גם ככה בשידור חי באינטרנט.
<ישראל אליאסף: אז אני שם בפייסבוק שלי.
<ישראל אליאסף: אני מנהל את תחום הגנים בוועד ההורים של ירושלים.
<ישראל אליאסף: אני רוצה לרדת שנייה אחת לפתרונות, לא רק להגיד את הבעיות.
<ישראל אליאסף: קודם כל הבעיה ברמה העקרונית היא שהמדינה, הממשלה לא חושבת הוליסטית.
<ישראל אליאסף: היא כל הזמן חושבת על הבעיה פה, על הבעיה שם, על המעונות, על הצהרונים.
<ישראל אליאסף: היא לא חושבת באופן מלא.
<ישראל אליאסף: וכשהיא כבר חושבת על פתרונות, היא גם לא חושבת עד הסוף.
<ישראל אליאסף: אנחנו ההורים היינו בפגישות לפני הבחירות, על הסייעת השנייה, כשהסייעת השנייה זה היה-.
<ישראל אליאסף: כשתעדפנו, נפגשנו ועם פרופסור טרכטנברג לפני הבחירות והראינו לו נייר עמדה שלם על כל מגוון הבעיות שיש בגילאי לידה עד 6.
<ישראל אליאסף: ואז הוא אמר תעדפו.
<ישראל אליאסף: אז הדבר שתעדפנו הכי גבוה והדבר שהכי צריך זה היה סייעת בגנים בגילאי 3.