GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<בסמה אלסאנע: יש בעיה שתלמידים מאחרים, ההסעות לא מביאות אותם בזמן, לפעמים גם היעדרות גבוהה בקרב התלמידים המוסעים והתלמידים באים עם תלמידי גנים, ובית הספר רואה עצמו בבוקר מארח תלמידים שהם קטינים בגן, לפני שהם הולכים לגנים, הילדים הגדולים, האחים בכיתות ו', הם אלה שצריכים ללוות אותם לגנים.
<בסמה אלסאנע: זאת בעיה רצינית ובעיה מאוד מסוכנת, שאני כמנהלת לא לוקחת על האחריות שלי, שתלמיד מכיתה ו' יוצא להוציא את אח שלו מהגן.
<בסמה אלסאנע: זו סכנה על הכביש וסכנות אחרות, אף אחד לא יודע מה יקרה.
יוסף ג'בארין: איך פותרים את הבעיה?
יעקב מרגי: זה לא היא.
יוסף ג'בארין: לא, מה היא מציעה?
<בסמה אלסאנע: לא, אני - - -
יעקב מרגי: אנחנו נציע, היא מציגה את הבעיות.
<בסמה אלסאנע: אני בת המקום, אני גם יודעת, כל ההצעות שלנו, שהעלינו, הנה ראש המועצה שלנו נמצא, אנחנו ישבנו בישיבות, יש לנו ראש המועצה, ראש מחלקת חינוך, המטרה שלנו היא טובת הילדים.
<בסמה אלסאנע: היו לנו כל מיני פתרונות, ניסינו גם פתרונות.
<בסמה אלסאנע: ההמלצה שלי היא בית ספר לילדי הפזורה.
יעקב מרגי: זה האידיאלי.
יהודה גליק: מרחבים לפעילות, למשחקי כדורגל, שטחים חוץ מהכיתות.
יהודה גליק: יש מרחבים למשחק?
<בסמה אלסאנע: כן, כמו שראיתם, אין לנו חניה, אין חניה למורים.
יהודה גליק: חוץ מחניה, לילדים בהפסקות?
<בסמה אלסאנע: אין חניה למורים, אין מגרש כדורגל.
יעקב מרגי: אין, הכול קרוונים.
יוסף ג'בארין: אין, הכול יבילים עכשיו.
יעקב מרגי: יש קרוונים במקום, בגלל המצוקה.
יעקב מרגי: אם בשטח החום שמיועד לבינוי יש דירה של פולש לשטח, במקום שיבנו את שלב ג' ויפנו את הקרוונים ויהיו שטחים פתוחים.
יעקב מרגי: זה בעיה מזינה את הבעיה השנייה.
יוסף ג'בארין: מה היישוב הלא מוכר הכי קרוב שממנו מגיעים הכי הרבה תלמידים?
יעקב מרגי: זה היישוב עאווג'ן, בין רמות ללקייה.
יוסף ג'בארין: אז הקמת בית ספר שם יכולה לעזור.
<בסמה אלסאנע: אני חושבת שכן.
יעקב מרגי: את זה ראינו גם בסקירה במועצה.
יעקב מרגי: אם אני מוציא את כל ילדי הפזורה מתחומי מועצת לקייה מערכת החינוך בלקייה עובדת בשקט.
יהודה גליק: מה סוד קבלת הפנים הכול כך יפה שקיבלנו פה?
יהודה גליק: הילדים עם הפרחים, כל כך יפה פה ומסודר.
יוסף ג'בארין: זה בגלל הרשימה המשותפת.
<בסמה אלסאנע: יש לנו מנהלת מחוז - - -
יעקב מרגי: רגע, עוד לא שחררנו.
<בסמה אלסאנע: זה נותן לי כבוד, אני רואה בביקורים האלה הזדמנות, זו הזדמנות לטובת הילדים.
יעקב מרגי: אל"ף, בסמה, תודה.
יעקב מרגי: אנחנו מודים לך, באמת יצאת מגדרך בקבלת פנים של הדרומיים.
יעקב מרגי: אני דרומי, אני גם בדואי.
יעקב מרגי: אני גר ליד רהט.
יהודה גליק: מאיזה מושב לא מוכר, מהפזורה.
יעקב מרגי: אני הולך להתמודד על המקום של טלב, הוא הזיז טלב אחר, אני אוריד את הטלב הזה.
יוסף ג'בארין: שניכם, יש מקום לשניכם.
יעקב מרגי: תקשיבו, בסמה, הכנסת האורחים של הדרומיים, ודאי של הבדואים, ידועה מאז ומתמיד, אבל אני באמת באמת רוצה לומר לך, אל"ף, תודה לך, אנחנו בלחץ של זמנים.
יעקב מרגי: אני רוצה לשאול שאלה, אני רוצה לדעת - - -
<בסמה אלסאנע: אתם לא מסיירים?
<בסמה אלסאנע: הילדים מחכים לכם.
יעקב מרגי: בסמה, תתעלמי, יושב פה ראש ועדת החינוך.
יעקב מרגי: הצברים הם חוצפנים, אל תספרי אף אחד, אני שואל שאלה, תעני לי, את מרגישה שיש לך מענה כמנהלת בית ספר לצרכים שלך?
יעקב מרגי: האם את עושה את כל מה שאת חפצה כמנהלת ואת מצליחה לקבל מענים וסיוע?
<בסמה אלסאנע: אני גאה מאוד להגיד לך שאנחנו בבית הספר, מכל הבחינות, אנחנו בית ספר קודם כל בניהול עצמי, אנחנו עשירים, כסף לא חסר, תודה למדינה - - -
יעקב מרגי: אמרו לי שלקייה עשירים.
<בסמה אלסאנע: לא, אני מאוד מעריכה את זה ואני טיילתי בירדן וטיילתי בחוץ לארץ וראיתי בית ספר, אני גאה שאני מקבלת מענה כספי, אני בניהול עצמי.
<בסמה אלסאנע: מבחינת שעות, מבחינת - - -
יעקב מרגי: פעילות חוץ בית ספרית - - -
טלב אבו עראר: אני לא מאשר - - -
<עמירה חיים: תקשיב למה שהיא אמרה.
<עמירה חיים: לא, לא, לא.
טלב אבו עראר: באמת, מה אתה מצפה מפקיד?
<עמירה חיים: בסמה, לא, רגע, שנייה.
יהודה גליק: בסמה, התלמידים פה כולם מדברים עברית וערבית חופשי?
יעקב מרגי: לא, מה, אתה - - -
טלב אבו עראר: כמו ילדים קטנים.
טלב אבו עראר: מה, שאלות של ילדים קטנים, באמת.
טלב אבו עראר: הייתי מצפה ממנהלת, שהיא גם - - -
יעקב מרגי: אם יש לה ניהול עצמי - - -
טלב אבו עראר: לא, לא נכון.
יוסף ג'בארין: הבעיה פה היא לא בתפקוד של בית הספר.
יעקב מרגי: בסמה, אומר לי טלב - - - בסמה, אני סומך עלייך שבאמת באמת גם בוותק שלך ובניסיון שלך, שאת באמת לא סופרת אף אחד - - -
טלב אבו עראר: זה לא נכון, כל המנהלים בבתי הספר, הם אומרים תודה לעמירה חיים - - -
<עמירה חיים: אני יוצאת החוצה, יש לי - - -
יעקב מרגי: בסמה, רגע.
יעקב מרגי: טלב רוצה לשמוע מה לא טוב.
יעקב מרגי: את יכולה ל - - -
טלב אבו עראר: בדיוק, מה הבעיות.
יעקב מרגי: את יכולה להצביע לי מה הצרכים.
<בסמה אלסאנע: אני לא התרגלתי בבית ולא חינכתי להתלונן.
<בסמה אלסאנע: אני מסתכלת על עצמי, ככה גדלתי.
יהודה גליק: טוב מאוד.
<בסמה אלסאנע: להסתכל על חצי הכוס המלאה ואני חייבת להתמודד עם - - -
יוסף ג'בארין: אבל אין לך מגרשים, אין לך חצר.
<בסמה אלסאנע: הצפיפות, עכשיו תסיירו ותראו בעיניים.
<בסמה אלסאנע: תראו את הכיתות במקלטים, כל בית הספר יש בו כיתות, בכל בית הספר יש - - -
טלב אבו עראר: סליחה, המנהלת, איפה עושים שיעורי ספורט?
יעקב מרגי: היא אמרה, אין לה.
טלב אבו עראר: אין?
טלב אבו עראר: אז בסדר, ספורט זה חשוב.
יהודה גליק: רשמנו את הבעיה הזאת שבע פעמים.
<בסמה אלסאנע: אי אמרתי את זה מהתחלה, שלב ג' עדיין תקוע, לא באשמתי ולא באשמת אף אחד - - -
טלב אבו עראר: אבל איך עד אז איך אפשר לעשות שיעורי ספורט לילדים?
טלב אבו עראר: שזה חובה.
<בסמה אלסאנע: - - -
<קריאה: חברים, אני מציע ככה, אנחנו לא בכנסת.
<קריאה: אני מבקש - - -
<עמירה חיים: רגע, חבר'ה, זה מוסד חינוכי, תנו למנהלת לדבר.
<קריאה: חברים, אנחנו בבית ספר, מוסד חינוכי, תנו למנהלת לדבר.
יעקב מרגי: בסמה, לכן אמרתי, תתרכזי בי.
<בסמה אלסאנע: הוא שאל אותי על העברית.
<בסמה אלסאנע: קודם כל אני יוצאת לפעמים מהדברים האישיים שלי.
<בסמה אלסאנע: אני האמנתי ששפות לומדים מגיל צעיר, הילדים שלי למדו מגיל אפס, מגיל קטן, בקיבוץ, והם יצאו העברית שלהם עם הערבית ביחד, לכן כשבאתי בשנה הראשונה לנהל את בית הספר, ככה חשבתי שאני גם אכניס בבית הספר מכיתה ב' עברית, ואני זוכרת שמפקחת המחוז, גילה נגר, באה אליי עקב תלונת הורים, 'בסמה רק שמה רגל בבית הספר, חשבה שהיא מנהלת, הילדים לא יודעים ערבית, היא כבר הכניסה עברית לכיתות ב'.'.
<בסמה אלסאנע: ובאה אליי גב' גילה נגר ואמרה 'אני רוצה לראות שיעור', ו'גם ההורים אומרים, גם קלטת מורה מהמגזר היהודי'.
<בסמה אלסאנע: אמרתי 'כן, מה רע בזה?' היא אמרה, 'אני רוצה לראות שיעור אצל המורה שלא דוברת ערבית, איך היא מלמדת את המגזר הבדואי'.
<בסמה אלסאנע: אני אומרת לכם, אנחנו בית הספר, הילדים שלנו, העברית שלהם - - -
<עמירה חיים: ברמה גבוהה.
יעקב מרגי: איך הערבית שלהם?
יעקב מרגי: לא מעניין אותי העברית שלהם, איך הערבית שלהם?
<בסמה אלסאנע: הערבית שלהם - - -
יעקב מרגי: לא, אני יודע מה אני אומר.
יעקב מרגי: כדי להגיע להישגים, אני רוצה קודם כל שהשפה המדוברת והשפה הספרותית, שפת האם, תהיה שגורה בפיהם.
יהודה גליק: אבל עוד שפה משפר.
יעקב מרגי: בסדר, ברור, איך הערבית שלהם?
יעקב מרגי: תקשיב, מהדיונים עולה שבגלל האוריינות הנמוכה בערבית הם לא מגיעים להישגים.
יעקב מרגי: את יכולה לומר לי בתחום הוראת השפה הערבית, שפת האם?
<בסמה אלסאנע: הרמה של בית הספר היא ברמה של כל בתי הספר במגזר, אנחנו לא יותר טובים מהם ולא פחות טובים מהם.
יוסף ג'בארין: שזה בעייתי.
<עמירה חיים: זה לא נכון, אתם קצת יותר.
<עמירה חיים: זה לא נכון, לקייה קצת יותר.
<בסמה אלסאנע: כן, אני לא רוצה להגזים, אבל אני יודעת שאצלנו יש תכניות אחרות וייחודיות על מנת לעלות בהישגי השפה הערבית.
יוסף ג'בארין: אבל יש בעיה.
יוסף ג'בארין: יש בעיה עם רמת השליטה בערבית.
<עמירה חיים: יש בעיית דיגלוסיה.
<בסמה אלסאנע: הבעיה שהשפה הספרותית היא כמו שפה שנייה.
יוסף ג'בארין: בסדר, צריך להתמודד.
יהודה גליק: מה עם אנגלית?
יעקב מרגי: רגע, איך הגעת לאנגלית?
יעקב מרגי: בסמה, במקום שיעור בכיתה עוד שאלה אחת ואנחנו זזים.
יעקב מרגי: יש לך מורים, אנחנו עולים בוועדה, עולה תמונת מצב של רמת המורים, רמת המורים שאת מקבלת מהמכללות, הם מקצועיים?
יעקב מרגי: מוכשרים?
<בסמה אלסאנע: אני רוצה להגיד את המילה שאני תמיד אומרת, שהמורים של המכללות בישראל הם האוכלוסייה שאני - - - ואני אמרתי את זה לנשיאת מכללת קיי.
<בסמה אלסאנע: לפני חודש הייתי עם נשיאת מכללת קיי ואני אמרתי לה את זה.
<בסמה אלסאנע: אני מאוד גאה שהבוגרים של מכללת קיי הם ברמה שאני רוצה.
יהודה גליק: את רוצה שתהיה מכללה במגזר הבדואי?
<בסמה אלסאנע: זה אני חשבתי שכשאני אצא לפנסיה אני אחשוב על זה.
יעקב מרגי: בסמה, באמת תודה.
יעקב מרגי: תן לי, אני אשאל שאלות.
<קריאה: זה נוער במרכז הארץ, זו כיתה של עבודה מדעית, עכשיו יש לנו תחרות סייבר והם עובדים, כולם מתחרים, הם תותחים חבל על הזמן, הם תלמידים מאוד טובים.
יהודה גליק: תותחים ותותחיות.
<קריאה: תותחים ותותחיות.
<קריאה: הם טובים מאוד.
<קריאה: אנחנו ניכנס לתחרות ונזכה בעזרת ה'.
יעקב מרגי: אתה נוסע כל יום או שאתה גר בדרום?
<עמירה חיים: בכל המגזר הבדואי הבנות מובילות במדעים.
יעקב מרגי: בכל מקום.
יעקב מרגי: לא נעים להגיד לך, בכל תחום הנשים מובילות.
<עמירה חיים: אל"ף, זה נכון, אבל במגזר זה בולט.
יעקב מרגי: תגיד לי, הם רואים בזה תחום - - -
<קריאה: מחצית מהתלמידים במגמה מתחברים לזה כמגמה.
יעקב מרגי: טוב, רבותיי.
יעקב מרגי: הצעה לסדר, רבותיי.
יעקב מרגי: אתה, כשאני אתן לך את רשות הדיבור, יש פה חברי ועדת החינוך.
יעקב מרגי: בלי קריאות ביניים, כולם ישאלו, אנחנו רוצים באמת, אפשר גם לעשות סיור בחוץ, כדי להתרשם, תציג גם בעיות, אם יש בעיות בצורה הכי - - -
יהודה גליק: אף אחד לא מפריע, שום מילה.
יעקב מרגי: לאחר מכן - - -
<מוסא אלצאנע: אני אציג את הכול.
יעקב מרגי: תציג את עצמך, יש לך ארבע דקות.
<מוסא אלצאנע: אהלן וסהלן לכולם.
<מוסא אלצאנע: קוראים לי מוסא אלצאנע, אני מנהל בית מקיף מקיף אקראא.
יעקב מרגי: גם אתה באת מתימן?
<מוסא אלצאנע: כן, מצנעא.
<מוסא אלצאנע: יש לי מצגת, שגם יראו את המצגת.
<מוסא אלצאנע: (הצגת מצגת).
יעקב מרגי: מה פירוש אקראא?
<מוסא אלצאנע: אקראא זה לקרוא.
<מוסא אלצאנע: בית הספר אקראא - - -
מסעוד גנאים: זה הפסוק הראשון בקוראן.
מסעוד גנאים: זה ציטוט מהקוראן.
<מוסא אלצאנע: כן, בית הספר נוסד ב-2010, התחלנו במבנים יבילים, קרוונים, היו לנו 12 קרוונים, היו בצד הזה של המבנה החדש, שם היינו שלוש שנים, כיתה ז', ח', ט'.
<מוסא אלצאנע: ב-2013 בנינו את המבנה החדש, עברנו למבנה החדש, כשכמות התלמידים גדלה.
<מוסא אלצאנע: היום אנחנו בבית הספר 34 כיתות, 14 כיתות חטיבה עליונה, 20 כיתות חטיבת ביניים.
<מוסא אלצאנע: כל בית הספר, הכיתות התקניות בבית הספר, לא מקלטים, זה 18 כיתות.
<מוסא אלצאנע: אנחנו ניצלנו את כל הכיתות, גם המקלטים, הספרייה וגם חלק מהמעבדות.
יעקב מרגי: כמה כיתות מיועדות בשלב ב'?
<מוסא אלצאנע: שלב ב' אמורות להיות 12 כיתות.
יעקב מרגי: נוספות?
<מוסא אלצאנע: כן.
יהודה גליק: עדיין חסר, כי יש לו 18 ועוד 12 זה 30 וצריך 34.
יעקב מרגי: זה צומח, יש עוד שלב ג' גם כן.
<מוסא אלצאנע: היום יש לנו 928 תלמידים שמגיעים מהאזור הדרומי של לקייה.
<מוסא אלצאנע: 60% מהתלמידים שלנו הם מוסעים שמגיעים מדרום לקייה בהסעה.
<מוסא אלצאנע: התנאים שם הם קשים - - -
יוסף ג'בארין: 30%?
<מוסא אלצאנע: כי אין תכנית שם ואין חשמל ודרכי הגישה - - -
יוסף ג'בארין: כמה, 60?
יעקב מרגי: פה זה 60%.
<מוסא אלצאנע: צוות בית הספר הוא 79 מורים, שהם מורים צעירים ברובם הגדול.
יעקב מרגי: בכמה כיתות יש לך שני מורים?
<מוסא אלצאנע: יש לנו בתיכון מורה לאתגר, אנחנו מפצלים כיתות, שם יש לנו שלוש כיתות.
יעקב מרגי: אתם מבינים, התקצוב הדיפרנציאלי - - -
<קריאה: וביסודי - - - אבל זה היטיב דווקא עם המגזר.
יוסף ג'בארין: זה לא היטיב, זה קידם, כי עדיין - - -
<מוסא אלצאנע: כל התלמידים שלנו מגיעים - - - על ידי מכללה ארצית סכנין שבאמת נותנת ותומכת בנו מאז שהתחלנו את התיכון ועד היום, אנחנו מקבלים את כל התמיכה.
<מוסא אלצאנע: משרד החינוך גם עושה את הטיפוח והדרכה ו - - -
יעקב מרגי: אני לא מבין, מה זה מופעל על ידי המכללה הארצית סכנין?
<סאלם אבו עייש: הבעלות.
טלב אבו עראר: הרשת.
<מוסא אלצאנע: יש לנו מגמות, שאני אפרט יותר מאוחר, שהן עונות על הצרכים של התלמידים, יש לתלמידים המצטיינים וגם התלמידים הבינוניים וגם התלמידים המתקשים.
יעקב מרגי: דלג, דלג.
יוסף ג'בארין: עכשיו לבעיות.
<מוסא אלצאנע: הריבוי הטבעי הוא - - -
יהודה גליק: ריבוי טבעי זה לא בעיה, זה ברכה.
יוסף ג'בארין: יש לך הזדמנות שהוועדה תעזור לך, אז בוא נדבר על הבעיות.
<מוסא אלצאנע: למרות כל הקשיים, למרות המבנים היבילים שהיו לנו, למרות כל זה, אנחנו הגענו ל-46.5 בהישגי הבגרות בתשע"ד, בתשע"ה 57%, תשע"ו- 58%, השנה אנחנו מצפים ל-60% פלוס.
<קריאה: השאלה היא איכות התעודה, לא רק - - -
יעקב מרגי: חבר, תן לנו קצת קרדיט, נדע לשאול את השאלות.
<מוסא אלצאנע: אני אפרט כאן.
<מוסא אלצאנע: אם מסתכלים כאן על תשע"ו, 50%, אנחנו מדברים על 5 יחידות בגרות מתמטיקה, אם אנחנו מדברים על 30%, בתנאים כאלה אני חושב שאנחנו בדרך הנכונה ואנחנו בעלייה.
<מוסא אלצאנע: לא היה לנו בתשע"ד ולא בתשע"ה, 5 יחידות, עכשיו אנחנו מדברים - - -
יעקב מרגי: קיבלת סיוע מהמשרד כדי לעודד 5 יחידות?
<מוסא אלצאנע: אנחנו קיבלנו שעות ואנחנו גם השתתפנו בבית הספר הווירטואלי.
<מוסא אלצאנע: יש לנו גם עלייה ב-5 יחידות, אנחנו באמת רוצים שתהיה לנו בגרות איכותית.
יעקב מרגי: נשירה, אתה יכול לומר לי?
יעקב מרגי: תנסה לומר לי בנים-בנות, תחלק לי את זה.
<מוסא אלצאנע: אני אחלק, בקשר לבנים, חלק מהבנים הולכים לבית ספר טכנולוגי - - -
יעקב מרגי: זה לא נשירה.
<מוסא אלצאנע: זה לא נשירה.
<מוסא אלצאנע: יש תלמידים שאחרי כיתה י' יש נשירה ואנחנו - - -
טלב אבו עראר: כמה?
טלב אבו עראר: אחוזים.
<מוסא אלצאנע: אנחנו מדברים על 10%-12%, בנות פחות.
<מוסא אלצאנע: 5% זה בנות.
<עמירה חיים: פעם זה היה הפוך.
<מוסא אלצאנע: זה בגדול מה שקורה.
יהודה גליק: תגיד לי, מה לגבי בעיות יותר עמוקות?
יהודה גליק: שתייה, בעיות של נשירה לא רק לעבודה, נשירה קשה של ניתוק, ילדים בסיכון.
<מוסא אלצאנע: אנחנו מדברים על תלמידים שנושרים, שהם 10%, שהולכים לעבוד או - - -
יהודה גליק: לעבוד זה משהו אחר.
יעקב מרגי: מתוך 10%, אומר לך חבר הכנסת גליק, אתה יכול לומר לי כמה מהם מוגדרים כנוער בסיכון בגלל רחוב, סמים?
<מוסא אלצאנע: תופעת הסמים, אני רוצה להגיד, כאן אצלנו בבית הספר, אין, אנחנו לא מרגישים אותה כלל, אבל ביישוב, בדרום, בנגב, אני לא יודע, אני לא כל כך מתמצא בזה, אבל ילדים בסיכון, אני חושב שיש ילדים בסיכון ויש לנו את התכניות באמת למנוע את הנשירה של התלמידים.
<מוסא אלצאנע: אנחנו מנסים בכל הדרכים למצוא - - -
יהודה גליק: זאת אומרת אתה לא מרגיש שזה משהו משמעותי בעייתי קונקרטי?
<עמירה חיים: 268 ילדים בסיכון גבוה, בני נוער, בלקייה.
יהודה גליק: בכל לקייה.
<עמירה חיים: בכל לקייה, מאותרים.
<עמירה חיים: 570 ילדים ובני נוער, אבל בני נוער יש לנו 268 ילדים, לשאלתך.
<מוסא אלצאנע: אנחנו היינו בית ספר צהוב, עברנו עכשיו לבית ספר ירוק בשעה טובה - - - אתגרים בבית הספר.
<מוסא אלצאנע: קודם כל הידוק הקשר עם הקהילה, אנחנו עובדים על זה, אנחנו רוצים להעמיק את זה, זה יעזור לנו לשפר את רמת ההישגים וגם את רמת החינוך.
<מוסא אלצאנע: העלייה בהישגים, גם במיצ"ב, גם בגרויות וגם בגרות איכותית, אנחנו עובדים על זה על מנת להגיע לרמה הדרושה, שבאמת התלמידים שלנו ישתלבו באקדמיה בצורה טובה.
<מוסא אלצאנע: אני חושב שהאתגר החשוב ביותר, המבנים, להתחיל לבנות את השלבים הבאים של בית הספר, מגיע לנו, אנחנו שלוש שנים במבנה הזה, צפוף לגמרי - - -
יעקב מרגי: גנאדי, ראש המועצה, איפה זה עומד?
<סאלם אבו עייש: בתכנון.
<סאלם אבו עייש: מהנדס המועצה פה.
<מנסור אלסאנע: נחתם ביום חמישי עם הקבלן המבצע בשלב 12 כיתות, שהוא תוך חודש מתחיל לעבוד.
<סאלם אבו עייש: אם לא יהיו הפרעות מבעלות על הקרקע.
יעקב מרגי: אם לא יהיו הפרעות.
יעקב מרגי: זה כמובן.
<מנסור אלסאנע: אנחנו שלוש שנים במצב הזה, אנחנו שומעים על דברים, לצערי, אבל הדברים לא מתקדמים בקשר לבנייה חדשה ב - - -
יעקב מרגי: אבל כשנחתם חוזה עם קבלן זה כבר, תהיה קצת אופטימי.
<מנסור אלסאנע: אני מקווה.
יוסף ג'בארין: אלא אם זה נחתם לפני שלוש שנים.
יעקב מרגי: לא, הוא אומר לך - - -
יהודה גליק: הוא אמר ששלוש שנים הם במצב שעוד חודש מתחילים.
יעקב מרגי: הייתה בעיה עם בעלויות שלא הסדירו.
<מוסא אלצאנע: כאן חסר אולם ספורט, מגרש כדורגל, אלה האתגרים שעומדים.
<מוסא אלצאנע: אם אנחנו מדברים על תנאים ועל רווחת תלמידים, חסר שם מגרש כדורגל, חסר אולם ספורט, זה המתקנים שהם חיוניים מאוד לבית הספר.
יוסף ג'בארין: מגרש כדורגל ומתקני ספורט?
<מוסא אלצאנע: אולם ספורט, כי אנחנו רוצים שגם לבנות תהיה פעילות, יש לנו מורות לחינוך גופני והמורות, קצת קשה להן בחוץ לעשות - - -
יוסף ג'בארין: יש שטח?
יוסף ג'בארין: איפה הבעיה?
<מנסור אלסאנע: בקשר לאולם ספורט, יש לנו תקציב מקרן - - - 5.5 מיליון, התקציב של האולם הוא 7.5, חסר למועצה 2.5 מיליון שאנחנו מחפשים.
<מנסור אלסאנע: משרד החינוך לא - - -
יוסף ג'בארין: משרד החינוך, מה?
<מנסור אלסאנע: משרד החינוך לא מממן מגרשי ספורט.
<עמירה חיים: הספורט לא שייך למשרד החינוך, זה התרבות והספורט, כבר כמה שנים אנחנו לא אחראים על זה.
<עמירה חיים: זה לא אותו משרד.
<מוסא אלצאנע: דבר שני, ראיתם את דרכי הגישה לבית הספר, החניון - - -
יוסף ג'בארין: רגע, אבל אם אנחנו לא מתקדמים אז לא עשינו כלום, אז לא יהיה לך מגרש ספורט.
יוסף ג'בארין: מי אחראי?
יוסף ג'בארין: הרשות?
יוסף ג'בארין: מי?
יעקב מרגי: בדרך כלל הרשות.
יוסף ג'בארין: הוא אומר שחסר 2 מיליון, אז מה - - -
יהודה גליק: יש לו 5 מיליון, שיתחיל עם ה-5 מיליון.
<מנסור אלסאנע: משרד התרבות והספורט?
יוסף ג'בארין: אין מישהו ממשרד התרבות כאן?
יעקב מרגי: רבותיי, רגע.
יהודה גליק: יש מנהל אגף תרבות של ה - - -
יעקב מרגי: רגע, רבותיי.
יעקב מרגי: המהנדס, מבחינת שטח לבניית אולם הספורט, יש אותו?
<מנסור אלסאנע: קיים.
יוסף ג'בארין: קיים ו-5 מיליון גם.
יעקב מרגי: יש תקצוב מקרן - - -
<מנסור אלסאנע: יש תכנון, יש היתר, יש הכול.
יהודה גליק: אז שיתחיל אם יש 5 מיליון.
יעקב מרגי: המועצה, מה אתה עושה?
<סאלם אבו עייש: אנחנו נשיג את התקציב החסר בקרוב, בעזרת ה'.
יעקב מרגי: אם תצטרך עזרה מאיתנו מול המשרד נעשה את זה.
יוסף ג'בארין: משרד התרבות אומר שיש כסף.
יוסף ג'בארין: באמת.
<סאלם אבו עייש: לא, לא היה להם כסף בעבר, אבל אנחנו פונים למשרדים אחרים.
טלב אבו עראר: צריך לבקש שוב ושוב.
יוסף ג'בארין: מנסור, אני וטלב ומסעוד מוכנים לעקוב אחרי הנושא, בסדר?
<קריאה: מוסדות ציבור זה החומש הבא.
יוסף ג'בארין: אז אנחנו מחכים לחומש הבא.
<מוסא אלצאנע: חניון לרכבים של המורים.
<מוסא אלצאנע: המורים חונים, ראיתם, בשביל הגישה לבית הספר וגם השביל לא כל כך מסודר.
טלב אבו עראר: גישה יש - - -
יעקב מרגי: אנרכיה.
יעקב מרגי: יש פה משהו שהוא שבר, אנרכיה, כשל?
יעקב מרגי: תגיד.
טלב אבו עראר: תגיד.
יעקב מרגי: תגיד, אם לא, טלב לא יהיה רגוע.
טלב אבו עראר: היום הוא קיבל מחמאות.
טלב אבו עראר: תודה, תודה, תודה.
<מוסא אלצאנע: אני רוצה להגיד ש - - - גם כלפי הרכבים שלהם, ברגע שמורה יושב בכיתה והרכב שלו בחוץ לא בטוח - - -
יעקב מרגי: מה אתה רוצה, שהוא ייכנס לכיתה עם הרכב?
טלב אבו עראר: אין חניה.
<מנסור אלסאנע: לגבי החניה, אני רק אעדכן, שלוש פעמים המועצה שלחה קבלן עם תקציב לסדר את החניה ותובעי בעלות גירשו אותו.
טלב אבו עראר: אז תפנה למִנהלת, למי אתה מחכה?
טלב אבו עראר: תפנה למִנהלת.
<מנסור אלסאנע: יש בעיית תביעת בעלות.
טלב אבו עראר: בסדר גמור, אבל היא הכתובת.
יעקב מרגי: לא, טלב, אתה מיתמם.
יעקב מרגי: יש בעיה של בעלות.
יעקב מרגי: הוא אומר לך, יש כסף, יש תכנון, יש היתר.
יעקב מרגי: שיא החוצפה שאולי אחד מתובעי הבעלות יושב פה ומתלונן למה אין פה חניה.
יעקב מרגי: יכול להיות גם מקרה כזה.
יעקב מרגי: בחייך, נו.
טלב אבו עראר: נו, אז מה עוזר לך הצעקות?
יעקב מרגי: לא, אני מנסה להסביר לך.
טלב אבו עראר: אבל יש מִנהלת?
טלב אבו עראר: שתפתור את הבעיה.
יעקב מרגי: תפנו למנהלת, אם היא יכולה לעזור לכם.
<מוסא אלצאנע: אם יש שאלות, אנחנו כאן.
<קריאה: אני רוצה להוסיף עוד משהו.
יעקב מרגי: אתה לא יכול להוסיף משהו.
יעקב מרגי: אתה ועד הורים?
יעקב מרגי: לא, לא, אני נותן רשות דיבור.
יעקב מרגי: תקשיב, אנחנו ועדת החינוך, תפקידנו לפקח על משרד החינוך, על עבודתו של משרד החינוך ומדי פעם הדיונים צפים ועולים.
יעקב מרגי: יש לנו את הסוגיה הזו שעומדת לפתחנו, הפערים בחינוך.
יעקב מרגי: נכון שבמגזר הבדואי לאחרונה יש עלייה לעומת כל המגזר, אבל זה עדיין לא מספיק, אנחנו עדיין נמצאים ב - - - השאלה, אתה כמנהל, מציב לך יעדים לבית הספר להביא את זה בשלוש שנים, ארבע שנים, חמש שנים, להרים את זה לרף מסוים, ראינו את ה-30%, מבורך, לא מספיק.
יעקב מרגי: השאיפה שלך להגיע לפחות - - -
<קריאה: ל-100%.
יעקב מרגי: אתה יודע?
יעקב מרגי: אלוהים ברא את הלשון בלי עצם, אפשר להגיד את הכול, לא כואב.
יעקב מרגי: תקשיבו, לפחות תגיע, השאיפה שלנו להגיע לפחות לכלל האוכלוסייה.
יעקב מרגי: אתה הולך לשם?
יעקב מרגי: אתה מבקש אמצעים לצורך זה?
<מוסא אלצאנע: אנחנו שואפים שכל התלמידים שלנו יגיעו לבגרות ויהיה להם את הכרטיס להיכנס לכל המכללות וכל זה, אנחנו שואפים לזה, שלא לפספס תלמיד אחד בבית הספר.
יעקב מרגי: יש לך תלמידים שהיית יכול להכניס אותם לכיתת אתגר או מב"ר ואין לך תקן?
<מוסא אלצאנע: יש לנו תקנים, אנחנו קיבלנו את כל התקנים, כל התנאים - - -
<קריאה: אין לנו כיתות.
יעקב מרגי: אני מדבר איתו, הוא מנהל בית הספר, הוא לא יודע לדבר?
<סאלם אבו עייש: הוא גם מנהל.
יעקב מרגי: בסדר, תנו לו.
יעקב מרגי: אני אתן לך, תבקש, אני אתן לך.
יוסף ג'בארין: אתה תדבר אחריו.
יעקב מרגי: תן לי רגע, אני אגמור, אני אעביר לך.
<מוסא אלצאנע: מבחינת שעות לימוד, תקציבים לבית הספר, אנחנו מקבלים, אנחנו יש לנו גם מורים טובים מאוד ומצוינים ואני אומר לך, להשיג בגרות יותר איכותית ולהגיע לאחוזים גבוהים, אנחנו באמת שואפים.
<מוסא אלצאנע: היום יש לנו 30%, אנחנו לא מסתפקים - - -
יעקב מרגי: מה מונע ממך להגיע לתוצאות יותר גבוהות?
<מוסא אלצאנע: התנאים בבית הספר היום, התנאים שקיימים בבית הספר מגבילים, הצפיפות בבית הספר.
יעקב מרגי: צפיפות.
<מוסא אלצאנע: היא מגבילה אותנו חזק.
<מוסא אלצאנע: היום אין לנו כיתות, חייבים לתקצב כיתות, לנצל מעבדה באופן איכותי, התנאים הפיזיים של בית הספר.
<מוסא אלצאנע: אם מדברים על אולם, מדברים על אולם, מדברים על מרווח לתלמידים, 928 תלמידים ב - - -
יעקב מרגי: מנהל החטיבה, רצית להוסיף משהו?
<יוסף אלאסד: אמרתי, המחסום העיקרי בבית הספר, עם כל התמיכה של משרד החינוך וכל מה - - -
יעקב מרגי: זה הכיתות.
<יוסף אלאסד: - - - שאנחנו מקבלים, אבל יש לך מחסום, זה הכיתות.
<יוסף אלאסד: כשאין לך כיתה, הדבר הבסיסי - - -
יעקב מרגי: מהנדס המועצה, תוך כמה זמן בינוי של שלב ב'?
<מנסור אלסאנע: הכוונה שב-1.9 יהיה להם 12 כיתות.
יעקב מרגי: שנת הלימודים הקרובה?
יעקב מרגי: 12 כיתות נוספות?
<מנסור אלסאנע: כן.
יוסף ג'בארין: מה אמרת, מה המחסור?
<מוסא אלצאנע: המחסור זה 16 כיתות עכשיו ולא 12.
יעקב מרגי: ברור, ספרנו, ראינו.
<קריאה: רק שתי הערות, אני רוצה לומר, בעניין הזה.
<קריאה: אל"ף, לגבי העניין של בתי ספר תיכוניים, יש כאן שני בתי ספר תיכוניים שהם עיוניים, אין בית ספר תיכון טכנולוגי ולכן התלמידים הטכנולוגיים יוצאים.
יעקב מרגי: במועצה הוצג לנו שיש להם שאיפה לבנות.
<קריאה: חשוב שיהיה בית ספר טכנולוגי.
<קריאה: כאן יש 1,000 תלמידים, למשל בית הספר הזה.
<קריאה: לגבי שטחים לבינוי, אנחנו, המשפחה תרמה את השטח לבית הספר התיכון, המשפחה תרמה את השטח לאולם הספורט, והמועצה לא קיימה ולא בנתה.
<קריאה: תמיד מדברים על תובעי הבעלות, אנשים תרמו שטח לבית הספר, גם השטח למגרש הכדורגל, המשפחה תרמה אותו ואני כבר מודיע לך שהמשפחה מתכוונת לתרוןם את החניון למורים.
<קריאה: כל מה שצריך לעשות יעשו, השאלה היא העניין של בית ספר טכנולוגי והדבר השני הוא לא רק הישגים.
<קריאה: שמענו רק הישגים, גם בנגב בכלל, יש את העניין של הערכים.
<קריאה: יש לנו בעיה קשה של אלימות בתוך החברה הערבית בכלל ובנגב בפרט, הגיע הזמן לא רק שיידעו גיאוגרפיה, גם שיהיו בני אדם, שהמורים יהיו מוכשרים וייתנו כלים לתלמידים להתמודד עם בעיית האלימות ואנחנו רוצים גם כן שתהיה תכנית לגבי הערכים ולא רק לגבי גיאוגרפיה והיסטוריה.
<קריאה: יש חינוך לא פורמלי, יש תקציבים, אנחנו צריכים להתמקד לא בצפיפות בכיתות, אלא איזה אדם אנחנו רוצים, איך הוא יתנהל בתוך החיים, וזה לדעתי לא פחות - - -
יעקב מרגי: מספר משפטים על הבלתי פורמלי, אתה יכול לומר לי מה בית הספר עושה?
<מוסא אלצאנע: החינוך הבלתי פורמלי, אנחנו במועצה, יש תכנית עכשיו שאנחנו אמורים להיכנס בחודש ינואר, אנחנו קיבלנו 350,000 שקל על מנת להפעיל את בית הספר, בית הספר יהיה עוגן לאזור הזה שיפעילו את כל ה - - -
יעקב מרגי: כמה מורים יש לך מחוץ לדרום, שמגיעים מהצפון?
<מוסא אלצאנע: 40%.
יעקב מרגי: אני בכוונה שואל בכל מקום כי אנחנו הולכים לקיים דיון בנושא הזה.
<נציג ועד הורים: אני רציתי לומר כמה מילים.
יעקב מרגי: יש לך דקה, בכבוד.
<נציג ועד הורים: מישהו דיבר פה על הילדים שנפלו היום בוואדיות, בגשם שם?
<נציג ועד הורים: אף אחד לא דיבר, לא מעניין אותם מזה.
<נציג ועד הורים: זה באמת - - -
<קריאה: זה ילדי הפזורה.
<נציג ועד הורים: בסדר, אם זה היה מעניין היו מדברים על זה.
<נציג ועד הורים: הילדים שם נפלו בוואדיות בגלל הגשם, עם כל הגשמים הם נשארים שם בלי בית ספר, הם מעוניינים פה רק לקבל כסף על הילדים בבית הספר, בנסיעות הם מקבלים כסף ולהעביר את הילדים.
<נציג ועד הורים: הילדים נשארו שם, חלק בא וחלק עם מכוניות, עד שהם יגיעו לפה אלוהים גדול.
<קריאה: זו הפזורה, דיברנו עליהם.
<נציג ועד הורים: כל החורף, בזמן שיש חורף הם לא באים לבית הספר.
יוסף ג'בארין: אנשי המִנהלת, על הבעיה הזו אנחנו שומעים מהבוקר.
יוסף ג'בארין: הדרכים - - -
<קריאה: צריך להקים בית ספר.
יוסף ג'בארין: בסדר, אבל עד שיקימו בית ספר צריך להסדיר את הדרכים, כמה זה?
יוסף ג'בארין: כורכר וקצת - - -
<נציג ועד הורים: נכון, כמה אני דיברתי בשביל זה?
<נציג ועד הורים: ארבע-חמש שנים אני מדבר, אף אחד לא מעניין אותו, מעניין אותם רק לקבל כספים, לא מעניין אותם - - -
יעקב מרגי: תודה רבה, חשוב מה שאמרת.
יוסף ג'בארין: זה שליש מ - - -
<נציג ועד הורים: הם נפלו היום בוואדי, אני העברתי אותם, תסתכל על הגוף שלי.
יוסף ג'בארין: בואו נשמע מה קורה עם ה - - -
<נציג ועד הורים: שם נשארים כל הזמן, נופלים שם ילדים ונופלים בוואדיות שם, אף אחד לא מעניין אותו - - -
יוסף ג'בארין: הדרכים לא בטיחותיות.
<נציג ועד הורים: כל אחד - - -
יעקב מרגי: עמירה.
<עמירה חיים: ללא כל ספק יש המון אתגרים וחסמים שאנחנו לא מתעלמים מהם.
<עמירה חיים: יש עלייה בהישגים ויש עלייה בדברים במאמץ באמת אדיר.
<עמירה חיים: כדי להשיג איזה שהיא עלייה, כשיש הרבה חסמים אז המאמץ הוא כפול ומכופל.
<עמירה חיים: צריך לומר את זה.
<עמירה חיים: אנחנו נמצאים בחיפוש דרך מתמיד, המשרד משקיע באמת הרבה, עד עכשיו הושקע בחינוך הדיפרנציאלי מאות שעות.
<עמירה חיים: יש בתי ספר שקיבלו תוספת של 300 ו-400 ו-500 שעות.
<עמירה חיים: היינו בבית ספר שראינו שני מורים בכיתה.
<עמירה חיים: כל זה כדי להדביק את הפערים ולשבור את הקשר בין מצב סוציואקונומי להישגים לימודיים, שאנחנו לא מקבלים אותו, אבל החסמים הם חסמים שאנחנו מתמודדים איתם.
<עמירה חיים: חסם אחד קטן, אני לא ארחיב, הדיגלוסיה.
<עמירה חיים: הילדים נבחנים בשפה זרה כמעט.
<עמירה חיים: הם מתחילים כיתה א' ולומדים ערבית שהם לא מכירים אותה.
<עמירה חיים: אין דבר כזה בצפון.
<עמירה חיים: ילד בצפון נכנס לכיתה א', לומד ערבית ערבית.
<עמירה חיים: אצלנו לא, כבר בכיתה ב', כשיש מבחני מיצ"ב ראשונים הוא נבחן בשפה זרה, הוא לא מכיר את השפה שהוא נבחן.
יעקב מרגי: זו בעיה שחוזרת על עצמה בכל המגזר, אבל - - -