GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ישראל אליאסף: זה נכנס ביג טיים לשיח, נכנס לשיח של הבחירות ושמו V.
<ישראל אליאסף: ישר אחרי הבחירות שמו V על הדבר הזה.
<ישראל אליאסף: בלי לשבת.
<ישראל אליאסף: בלי לחשוב, בלי לשבת עם אנשי השטח.
<ישראל אליאסף: לא עם הסייעות, לא עם הגננות, לא עם ועד ההורים וגם הרפורמה הזאת נבובה, מלאה חורים, מלאה בעיות.
<ישראל אליאסף: לוקחים את הסייעות - - -
מירב בן ארי: כן, אבל זה לא רלבנטי ל - - -
<ישראל אליאסף: אני אענה.
<ישראל אליאסף: זה ועוד איך רלבנטי.
<ישראל אליאסף: זה הכי רלבנטי.
מירב בן ארי: סליחה, קודם כל תוריד את הטונים.
מירב בן ארי: זו ועדת חינוך, מה?
מירב בן ארי: למה אתה צועק?
מירב בן ארי: הרי כולנו מקשיבים לך.
<ישראל אליאסף: בדרך כלל צועקים עלי.
מירב בן ארי: אף אחד לא צעק עליך.
מירב בן ארי: יש פה דיון מכבד.
<ישראל אליאסף: אני יכול לשלוח לך ולהראות לך.
מירב בן ארי: תוריד את הטונים קצת אדוני ואל תצעק ואל תיכנס לי עכשיו לנושאים, זה דיון מהיר.
מירב בן ארי: הוא מסתיים עוד רבע שעה ויש פה עוד דוברים שבאו מרחוק.
מירב בן ארי: אז גם להוריד את הטון וגם בוא נתמקד בנקודה.
<ישראל אליאסף: אז אני אגיד, זה נכון גם בסייעות של הבוקר, זה נכון גם בסייעות של הצהרונים.
<ישראל אליאסף: לוקחים את הסייעות של הבוקר ושמים אותן כמחליפות מקום.
<ישראל אליאסף: לוקחים סייעות לא מספיק מוכשרות, אין הכשרה לסייעות של הצהרונים.
<ישראל אליאסף: הכל חשיבה אינסטנט, במקום לעשות פעם אחת חשיבה מסודרת, עם נציגי הגננות, עם הסייעות שרואות וחוות את זה ביום יום.
<ישראל אליאסף: לא עושים את החשיבה הזאת וזה חבל.
<ישראל אליאסף: יש לנו הצעות גם ברמה של - - -
יפעת שאשא ביטון: הגננות לא רלבנטיות פה, כי הצהרונים בכלל לא מוסדרים.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אנחנו אומרים, תתכנס - - -
<קריאה: אבל יש נציגויות בוועדי עובדות.
<ישראל אליאסף: אני חושב שגם בצהרונים וגם בגני הבוקר, אם היו לוקחים סייעות ועושים הכשרות, ודרך אגב חבר הכנסת טרכטנברג הזכיר את מכללת בית ברל.
<ישראל אליאסף: גם בבית בברל, גם בעוד מכללות עושים הכשרות - - -
יפעת שאשא ביטון: זה להכשרות בגנים.
יפעת שאשא ביטון: זאת מגמה שהולכת ומתרחבת.
יפעת שאשא ביטון: זה סייעות בגנים.
מירב בן ארי: לזה התייחסנו.
<ישראל אליאסף: אבל זה נכון, דרך אגב, זה נכון.
<ישראל אליאסף: אותו דבר גם בצהרונים.
<ישראל אליאסף: זאת אומרת אם אתה כבר לוקח צוות כוח אדם ומבקש ממנו לבוא לעבוד, תיקח צוות כוח אדם מוכשר.
<ישראל אליאסף: את יודעת כמה, יפעת, בואי, את גם מטפלת - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל ישראל, הצהרונים לא - - -
מירב בן ארי: סליחה, אבל אתם לא מנהלים כאן דו שיח.
יפעת שאשא ביטון: על ידי הרשות המקומית - - - כמה מנוהלים בכלל על ידי מסגרות פרטיות.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת, גם פה הפתרון הוא מאד נקודתי, רק למקומות ש- - - מפעילה את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא נגדך, אני איתך.
מירב בן ארי: אני רוצה לעשות כאן דיון מהותי.
מירב בן ארי: אתה לא מנהל דו שיח עכשיו עם חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.
מירב בן ארי: את זה אתם יכולים לעשות בסוף הוועדה.
מירב בן ארי: אני מבקשת ממך שוב, תתייחס לנושא הספציפי.
מירב בן ארי: אמרת על העניין ההוליסטי, זה נכון מאד מה שאתה אומר.
מירב בן ארי: עוד משהו בעניין הספציפי של הסייעות, שאתה רואה אצלך בירושלים ובכלל, כוועד הורים, מעבר לעניין של ההכשרה שצוינה כאן?
<ישראל אליאסף: הכשרה זה בתור התחלה.
<ישראל אליאסף: דבר שני, עשיתם רפורמה של סייעת שנייה, דבר ראשון תעצרו את האפשרות בכלל להשתמש בה כממלאת מקום.
<ישראל אליאסף: היא לא אמורה להתנייד מגן לגן.
<ישראל אליאסף: זה לא הגיוני הדבר הזה.
<ישראל אליאסף: זה קורה כל הזמן כי יש חוסר, אז במקום לטפל בחוסר, עושים עוד פלסטר.
<ישראל אליאסף: מעבירים את הסייעת שצריך אותה בגן ומעבירים למקום אחר.
<ישראל אליאסף: אני רוצה להגיד עוד משהו אחד.
<ישראל אליאסף: משפט אחרון.
<ישראל אליאסף: אנחנו הצבענו נקודתית על הבעיה המרכזית שהיא בגילאי 3.
<ישראל אליאסף: לקחו את הסייעות ושמו אותן בגילאי 3-4, בגנים עם רק 30 ילדים.
<ישראל אליאסף: אתם יודעים כמה צרות הסיפור הזה עשה?
<ישראל אליאסף: תחזרו.
<ישראל אליאסף: תחשבו קדימה, תגידו טעינו, לא בושה להגיד טעינו.
<ישראל אליאסף: תחזירו את הסייעת השנייה רק לגילאי 3, כי שם עיקר הבעיה ותתנו אותה בכל גן.
<ישראל אליאסף: מקסימום אם יש 10 ילדים בני 3, תנו סייעת שנייה.
<ישראל אליאסף: אני רוצה להגיד לך משהו על זה.
<ישראל אליאסף: הצעתי את זה למשרד החינוך.
<ישראל אליאסף: את יודעת מה הייתה התשובה?
<ישראל אליאסף: אתה לא מאמין כמה כסף זה יעלה.
<ישראל אליאסף: שאלתי – כמה גנים יש גילאי 3?
<ישראל אליאסף: לא ענו לי.
<ישראל אליאסף: לא יודעים.
<ישראל אליאסף: זה יעלה מלא כסף.
<ישראל אליאסף: בואו, תעשו עבודת מטה, תראו כמה.
<ישראל אליאסף: תעשו חשיבה ובמקום לתת אותן במקומות של צריכים אותן, בגילאי 4, תשימו אותן בגילאים של שנתיים ושמונה, כשהגננות קורסות, כי הן מתחילת השנה מטפלות בילדים לא גמולים.
מירב בן ארי: נציגה של הסייעות, מי כאן?
<אסנת זיו: אני מהתארגנות הסייעות הארצית.
מירב בן ארי: את עדנה?
<אסנת זיו: לא, אוסנת זיו.
מירב בן ארי: אז את ואחר כך עדנה.
מירב בן ארי: מה שמך, גברתי?
<אסנת זיו: אוסנת זיו, מאיתך, מעכי.
<אסנת זיו: אנחנו עמותה שמלווה גם את התארגנות הסייעות הארצית במוסדות חינוך בגני הילדים הפורמאליים.
<אסנת זיו: אני פה בעצם בשביל אותן סייעת שמנויידות בהרבה מאד מצבים גם לצהרונים.
<אסנת זיו: זה קורה המון.
<אסנת זיו: הרבה מאד מהצהרונים מנוהלים על ידי הרשויות או על ידי חברות בת של הרשויות, עמותות שעובדות בצורה כזו או אחרת במערכת יחסים הדוקה עם הרשות.
<אסנת זיו: הסייעת, כשהיא מנוידת לצהרון, נוצר איזה שהוא אבסורד של פיצול פיקטיבי בתנאי העסקה.
<אסנת זיו: היא בעצם עובדת משבע וחצי עד השעה שתיים וחצי ואז הופס, אין יותר אף אחד, שעתיים היא מופקרת בזכויות שלה.
<אסנת זיו: יש מעסיק אחר, יש צבירת זכויות אחרת - - -
יפעת שאשא ביטון: זה לא חלק מ-40 שחייבים לתת במסגרת הרשות?
<אסנת זיו: זה ממש לא.
<אסנת זיו: ויותר מזה, הם אומרים להן אתן, אם אתן עובדות עכשיו - - -
מנואל טרכטנברג: לא, לא, זה לא ככה.
<אסנת זיו: הרי מה קורה - הרשויות אומרות להן אתן צריכות לעבוד עכשיו בצהרון, אבל אתן צריכות להקטין את המשרה שלכן, כי אסור לעשות עבודת חוץ.
<אסנת זיו: מי שעובדת רשות נחשבת עובדת חוץ לפי סעיף 28 - - -
<קריאה: אי אפשר לקבל כפל.
<אסנת זיו: ואז אי אפשר בעצם לקבל תקן ואז היא נדרשת לקצץ את אחוזי המשרה שלה בתקן ברשות המקומית, לעבוד אצל איזו שהיא חברת קבלן ערטילאית כלשהי, לא לקבל צבירת זכויות, בטח לא לפנסיה וכל מה שקשור ומשפיע על הזכויות האלה, יוצר פיצול אדיר שפשוט יוצר אבסורד מטורף, שגם לא יוצר תמריץ לסייעות, שההמשכיות שלהן היא חשובה.
רחל עזריה: אז אני רוצה לשאול את משרד החינוך – למה בעצם?
רחל עזריה: הרי השיטה הזו של להביא עובד או עובדת לשלוש שעות, אנחנו יודעים שזו אחת הבעיות הכי קשות בצהרון.
רחל עזריה: בעצם מי עובד שלוש שעות ביום?
רחל עזריה: זה ממש מאד קשה.
רחל עזריה: וכשהיו מעט צהרונים עוד אפשר היה למצוא, עכשיו כשזה הולך ונהיה בכל הארץ, כל הילדים, זו משימה כמעט בלתי אפשרית.
רחל עזריה: יכול להיות, אני חושבת שהקונספט של לחשוב איך עובדות הבוקר הופכות ל - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, - - - של השלטון המקומי, כי הן עובדות של ה - - - לא של - - -
רחל עזריה: רגע, שנייה, שנייה.
רחל עזריה: לא, אבל - - -
<חיים הלפרין: יפעת צודקת.
רחל עזריה: אבל בין היתר אתם מגדירים את הכללים, נכון?
רחל עזריה: רגע, שנייה, אז בוא נדון איתך.
רחל עזריה: אתה לא מגדיר את הכללים.
מירב בן ארי: לא, קריאת ביניים זו קריאה.
רחל עזריה: אז קריאת ביניים, לא דיון, שנייה.
רחל עזריה: השיטה עכשיו שבעצם צריך להקטין את המשרה, יכול להיות אנחנו צריכים לשקול את זה, כיוון שנכון שרשמית משלמים להם עד שלוש, בסדר?
רחל עזריה: אבל כמו שבחודש האחד עשר בירושלים התעלמנו מזה שמשלמים ופשוט שילמנו להם משכורת 13, יכול להיות שזה מה שצריך לעשות פה.
רחל עזריה: כלומר יכול להיות שהן רשמית עובדות עד שלוש, אבל אתן לא צריכות להקטין משרה.
רחל עזריה: אנחנו פשוט נשלם לך על השעה וחצי או השעתיים הנוספת עד ארבע או עד ארבע וחצי או עד חמש, מה שכל אחת עובדת.
רחל עזריה: נשלם לך סכום שהוא בעצם יותר מאשר משלמים לשעה ואז הוא גם מכסה את השעה הנוספת שאת עובדת.
<אסנת זיו: לא, אני חייבת לעשות סדר בדברים, כי מה שקרה זה שהסייעות עבדו ברגיל עד שתיים, כי מסגרות החינוך - - -
<אסנת זיו: עד שתיים ושנים שילמו להן לפי 100% משרה.
רחל עזריה: זה מה שאני אומרת.
<אסנת זיו: ואז הרשויות התפקחו ואמרו רגע - - -
רחל עזריה: לא, לא, אבל - - -
<חיים הלפרין: זה משרד החינוך.
רחל עזריה: אני איתך, זה מה שאני אומרת.
רחל עזריה: אני אומרת אל תתעלמו מזה שהיא עד שלוש, אלא בסדר, אנחנו לא נקטין לה את המשרה.
רחל עזריה: פשוט לשלם כאילו מהשעה שלוש, אבל לשלם כאילו משלמים לה לא עבור - נגיד שזה משלוש עד חמש, או משלוש עד ארבע וחצי - לא כאילו זה שעה וחצי, אלא כאילו זה שעתיים וחצי.
רחל עזריה: בסדר?
<אסנת זיו: זה מה שרוצים לעשות, אבל בינתיים מה שקורה עם הסייעות האלה, זה שהן שעתיים יושבות ומחפשות את עצמן, סליחה על הביטוי, והן מחפשות מה לעשות בשתיים האלה, כדי שהן לא יעברו לעבוד בצהרון, לצורך העניין.
רחל עזריה: לא, אני לא הבנתי.
מירב בן ארי: הדיון כאן ביניכן נגמר.
מנואל טרכטנברג: המסגרת הפורמאלית היא אחרת, אז הן לא יכולות.
מנואל טרכטנברג: זה הסיפור.
מנואל טרכטנברג: זה נופל בין הכיסאות.
רחל עזריה: מה, לא נותנים להן?
רחל עזריה: אם הן נחשבות משרה מלאה לא יתנו להן לעבוד בצהרון?
מנואל טרכטנברג: בדיוק, בדיוק.
רחל עזריה: אז למה לא נפתור את זה?
מירב בן ארי: חיים, אתה תתייחס בסוף.
מירב בן ארי: עדנה, בבקשה.
<קריאה: בואו נפתור את זה.
<עדנה יהושע: שלום, שמי עדנה יהושע.
<עדנה יהושע: אני מובילת צהרונים, אני עובדת כבר עשור במערכת.
<עדנה יהושע: קודם כל אני מסכימה עם כל מה שנאמר פה.
רחל עזריה: ירושלמית.
רחל עזריה: עושה עבודה מדהימה.
רחל עזריה: הייתה במחאת הצהרונים.
<עדנה יהושע: ירושלמית, כן.
<עדנה יהושע: אני מוועד עובדי הצהרונים.
<עדנה יהושע: אני מזועזעת מכל מה שקורה במערכת החינוך.
<עדנה יהושע: אני אומרת לכם, אני שמחה שלא הבאתי ילדים לעולם.
מנואל טרכטנברג: אוי.
<עדנה יהושע: אני אומרת לכם, אני כל יום נכנסת לצהרון ואני מרימה ראש ואני אומרת שאני שמחה שלא הבאתי ילדים לעולם.
<חיים הלפרין: אנחנו מצטערים בשבילך שאת שמחה בזה.
<עדנה יהושע: כי השנה במיוחד אני עוברת תקופה, אתם צודקים בכל מה שאתם אומרים.
<עדנה יהושע: אני מדברת ואני כולי רועדת.
<עדנה יהושע: השנה עברתי תקופה מאד מאד קפה בצהרונים, בצהרון שלי אני עובדת - - -
מירב בן ארי: שמעתי שהתחלפו אצלך 3 סייעות.
<עדנה יהושע: לא, חמש סייעות התחלפו מתחילת השנה ועכשיו יש לי סייעת שעובדת שלושה שבועות, סייעת נהדרת.
<עדנה יהושע: עד שקיבלתי סייעת טובה, היא מדברת על עזיבה.
<עדנה יהושע: כי היא מקבלת 1,500 שקלים.
<עדנה יהושע: היא עובדת על 1,500 שקלים כי - - -
מירב בן ארי: היא עובדת 5 ימים בשבוע, כל יום שעתיים?
<עדנה יהושע: חמישה ימים.
<עדנה יהושע: אני עובדת עם אוכלוסייה מאד מוחלשת.
<עדנה יהושע: אנחנו עובדות שעתיים והסייעת שלי עובדת שעתיים וחצי, כי יש לה לעשות עוד חצי שעה ניקיון.
<עדנה יהושע: אם היא תעבוד את הקייטנות, שיש לנו 10 ימי קייטנות שעובדים בקייטנות 8 שעות ביום – אם היא תעשה קייטנות אז היא תרוויח 1,900 שקלים.
<עדנה יהושע: אני מרוויחה, עם הקייטנות, 2,300 שקלים.
<עדנה יהושע: זו בושה וחרפה.
<עדנה יהושע: אתם יודעים, אתם מדברים פה על יום לימודים ארוך, אתם יודעים מה זה לעבוד 8 שעות עם ילדים?
<עדנה יהושע: אני בשעה שתיים יש לי נפילה, אני לא יכולה עוד לתת מענה לילדים.
<עדנה יהושע: אני לא יכולה.
<עדנה יהושע: עכשיו אני שומעת את זה כל הזמן מהקולגות שלי לעבודה, הבנות קורסות.
<עדנה יהושע: יש כמויות של ילדים בצהרונים.
<עדנה יהושע: אני יכולה לספר לכם על עצמי, כשאני באה לצהרון הילדים רצים אלי, הם רוצים לספר לי דברים.
<עדנה יהושע: אני לא יכולה לתת להם מענה.
<עדנה יהושע: אני לא יכולה, יש כמויות של ילדים.
<עדנה יהושע: איך אני יכולה לשמוע 30 ילדים?
<עדנה יהושע: איך?
<עדנה יהושע: הגיע הזמן שתעשו משהו.
<עדנה יהושע: אתם יודעים מה, אני כל הזמן אומרת בפורומים שאני נמצאת, שזה כבר גובל בהתעללות בילדים.
<עדנה יהושע: אתם מתעללים לנו בילדים.
מירב בן ארי: ראומה, בבקשה.
<ראומה שלזינגר: כן, אני רוצה להוסיף.
<ראומה שלזינגר: המצב שעדנה מתארת, גם צריך לקחת בחשבון - - -
<ראומה שלזינגר: אני אציג את עצמי.
<ראומה שלזינגר: אני ראומה שלזינגר.
<ראומה שלזינגר: אני מלווה את הוועד של הצהרונים בכוח לעובדים בירושלים.
<ראומה שלזינגר: עדנה מייצגת 700 עובדות, גננות וסייעות בירושלים.
<ראומה שלזינגר: יש פה הרבה שותפים למודל הירושלמי, שהוא באמת קצת יותר משופר.
<ראומה שלזינגר: המקרה של גן שמתחלפות בו חמש סייעות בשנה, צריך לקחת בחשבון מה זה אומר על הגננת הקבועה, שצריכה כל פעם לחנוך את העובדת הנוספת.
<ראומה שלזינגר: וגובה השכר השעתי הוא פשוט לא חזות הכל.
<ראומה שלזינגר: מדברים על 33 שקלים לשעה, זה 33 שקלים לשעתיים וחצי.
<ראומה שלזינגר: המודל הירושלמי מדבר על שכר חודשי, גם בו יש המון שיפורים שצריך לעשות, אבל מה קורה לעובדת כזאת בחודש אוקטובר, שהיה רצוף חגים ופתאום המשכורת שלה נחתכת לחלוטין כשהיא עובדת שעתית, כי השעתיים ביום האלה לא מספיקות להגיע.
<ראומה שלזינגר: אז במודל הירושלמי יש לנו מודל של שכר קבוע, אבל ברור ש-33 שקלים לשעה זה נשמע הרבה, אבל זה בהחלט לא מספיק.
<ראומה שלזינגר: חייבת להיות העלאה משמעותית וגם בעיקר בתנאים.
<ראומה שלזינגר: שוב, מדברים על עובדות של 10 חודשים בשנה.
<ראומה שלזינגר: מה קורה איתן בקיץ?
<ראומה שלזינגר: התנאים, הביטחון התעסוקתי.
<ראומה שלזינגר: מה קורה בפתיחת השנה?
<ראומה שלזינגר: יש לנו עובדות, אפילו במודל המשופר הירושלמי, שפותחות את השנה ולא יודעות אם ייפתח בגן שלהן צהרון, כן או לא.
<ראומה שלזינגר: הן לא מקבלות תשלום על ספטמבר, כי עדיין מספיק 17 ילדים בצהרון כדי לפתוח צהרון, אז הן עדיין לא מקבלות תשלום.
<ראומה שלזינגר: היא יושבת בבית ומחכה לפתיחת השנה.
<ראומה שלזינגר: כמו שעדנה - - -
<עדנה יהושע: בשישה חודשים האלה אני עשיתי 40 שעות נוספות בגלל שאני אחראית.
<עדנה יהושע: יש לי כל יום סייעת חדשה ואני צריכה לחכות עד שהילד האחרון שההורים שלו מאחרים, אני צריכה להישאר עם הסייעת.
<עדנה יהושע: אני לא יכולה להשאיר אותו עם סייעת חדשה, שלא מכירה את ההורים.
<ראומה שלזינגר: ומי ישלם על השעות האלה?
<עדנה יהושע: ואף אחד.
<עדנה יהושע: יש לי 40 שעות נוספות מתחילת השנה ועד עכשיו לא קיבלתי אגורה.
<עדנה יהושע: וכשאני מבקשת, אמרו לי לא אמרנו לך להישאר.
<עדנה יהושע: אבל כשאתם קובעים את הנהלים שלכם, אתם אומרים במפורש – אסור להשאיר את הילדים עם סייעת חדשה.
<קריאה: אם אפשר רק שתי מילים על החוק - - -
מירב בן ארי: לא, לא, ממש לא.
מירב בן ארי: את לא מתפרצת.
מירב בן ארי: סיימת לדבר?
<ראומה שלזינגר: אני רוצה להגיד עוד משהו על המכרזים של משרד החינוך, שנראה לי מזככים את זה.
<ראומה שלזינגר: זה אמנם סמנטי, אבל במכרז של משרד החינוך וגם בהתייחסות פה, קוראים להן מדריכות צהרון, עוזרת מדריך צהרון, לא חלילה גננת או סייעת צהרון, והרבה מהעניין פה זה היחס של מי המעסיק.
<ראומה שלזינגר: גם השכר השעתי שוב, הוא צריך להשתפר דרמטית.
מירב בן ארי: חן גם יתייחס לדברים שנאמרו פה.
<ראומה שלזינגר: ועוד משהו.
<ראומה שלזינגר: מילה אחרונה על הקייטנות.
<ראומה שלזינגר: אם אנחנו מדברים על עבודה של עובדת צהרון, שמחויבת לעבוד באמצע היום ובמקביל אנחנו מדברים על עובדות שהן עובדות בקייטנות, יש 10 ימים בשנה לפחות שהן עובדות בקייטנות, אז זה אומר איך היא יכולה לשמור על עבודה בשעות הבוקר?
<ראומה שלזינגר: בעצם מתייחסים אל העובדות האלה כסותמות חורים.
<ראומה שלזינגר: אם את עובדת בשעות הבוקר ואז את נדרשת לעבוד בקייטנה, אין לך שום אפשרות.
<ראומה שלזינגר: למזלנו הרב, בירושלים עשינו מודל שמאפשר בחירה.
<ראומה שלזינגר: שעובדת שיש לה עבודה בשעות הבוקר, יכולה לבחור לא לעבוד בקייטנות, אבל כמו שעדנה אמרה, זה המקום של השכר.
מירב בן ארי: רחלי, המועצה לשלום הילד.
<רחלי הכהן: ממש ממש בדקה.
<רחלי הכהן: אז בנוסף לכל מה שנאמר פה, לגבי הצורך בהסדרה חוקית ולגבי העובדה שהגיע הזמן לקבוע קריטריונים ותנאי קבלה ברורים, אני רוצה כן להתייחס לנקודה אחת בעניין של ההכשרה, שעליה עוד לא דיברו.
<רחלי הכהן: מעבר לעובדה שצריך לוודא שיש התאמה בסיסית ושמי שעובד עם ילדים מוכשר לעבוד עם הילדים, נורא נורא חשוב לתת את הדגש גם על התוכן החינוכי, כדי שזו באמת תהיה מסגרת אחת רציפה של מסגרת הבוקר שמתחילה ושבעצם ימשיך גם תוכן חינוכי בהקשר הזה.
<רחלי הכהן: עוד נקודה נורא קטנה שנוגעת לתגמול, זה שהעובדה שבעצם הסייעות לא נשארות לאורך זמן ויש תחלופה, היא לא רק מקשה על הילדים עצמם, שכל פעם צריכים להתרגל מחדש, אלא גם מידע בסיסי שצריך לעבור בין הצוותים של הבוקר לבין הצוותים של הצהרים, שפעמים רבות לא עובר ואין ספק שיש לזה השלכה מאד משמעותית על ילדים.
<רחלי הכהן: שוב, אני קוראת לזה שלא יהיה פה אוסף של פלסטרים ושתהיה חקיקה.
<רחלי הכהן: בעיני גם מה שראוי זה שמשרד החינוך הוא זה שיתפעל את הנושא.
מירב בן ארי: עירית ורונן, ממונה - - -
<עירית ורונין: ממונה על תנאי שירות במרכז השלטון המקומי.
מירב בן ארי: בבקשה עירית.
מירב בן ארי: רק ממונה על תנאי השירות?
<עירית ורונין: כן, אנחנו גוף המנחה בכל מה שקשור להעסקת עובדי רשויות מקומיות וכמובן גם סייעות.
<עירית ורונין: ראשית אני רוצה להגיד שבאמת הסייעות עושות עבודת קודש, אין פה ויכוח על זה בכלל.
<עירית ורונין: אבל אני כן ארצה קצת לסבר בקצרה לוועדה את תנאי ההעסקה של הסייעות ברשויות המקומיות.
<עירית ורונין: מה הם בעצם תנאי ההעסקה.
<עירית ורונין: הסייעות הן עובדות הרשות המקומית.
<עירית ורונין: הסייעות מועסקות עד 5 שנים 11 חודשים, מתוכם 22 ימי חופשה, 30 ימי מחלה.
<עירית ורונין: זאת אומרת הן זכאיות לכל הזכויות שמגיעות לעובדי רשויות מקומיות.
<עירית ורונין: סייעות מעל חמש שנים מועסקות 12 חודשים, מתוכם, שוב, 22 ימי חופשה, 30 ימי מחלה וכל התנאים שמגיעים.
<עירית ורונין: אני כן רוצה להתייחס בפרט לנושא של הצהרון ושעות העבודה.
<עירית ורונין: סליחה?
<קריאה: זה הסייעות של הבוקר, לא של הצהרונים.
<עירית ורונין: לא, שנייה, אני אסביר.
<עירית ורונין: שעות העבודה של הסייעות ברשות מקומית זה משעה שבע וחצי עד ארבע, למעט יום שלישי, שזה עד שלוש וחצי.
<עירית ורונין: כאשר - - -
<קריאה: כמה זה יוצא בפועל?
מירב בן ארי: סליחה, לא להפריע לה בבקשה.
<עירית ורונין: שנייה, בסדר, אני אתייחס לכל מה שנאמר כאן.
<עירית ורונין: בפועל, אחרי שנכנס אופק חדש, ובואו נעשה גם איזו שהיא הבדלה בין סייעת דור א' לבין סייעת דור ב', בסדר?
<עירית ורונין: סייעות דור א' זה באמת סייעות לפני הסכם מרס 99, לפי שעשו את ההסדרה של כל הנושא של הסכמים קיבוציים וסייעות שעבדו 14:00 או 14:30 וקיבלו משרה מלאה, המשיכו לקבל לפי אותה מתכונת.
<עירית ורונין: סייעות דור ב' הן סייעות שמועסקות עד 16:00, כאשר עד 14:30 זה עם הילדים, אחר כך הן צריכות לסדר את הגן.
<עירית ורונין: מה שקורה בפועל ברשויות, שיש גנים שהם מוגדרים כגנים של יום לימודים ארוך ואז הם מקבלים תוספת יוח"א.
<עירית ורונין: תוספת יוח"א זה עוד תשלום של בערך 1,000 שקלים לחודש.
<עירית ורונין: אנחנו גם כמרכז השלטון המקומי בכלל מעודדים וגם מנחים כל רשות שמעסיקה סייעת עד ארבעה ילדים, זאת אומרת שאם יש צהרון בגן, שהוא ממשיך עד השעה 16:00 או עד השעה 17:00, גם כשאין שיפוי של משרד החינוך, לשלם לסייעת את התוספת של יוח"א, שזה עוד 1,000 שקלים בחודש.
<עירית ורונין: אנחנו נשמח מאד ואני חושבת שזה גם יענה על הצורך שדיברו כאן, שתהיה העסקה רציפה, שבעצם הילדים יכירו את הסייעות וימשיכו איתן גם למסגרת הצהרון.
<עירית ורונין: נשמח מאד אם יהיה שיפוי כמובן על אותן שעות, שהן מעבר לשעה 14:30, כמתחייב לעבודה עם הילדים, וזה בעצם גם יפתור את הבעיה שדיברו פה, של העסקה לא רציפה.
<עירית ורונין: אנחנו מאד בעד ואנחנו מאד מעודדים את זה.
<עירית ורונין: העניין הוא שלא כל הרשויות המקומיות, בגלל המצב הסוציו אקונומי, יכולות להרשות לעצמן לשלם את תוספת יוח"א.
<עירית ורונין: אז רשויות שהן בעלות יכולות, הן עושות את זה וככה גם מרכז השלטון המקומי מנחה.
<עירית ורונין: אנחנו חושבים שבאמת הן עושות עבודת קודש.
<עירית ורונין: אין לי מה להגיד.
<עירית ורונין: זה יענה גם על הצורך של הילדים וגם על הצורך של הסייעות להתרוצץ מהגן הקבוע שלה ואחר כך לעבור.
<עירית ורונין: אני גם אגיד מעבר לזה, יש סייעות שהיום מאד מעוניינות לעבוד פחות ממאה אחוז משרה, למה?
<עירית ורונין: כי הן אומרות אנחנו מקבלות בגנים בצהרונים חיצונים, יותר כסף.
<עירית ורונין: אבל מה הבעיה?
<עירית ורונין: הן לא יכולות גם לקבל כפל שעות.
<עירית ורונין: הן לא יכולות לעבוד עד 14:30 ולקבל 100% משרה מגוף אחד ובמסגרת אותן שעות גם לקבל שכר מגוף שהוא חיצוני.
<עירית ורונין: זה קורה, נכון.
<עירית ורונין: זה קורה.
<עירית ורונין: יש לי בעיות פרטיטיות בנושא הזה.
<עירית ורונין: אני יושבת בוועדת פרטיטות בנושאים האלה וזה באמת מהווה קושי.
<עירית ורונין: מצד אחד אני מבינה את הסייעת, שהיא אומרת אני רוצה לקבל יותר תגמול באיזה שהוא צהרון חיצוני, שם אני מקבלת יותר כסף.
<עירית ורונין: אבל הרשות המקומית לא יכולה לשלם לה משהו שהוא לא בהתאם להסכמי שכר ועבודה.
מירב בן ארי: חיים, אתה רוצה להתייחס לפני שאני מסכמת?
<חיים הלפרין: אני רוצה לומר ככה - - -
מירב בן ארי: נאמרו כאן גם דברים מאד קשים.
<חיים הלפרין: ההעסקה של הסייעות היא באמת באחריות הרשות המקומית.
<חיים הלפרין: בעבר - - -
<עירית ורונין: רק סליחה, עוד דבר אחד.
<עירית ורונין: הסייעת מחויבת לעבור הכשרה.
<עירית ורונין: בלי הכשרה היא לא יכולה להיות.
יפעת שאשא ביטון: בבוקר.
<עירית ורונין: לא צהרונים.
<עירית ורונין: סייעת בגן הילדים - - -
יפעת שאשא ביטון: גם לא.
יפעת שאשא ביטון: אל תטעי, זה לא נכון.
<עירית ורונין: זו הכשרה מחייבת - - -
יפעת שאשא ביטון: מרבית הסייעות בשלטון המקומי – אני באה משם – אני יכולה לתת לך נתונים.
<עירית ורונין: אני אומרת לך ש - - -
יפעת שאשא ביטון: הן לא עוברות.
יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אם אתם מקבלים רק מי שעובר הכשרה - - -
<עירית ורונין: אז זה לא תקין.
יפעת שאשא ביטון: אז דיינו.
יפעת שאשא ביטון: כי אני אמרתי שצריך להתחיל איפה שהוא, אבל בואי ניכנס לסייעות בגנים ונראה מי מהן עברה הכשרה ומה היא עשתה 30 יום לפני כן.
<עירית ורונין: לא, לא, אז בסדר, זה לא תקין.
מירב בן ארי: לא, לא, אבל סליחה, אין לך אפילו מה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה חשוב לשים את זה, כי זו סוגיה - - -
<עירית ורונין: אני אומרת שהסייעת על פי - - - צריכה לעבור.
מירב בן ארי: אמרת כאן חיים במפורש מה ההכשרה.
מירב בן ארי: בכלל לא היה כאן דיון שאין כאן הכשרה.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל יש עכשיו תהליך של קורס של שנתיים שעוברות הסייעות.
מירב בן ארי: אחלה, אבל זה לא מה שאנחנו מדברים.
יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב זה לא קורה.
<חיים הלפרין: הסייעות בבוקר.
מירב בן ארי: כן, בבקשה חיים.
<חיים הלפרין: גם הקורס שאנחנו מדברים עליו הוא בעצם סוג של קורס לקידום, הוא לא תנאי סף.
<חיים הלפרין: צריך להגיד את הדברים כהווייתם.
מירב בן ארי: כן, כן, אמרת את זה בהתחלה.
<עירית ורונין: לא, אבל היא מתקבלת לעבודה וכתנאי סף היא נשארת בגן.
מירב בן ארי: לא, לא, סליחה, אני חייבת לשמוע את חיים ולעשות סיכום.
<חיים הלפרין: אני רוצה לומר כך: באמת נושא הסייעות הוא נושא כאוב.
<חיים הלפרין: זה נאמר.
<חיים הלפרין: זה באחריות הרשות המקומית וגם זה נאמר.
<חיים הלפרין: בהקשר של הכניסה לצילה, שבעצם מבחינתנו הנגזרת הייתה שהסייעת תעבוד עד 16:30, כי בעצם ב-16:00 הילדים הולכים ואז יש לה חצי שעה לסדר את הגן.
<חיים הלפרין: היה ניסיון, יחד עם השלטון המקומי, יחד עם האוצר, יחד איתנו, לנסות להגיע להסדרה עם נציגות העובדים ולא הגיעו להסדרה, כי הם לא הציגו שום דרישה שאפשר לחיות איתה.
<חיים הלפרין: כלומר, במובן הזה זה משהו פתוח לגמרי.
<חיים הלפרין: שווה לקדם אותו.
<חיים הלפרין: אני לא יודע מי - - - יכול להזיז את המהלך הזה, אבל זה בעצם מגרש פתוח, שרק צריך לקבל עליו אחריות והחלטה.
<קריאה: אפשר עוד מילה?
מירב בן ארי: לא, לא, אני ממש חייבת לסיים את הדיון.
מירב בן ארי: נתתי לכל מי שביקש ונרשם את זכות הדיבור שלו.
מירב בן ארי: אי אפשר לומר שלא.
מירב בן ארי: אנחנו חייבים לסיים כי אנחנו גם ככה כבר גלשנו מהזמן.
מירב בן ארי: תראו, אני רוצה להגיד קודם כל לך, חבר הכנסת איל בן ראובן, שנשאר פה מהמציעים, מה שאתה בעצם העלית בדיון הדחוף שלך, זה בעיקר על הנושא של ההכשרה, על העניין הזה שבאמת שמענו כאן שאין הכשרה.
מירב בן ארי: זה לא קיים.
מירב בן ארי: הם לא מנסים להסתיר.
מירב בן ארי: דיברו גם משרד הכלכלה וגם זה, מכל מיני עניינים כאלה ואחרים.
מירב בן ארי: מה שכן הכנסת כאן בתוך נקודה קטנה, אבל מאד מאד קריטית מסתבר, זה את תנאי ההעסקה שלהם והשכר, שלדעתי, אני כבר אומרת, אני אדבר עם יושב ראש הוועדה היום ואני גם שמעתי אותך.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שאני נתתי לראומה לדבר, אבל ממש אמרת דברים קשים מאד, לא פשוטים ואני רוצה להגיד לך שאני אעביר אותם היום גם ליושב ראש הוועדה, כדי לבוא ולראות מה אנחנו יכולים לעשות בעניין של תנאי השכר והתעסוקה.
מירב בן ארי: זה יכול להיות בחקיקה.
מירב בן ארי: זה יכול להיות בהסדרה.
מירב בן ארי: יכול להיות בנוהל, כמו שדיברו כאן, אבל הדברים שלך לא נפלו כאן, אלא הם מאד מאד חזקים וקשים.
מירב בן ארי: קשים מאד.
<עדנה יהושע: הלוואי.
<עדנה יהושע: אתם צריכים לבוא לגנים, חצי שעה להיות שם.
מירב בן ארי: את יודעת מה, אז יכול להיות שזה גם מה שיהיה.
מירב בן ארי: אז יכול להיות שזה מה שאני אבקש מיושב הראש, לקיים סיור ביחד.
איל בן ראובן: רעיון מצוין, דרך אגב.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שאנחנו מסיירים המון כוועדת חינוך.
<ישראל אליאסף: אבל בהפתעה.
מירב בן ארי: תסמוך עלי, הכל בסדר.
<עדנה יהושע: רק רציתי להגיד עוד דבר אחד, שעדיין יש ילדים שהם לא גמולים בתוך הגנים.
<עדנה יהושע: המון ילדים לא גמולים.
מירב בן ארי: אני אומרת לך שכנראה זה מה שהוועדה תצטרך לבוא ואז לבחון את העניין מקרוב, כי חבר הכנסת אייל בן ראובן הכניס את זה כאן, אבל אין ספק שזה משהו שאנחנו צריכים להתייחס אליו בנפרד, כי הוא נושא מאד קשה.
מירב בן ארי: יש כאן סיכום של הפעם שעברה.
מירב בן ארי: אני לא רוצה להתייחס למה שנאמר בפעם שעברה, אני רוצה להתייחס לדברים.
מירב בן ארי: אני אבקש מיושב ראש הוועדה גם לקיים סיור, שיכול להיות שאנחנו נעשה אותו בלי תיאום, אלא רק כדי לבוא ולראות עם מה אתם מתמודדים.
מירב בן ארי: בלי קשר לעניין הספציפי הזה של הסיור, אנחנו נצטרך לקיים עוד דיון בנפרד, או דיון מצומצם יותר, כמו שאנחנו עושים הרבה פעמים, אני ויושב הראש בנושא הזה של תנאי שכר והעסקה, כי זה נושא שהוא הרבה יותר רחב, הרבה יותר מורכב ממה שאנחנו שומעים כאן.
מירב בן ארי: אני כן רוצה להודות גם לחינוך וגם לכלכלה שעבר לתעסוקה, שבאתם והעליתם כאן את הנושאים החשובים.
מירב בן ארי: אנחנו כנראה נעשה משהו מצומצם יותר אצל יושב ראש הוועדה, כדי לבוא ולראות איך אנחנו מטפלים בזה.
מירב בן ארי: אני מודה לוועד ההורים שהגיע לכאן ולארגונים החברתיים.
מירב בן ארי: זה לא מסתיים.
<קריאה: אני יכולה להגיד מילה אחת?
מירב בן ארי: אני ממש סיימתי, אני מתנצלת.
מירב בן ארי: הדיון נגמר בעיקרון לפני 10 דקות.
מירב בן ארי: בכל מקרה אנחנו נקיים דיון מצומצם יותר אצל יושב ראש הוועדה, כדי לבחון את הנושא הזה של תנאי השכר וההעסקה.
יעקב מרגי: כמה תלמידים מהפזורה?
<סאלם אבו עייש: כ-2,000 תלמידים.
<סאלם אבו עייש: תיכף תראו סקירה, מנהל מחלקת החינוך פה יסקור לנו את כל הדברים האלה, אבל זה שיש לנו תלמידים מהפזורה זה באמת נטל כבד עלינו, כי כשיש גשם הם לא יכולים להגיע, בגלל הבוץ, אין להם דרכים, אין להם כבישים וזה מתבטא בהישגים של התלמידים שלנו, כי הכיתה מחולקת כמעט לחצי, חצי מהפזורה וחצי מבפנים, אז כשהחצי ההוא לא מגיע החצי הזה לומד אולי חצי וככה זה לא כל כך הולך חלק בבתי הספר והגנים כשיש תלמידים נעדרים או חסרים.
<סאלם אבו עייש: הייתי רוצה שתעזרו לי להקים בתי ספר וגנים בתוך הקבצים האלה של התושבים, כי התושבים בפזורה של לקייה הם כ-5,000 ויש להם 2,000 ילדים.