GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אילן גזית: הערכה של כמה חניכים, לא לקבוע מספר מדויק.
<אילן גזית: לצורך העניין היא אמרה שצריך לקבוע שלוש מדרגות גודל ולחלק את תנועות הנוער לפי מדרגות הגודל.
<אילן גזית: זאת הערכה גסה.
<אילן גזית: אני חושב, ויש גם כמובן רעיונות איך הופכים את האמירות הגדולות האלה ולוקחים אותן למקום פרקטי, אבל אני מבין שדני כבר התייחס לזה ואמר שזה הכיוון ואני מברך על זה.
<אילן גזית: אני רק רוצה לתת לזה רוח גבית, כי באמת המחירים הם מחירים מאד מאד גבוהים, מחיר כספי ומחיר של משאבים רבים בתנועות שהלכו על העניין הזה ולא לפעילות עצמה.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את חגי ממשרד המשפטים.
מירב בן ארי: חגי, אתה רוצה להתייחס?
<חנן ארליך: חנן.
מירב בן ארי: חנן, סליחה.
<חנן ארליך: אנחנו באמת היינו חלק מהדרישה המקורית לערוך את האומדן מחדש, אחרי שהאומדן הקודם היה בשנת 2006.
<חנן ארליך: חלפו קרוב ל-10 שנים מאז אותו אומדן והסיבה בראייה שלנו, כפי שכבר הוזכר, שהתמיכות, התקציב של התנועות מחולק, קרוב למחצית ממנו בהתאם לגודל של התנועות וככל שנקבע שמרכיב הגודל מהווה מרכיב משמעותי וחשוב בתקצוב, אז צריך שהנתונים יהיו נתוני אמת.
<חנן ארליך: כשחולף קרוב לעשור מאז אומדן קודם ויש שינויים גיאוגרפיים, יש שינויים בכלל באוכלוסייה, בקרב התנועות, אז צריך שהנתונים יעודכנו, כי אם לא אז נוצר מצב של חוסר שוויון.
<חנן ארליך: אם יש תנועה למשל שגדלה והתפתחה, השקיעה והתעצמה ביחס לא רק באופן מוחלט, אלא כמובן גם ביחס לכל האחרות, כי אנחנו מדברים פה על גידול כללי שיש באוכלוסייה, לא תהנה מהפירות של אותו גידול ואותה השקעה; לעומת תנועה במצב שונה.
<חנן ארליך: לכן אנחנו ביקשנו ממשרד החינוך, או הסבנו את משרד החינוך לצורך לערוך אומדן בהקדם, כדי שהנתונים ישקפו מצב אמת וגם התמיכה תחולק באופן אמיתי.
<חנן ארליך: כיצד ייערך האומדן, מה בדיוק עומק המחקר ויסודיות הנתונים וכו', זה כבר לא היה מענייננו.
<חנן ארליך: אנחנו לא הכתבנו, לא הכוונו ולא ביקשנו דברים כאלה.
<חנן ארליך: ביקשנו את הנתונים הרלבנטיים לגבי המבחנים, שיהיו מעודכנים.
<חנן ארליך: אני רוצה לומר שיש הרבה מאד מבחני תמיכה.
<חנן ארליך: אני עוסק בכלל מבחני התמיכה שמשרדי הממשלה מקיימים ופועלים לפיהם, ומרכיבים של גודל, היקפים וכמויות, זה מרכיב בסיסי, יסודי בכמעט כל מבחני התמיכה, וכשזה לא נמצא שם אז אנחנו דורשים שזה ייכנס לשם, כי זה בסופו של דבר מרכיב אובייקטיבי ודרך זה מושג אותו שוויון.
<חנן ארליך: אגב, זו לא איזו אמירה בעלמא, יש סעיף חוק, סעיף 3 א' בחוק יסודות התקציב, שאומר שתמיכה במוסדות ציבור – בין היתר תנועות נוער – תהיה לפי מבחני תמיכה שוויוניים; והפסיקה הסבירה, פסיקת בית המשפט העליון, או קבעה, יותר הגיוני מהנחתה, שהשוויון הזה יושג בין היתר ואולי אפילו בעיקר באמצעות נתונים אובייקטיביים, כמותיים, מדידים במידת האפר.
<חנן ארליך: משרד התרבות מנהל דרך קבע מערך שלהם של - - - נתונים - - -
מירב בן ארי: כן, אנחנו יודעים.
<חנן ארליך: וכו', וכו', ולכן זה לא משהו חריג.
<חנן ארליך: פה זה נעשה אחת לכמה שנים, לא עושים את זה כל שנה, כל שנתיים, אבל על זה מבוססת התמיכה.
מירב בן ארי: אלעד כהן, מזכ"ל מכבי צעיר.
מירב בן ארי: לא נמצא?
מירב בן ארי: ניסים, בבקשה.
<ניסים שלם: רציתי לקרוא קריאה, מירב.
<ניסים שלם: אני צריך את העזרה שלך בזה, למשרד האוצר.
<ניסים שלם: שמי ניסים שלם, יושב ראש נוער לאומי בית"ר ואני ממלא מקום יושב ראש מועצת תנועות הנוער.
<ניסים שלם: צריכה לצאת פה קריאה למשרד האוצר, לשר האוצר, ואנחנו צריכים את העזרה שלך.
<ניסים שלם: דיברנו על נושא של מפעל הפיס ותקצוב למבנים.
מירב בן ארי: כן, את זה אנחנו ניקח מפה, מהוועדה.
<ניסים שלם: תיקחי את ה-14% של הערים הגדולות, כמו תיקחי את תל אביב.
<ניסים שלם: יציאה, ותהיה יותר יציאה מתל אביב.
<ניסים שלם: אנחנו בשנים האחרונות סגרנו סניפים בתל אביב ואנחנו הולכים לסגור עוד סניפים בערים גדולות.
<ניסים שלם: ואני אגיד לך למה.
<ניסים שלם: כל הכסף - ומפעל הפיס מסביר לנו - כל הכסף שהוא נותן היום לרשויות מקומיות, צבוע לא לנושא של בלתי פורמאליים.
<ניסים שלם: צבועים על היכלים.
<ניסים שלם: יש עיר מסוימת שהוא אמר לנו, שחמש שנים מראש הכסף סגור על היכלי ספורט, על דברים.
<ניסים שלם: אין שום סיכוי בשנים הקרובות לבנות מבנה בלתי פורמאלי לתנועת נוער.
<ניסים שלם: ואז מה קורה?
<ניסים שלם: משרד האוצר שמקבל את האחוז שלו בכסף, בונה את אותן כיתות לימוד והוא אמר, ואמר לנו יושב ראש מפעל הפיס.
<ניסים שלם: אם אתם תשבו עם האוצר, אני מבחינתי ואני חושב שאת צריכה להרים את הכפפה הזאת בעניין הזה.
<ניסים שלם: זה משהו שלא צריך להוסיף כסף.
<ניסים שלם: זה אותו כסף שילך לאותם מבנים, שזה בעצם החיתוך הבלתי פורמאלי שלנו.
<ניסים שלם: המצב הולך להתדרדר בערים הגדולות.
מירב בן ארי: אנחנו קדם.
מירב בן ארי: תשמע, זה נתון - - -
<ניסים שלם: ומה שקורה, הערים המתכננות, קחי את מודיעין למשל.
<ניסים שלם: בתכנית הרב שנתית מה שקורה שם, הם לא מכניסים מראש חלק מהדברים האלה, בגלל שזה עלות כספית, אין מי שנותן ואין תנועת נוער גם בשכונות החדשות שנבנות.
<ניסים שלם: והמצב הולך ומתדרדר.
מירב בן ארי: אין לזה תשתיות.
<ניסים שלם: אין תשתיות, הם לא נותנים.
<ניסים שלם: תנועת נוער יכולה לפעול.
<ניסים שלם: כמה היא יכולה לפעול בתוך בית ספר?
<ניסים שלם: גם אנחנו לא רוצים לפעול בחינוך הפורמאלי בתוך כיתות.
<ניסים שלם: אז נוצר מצב שאנחנו עוזבים.
<ניסים שלם: עכשיו להדגיש משהו לפרוטוקול.
<ניסים שלם: אנחנו מדברים על 250,000 מספר מוחלט, אבל תנועות הנוער זה לא 250,000.
מירב בן ארי: מתוקצבים.
<ניסים שלם: מתוקצבים.
<ניסים שלם: זה אומר היום בתנועות הנוער, בערך כ-15% - 20% יותר ילדים וחניכים בתנועות הנוער מהמספר המוחלט הזה, המתוקצב.
<ניסים שלם: זה אומר שמחר לא תצא הודעה לעיתון ש-250,000.
<ניסים שלם: היום מדובר בסביבות ה-280,000-300,000, והנה משרד החינוך יושב פה - - -
<קריאה: 300,000.
<ניסים שלם: 300,000, סליחה.
<ניסים שלם: 280,000.
<ניסים שלם: כי יש קבוצות שירדו וקבוצות שלא נכללות.
<ניסים שלם: כשסופרים את האומדן בבתי הספר וכל זה מדובר בין 280,000 ל-300,000 וחשוב שזה יודגש.
<ניסים שלם: גם שזה ייצא מהוועדה שזה המספרים.
מירב בן ארי: רועי, בבקשה.
<רועי יסוד: רועי יסוד, מרכז הנוער העובד והלומד.
<רועי יסוד: אני רוצה לומר כמה הערות לדיון הזה.
<רועי יסוד: קודם כל תודה רבה על קיום הדיון ותודה רבה לך, חברת הכנסת מירב בן ארי ולנציגים ממשרד החינוך ומראמ"ה.
<רועי יסוד: אנחנו בתהליך של ריפוי משנים מאד מאד אינטנסיביות והתהליך הזה בסך הכל הולך כמו שצריך.
<רועי יסוד: הערה אחת ביחס למה שחבר הכנסת טרכטנברג אמר לגבי השקף שבעצם עומד על ההתאמה לאוכלוסיית מדינת ישראל.
<רועי יסוד: אני סבור שאם לוקחים את זה במקרו, תנועות הנוער היום נוגעות במרב חלקי האוכלוסייה של מדינת ישראל, בהיקפים פחות או יותר דומים.
<רועי יסוד: על מה בעצם מדבר הדבר?
<רועי יסוד: תראו, מי יושב בשלושת העשירונים התחתונים במדינת ישראל – ערביי ישראל.
<רועי יסוד: ואז כשיש פה איזו שהיא בעיה עם האוכלוסייה, שהיא סוציו אקונומית נמוכה, היא גם קשורה למה הנרטיב המרכזי של תנועות הנוער.
<רועי יסוד: תנועות הנוער הן הראש החלוף של הציונות.
<רועי יסוד: בראשית תנועות הנוער אין את הציבור הערבי.
מירב בן ארי: כן, הן הוגדרו גם כתנועות ציוניות.
<רועי יסוד: ולעומת זאת, בא משרד ראש הממשלה עכשיו כבר בפעם השלישית ברציפות ואומר, הציבור הערבי – עדיף שתנועות הנוער יטפלו בו.
<רועי יסוד: זאת אומרת עדיף שראש החץ הציוני יטפל בציבור הערבי.
<רועי יסוד: זאת אומרת ייכנס - - -
מירב בן ארי: אבל זה עושה לך קצת דיסוננס ל - - -
<רועי יסוד: לא, לא, לא.
<רועי יסוד: ממש לא.
<רועי יסוד: מי שקורא בספרו של הרצל, ומי שקורא היטב את מגילת העצמאות, מזהה שהפוטנציאל הכי גדול לעבוד ולחנך ולהיות יחד עם ערביי ישראל, זה של הציבור היהודי, שלוקח על עצמו את המלאכה הזו של קיום המדינה יום אחרי יום.
<רועי יסוד: זה אחד.
<רועי יסוד: דרך אגב, אני סבור שאחרי החלת תכנית 922, המטען יהיה לא 90% אלא 100% לאוכלוסייה הישראלית ובתנאי אחד.
<רועי יסוד: שאנחנו לא נשמוט אף פעם את העמדה שלנו, של לחנך לשירות צבאי משמעותי מלא, או לשירות לאומי אזרחי.
<רועי יסוד: שניים, לגבי הנתונים חשוב לי להגיד מה אנחנו אמרנו.
<רועי יסוד: אנחנו במשך העשור האחרון – אני מדבר אנחנו זה מועצת תנועות הנוער והמזכ"לים, בכל מקום אומרים שני נתונים.
<רועי יסוד: בתנועות הנוער יש 250,000 חניכים מינימום ואחד מכל שלושה חיילים בצבא הוא בוגר תנועת נוער.
<רועי יסוד: מה קרה בשנה האחרונה?
<רועי יסוד: אחרי שאנחנו באנו ואמרנו את זה בכל מקום, קיבלנו שני אישורים מהדרגים הגבוהים ביותר.
<רועי יסוד: ראמ"ה אמרו בעצם את מה שאנחנו אמרנו ובנושא הזה אני אסיר תודה.
<רועי יסוד: סוף כל סוף קיבלתי על זה חותמת.
<רועי יסוד: והדבר השני, קצין חינוך ראשי, לפני חודשיים, הוציא בסקירת מצב של צה"ל את הנתון המטורף הזה, שאחד מכל שלושה חיילים בצה"ל הוא בוגר תנועת נוער.
<רועי יסוד: זאת אומרת שאם חושבים על התרומה המשמעותית של תנועות הנוער במדינת ישראל, אני אומר את זה בצורה מאד פשוטה – לתנועות הנוער יש מניית יסוד בקיומו של צבא העם.
<רועי יסוד: זה דבר שני.
<רועי יסוד: דבר שלישי לגבי התהליך.
<רועי יסוד: אנחנו לא סתם קיבלנו בהזמנה לדיון את ההזמנה לדיון בנושא מפקד תנועות הנוער.
<רועי יסוד: זה לא הייתה הכוונה המקורית.
<רועי יסוד: הכוונה המקורית הייתה ליצור אומדן.
<רועי יסוד: אומדן אומר שלא פוקדים.
<רועי יסוד: זאת אומרת שלא סופרים ראשים אלא אומדים את גודלה של התנועה.
<רועי יסוד: מספיק פה.
<רועי יסוד: ואני אוסיף עוד משהו.
<רועי יסוד: אמר פה נפתלי ודני תיקן.
<רועי יסוד: האומדן עלה 10 מיליון שקלים למשרד החינוך.
<רועי יסוד: אני יודע כמה הוא עלה בנוער העובד והלומד.
<רועי יסוד: אני מעריך שזה הגיע ל-25 מיליון שקלים סך כל האומדן הזה.
<רועי יסוד: עכשיו, אם ניקח את האנרגיה המטורפת הזאת - הרי כסף זה אנרגיה - ונשים אותו קודם כל על האמירה שלנו, מלפני האומדן, שאנחנו 250,000, נכון, צריך לבדוק את זה.
<רועי יסוד: ונשקיע את הכסף הזה במקום הנכון.
<רועי יסוד: יכול מאד להיות שבסוף הסיבוב הזה היינו כבר עם 350,000.
<רועי יסוד: נקודה אחרונה לגבי נושא המבנים.
<רועי יסוד: תראו, מהרגע שאני נכנס לחדרים, יש לי איזו נטייה לאמוד את הגודל של החדר.
<רועי יסוד: אני מעריך אותו ב-90 מ"ר.
<רועי יסוד: אני מעריך, כן, למרות שאין פה משבצות וקשה לספור.
<רועי יסוד: 90, 95 מ"ר.
<רועי יסוד: הפרוגראמה שהגענו אליה להסכמה עם מפעל הפיס ועם משרד החינוך, היא על 150 מטר.
<רועי יסוד: זאת אומרת חדש ועדה ועוד חצי חדר ועדה ויש לנו סניף של תנועת נוער, שמכיל בממוצע 250 חניכים.
<רועי יסוד: זה מטורף עד כמה הדבר הזה הוא פשוט ובר השגה.
<רועי יסוד: ואני אגיד אפילו נתון שיכול טיפה לעצבן, אבל אני עומד מאחוריו בתור חייל מילואים קרבי.
<רועי יסוד: חמקן אחד שווה 133 מבנים לתנועות נוער.
מירב בן ארי: טוב, זה - - -
<רועי יסוד: אני אומר את זה לא כדי להתריס כנגד מישהו, חלילה - - -
מירב בן ארי: אמרת דברים - - -
<רועי יסוד: אלא כדי להראות את זה שבאים לוועדה כזאת ואני דרך אגב חייב להגיד, אני בא לכאן כמו חבריו כמו ילד יום הולדת.
<רועי יסוד: הרי בסופו של דבר אנחנו עשינו מהלך מאד גדול וקשה ואני חושב שזה האתגר הבא.
מירב בן ארי: תודה רבה רועי.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע מהמגזר הדרוזי ואז אני רוצה לשמוע אתכם גם, כי אין ספק שהנתונים מראים פה על עלייה מאד גדולה.
מירב בן ארי: מה הצליח כל כך במגזר הדרוזי להביא את בני הנוער לתנועות הנוער?
<הזימי עמאר: הזימי עמאר מתנועת הנוער הדרוזית.
<הזימי עמאר: קודם כל אני רוצה להודות לכם על קיום הוועדה, להודות למשרד החינוך, לאתי גור.
מירב בן ארי: בגלל שמעכשיו אנחנו בזמן פציעות, אז את התודות נשאיר לסוף.
מירב בן ארי: הוועדה הבאה בשעה 13:30.
<הזימי עמאר: הגידול של תנועת הנוער הדרוזית נבע מזה שבמגזר הדרוזי אין שום גוף, אין שום פעילות לנוער.
<הזימי עמאר: המתנ"סים פשוט רגל.
<הזימי עמאר: תנועת הנוער הדרוזית פועלת חמישה ימים בשבוע וככה לתלמידים ולחניכים של התנועה זה הבית שלהם ומזה נבע הגידול.
<הזימי עמאר: כי אין שום פעילות אחרת לנוער, חוץ מתנועת הנוער הדרוזית במגזר הדרוזי.
מירב בן ארי: אז זה מעבר לזה, כי לבוא להצטרף לתנועה כי אין לך פעילות סבבה, אבל אתה גם מחזיק אותם פה.
מירב בן ארי: מה גורם להם להישאר בתוך התנועה עצמה?
מירב בן ארי: באמת הנושא הציוני או החברים?
<הזימי עמאר: זה אלף הערכים של התנועה והחברים.
מירב בן ארי: כמה יש אצלכם היום?
<הזימי עמאר: בתנועה יש 12,000 חניכים.
<הזימי עמאר: יש 24 סניפים בתנועה ואני חוזר למה שדיבר - - -
מירב בן ארי: והתשתיות של הסניפים?
<הזימי עמאר: בדיוק, על זה אני מדבר.
<הזימי עמאר: כל הסניפים של תנועת הנוער הדרוזית הם סניפים שכורים.
<הזימי עמאר: אין לנו מבנים - - -
מירב בן ארי: אין מבנים של המדינה.
<הזימי עמאר: לא, אין.
מירב בן ארי: טוב, תודה רבה.
<נפתלי דרעי: באוכלוסייה הדרוזית פעילה תנועת הנוער הדרוזי, שהיא תנועה גדולה, הנוער העובד, הצופים.
<נפתלי דרעי: יש עוד תנועות שפועלות שם, אבל בהחלט היה גידול גדול בתנועה הדרוזית.
מירב בן ארי: כן, אירית.
<אירית ברוק: אירית ברוק, מנהלת המחלקה לתנועות נוער, קהילה והגשמה.
<אירית ברוק: קודם כל אני כן רוצה להגיד תודה, למרות הזמן, כי אני חושבת שהליווי שלך מירב, הוא משמעותי בכלל לכל השדה של החינוך הבלתי פורמאלי.
<אירית ברוק: אני רוצה להגיד תודה לחברותי מראמ"ה ובכלל לכל החדר הזה.
<אירית ברוק: אני חושבת שהדיון הזה מתנהל בחדר של שותפים.
<אירית ברוק: זאת אומרת של שותפים לעבודה, של שותפים לדאגה לתנועות הנוער לטיפוח שלהן ושל שותפים בשדה החינוך.
<אירית ברוק: יושבים פה מחנכים מאד מאד רציניים, שהוכיחו ושלאורך השנים הולכים ומתחזקים במגמת החינוך שלהם והתרומה שלהם למדינה ואני חושבת שזה חשוב שזה ייאמר.
<אירית ברוק: בתוך הסיפור של אומדן תנועות הנוער, אחד הדברים המפחידים והקשים היו, שלראשונה האומדן הזה נעשה באותם כלים של האומדן הקודם.
<אירית ברוק: זה פעם ראשונה בכל שיטות האומדן שהדבר הזה נעשה ולכן היה בסיס להשוואה; והתוצאות חלילה היו עלולות להיות גם אחרת.
<אירית ברוק: זאת אומרת אם היו תוצאות אחרות, זה היה משקף אחר.
<אירית ברוק: והמצב הזה, כמו שרועי אמר, שאני חושבת שכולנו מרגישים פה ילדי יום הולדת, זה מצב שצריך לברך עליו.
<אירית ברוק: הוא מצב שמשקף מגמה מאד אמיתית ומאד רציפה של עלייה של תנועות הנוער החל אפילו מהעשור האחרון.
<אירית ברוק: זה עוד לפני שהאומדן נכנס, אבל אחד הדברים שלא הוצגו פה במצגת ואני מאד שמחתי עליהם ומאד ברכתי עליהם, זה שהתנועה הקטנה ביותר התייצבה על 3,600 חניכים.
<אירית ברוק: מאד רחוק מהסף התחתון שכמה תנועות נגעו בו בשנת 2006.
<אירית ברוק: המצב של תנועות הנוער היום לא דומה בכלל למצב שהוא היה בשנת 2006 ואת זה בלי ההשוואה בין הדו"חות לא היינו יכולים לומר.
<אירית ברוק: יש עוד דבר שצריך לומר וניסים נגע בזה, שיש התפתחות גדולה שכבר אחרי המפקד.
<אירית ברוק: זאת אומרת בעצם נתוני המפקד, סיימנו לאסוף אותם לקראת סוף שנת 2015.
<אירית ברוק: לפני שנה, בתקופת הביניים הזאת קמו 24 סניפים במגזר הבדואי.
<אירית ברוק: זאת אומרת קרו הרבה מאד תופעות שהתנועות ממשיכות בתנופה שאסור לעצור אותה וצריך להמשיך אותה, מקדמות ועושות וכובשות ממש אתגר אחרי אתגר.
<אירית ברוק: ובהחלט האתגרים שחבר הכנסת טרכטנברג הציב, זה אתגרים שחייבים לתת להם מענה ולחשוב עליהם.
<אירית ברוק: אני רוצה להגיד משהו שמאד קשה בסיפור של החינוך הבלתי פורמאלי, המדדים ותקנות משפטיות.
<אירית ברוק: השילוב הזה הוא שילוב מאד מאד בעייתי, מפני שבניגוד לשדות אחרים, אנחנו מודדים תופעה שהיא תופעה וולונטרית, תופעה של ילדים רכבים בשנים.
<אירית ברוק: זאת אומרת ילד בכיתות ד', ה', ו', הוא רוצה הוא בא, הוא לא רוצה הוא לא בא, ואיך את ענן ההסתברות הזאת אתה מודד כך שיעמוד בדרישות של תקנה משפטית ושאחר כך היא כמובן משתרשת לתקנה תקציבית, שצריך לעבור בוועדת תמיכות ולהגיד זה ככה וזה ככה וזה ככה.
<אירית ברוק: אנחנו לאורך כל הדרך אמרנו ומחפשים כבר שנים, שיטה אחרת שתהיה טובה יותר וחברנו פה בחדר יודעים שהם מוזמנים כולם לבוא ולנסות למצוא שיטה יותר טובה.
<אירית ברוק: זאת אומרת השיטה היא בוודאי לא מקודשת, היא בוודאי כמו שאמרו פה, המחיר שזה גובה מהתנועות הוא ברור, ואת המחיר שזה גובה מהראמ"ה אני חושבת שרק אני יודעת וחברותי פה, אבל זה גובה מחיר מאד מאד כבד מכל המערכת.
מירב בן ארי: מכל המעורבים.
מירב בן ארי: פשוט הזמן שלנו נגמר ואני רוצה עוד לשמוע שני דוברים.
<אירית ברוק: אין לנו שיטה אחרת.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את עונג ואת בני עקיבא ואנחנו חייבים לסיים.
<מאשה בורזיקובסקי: שמי מאשה, אני מזכ"לית של היכלי העונג.
<מאשה בורזיקובסקי: גם אני שמחה בגידול של תנועות הנוער, אבל אני מצטערת קצת שרק אנחנו, בתור תנועה, קטנו במספר.
<מאשה בורזיקובסקי: יש לזה סיבות, יש לזה גורמים, למרות שיש לנו למעלה מ-5,000 חניכים היום ואנחנו מתוקצבים - - -
מירב בן ארי: חניכות.
<מאשה בורזיקובסקי: חניכות.
<מאשה בורזיקובסקי: ואנחנו מתוקצבים בסדר גודל, שלפחות 3,000 מהחניכות אנחנו צריכות לכסות אותן.
<מאשה בורזיקובסקי: אם שואלים אותי מה קרה, אז אני רק רוצה להסביר לכולם, לכל החברים שלי, שבתנועתנו גיל המדריך, שכבת הגיל יהיו י', י"א וי"ב.
<מאשה בורזיקובסקי: זאת אומרת הן כבר בוגרות.
<מאשה בורזיקובסקי: הן לא משכבת ט' ו-י', הן ב-י"א וב-י"ב.
<מאשה בורזיקובסקי: ולכן ההכשרות שלנו התחילו בדרך כלל בשכבות הגיל ט'-י' וגם ב-י"א.
<מאשה בורזיקובסקי: המדריכה המשיכה ב-י"ב.
<מאשה בורזיקובסקי: וכאן קרה משהו שאני נורא מצטערת עליו וכל חברותי רצו לעזור לי, אבל כנראה לא יכלו לעזור לי.
<מאשה בורזיקובסקי: בתקנה לא כתוב בשום מקום מאיזו תקופה מתחילים להכשיר ואני חשבתי שזה מצוין.
<מאשה בורזיקובסקי: ט'-י'-י"א הן כבר בוגרות, הן כבר יכולות להיות מוכשרות.
<מאשה בורזיקובסקי: אז הן תהיינה מוכשרות ב-י' ו-י"א, - - - י"ב.
<מאשה בורזיקובסקי: וכנראה זה לא היה לפי התקן, כך נאמר לי, שהדרכה צריכה להיות בשלב יותר מאוחר.
<מאשה בורזיקובסקי: וממילא, שהמדריכות שלי ענו שהן הוכשרו משכבת גיל ט', י' או י"א, אז קבעו שחלק גדול מהן, לא כולן, חלק, הן לא נחשבות כמדריכות.
מירב בן ארי: אוקיי, טוב.
מירב בן ארי: את זה אנחנו נצטרך לבדוק - - -
<מאשה בורזיקובסקי: ואני מערערת על זה, כי זה לא כתוב בתקנה.
מירב בן ארי: טוב, את זה אני יכולה לבדוק בנפרד.
<מאשה בורזיקובסקי: תבדקי בתקנה.
מירב בן ארי: כן, טוב.
מירב בן ארי: בני עקיבא.
<נתנאל אלק: נתנאל אלק, מזכ"ל תנועת בני עקיבא.
<נתנאל אלק: בגלל שאני אחרון, אני אנסה לעשות את זה בצורה חיובית.
<נתנאל אלק: אז התהליך הזה – כמה יתרונות חיוביים שגרמו לתנועות קודם כל בתוך התנועות תהליך של יצירת שיטות עבודה, שאם הולכים לשנות את זה, צריך לשנות גם את שיטות העבודה, כמו חלוקה לסניפים עם 100 חניכים בשכבת גיל, שינו את זה ל-25, כל מיני שיטות עבודה שהשתרשו, דווקא לאור מסקנות של המפקד הקודם.
<נתנאל אלק: לכן התהליך הזה, אם עושים שינוי, זה יכול להשפיע עליו.
<נתנאל אלק: אנחנו משתמשים בנתונים האלה ועוד יותר שהנתונים האלה יגיעו עכשיו גם החוצה, אנחנו הולכים להיפגש עם רשויות מקומיות ועם כל מיני אנשים בחוץ והם מאד נדהמים מהנתונים האלה.
<נתנאל אלק: אז למפקד הזה יש לו גם כל מיני רעשים נלווים שאנחנו משתמשים בהם החוצה.
<נתנאל אלק: אי אפשר בלי סוגית המבנים, אז גם כל פגישה ברשות מקומית מגיעה וכל ראש עיר בא ודורש מה אתם כתנועה שמתם למבנה.
<נתנאל אלק: רק שבוע שעבר היינו בשתי רשויות כאלה.
<נתנאל אלק: מה אתם שמים ואתה מראה להם את התקנות של משרד החינוך והם בשוק מזה.
<נתנאל אלק: לא כולם יודעים, עשינו תהליך בתנועות בשנים האחרונות גם בתחום הבטיחות.
<נתנאל אלק: התקדמנו.
<נתנאל אלק: היה קורס מנהלי בטיחות שעברו למעלה מ-30 רכזים בתנועות הנוער.
<נתנאל אלק: קורס מאסיבי מאד, שמקדם אותנו לתוך הרצון להתקדם לתחום הבטיחות.
<נתנאל אלק: עמד שם אריה מור, סמנכ"ל משרד החינוך ואמר בצורה מאד מפורשת - אני רוצה שהחניך יקבל אותו מוצר.
<נתנאל אלק: הוא נמצא בבוקר בבית הספר והוא הולך אחרי הצהריים למבנה שיהיו בדרישות כמו בבית הספר עצמו.
<נתנאל אלק: אנחנו מאד לא בדרך לשם ולצערנו זה דבר מאד משמעותי שממש מפריע לנו לקיום הפעילות.
מירב בן ארי: טוב, אני ממש חייבת לסכם יש לי שתי דקותו וגם ככה הם פה בלחץ.
מירב בן ארי: ראשית אני רוצה להודות לראמ"ה על המחקר החשוב הזה ועל העבודה הסיזיפית וגם העבודה המקצועית, כדי להגיע לתוך לא רק מבחינת מפקד כמו אמרו פה, אלא באמת אומדן הפעילות וזה מרתק.
מירב בן ארי: אני מאד מאד מודה לכם ואני מודה כמובן לצוות של משרד החינוך, לאירית ודני שהם שותפים שלי להכל.
מירב בן ארי: אני מודה לכל תנועות הנוער ולנציגים של שהתנועות שהגיעו לכאן וגם ליוו את כל האומדן הזה במהלך שנתיים, עם העליות - מהנפשיות לפיזיות - שזה עלה להם.
מירב בן ארי: אנחנו ניקח מהוועדה הזאת שלושה דברים.
מירב בן ארי: אחד, אנחנו נלך ונתעסק בנושא של התשתיות.
מירב בן ארי: אני אלווה אתכם בתהליך, נעשה את זה ביחד, כמו שאנחנו כבר עשינו דברים ביחד.
מירב בן ארי: גם מול מפעל הפיס, גם מול האוצר והחינוך, ביחד כמובן עם דני, לבוא ולהתחיל לקדם את הנושא הזה של תשתיות, כי זה נושא מאד מאד מטריד.
מירב בן ארי: בנוסף, גם אנחנו נשמח לשמוע בכלל כוועדה מה האתגרים שאתם לוקחים מתוך זה להמשך.
מירב בן ארי: דיברנו על ערבים, 922.
מירב בן ארי: דיברנו אפילו מבחינת הערים הגדולות, שהתייחסנו אליהן.
מירב בן ארי: דיברנו על העניין של הפריפריה, שכבר יש שיפור, אבל עדיין אנחנו צריכים לראות.
מירב בן ארי: אז באמת מה הם האתגרים שאנחנו לוקחים מתוך המפקד הזה.
מירב בן ארי: כמובן גם מה שחבר הכנסת טרכטנברג אמר כאן ובצדק, אתה יודע, גם הנושא של מגילת העצמאות שהוספנו כאן וגם העניין של הפערים בין מרכז לפריפריה, לכן כן יש כאן אתגרים חשובים שאנחנו לוקחים מכאן.
מירב בן ארי: בנוסף, אני קיבלתי גם את ההערות על המפקד, גם מבחינת ההתייעלות שלו.
מירב בן ארי: תראו, יכול להיות וקודם כל כמובן שהוועדה תפנה אל השר ותציע לו לעשות חשיבה מחדש על המפקד.
מירב בן ארי: גם כמובן האם הוא צריך להיות ברמה כזו של אותם 36,000 מדריכים עם רבע שעה שיחה בטלפון, עם המיצ"ב.
מירב בן ארי: אולי צריך לקחת את אותו דו"ח שעשיתם פה עבודה נהדרת ואנחנו חלילה לא מזלזלים בה, ולבחון מחדש עד כמה זה דורש – אלף תקציבית, וב' מבחינת התמודדות של תנועות הנוער.
מירב בן ארי: אנחנו נפנה לשר ונציע לו לעשות חשיבה מחדש, בעיקר לאור הדברים שהעליתם פה, שהם באמת מתישים את שני הצדדים.
מירב בן ארי: אני חייבת לסיים כי כבר גזלתי מחבר הכנסת מרגי חמש דקות, אבל כמובן אתם יודעים שאני אישית וגם הוועדה ממשיכים ללוות אתכם בכל ההתנהלות.
מירב בן ארי: תמשיכו עם העבודה החשובה שאתם עושים.
מירב בן ארי: דיברנו גם על אתוס ודני דיבר על זה בתחילת הדברים שלו, אנחנו מאד מאד מעריכים את העבודה החשובה של תנועות הנוער היום במדינת ישראל וגם הוועדה, גם אני ובכלל ועדת החינוך באופן כללי.
מירב בן ארי: אני מתנצלת על האיחור, זו הייתה ישיבה חשובה מאד וקצת גזלתי לכם חמש דקות.
מירב בן ארי: אנחנו מתחילים את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.
מירב בן ארי: היום 27 בפברואר 2017, א' באדר תשע"ז.
מירב בן ארי: הנושא הוא מחדל העסקת הסייעות בצהרונים של חבר הכנסת איל בן ראובן, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, חברת הכנסת רחל עזריה וחבר הכנסת אוסאמה סעדי.
מירב בן ארי: אז ברשותכם, נתחיל עם המציגים.
מירב בן ארי: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה אדוני.
איל בן ראובן: טוב, כבוד יושבת הראש, חברי הכנסת, בוקר טוב, צהריים טובים.
איל בן ראובן: ראשית אני באמת רוצה להודות על הדיון החשוב הזה.
איל בן ראובן: תראו, מה יותר חשוב לנו מאשר הילדים שלנו?
איל בן ראובן: מהילדים הקטנים שלנו.
איל בן ראובן: אלה שמבלים בעצם בצהרונים, חלק גדול מהם מבלים בצהרונים.
איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד מהניסיון האישי שלי, ויש לי הרבה ניסיון.
מירב בן ארי: ויש לך הרבה ניסיון, את זה אנחנו יודעים.
אוסאמה סעדי: זו הזדמנות לדעת כמה לכל אחד יש ניסיון אישי.
מירב בן ארי: לא, איל במיוחד.
איל בן ראובן: אני רחב במיוחד.
איל בן ראובן: תראו, אני חי ביודפת ושם לנו שם צהרונים.
איל בן ראובן: על יד עראבה.
איל בן ראובן: אנחנו שכנים.
אוסאמה סעדי: תגיד למירב ולאלה שלא יודעים.
אוסאמה סעדי: תאכל חומוס אצלנו.
איל בן ראובן: ועוד איך.
איל בן ראובן: תראו, הצהרונים אצלנו הם צהרונים נפלאים.
איל בן ראובן: אנחנו מכירים את האנשים שעובדים שם, אנחנו מכירים את הסייעות לצורך העניין, כי הן גרות ביישוב, הם גרים ביישוב.
איל בן ראובן: אנחנו מכירים את כולם.
איל בן ראובן: ואין לכם מושג כמה זה נפלא להורים, שיודעים שהילד עובר בצהריים מהגן לצהרון ושם הוא מקבל, הוא מאושר, הוא רוצה ללכת, הוא בא ואנחנו יודעים מה הוא מקבל.
איל בן ראובן: דווקא בגלל זה שלי בעניין הזה כל כך טוב, אני כל כך כואב מי שאין לו את זה.
איל בן ראובן: איפה שצהרונים כאלה לא נותנים את מה שהילדים צריכים, זה בעיני נזק מצטבר בחברה הישראלית.
איל בן ראובן: לא פחות ולא יותר מזה.
איל בן ראובן: זה חלק מהחינוך של הילדים.
איל בן ראובן: תראו, צהרון בסוף נבחן באיכות המטופלות והמטפלים.
איל בן ראובן: זה לפני הכל.
איל בן ראובן: לפני תשתיות, לפני הכל זה מי זה המטפלות, מי זה הסייעות, מי זה מקבל את הילדים האלה.
איל בן ראובן: זה הסיפור.
איל בן ראובן: יש כאלה בבתים יותר יפים, יש כאלה בבתים פחות יפים.
איל בן ראובן: בסוף כמו בכל מקום, מי שמנהל את העסק, מי שמוביל, האנשים, זה העניין.
איל בן ראובן: אני בעצם הסתמכתי, למדתי את העניין.
איל בן ראובן: א' באמת העיר אותנו התחקיר.
איל בן ראובן: אני תיכף אגיד עליו מילה, אבל לקחתי חומרים מדו"ח מבקר המדינה משנת 2014 ולקחתי דו"ח מאד של מרכז המחקר של הכנסת משנת 2016, שהוא עדכני.
איל בן ראובן: ומה אנחנו רואים?
איל בן ראובן: אנחנו רואים דבר אחד ראשון, לצערי אנחנו רואים את זה ביותר ממקום אחד, זה סוגית המדיניות.
איל בן ראובן: אין מדיניות ברורה, מנחה, בהירה, שכך צריך להיראות צהרון לילדים במדינת ישראל.
איל בן ראובן: של כולם.
איל בן ראובן: פחות או יותר שמכוון.
איל בן ראובן: כשאין מדיניות, אין כיוון.
איל בן ראובן: כשאין כיוון, התוצאה היא כמובן תוצאה לא טובה.
איל בן ראובן: בשנת 2014 כבר אומר אז מבקר המדינה למשרד החינוך, ובעיני בצדק רב, זה חינוך.
איל בן ראובן: הסיפור פה של צהרונים בסוף זה השלמה לבוקר לעניין הזה.
איל בן ראובן: מי שאחראי על הכיוון, על קצה הכיוון, הוא משרד החינוך.
איל בן ראובן: הוא מגדיר את זה היטב באמירה שלו, של מבקר המדינה.
איל בן ראובן: כשאני מסתכל בדו"ח של שנת 2016, של מחלקת המחקר והמידע של הכנסת, הם לא באמת מתקדמים בעניין הזה.
איל בן ראובן: ואז התוצאה היא באמת ערב רב של גופים ממשלתיים ציבוריים, שעוסקים בתפעול, ברגולציה.
איל בן ראובן: יש משרד החינוך ויש משרד הכלכלה והיום זה משרד העבודה והרווחה והרשויות המקומיות.
איל בן ראובן: כל אחד מטפל בחלק שלו, אבל השלם לא נפגש ואז אתה רואה כאלה ואתה רואה אחרים והדברים הם לא טובים.
איל בן ראובן: העבירה לי התחקירנית של ערוץ 2, עזבו כרגע ערוץ 2, לא ערוץ 2.
איל בן ראובן: היא עשתה בדיקה איך מתקבלים לעבודה בתור סייעת.
איל בן ראובן: חברים, זה מפחיד.
איל בן ראובן: זה מפחיד שמישהו – אני ואת – יכולים עכשיו להרים טלפון, להגיד שלום, קוראים לי אייל, אני זה, אומרים לך טוב, תבוא בעוד שעתיים, פגישה של רבע שעה, אתה בא, הופ והנה אתה עובד בתור סייעת מחנכת, עובדת עם הילדים שלנו.
איל בן ראובן: ככה זה התחקיר.
איל בן ראובן: אני לא רוצה לפרט פה, כי חבל על הזמן בעניין הזה.
איל בן ראובן: אין רישום, אין הכנה, אין גורם מנחה.
איל בן ראובן: מה שנקרא תגיד מה נדרש, בדיקה בסיסית של איזה שהוא - - -
מירב בן ארי: אנחנו בוועדה קוראים לזה בדיקת דופק.
איל בן ראובן: בדיקת דופק.
איל בן ראובן: אין דופק ולא כלום.
איל בן ראובן: אין שום דבר.
מירב בן ארי: מניסיון בכמה תפקידים שונים.
איל בן ראובן: תראו, אם אנחנו לוקחים את זה ואנחנו מוסיפים לזה גם את התנאים של הסייעות, שגם פה אין גאווה גדולה בעניין הזה, מבחינת מה שהן מקבלות, מה שמגיע להן כנראה כדי שהן תעשנה את העבודה.
איל בן ראובן: אז אחת מהתופעות שבעיני קשות מאד, זה סוגית התחלופה.
איל בן ראובן: רבותי, מי כמונו יודע מה זה לילד שמתרגל, בא כל יום בשעה שתיים בצהרים לצהרון והוא כל יומיים מקבל מישהו אחר.