GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<סאלם אבו עייש: במקום להסיע אותם, וזה גם הוצאות, בהוצאות האלה אפשר לבנות בתי ספר וגנים.
<סאלם אבו עייש: הרבה הרבה הוצאות להסיע את הילדים האלה עד בתי הספר שלנו ואנחנו נותנים להם את השירות, אבל זה מקשה עלינו.
<סאלם אבו עייש: יש פה גם מצ'ינג שאנחנו משלמים על הילדים האלה.
<קריאה: אנחנו נותנים להם שירות על חשבון הילדים שלנו פה ביישוב.
<סאלם אבו עייש: נכון.
יהודה גליק: הפזורה מפוזרת, אז גם אם תשים בית ספר במקום אחד, תמיד איפה שלא יהיה, צריך הסעות להביא אותם לשם.
<סאלם אבו עייש: ידידי היקר, הם לא מפוזרים בשטח גדול, הייתי רוצה שתבואו ביום בהיר ונלך לשם ותראו, כי אתם לא יודעים על מה אנחנו מדברים.
<סאלם אבו עייש: הייתי רוצה שתראו את הקושי ואת הפזורה עצמה.
יעקב מרגי: אני אומר בהומור, אגרות חוץ אתה לא מקבל עליהם.
<עמירה חיים: הוא מקבל מלא עד האגורה האחרונה.
<עמירה חיים: כן, אנחנו נותנים לו.
<סאלם אבו עייש: יש דברים שהם נלווים.
<עמירה חיים: הוא אמר שאין לו בעיה עם משרד החינוך מבחינת תקציבים, יש להם המון תקציבים שמשרד החינוך מניח אותם פה והם לא משתמשים בהם, זו הנקודה, יש עודף תקציב.
<סאלם אבו עייש: יש לנו מצ'ינג בהסעות, יש לנו מצ'ינג במלוות, יש לנו מצ'ינג בכל תכניות החינוך וקשה לנו - - -
יעקב מרגי: המצ'ינגים שהוא מזכיר הם דיפרנציאליים?
<סאלם אבו עייש: גם כשאנחנו שוכרים גן מבית פרטי המשרד משלם לנו 600 שקל ואנחנו נותנים בסביבות - - -
<קריאה: 950.
<סאלם אבו עייש: ואנחנו משלמים 2,000 שקל.
<סאלם אבו עייש: לכן החיים הם כאלה קשים, אנחנו שורדים בקושי ואנחנו היינו רוצים שבאמת תפתרו לנו את הבעיה של הפזורה ולהביא את בתי הספר - - -
יעקב מרגי: לו יצויר שאין לך תלמידים מהפזורה, מתקני החינוך שלך מספיקים לתושבים שלך?
<סאלם אבו עייש: כן.
יעקב מרגי: אין לך בעיה של מתקני חינוך.
<סאלם אבו עייש: אין לי.
<סאלם אבו עייש: אנחנו עושים את כל המלאכה ובכלל היישוב שלנו היה היישוב הראשון שמוביל.
<סאלם אבו עייש: מבחינת ההשכלה היישוב שלנו הוא הראשון מבין היישובים במגזר.
<סאלם אבו עייש: יש לנו פרופסורים ויש לנו רופאים ויש לנו מורים, אנחנו מייצאים מורים, יש לנו עודף מורים.
יעקב מרגי: אתה לא קולט מורים מהצפון?
<סאלם אבו עייש: כמעט ולא.
<סאלם אבו עייש: מקצוענים יותר, אנחנו מביאים יותר מקצוענים.
<סאלם אבו עייש: זה המצב, אנחנו תולים בכם תקווה שתעזרו לנו בדברים האלה.
<סאלם אבו עייש: אנחנו גם נראה חלק מהפזורה בציורים.
יעקב מרגי: בוא נראה את המצגת ולאחר מכן נתקדם.
<טלב אלאסד: קודם כל בוקר טוב לכולכם, אני מקדם בברכה את הביקורים שלכם, של חברי הכנסת, של יושב ראש ועדת החינוך, של גב' עמירה חיים, המפקחים, כל מי שנמצאים כאן.
יהודה גליק: אולי שכל אחד יציג את עצמו?
<עמירה חיים: בואו נעשה סבב.
<טלב אלאסד: טלב אלאסד, מנהל מחלקת החינוך בלקייה.
<טלב אלאסד: אני הייתי מורה והייתי מנהל בית ספר בזמנו.
טלב אבו עראר: כל מי ששמו טלב זה חרוץ.
טלב אבו עראר: נכון, מרגי?
יעקב מרגי: אצלנו אומרים אם אין אני לי מי לי.
<קריאה: טלב בערבית זה תלמיד.
<קריאה: לכל כלל יש יוצאים מן הכלל.
<טלב אלאסד: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם גב' עמירה חיים, עם כל הצוות שלה.
<טלב אלאסד: מבחינת תקציבים, יש תקציבים, אנחנו קיבלנו תקציבים לגנים ולבניית בתי ספר.
<טלב אלאסד: זה בית הספר הראשון של לקייה, משנות ה-60, גם אני למדתי בבית הספר הזה בזמנו וזה החזיק מעמד עד שנת 1995.
<טלב אלאסד: לאחר שהקמנו מועצה והכירו ביישוב לקייה כיישוב קבע גם נבנו שכונות כאן והבאנו את בתי הספר לשכונות.
<טלב אלאסד: כל הזמן היו מביאים את הילדים בהסעות לבתי הספר, אנחנו הבאנו את בתי הספר.
<טלב אלאסד: בנינו חמישה בתי ספר יסודיים, פיזרנו אותם בתוך השכונות, שלושה בתי ספר על יסודיים, גם אנחנו פיזרנו בשכונות, 14 גנים בנינו ועוד ארבעה גנים בבנייה.
<טלב אלאסד: ביישוב לקייה היום יש לנו חמישה בתי ספר, ביסודיים לומדים היום 2,991 תלמידים, מתוכם 707 תלמידים מהפזורה הבדואית.
<טלב אלאסד: אנחנו מסיעים את כל התלמידים, התלמידים שמוסעים מהפזורה ליישוב לקייה זה 1,964 ילדים, כל יום בבוקר מגיעים לבתי הספר וזה גורם לצפיפות בכיתות.
<טלב אלאסד: עכשיו אנחנו נראה כמה תלמידי פזורה מגיעים ליישוב לקייה.
<טלב אלאסד: ביסודי 'עבד רבה', התלמידים מוסעים כל יום בוקר מהפזורה ליישוב לקייה, 172 ילדים.
<טלב אלאסד: ביסודי 'אלעהד', אתם רואים, יש לנו 1,964 תלמידים שמוסעים כל יום בבוקר, ב-19 קווי הסעות שאנחנו מביאים אותם כל יום בבוקר.
<טלב אלאסד: בחורף - - -
יעקב מרגי: מה רדיוס המרחק מכל כיוון?
<טלב אלאסד: 4-5 קילומטרים.
<סאלם אבו עייש: לפעמים הוא מגיע גם ל-10 קילומטרים.
<עמירה חיים: המרחקים קצרים.
יעקב מרגי: מה הנקודה הכי רחוקה?
<עמירה חיים: 25 דקות.
<טלב אלאסד: מזרחית לעומר, צומת גורל.
<קריאה: קרוב לאורות.
<עמירה חיים: מקסימום נוסעים רבע שעה.
יעקב מרגי: אתה אומר עומר מצד אחד וגורל מצד שני?
<טלב אלאסד: כן.
<טלב אלאסד: גם ליד קיבוץ להב, כשנוסעים גם כן ליישוב - - -
טלב אבו עראר: זה לא פזורה.
יעקב מרגי: לא משנה, אנחנו לא הממשלה.
טלב אבו עראר: לא, סליחה, אני חולק על זה.
טלב אבו עראר: זה יישובים בלתי מוכרים.
טלב אבו עראר: אין פזורה בישראל.
טלב אבו עראר: אין פזורה.
<סאלם אבו עייש: אנחנו לא מדברים פוליטיקה עכשיו.
יעקב מרגי: אנחנו לא הממשלה.
טלב אבו עראר: אבל זה יישוב לא מוכר, מה זה - - -
<סאלם אבו עייש: תקראו לזה מה שאתם רוצים, בשבילנו הם מחוץ ליישובים, הפזורה.
יעקב מרגי: בינתיים הם סובלים מהם, לא משנה איך קוראים להם.
<טלב אלאסד: אם אנחנו מוציאים, כל הצפיפות שאתם רואים פה בכיתות ודברים כאלה, זה רק בגלל התלמידים שמגיעים אלינו מחוץ ללקייה.
<טלב אלאסד: גם ילדים שאנחנו לא מסיעים אותם, ילדי גן 3-4, טרום חובה, אנחנו לא מסיעים אותם, הם לא לומדים, הם נשארים בפזורה.
<טלב אלאסד: אסור להסיע אותם לפי חוזר מנכ"ל.
<עמירה חיים: אני אתייחס לזה.
<טלב אלאסד: זה אחד מבתי הספר שהוא נבנה ב-1995, 18 כיתות, שלושה שלבים שנבנו בבית הספר ושמו על יד בית הספר שלוש כיתות יבילים.
<טלב אלאסד: נשארו עוד חמש כיתות שאנחנו מנצלים את המקלטים וחדרי ספח בבית הספר.
<טלב אלאסד: בית הספר אלבירוני, גם זה בית ספר חדש.
<טלב אלאסד: כל בתי הספר בשכונות, אנחנו הבאנו אותם לשכונות.
<טלב אלאסד: בשכונה 11, נבנה בשלושה שלבים, 18 כיתות לימוד.
<טלב אלאסד: היום לומדים בתוך בית הספר 20 כיתות, יש גם כיתות חינוך מיוחד בתוך בית הספר.
<עמירה חיים: יש לוח זמנים.
<עמירה חיים: טלב, תקשיב, יש לוח זמנים, ב-9:20 יש ילדים שמחכים לנו.
יעקב מרגי: רבותיי, תנו לי.
יעקב מרגי: קודם כל בוקר טוב שוב לכולם.
יעקב מרגי: אנחנו באנו לעמוד מקרוב על הצרכים, לא באנו לבדוק, לא באנו לפקח, באנו לעמוד מקרוב על הצרכים.
יעקב מרגי: מה שטוב, אהלן וסהלן, אנחנו יודעים, רואים.
יעקב מרגי: אם יש לכם קשיים, ראש המועצה נגע בקשיים באופן כללי של הפזורה.
יעקב מרגי: במצגת שלך, יש לך חמש דקות להגיד לי על דברים שעומדים על הפרק, דנים, תנאים, איפה יש לך בעיות.
<טלב אלאסד: חינוך מיוחד מוסעים.
יעקב מרגי: זה לא הוועדה עכשיו, אחר כך הוועדה, בסיום.
<טלב אלאסד: מתוך היישוב אנחנו בבניית בית ספר בשכונה 6, כבר הכירו בצורך.
יעקב מרגי: יש הכרה בצורך?
<טלב אלאסד: יש הכרה בצורך, אנחנו גם מעבירים מסמכי קרקע למשרד החינוך.
יעקב מרגי: גנאדי מכיר את זה?
<גנאדי קמנצקי: מכיר, זה מוכן כבר.
<טלב אלאסד: עכשיו אנחנו מאחדים את בית הספר הזה, בית הספר הזה כבר מוציא לנו 531 תלמידים משכונה 6 ומשכונה 1.
<טלב אלאסד: כל הבעיה - - - בניית מקיף אקראא.
<טלב אלאסד: אנחנו בנינו שלב - - - זה היה קרוונים, אנחנו בנינו שלושה שלבים ויש לנו הרשאה תקציבית לבנות שלב ד', ה', ו'.
<טלב אלאסד: חתמנו חוזה עם הקבלן בנושא הזה.
יעקב מרגי: אתם לא מוציאים תלמידים החוצה, בעיקרון.
<טלב אלאסד: לא.
יעקב מרגי: אין לך צורך להוציא, אלא אם מישהו רוצה ללמוד בחוץ.
<טלב אלאסד: יש לי את הילדים שמוסעים לבתי ספר מקצועיים ברהט וב - - -
<עמירה חיים: יש בית ספר למצוינות, מקצועי.
יעקב מרגי: אוקיי, ייחודי.
<עמירה חיים: רק ייחודי.
<טלב אלאסד: יש בית ספר תיכון צומח למטה, השנה אנחנו עושים עוד ארבע כיתות ט' ובשנה הבאה גם עד ח' ועד ז'.
<טלב אלאסד: מ-ז' עד י"ב, אנחנו עושים אותו בשלבים.
<טלב אלאסד: וגם הנושא של חטיבת הביניים, שאנחנו גם בית ספר צומח למטה, מכיתה ז' עד כיתה י"ב.
<טלב אלאסד: יש לנו הכרה בצורך ויש תקציבים, אנחנו מחברים מסמכי קרקע בנושא הזה למשרד החינוך.
<טלב אלאסד: בניית בית ספר טכנולוגי.
<טלב אלאסד: הילדים שלנו כולם שלומדים ברהט ובחורה.
<טלב אלאסד: יש צורך בבניית - - - יש לנו תכנית לבנות גם גנים, גני ילדים.
<טלב אלאסד: בנינו 14 גנים, יש לנו 20 גנים שאנחנו בנינו ואנחנו גם רוצים לבנות עוד 20 גנים בשכונות, לעתיד.
יעקב מרגי: בנייה קשיחה.
יעקב מרגי: בגנים כמה שפחות הסעות.
<טלב אלאסד: כן, בגנים לא מסיעים.
<עמירה חיים: 16 מתוך 20.
<עמירה חיים: כן, לא מסיעים בגנים.
<טלב אלאסד: יש לנו תלמידים מהפזורה, 151 תלמידים מהפזורים בגני חובה, משרד החינוך מסיע אותם, 151 תלמידים.
<קריאה: רובם מוסעים, אבל 50% מוסעים.
<טלב אלאסד: גני חובה.
<טלב אלאסד: עכשיו בניית בית ספר לתלמידים בעלי צרכים מיוחדים.
<טלב אלאסד: יש לנו בערך 80-81 תלמידים שאנחנו מפזרים אותם בבוקר בחורה, ברהט, יש בבאר שבע.
<טלב אלאסד: הגשנו בקשה לבנות בית ספר לחינוך מיוחד ביישוב לקייה.
<טלב אלאסד: כל הזמן דיברנו על תשתיות לחברה, להסעות תלמידי הפזורה ליישוב לקייה.
<טלב אלאסד: בגשמים יש דרכי עפר, בגשם הילדים - - - לבתי הספר.
<טלב אלאסד: אנחנו רוצים סיוע בנושא של הדרכים שמגיעים מהפזורה לבית הספר.
טלב אבו עראר: כאילו אין גישה לבית הספר?
יעקב מרגי: לא כאן, אצלם, בפזורה.
<עמירה חיים: אצלם.
<טלב אלאסד: אנחנו כל הזמן חשבנו על הילדים האלה, בני 3-4, אם אנחנו יכולים להציב קרוון אצלם שם.
<טלב אלאסד: במקום שהם יישבו בבית.
<טלב אלאסד: תעזור לנו לשים קרוון שם.
יעקב מרגי: נציגות ההורים, הפורום.
<נציג ההורים: בקשר לילדים המוסעים, בחלק הדרומי של לקייה הפכנו להיות פזורה רק מהקו הכחול.
<נציג ההורים: הקו הכחול הפך אותנו לפזורה ואין שם כזה, פזורה, כולם תושבי לקייה.
<נציג ההורים: בקיצור, 5,000 אנשים יושבים שם - - -
יעקב מרגי: רגע, בתעודת הזהות שלך אתה לקייה?
יעקב מרגי: תן לי להבין, אתה תושב לקייה?
<נציג ההורים: אני תושב לקייה.
יעקב מרגי: כשהוא אומר לי 2,000 מוסעים, 500 שלך ביניהם?
<נציג ההורים: כן.
<נציג ההורים: מה שאני אמרתי, שהקו הכחול הפך אותנו להיות - - - 2,000 תלמידים מתיכון ועד טרום חובה, טרום חובה באופן כללי לא לומדים כי אין להם מקום אפילו בתוך היישוב לקייה.
<נציג ההורים: לי אישית, כהורה, תלמיד בתיכון אפשר להסיע אותו, כי זה גיל שאפשר להתמודד עם ההסעה, גם חטיבת ביניים אבל מה קורה עם כיתות היסודי?
<נציג ההורים: מה קורה עם הילדים בגן, בגן חובה?
<נציג ההורים: מה יהיה עם הילדים שלא לומדים בטרום חובה?
<נציג ההורים: אז לפחות לחשוב יחד להקים גנים וטרום חובה וחובה, בשלב ראשון.
<נציג ההורים: שלב שני, צריך לחשוב גם על בית ספר יסודי שם ביישוב.
<נציג ההורים: אני מזמין אתכם ל - - -
יעקב מרגי: כמה תושבים מעבר לקו הכחול?
<נציג ההורים: מעל 5,000.
<עמירה חיים: הם - - - על ידי אל קסום למעשה.
יעקב מרגי: אני בכוונה שאלתי אותו.
<קריאה: לא, הם שטח גלילי, זה נקרא שטח גלילי, הם לא שייכים, לא לאל קסום ולא ליישוב קבע.
<נציג ההורים: אנחנו בהגדרה שלנו כדרום לקייה לא מוכרים על ידי מועצה מקומית - - -
יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה, איפה אתה מעדיף לקבל את שירותי החינוך?
<נציג ההורים: בלקייה.
<נציג ההורים: לפני ההכרה בלקייה - - -
יעקב מרגי: אני שואל שאלה קצרה, אני אוהב תשובות קצרות.
יעקב מרגי: רבותיי, אין לנו זמן.
<נציג ההורים: אני מבין את השאלה שלו - - -
יעקב מרגי: הוא הבין אותי טוב, הוא ענה לי קצר.
<נציג ההורים: יש לי שייכות ללקייה, לכן אני רוצה להיות חלק מלקייה.
<נציג ההורים: את השירות אני אקבל איפה שאני נמצא היום.
<קריאה: זה טוב לתלמידים שם, שילמדו קרוב לבית.
טלב אבו עראר: שלא יוסעו.
יעקב מרגי: וראש המועצה רוצה אותם?
<סאלם אבו עייש: אנחנו עובדים להרחיב את היישוב לשם, שיקיף את כל הפזורה.
יעקב מרגי: רבותיי, אנחנו באנו - - -
<נציג ההורים: סליחה, מה שאומר לך ראש המועצה, זה ייקח - - -
יעקב מרגי: אני בא לסמן נקודות.
<סאלם אבו עייש: אם היו ראשי רשויות לפניי מטפלים בזה אז הייתי ממשיך.
יעקב מרגי: ההורים, לסכם.
<נציג ההורים: אנחנו דיברנו על התלמידים המוסעים.
<נציג ההורים: גם בתוך היישוב יש לנו חוסר בכיתות.
<נציג ההורים: בכל בית ספר כמעט, אתם תעשו סיור עכשיו ותראו מול העיניים.
<נציג ההורים: כל המקומות החיוניים של החינוך, בין אם זה ספרייה, בין אם זה מעבדות, בין אם זה חדר מחשבים, בין אם זה מקלטים, עשו את זה כיתות לימוד.
<נציג ההורים: יש לנו גם בבתי ספר, אין מגרש כדורגל.
<נציג ההורים: לפחות לתלמידים להוציא את האנרגיה שלהם, לכן יש הרבה אלימות בתוך בית הספר.
יעקב מרגי: אמר ראש המועצה בתחילה, קרקעות.
יעקב מרגי: זו אחת הבעיות הכי קשות במגזר, הנושא של תביעת בעלות וקרקעות.
יעקב מרגי: אבל, בסדר, שומעים.
<סלימאן אלסאנע: אני רוצה להוסיף עוד משהו.
<סלימאן אלסאנע: אני ראש הוועד, אלסאנע סלימאן.
יעקב מרגי: מה זה ראש הוועד?
יעקב מרגי: אני יודע שיש ראש מועצה.
יעקב מרגי: ועד ההורים היישובי?
<סלימאן אלסאנע: יש לי בן בגיל 5 שנים שהוא עד עכשיו מתחילת השנה בבית, אין לו כיתת לימוד.
<עמירה חיים: יש לו כיתת לימוד, אין לו סייעת שראש המועצה לא שם ובגלל זה - - -
<סלימאן אלסאנע: לא, מגיע לשם קרוון ועד עכשיו מתחילת השנה לא עשו כלום.
<עמירה חיים: יש כיתת לימוד, אל תגיד אין כיתת לימוד.
יעקב מרגי: רגע, תני לו, עמירה.
<עמירה חיים: יש כיתת לימוד.
<עמירה חיים: יש כיתת לימוד ויש גננת, אין סייעת.
<סאלם אבו עייש: אנחנו נשיב אחר כך.
<סאלם אבו עייש: תני לו לדבר.
<סלימאן אלסאנע: אני מבחינתי את אחראית על הנושא הזה.
יעקב מרגי: אדוני, אדוני, פנית אליי?
<עמירה חיים: נכון, צריך לפזר - - - אתה צודק.
יהודה גליק: תני לו לדבר ואחר כך תגיבי.
<עמירה חיים: - - - הילדים, גם הם לא נותנים סייעת וגם אני אשמה, אתה מבין?
<עמירה חיים: אני לא אתן את הדבר הזה הפעם.
<סלימאן אלסאנע: ברשותך, אנחנו שינינו את ה - - - את העובדות ש - - -
יוסף ג'בארין: רק, גברתי, תני לו, לא צריך לענות - - -
יעקב מרגי: יוסף, לא צריך לפתח עכשיו, עזוב, אין לנו זמן.
יעקב מרגי: אנחנו באיחור, אין לנו זמן.
<סלימאן אלסאנע: בגלל מגבלות הזמן שלכם, שני גנים ושני בתי ספר, נעבור עליהם ותראו את העניין.
יעקב מרגי: לפי הלו"ז.
יעקב מרגי: התייחסות קצרה של ראש המועצה ושל עמירה.
<עמירה חיים: אני ארצה בסוף.
<סאלם אבו עייש: אני רוצה להגיד, בקשר לבן שלו, יש לו גן שהוא 200 מטר מהבית שלו, הוא לא רוצה לקחת את הבן שלו לשם.
<עמירה חיים: בבקשה, ילד אחד שאין לו מקום - - -
<סאלם אבו עייש: והבאנו עוד גן, שמנו אותו באל מעראג' ושם יש בעיה - - -
<קריאה: זה לא גן.
<קריאה: זה מעצר.
<קריאה: זה סתם.
<סאלם אבו עייש: אני לא הבאתי את זה בשביל מעצר, התושבים הפכו את זה למעצר.
יעקב מרגי: עמירה, בבקשה.
<עמירה חיים: חבר'ה, באמת בקיצור.
<עמירה חיים: באהבה גדולה אנחנו מדברים על כל ילד וילדה.
<עמירה חיים: יש כאן באמת בעיה בלקייה, שלא קיימת במקומות אחרים, של שני גנים שכבר יושבים עשר שנים במבנה חדש של בניית קבע שלא מאוישים כי יש בעיה שבעל הבית שהקרקע שלו לא נותן להפעיל את הגנים האלה.
<עמירה חיים: יש לנו גן של 35 ילדים, גן חובה ש - - -
יעקב מרגי: כשבנו את זה לא ידעו על הבעיה עם הבעלים?
<עמירה חיים: זה ראשי מועצה קודמים.
<עמירה חיים: אי אפשר ל - - - מאוד קשה ל - - -
<עמירה חיים: 35 ילדים של גילאי חובה, ביקשתי לפזר אותם בכל הגנים ביישוב.
<עמירה חיים: אין ברירה, עד שלא ימצאו פתרון לסייעת הזו.
<עמירה חיים: אנחנו מבחינתנו לא ישנים בלילה על כל ילד כאן.
<עמירה חיים: ילדי 3-4 לא שייכים למועצה הזאת, ילדי 3-4 שייכים למועצה האזורית אל קסום ונווה מדבר, אנחנו באמת בבעיה מכיוון שמדינת ישראל לא מסיעה ילדים בני 3-4, ילדים בני 3-4, ההורים שלהם מביאים אותם לגנים, בכל מדינת ישראל, ככה זה, רק 5 מסיעים.
<עמירה חיים: אין הסעה של 3-4, לא במטולה ולא בסכנין ולא במקום אחר.
<עמירה חיים: לא מסיעים ילדי 3-4, כי צריך להסיע אותם עם בוסטרים ועוד מלווה וכו'.
<עמירה חיים: אנחנו נאבקנו על הנושא הזה של כן לממן הסעות לגילאי 3-4 כי זאת בעיה מורכבת כאן וקיבלנו עכשיו מימון, 50 מיליון שקל משרד החינוך והאוצר נתנו.
<עמירה חיים: הכנו כבר את המבנה, יושב כאן ניר שמואלי, סגן מנהלת המחוז, יושבת כאן המפקחת על המחוז, אשרה שלייפר, כל אנשי המחוז, שאני אציג אותם בסיכום, כי עכשיו אנחנו ממהרים, בפירוש יש תכנית מסודרת, לא של לקייה.
<עמירה חיים: התכנית היא של אל קסום ונווה מדבר.
<עמירה חיים: כבוד היושב ראש, אני רוצה להגיד, באמת עושה עבודה יוצאת מן הכלל, הגיע גם לביקור בפזורה, מה שנקרא, אני אוהבת לקרוא לזה הכפרים הלא מוכרים, הוא הגיע ודחף את הפתרונות, כולל ההסעות, שהוא נתן את התמיכה לנושא הזה ובאמת עכשיו יש מתווה הסעה.
<עמירה חיים: אנחנו מתחילים להסיע את ילדי 3-4 במכוניות קטנות, עם בוסטר ועם מלווה, כדי שהם יוכלו להגיע לגנים שלהם.
<עמירה חיים: יש מגוון בעיות, נדבר עליהן בהמשך כי מחכים לנו תלמידים בתוך בתי הספר.
<סאלם אבו עייש: גם יש לנו כ-300 סטודנטים שאנחנו מסיעים, שאין את זה בסל לתלמיד של ה - - -
יעקב מרגי: רגע, כשכולם מדברים אף אחד לא שומע.
יהודה גליק: הנושא של מגרשי כדורגל, זו טענה שהיא לכאורה הגיונית מאוד.
<עמירה חיים: פעם זה היה שייך למשרד החינוך, היום למשרד התרבות והספורט.
יהודה גליק: גם בבתי הספר?
<עמירה חיים: לא, בתוך בית הספר?
<עמירה חיים: בתוך בית הספר יש להם - - -
יהודה גליק: הוא אומר שאין להם פה מגרשי כדורגל בתוך בתי הספר, זה נראה לי א'-ב'.
<עמירה חיים: לא בכל בתי הספר יש מגרשי כדורגל.
<עמירה חיים: הוא צודק.
<עמירה חיים: הוא היה ראש מועצה והוא צודק, כי יש בתי ספר, למשל יש בית ספר שאנחנו נבקר בו היום, בית ספר שאנחנו רוצים להרחיב אותו, יש לנו פרוגרמה של הרחבה, אבל יש בעיה שהאנשים לא משחררים את הקרקע להרחבה.
יעקב מרגי: זו בעיה שחוזרת על עצמה.
<עמירה חיים: אז היבילים כבר סגרו את כל המגרש, זאת הכוונה.
יעקב מרגי: כשיש מצוקת קרקע, אז כיתה לפני מגרש.
<עמירה חיים: מבחינתנו זה רצון.
יעקב מרגי: אמנם זה לא דיון ועדה, כי רק באנו לכבד את ראש המועצה - - -
יהודה גליק: בעל הבית - - -
יעקב מרגי: אין בעל הבית, אני - - -
יהודה גליק: תן לו, מה אכפת לך.
יעקב מרגי: אני בדואי בדיוק כמוהו.
<עמירה חיים: מוחמד אלהיב, הממונה על המגזר הבדואי מטעם משרד החינוך.
יעקב מרגי: אחר כך, בסיכום.
טלב אבו עראר: בקצרה.
טלב אבו עראר: אני מברך על הסיור ועל הביקור הזה, מודה לכל אלה שעוסקים בחינוך למען הילדים בארץ בישראל והאמת, היום לא באנו לחלק פרסים, זו הזדמנות לשמוע.
יהודה גליק: הוא רוצה לפרגן לך פעם במיליון שנה, תן לו הזדמנות.
יעקב מרגי: אתה החלטת שהוא בא לפרגן.
טלב אבו עראר: לכן אני מודה באמת ליושב ראש ועדת החינוך שכל הזמן מתעניין בכל מה שקשור לנגב, אבל, חברים - - -
יהודה גליק: אבל, הנה, ה'אבל' הגיע.
טלב אבו עראר: אנחנו, עמירה חיים, עובדי ציבור, חשופים לביקורת וחייבים לקבל כל ביקורת.
טלב אבו עראר: העלו ראש המועצה וגם יושב ראש ועד ההורים שני דברים חשובים, אני אתייחס אליהם בקצרה.
טלב אבו עראר: עניין תביעת הבעלות היא לא העבודה שלנו עכשיו, אלא של הגורמים שאמורים באמת להסדיר את הקרקע מאז קום היישוב עד היום הזה, שעליהם דיבר דוח מבקר המדינה, הם מִנהלת שנקראת הרשות להסדרת הבדואים.
טלב אבו עראר: הרשות להרוס את הבדואים.
טלב אבו עראר: לא משנה, העיקר, מיום שקם הגוף הזה עד היום יש דוח ביקורת וחייבים להסדיר את הקרקע בתוך היישובים האלה.
טלב אבו עראר: זה דבר ראשון.
טלב אבו עראר: דבר שני, הילדים המוסעים.
טלב אבו עראר: להבדיל מהבעיה, שהיא כל כך מורכבת, של ההסדרה, אני חושב ואתה מאמין גם, כולנו מאמינים, שכל ילד בישראל, חייבים לתת לו שירות חינוך ורווחה, להבדיל, לא לקשור את זה עם הקרקע בכלל, עם ההסדרה בכלל.
טלב אבו עראר: אז אכפת לנו מאלה שגרים ביישובים הבלתי מוכרים שמוסעים, אני לא יודע מה רחוק, גב' עמירה חיים, לגבי להסיע ילד גן באיזה קילומטר, 2 קילומטר, נדמה לי שהחוק אומר?
טלב אבו עראר: יש כאלה שמוסעים 5 קילומטר ויש כאלה 10 קילומטר, לא נכחיש, אני ככה רואה את העניין.
טלב אבו עראר: לידיעתך, גב' עמירה חיים, וגם יושב ראש ועדת החינוך, יש 5,200, על פי נתונים של משרד החינוך, שהם עד היום, מלפני שנתיים, העלינו את זה בכנסת, במליאה, בוועדות, ואתה יודע את זה, מכובדי היושב ראש, 5,200 ילדים בגילאי 3, 4 או 5 ללא מסגרת חינוך.
יוסף ג'בארין: המספר אותו מספר כבר שנתיים.
טלב אבו עראר: אותו מספר.
טלב אבו עראר: מה אתם מציעים כאן?
יעקב מרגי: רגע, העלית?
יעקב מרגי: בעקבות הדיון שהיה והסיכום הפנינו את הבעיה לשר והשר תקצב 50 מיליון ₪ לסוגיה הזו.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת, זה מתקדם, זה השתפר?
טלב אבו עראר: איך התקדם?
<עמירה חיים: אני אגיד לך.
<עמירה חיים: אל קסום ונווה מדבר, יחד עם מינהל הפיתוח, הכינו מתווה לתוספת של גנים שייבנו ולתקצוב ההסעות.
<עמירה חיים: אנחנו העברנו את התקציבים, הם בונים את המתווה וזה לפתרון.
טלב אבו עראר: אבל עד אז?
טלב אבו עראר: עד אז נשאיר אותם ברחובות?
טלב אבו עראר: 5,000, לא ילד.
<עמירה חיים: אני איתך.
<סאלם אבו עייש: אני חושב שעדיף לבנות לילדים במקום שלהם, לא צריך להסיע אותם.
<סאלם אבו עייש: זה מסוכן.
טלב אבו עראר: התקציב.
טלב אבו עראר: אני מסיים בזה.
יעקב מרגי: אמרנו את זה בדיון הקודם בזמנו, הוועדה קראה, אני - - -
<עמירה חיים: אין לי בעיה, אנחנו ניתן שירותים איפה שיהיו גנים.
יעקב מרגי: בדיון הקודם, בסיור הקודם המלצנו, אני חושב שילדי גנים, מה שנקרא טרום חובה וגנים, המלצנו מצדנו להתעלות, המדינה יודעת להתעלות מעל מצב סטטוטורי תכנוני והמלצנו לעשות להם ליד הבית.
יעקב מרגי: הדעת לא נותנת שילדים קטנים רכים כאלה ייסעו קילומטרים בתנאים לא תנאים, בתנאי שטח לא - - - ובתנאי הסעה לא תקינים ולא בטיחותיים.
יעקב מרגי: אני שמח שהשר נענה מיד, כמעט תוך חודש נענה לבקשתנו ותקצב 50 מיליון ₪.
יעקב מרגי: נכון, זה לא לוחצים על כפתור ויש מיד פתרון ל-5,000 ילדים - - -
<קריאה: אבל נתחיל.
יעקב מרגי: אתם יודעים להגיד לי שהמתווה התחיל?
יעקב מרגי: גנאדי, אתה מכיר את זה?
<גנאדי קמנצקי: אני יכול לעדכן, ממש אתמול אנחנו קיבלנו רשימה משתי המועצות האזוריות.
<גנאדי קמנצקי: יש פה קטע איפה למקום את הילדים וזו העבודה של הרשויות המקומיות.
<גנאדי קמנצקי: תקציב יש, המנגנון קיים, אנחנו גיבשנו מנגנון של ההסעות של הילדים בטנדרים קטנים, אנחנו נבקש מ-2016 כבר להפעיל חלק מההסעות האלה.
<חאלד אלסאנע: אני אגיד נקודה חשובה מאוד.
<חאלד אלסאנע: בתוך היישוב חסרים תקציבים לבנייה ו- ו-, אבל אם אנחנו נסתכל לתלמידים שבאים מהפזורה, רבע לשבע, שמסיעים אותם באוטובוסים, אוטובוסים עלובים, בלי חלונות, בלי דלתות, בלי שום דבר, זה צריך - - -
יעקב מרגי: רגע, לא אמרתי את זה עכשיו?
<חאלד אלסנאע: אנחנו חייבים לחשוב כולנו ביחד לבנות בתי ספר במקומות האלה, לא להסיע אותם.
<חאלד אלסנאע: אל"ף, זה מביא אלימות, הסעות מביא לאלימות.
יעקב מרגי: חאלד, אנחנו נחשפנו לזה, מסכים איתך.
<חאלד אלסנאע: צריך לעשות משהו.
יעקב מרגי: לכן עובדים על זה, זה לא לחיצת כפתור.
יעקב מרגי: רבותיי, אנחנו יוצאים לבית הספר.
<ניר שמואלי: אנחנו כמשרד חינוך לא מתעסקים עם הצד האופרטיבי, אנחנו יודעים לתקצב וזה תוקצב.
<ניר שמואלי: הכסף לא ניתן, ניתנה הרשאה תקציבית.
<קריאה: אנחנו לא באנו להאשים את משרד החינוך.
<ניר שמואלי: לא, אני מעדכן את היושב ראש, שיהיה בתמונה.
<קריאה: משרד החינוך, מה שצריך לעשות יעשה, אם העירייה תעשה, אם זה - - -
<ניר שמואלי: אני רוצה שתדע, הגנים מבפנים והגננות מצוינות, הבעיה זה המבנה.
<ניר שמואלי: (בהמשך הסיור)
<קריאה: פה זה ילדי ההסעות, פה ילדי הפזורה.
יעקב מרגי: הם לא מעורבבים?
<קריאה: לא, בעיקר מגיעים ילדי הפזורה.
<קריאה: הגננות פה מצוינות.
<קריאה: יש מאחורה חצר משותפת.
<קריאה: הגנים האלה הוקמו מזמן, הוקצו לזה מבנים.
יהודה גליק: זו החצר של הגן?
<קריאה: לא, החצר נמצאת מאחורה.
<בסמה אלסאנע: אני מאוד נרגשת ושמחה לארח אתכם בבית ספר אלעוהד.
יעקב מרגי: מה פירוש אלעוהד?
<קריאה: הבטחה.
<בסמה אלסאנע: אלעוהד זה חוזה קדוש.
יעקב מרגי: ברית.
מסעוד גנאים: הברית ההיא, לך לך מארצך וכל הדברים האלה.
<עמירה חיים: יש לנו בדיוק אותו מקור, אנחנו מאותו מקור.
<עמירה חיים: יש לנו אותו אלוהים.
<בסמה אלסאנע: אני רוצה להציג כמה דברים על בית ספר אלעוהד.
<בסמה אלסאנע: בית הספר שלנו, אני בסמה, מנהלת בית הספר 16 שנה, השנה ה-16 בוותק, בעלת תואר שני במינהל חינוכי, אני אספר קצת על בית הספר, כי אני מאוד מוגבלת בזמן לפי לוח הזמנים.
<בסמה אלסאנע: אני לא אכיר את השמות, אני מודעת שיש לי פה אנשים שאני גאה שהם אצלי היום.
<בסמה אלסאנע: אני מאוד גאה.
<בסמה אלסאנע: אהלן וסהלן, עמירה, ניר.
<קריאה: בסדר, כולם, ועדת חינוך.
<בסמה אלסאנע: אהלן וסהלן לכולם, ברוכים הבאים.
<בסמה אלסאנע: בית הספר הוקם בשנת 2001, כמו שאתם רואים, בלב שכונת לקייה.
<בסמה אלסאנע: בית הספר היה צריך להיות שלושה שלבים, נבנו בבית הספר שני שלבים.
<בסמה אלסאנע: היום יש 12 חדרי לימוד שמאכלסות 20 כיתות.
<בסמה אלסאנע: יש לנו ארבעה מקלטים, שני חדרי ספח.
יעקב מרגי: אמרת שני שלבים, מה עם השלב השלישי?
<בסמה אלסאנע: השלב השלישי עדיין תקוע.
יעקב מרגי: איפה תקוע?
<בסמה אלסאנע: תקוע.
<בסמה אלסאנע: יש תקציב ממשרד החינוך, יש - - -
יעקב מרגי: גנאדי, מה אתה יודע להגיד לי?
<גנאדי קמנצקי: יש תקציב, אבל אני מציע לצאת לראות, יש שם פשוט בית של מישהו במקום המיועד לבנייה.
<בסמה אלסאנע: כן, אנחנו נסייר ונראה מה הבעיה.
יוסף ג'בארין: בית מאוכלס?
יעקב מרגי: שטח חום.
<בסמה אלסאנע: כן.
<בסמה אלסאנע: עדיין השלב השלישי תקוע.
<בסמה אלסאנע: אנחנו נמצאים בצפיפות מאוד גדולה בבית הספר, כל המקלטים וחדרי הספח מאוכלסים וגם הספרייה והמעבדה.
<בסמה אלסאנע: ויתרנו על רווחת התלמידים
<בסמה אלסאנע: על מנת לאכלס כיתות לימוד.
<בסמה אלסאנע: בית הספר משרת שתי אוכלוסיות.
<בסמה אלסאנע: אוכלוסייה א' זה ילדי יישוב לקייה, שהם מבני היישוב, האוכלוסייה השנייה הם ילדי הפזורה שמגיעים בהסעות.
יעקב מרגי: כמה תלמידים מגיעים בהסעות?
<בסמה אלסאנע: 143, מתוך 614.
יוסף ג'בארין: זה הממוצע ביישוב, שליש.
יוסף ג'בארין: שליש מהתלמידים בלקייה מגיעים מבחוץ.
<בסמה אלסאנע: למרות שאין מקום להסעות, אין חניה לאוטובוסים בבוקר.
<בסמה אלסאנע: התלמידים שלי רק בנס ניצלים מכל הבעיה - - -
<עמירה חיים: בסמה, אני רק רוצה לומר לך, מאחר שאנחנו קצת איחרנו, בעוד שבע דקות אנחנו קמים ויוצאים, אז דברי בעיקר על מערכת החינוך .
יעקב מרגי: על ההישגים פה, מה את צריכה.
מסעוד גנאים: וגם על מה חסר.
מסעוד גנאים: באנו לשמוע מה חסר כדי לעזור.
<בסמה אלסאנע: אני יודעת שפה יש משרד חינוך ויש ועדת חינוך, אין לי שום בעיה, לא חסר לי שעות תקן, לא חסר לנו תקציבים, מה שחסר לנו חדרי לימוד.
<בסמה אלסאנע: מבחינת הישגים אנחנו כל שנה צוברים הצלחות.
<בסמה אלסאנע: בית הספר ביישוב, גם ההורים מדברים על זה שהם לא רוצים להוציא תלמידים מבית הספר, אבל בית הספר כל הזמן בצמיחה טבעית.
יהודה גליק: כיתה א' עד ו'?
<עמירה חיים: א' עד ו', כן.
יעקב מרגי: בסמה, נשירה יש לך?
<בסמה אלסאנע: כן, זה אחד הדברים - - -
יעקב מרגי: הכי כואבים.
<בסמה אלסאנע: ההצלחות שלי שאני יכולה להגיד, שאצלנו בבית הספר אין נשירה.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם, חלק מחברי הוועדה היו בדיון שראמ"ה הציגו והמגזר הבדואי, קודם כל הפערים בחינוך במדינת ישראל הם קטסטרופליים, הפערים במגזר הערבי, עוד יותר קטסטרופליים, אבל המגזר הבדואי, בתוך המגזר הערבי, מתבטא בעלייה טובה ואני חושב, ופה אני קורא למשרד החינוך, לזהות מה נתן את העלייה הזו ולאמץ את זה.
יעקב מרגי: לטפח את זה ולפתח את זה לכל ה - - -
טלב אבו עראר: אבל ביסודיים אף פעם לא הייתה נשירה.
<עמירה חיים: הנשירה היא בגילאי 15-17, הם יוצאים לעבוד.
טלב אבו עראר: לא, למה מוחאים כפיים?
טלב אבו עראר: ביסודי אין נשירה.
יוסף ג'בארין: אני מבין שיש בעיה בחורף, הבנתי שיש בעיה בחורף עם התלמידים שמגיעים מחוץ ללקייה, בגלל הכבישים.