GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: מי שמעניין אותו - - -
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אני באמת מציע לקבל את מה שחיים אמר, ואתם כיושבי ראש ועדות צריכים להיות הרבה יותר נחושים ולא לאפשר במרחב הזה להשמיע אמירות של בוגדים, אמירות שממש מסיתות.
מאיר כהן: אני ניהלתי בית ספר כל חיי.
מאיר כהן: היה כל הזמן על השולחן שיח סביב הקושי הגדול של חיילי צה"ל לשלוט על אוכלוסייה אזרחית.
מאיר כהן: חיים ג'ומס היה אורח כבוד אצלי במשך לדעתי 15 שנים.
מאיר כהן: בכל שנה, כהכנה לצה"ל, הסוגיה הזאת הייתה.
מאיר כהן: אבל יחד עם זה, מאוד נזהרתי לא להכניס גופים שקבעו מסמרות ואמרו על כולם שהם לא בסדר.
מאיר כהן: אני מעולם לא הכנסתי אליי גוף של מישהו שאמר שכל הערבים הם בוגדים.
מאיר כהן: לא נכנס אליי, לא התקרב אליי.
מאיר כהן: הבעיה עם "שוברים שתיקה" ואני - - - וקראתי את החומרים שלהם, ואני לא מדבר מתוך איזה, כי התעוררתי בבוקר והחלטתי להיות נגדם.
מאיר כהן: זה שהם טוענים שההתנהגות הזאת היא הפרקטיקה של צה"ל, אני שירתי בצנחנים אדוני, ועברתי את מלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון וכהנה וכהנה מבצעים.
מאיר כהן: הקוד האתי של צה"ל נכתב כי ידעו אנשים שיש תופעות כאלה וצריך לטפל בהם.
מאיר כהן: אבל דווקא בגלל שבמרחב הצה"לי כן כתבו את הקוד האתי וגם עיגנו ומטפלים בצורה חדה וחלקה, ואנחנו רואים את כל הסיפור של אלאור עזריה.
מאיר כהן: זה הסיפור שככל שהפוליטיקאים ניסו להיכנס בו וככל שאנחנו הצלחנו, אנחנו, מדינת ישראל ידעה לשים שם ולהגיד, "זה מטופל אך ורק על ידי צה"ל, בבית משפט של צה"ל".
מאיר כהן: לכן הסיפור הגדול עם "שוברים שתיקה", שברגע שהם אומרים שזו הפרקטיקה של צה"ל וברגע שהם אומרים "אנחנו נדון בסוגיות האלה בחוץ לארץ ולא בארץ", מותר להם ללכת לחו"ל אבל זה אחרי שיפנו למוסדות צה"ל.
מאיר כהן: לצערי הגדול הם אוספים נתונים, לא מביאים אותם למוסדות צה"ל ואומרים "תטפלו", הם רצים עם זה לחו"ל.
מאיר כהן: לכן אם בחוזר מנכ"ל כתוב שלא נותנים לגופים שעושים דה לגיטימציה למדינת ישראל ולצה"ל, ההחלטה לא להכניס אותם לבתי ספר הולמת את חוזר המנכ"ל אלא אם כן יבוא שר חינוך אחר ויגיד "זה לא חוזר המנכ"ל שלי", כל עוד זה חוזר המנכ"ל, ואני אומר לחבריי מנהלי בתי הספר, אם אתם באמת מכבדי חוק, תכבדו את חוזר המנכ"ל.
יעקב מרגי: אחרון הדוברים מיקי רוזנטל.
מיקי רוזנטל: תודה רבה אדוני היושב ראש, באמת בקצרה אני אגיד.
מיקי רוזנטל: לאף אחד אין מונופול לא על האמת ולא על החוכמה.
מיקי רוזנטל: יושב לידי חבר הכנסת מוטי יוגב, אני לא מסכים כמעט לשום דבר שהוא אומר, אבל אני אלחם על זכותו להגיד את זה.
מיקי רוזנטל: הנסיון של משרד החינוך לעשות פוליטיזציה ודה לגיטימציה של חלק מהארגונים הוא קודם כל מטופש.
מיקי רוזנטל: אני אדם שסתמו לו את הפה, עשיתי סרט, ניסו להשתיק אותי, זה רק עזר לסרט ורק הפיץ את הסרט ופרסם אותו יותר.
מיקי רוזנטל: אתם רוצים להיאבק בדעות של "שוברים שתיקה" תעמידו מולם אחרים שסותרים אותם, זה נכון לעשות, אבל לא לסתום להם את הפה.
מיקי רוזנטל: זה הבדל גדול.
מירב בן ארי: זו הבעיה שלא- - - אותם.
מירב בן ארי: אתה פספסת אותו שהוא אומר - - -
מיקי רוזנטל: את מפריעה לי.
מיקי רוזנטל: האנשים שאמרו פה שהפעילות של "שוברים שתיקה" מקרבת אותנו להאג, אם זה הפרמטר, אז גם לראש הממשלה וגם לשר נפתלי בנט א סור היה להיכנס למערכת החינוך כי המעשים שלהם, חוק ההסדרה וכולי מקרבים אותנו להאג הרבה יותר מהר מ"שוברים שתיקה" חד וחלק, אין בכלל שאלה על הדבר הזה.
מיקי רוזנטל: ודבר אחרון, תראו, צה"ל הוא צבא מוסרי, חשוב לי להגיד את זה.
מיקי רוזנטל: יש בו הרבה כשלים.
מיקי רוזנטל: מתי אנחנו מתקנים את הכשלים?
מיקי רוזנטל: בעקבות שיח לוחמים, אחרי פסק הדין של דיר יאסין, כל מיני.
מיקי רוזנטל: רק כשיש מישהו שהוא אמיץ מספיק להגיד "חברים, כשלנו פה" זה הופך אותנו ליותר מוסריים.
מיקי רוזנטל: על זה צריך לחנך את הילדים שלנו, לא שהצבא לא מוסרי, אלא שאנחנו כולנו בני אדם וטועים, וצריכים לתקן את הכשלים.
מיקי רוזנטל: סתימת הפה הופכת את הדבר הזה ללא לגיטימי.
מיקי רוזנטל: עצם האמירות, וזו טעות ברמה הטקטית, - - - תנו לאנשים לדבר גם אם דעותיהם מקוממות.
יעקב מרגי: רבותיי, מאחר והנושא באמת בליבת הדיון, אני עושה מנהג הפוך ממנהגה של הכנסת, מאחר ואמורה להיות הצעת חוק בנושא הזה, אני מחזיר את הדיון מהוועדה למליאה.
יעקב מרגי: זה הסיכום שלי.
יעקב מרגי: כל טוב, תודה.
יעקב מרגי: יום שלישי, כ"ח בחשוון, 29 בנובמבר, יום הכרזת האו"ם על הקמת המדינה, אי אפשר שלא להתייחס.
יעקב מרגי: אנחנו בכנס שדרות לחברה 2016, מכללת ספיר, הנושא על סדר היום הוא רב תרבותיות בחינוך.
יעקב מרגי: אני רוצה להתייחס לכותרת של הדיון.
יעקב מרגי: כנס שדרות, יוזמי הכנס החליטו שהנושא יהיה רב תרבותיות בחינוך.
יעקב מרגי: הוועדה נדרשה לסוגיית הרב תרבותיות בשנה האחרונה הרבה פעמים בעקבות דוח ביטון ואנחנו באמת לא רוצים להיכנס עוד פעם לסוגיות של דוח ועדת ביטון, אלא מלמעלה ואנחנו נרחיב את המושג הזה, רב תרבותיות בחינוך, נתייחס לאופי, לרב תרבותיות של החברה בישראל, שממנה אנחנו חושבים שככה גם מערכת החינוך צריכה להשתקף, באותה מידה של רב תרבותיות בחברה הישראלית, שזה אומר, אני אפרט וארחיב, מאז שהשיח על כור היתוך הוסט הצדה, הבינו שזה דבר שמלכתחילה לא היה צריך להיות ולא צלח, אז אנחנו מדברים על שיח של רב תרבותיות בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: אפשר להיות אזרח במדינת ישראל ולהישאר אזרח ערבי, אפשר להישאר בדואי, אפשר להישאר בן יוצא העדה האתיופית, אפשר להיות עדות המזרח, אפשר להישאר עם התרבות האשכנזית וזה לא סותר שום דבר.
יעקב מרגי: משכך, מאחר שהמדינה מכילה את כל התרבויות האלה, וזה לכבוד וצריך אחד ללמוד מהשני ולהפרות את השני ולהכיר אחד את השני, אנחנו רוצים להיות בטוחים שאכן במשרד החינוך, במערכת החינוך, וזה החלק הארי, החלק המעצב של החברה בישראל, של הדורות הבאים, אכן יש התייחסות מיוחדת לרב תרבותיות שמאפיינת את מדינת ישראל.
יעקב מרגי: נמצאים איתנו נציגי משרד החינוך, גם המזכירות הפדגוגית, כל אחד בתחומו הוא.
יעקב מרגי: נתחיל כפי שתחליטו מי יפתח ראשון, הוא יספר לנו קצת איך משרד החינוך, איך מערכת החינוך מתמודדת עם הסוגיה של הרב תרבותיות במערכת החינוך ואפילו הייתי אומר איך עושים שכולם יכירו את כולם, שכולם יידעו לפחות, אני לא אומר, למערכת החינוך יש גם אתגרים ויעדים, אי אפשר להפוך את זה למשימה העיקרית של מערכת החינוך, אבל לא ייתכן שנחיה כאן ביחד כ-70 שנה ויש אנשים שלא מכירים את השכן שלהם, מבחינת להכיר לפחות את התרבות, את המנטליות, את ההוויה, את ההיסטוריה שלהם.
יעקב מרגי: אני חושב שהשיח במדינת ישראל יותר פתוח ממה שהיה בעבר, אבל טוב מאוחר מאשר בכלל לא ואנחנו שומעים, אני מקווה שזה לא קלישאה, של הסיפור המלא, הגיע הזמן שנספר את הסיפור המלא של החברה הישראלית.
יעקב מרגי: נעביר את הבמה לנציגי משרד החינוך.
יעקב מרגי: מי פותח?
יעקב מרגי: בבקשה, תציגי את עצמך לפרוטוקול.
<דליה פניג: בוקר טוב.
<דליה פניג: אני דליה פניג, סגנית יושב ראש המזכירות הפדגוגית, גם מנהלת אגף שנקרא אגף לפיתוח פדגוגי.
יעקב מרגי: רק תצעקי, אין לנו פה מיקרופונים.
<דליה פניג: אני לא צריכה לצעוק, אני רגילה לדבר בקול רם כמורה, אני פשוט אחזור כמה שנים אחורה, למקום האמיתי שלי.
יעקב מרגי: אני מגיע למסקנה שאין הרבה תחלואים למשרד החינוך, אבל אולי אחד התחלואים זה שכולם פעם בעבר היו מורים.
<דליה פניג: זה אחד הדברים החשובים.
<דליה פניג: תדע לך, אני הייתי 25 שנה מורה במשרה מלאה.
יעקב מרגי: אבל אולי אם נצא מהקופסה ונשלב גם פדגוגיה וגם שיטות ניהול וייעול נגיע לאיזה מודל מוצלח יותר.
יעקב מרגי: לא נפתח דיון.
<דליה פניג: אנחנו כולנו רוצים את אותו דבר, זה בטוח, יש לנו כוונות טובות.
<דליה פניג: אז קודם כל אני חושבת שבאמת משרד החינוך היום נמצא במקום של הבנה שצריך לעשות שינוי, זאת אומרת אם נסתכל אז נראה שלומדים ולמדו גם בעבר, אבל אני חושבת שעכשיו לא מדובר על ללמוד, אלא מדובר על איפה אנחנו נוגעים גם במקומות של רגש, של הבנה לאחר, איך אנחנו מטפלים בנושא של החוויה האישית, הסיפור האישי, המקום האישי.
<דליה פניג: זה לא ללמוד רק עובדות, כי אם נסתכל ונלך ככה בצורה מאוד מאוד מדוקדקת, נפתח ספרים, נראה שגם בעבר לימדו, גם בהיסטוריה וגם פה וגם שם, אבל אני לא חושבת שאנחנו הולכים עם איזה שהם מאזניים ומשקולות כדי באמת לבדוק את העובדות האלה.
<דליה פניג: אנחנו צריכים ללכת למקום אחר ואת זה כולם הבינו.
<דליה פניג: כתוצאה מזה נעשית עבודה של איך לשלב באופן נכון, לא באופן של עוד פרק לבחינה, עוד משהו שילמדו וישכחו אחר כך או עוד משהו שלא יתייחסו אליו או יעבור בשביל לעשות וי, ואנחנו באמת בשביל זה עושים את זה בכמה זירות.
<דליה פניג: יש כאן גם את העמיתה שלי ממינהל חברה ונוער, שתספר על העבודה בנושא של החינוך הבלתי פורמלי, כי יש לו משקל מאוד גדול בעניין הזה, אני יכולה רק לדבר על העניין הפורמלי.
<דליה פניג: אז בעניין של החינוך הפורמלי, קודם כל אם אנחנו מדברים על 'הדרך החדשה', הנושא של מורשת יהדות אתיופיה, נעשית עכשיו בימים אלה עבודה מאוד מאוד מקיפה בשילוב ידיים אמיץ, חזק, יומיומי, עם נציגי הקהילה ועם מומחים שהם לאו דווקא נציגי הקהילה, אבל הם נחשבים מטעם הקהילה לאנשים שמוסמכים.
<דליה פניג: וזה לא פשוט.
<דליה פניג: אני אומרת לך שאני כל יום מתעסקת בזה, יום יום, ואנחנו לפעמים גם אומרים אוקיי, ניקח קצת יותר זמן, לא נעשה את זה מהר מהר מהר, אלא ניקח קצת יותר זמן, עד שנגיע להסכמות מלאות.
<דליה פניג: מדובר על כל מיני ניואנסים, אפילו על איזה תמונה אנחנו בוחרים, תמונה שפה היא מעוררת אצל חלק מהאנשים סוג של פטרונות יורדת מסדר היום.
<דליה פניג: אנחנו ממש מדברים, אני מדברת על הדברים הקטנים ביותר ועל הדקויות.
<דליה פניג: אנחנו מפתחים עכשיו חומרים שיהיו חומרים אינטראקטיביים, שתלמידים ילמדו בכיתה, לאחר מכן, בעזרת מחשב, פעילויות כאלה ואחרות, והחידוש והשינוי הוא שאנחנו עושים את הכול עם נציגים מהקהילה והרבה נציגים, לא מישהו אחד.
<דליה פניג: יש לנו במשרד אנשים שהם אנשי הקהילה האתיופית, אבל אנחנו לא מסתפקים בזה, אנחנו לוקחים ריבוי של אנשים שמייצגים גם תחומי דעת שונים ובקיאים בתחומים שונים וזאת עבודה איטית, אבל היא נעשית והיא נעשית יומיומית, אני מתעסקת בזה יום יום.
<דליה פניג: זה אחד הפרויקטים החזקים שנמצאים אצלי באגף.
<דליה פניג: מעבר לזה, על דוח ביטון אני חושבת שדובר הרבה, אני לא חושבת שיש לי מה להוסיף כאן, שגם הוא נעשה ונעשית עבודה, אני יודעת שיש - - - על זה אני חושבת שפחות כדאי להרחיב, כי זה דובר גם בתוך הוועדה הזאת, נדמה לי אפילו לפני שבוע.
יעקב מרגי: על החברה הערבית?
<דליה פניג: עלי גם ידבר, גם בנושא של החברה הערבית אנחנו עושים הרבה מאוד עבודה בעניין הזה.
<דליה פניג: אנחנו כותבים גם הרבה חומרים משותפים.
<דליה פניג: אני חושבת שזה לא לספר על, אלא זה לעשות יחד.
<דליה פניג: השינוי בכל הסיפור זה הרבה יותר לשלב בתהליך הפיתוח את הנציגים של כל האוכלוסיות וזה נעשה.
<דליה פניג: זה לא פשוט, זה תהליך הרבה יותר מורכב, אבל - - -
יעקב מרגי: מה התוצר הסופי?
<דליה פניג: אז התוצר הסופי, מבחינת 'הדרך החדשה', יש כבר היום חומרים שפותחו עם הקהילה, כרגע נמצאים בתהליך פיתוח, עד סוף השנה הזאת אנחנו נהיה עם חומרים בכל תחומי הדעת הרלוונטיים, פחות במדעים כמובן, אבל בתחומי הרוח, החברה, המורשת, האמנויות, מכיתה א' ועד י"ב באופן כזה שכל מנהל בית ספר יוכל לבנות תכנית שנתית, יוכל לומר באיזה תחומי דעת הוא רוצה שהתלמידים שלו בבית הספר - - -
יעקב מרגי: ואם הוא לא רוצה?
<דליה פניג: יש מפקחים.
יעקב מרגי: לא, עומדת לו הזכות לא לרצות?
<דליה פניג: לא עומדת לו הזכות, זו חובה.
<דליה פניג: זו חובה, אבל הוא יכול לבחור איפה ואיך.
<דליה פניג: יש לנו מגוון ענק.
יעקב מרגי: אם את שואלת אותי, כתלמיד, הדרך הטובה ביותר שהאחד יכיר את השני, שהחברה הערבית תכיר את החברה היהודית על גווניה, החברה היהודית על גווניה תכיר בתוכה, זה שבסוף בסוף בסוף תהיה או עבודה סמינריונית, או - - - אני לא אומר לעשות את זה בתוך מערכת השעות או בתוך - - - אם זה ייבלע עוד פעם בארבעה עמודים או פרק בספר היסטוריה, או באזרחות, אז בואי, חבל על ההשקעה שלכם, חבל על הזמן שאנחנו מכלים פה וחבל.
<דליה פניג: אתה צודק.
יעקב מרגי: אני חושב שאם כל תלמיד במערכת החינוך יעשה אי פעם איזה עבודה, שיתמקד בתוך, נקרא לזה, מה שתחליטו, אני לא המועצה הפדגוגית, אם זה בתחום ההיסטוריה, אזרחות, איזה עבודה, איזה פרק מסוים, מיוחד, שבסופו כל אחד יגיש עבודה על החומר הנלמד.
יעקב מרגי: אם זה על הרב תרבותיות, כשמדברים על הרב תרבותיות, זה העדה האתיופית, המזרחיים ותרומתם להקמת המדינה, המורכבות של החברה הישראלית עם החברה הערבית והחברה ערבית בתוכה, מה שקורה, יחסי הגומלין.
יעקב מרגי: לא צריך לפחד לגעת בזה, כי אם נוגעים בזה, וכל אחד ייגע בזה, כל תלמיד ייגע בזה הוא ייגש לזה עם פחות סטריאוטיפים, עם פחות כותרות שהוא לא מכיר, הוא גם יידע מאיפה - - - לפעמים צפים, במיוחד בסוגיה של העדה האתיופית, צפים בחברה הישראלית כל מיני נושאים על סדר היום בגלל תקלה כזו או אחרת.
יעקב מרגי: אם תלמידי ישראל היו חווים את החוויה הזו, להכיר את העדה האתיופית, את כל מה שהיה בדרך, מה היה שם, בדרך, וכאן, סוגיות הקליטה, והוא עושה את זה, כפי שאמרתי, בפרק והוא עושה עבודה סביב זה, הוא נגע בזה, הוא יודע במה מדובר.
יעקב מרגי: כנ"ל גם במורכבות של החברה הישראלית עם החברה הערבית.
יעקב מרגי: לכן כששאלתי מה התוצר הסופי, כי אם זה יהיה עוד פעם שני דפים או פרק בתוך ספר היסטוריה שייקרא ויתייחס בשאלה אחת או שתיים במבחן, לא עשינו כלום.
<דליה פניג: אני מסכימה.
<דליה פניג: מה שאני אומרת, אתה מתפרץ לדלת פתוחה, משום שהיום בעצם כל תכניות הלימודים בנויות באופן הזה שיש חלק מסוים שעליו עושים איזה שהוא פרויקט, עבודה, מיזם כזה או אחר, כך שיש המון הזדמנויות ואני חושבת שקשה לנו נורא להגיד מחויב, אבל אנחנו צריכים לעשות עבודה מאוד גדולה עם מנהלים כדי שזה יחלחל, שהם צריכים בתוך הקהילות שלהם להוביל את זה.
<דליה פניג: המשרד מספק את ההזדמנויות האלה, הוא נותן את הפלטפורמה הזאת, הוא אומר הנה, עכשיו אנחנו רוצים שתעשו, יש לכם חלק מהזמן שמוקדש לזה.
יעקב מרגי: אתם ערים לכך שיש מנהלי בתי ספר, שהם לא אוהבים, התפוצצה הסוגיה הזו של אותו מיזם, שתלמידה ערבייה עם תלמידה יהודייה, שכחתי את הפרטים של בית הספר, נדרשנו לזה בוועדה והמנהלת שם הוקלטה בצורה - - - ואנחנו גם עם מנהלי בתי ספר שלא קולטים תלמידים מהעדה האתיופית או תלמידים ערבים בבתי ספר.
יעקב מרגי: אני לא יכול לסמוך, אם שר החינוך, באמצעות המועצה הפדגוגית, החליטו שסוגיית הרב תרבותיות בחברה הישראלית היא סוגיה שצריך להתעסק איתה, אני לא אומר בחובה, שהוא אומר לי שחור-לבן, כשאני אומר חובה, אני לא מתכוון לשחור-לבן, כשאני אומר חובה, אכן זה צורך של התלמיד, הצורך של המנהל לא מעניין אותי, הצורך של החברה בישראל, זה מה שמעניין אותי.
יעקב מרגי: התוצר הסופי זה החברה שלנו, ואם אני משאיר את זה פתוח אני לא אומר שזה יהיה באחוזים ניכרים, אבל הערכה שלי שיהיו מנהלים שלא יכניסו את זה.
<דליה פניג: אני מסכימה איתך ואני אעביר את הדברים האלה, אני חושבת שזה חשוב.
נורית קורן: אני רוצה להעיר בנושא.
נורית קורן: שלום, בוקר טוב, סליחה על האיחור.
נורית קורן: אני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב שאנחנו נכיר מי נמצא איתנו בחברה, מי יושב איתנו.
נורית קורן: אני רואה שיושבים כאן מהמגזר הערבי, אני רק לא יודעת - - -
יעקב מרגי: הבדואים בנגב.
נורית קורן: אני חושבת שהילדים שואלים, אוקיי מה זה בדואי, רוצים לדעת את אורחות החיים, מה זה מוסלמי, למה יש צום הרמדאן, למה זה 40 יום - - -
<עלי הייכל: 30, מספיק לנו.
נורית קורן: 30, סליחה, צודק.
נורית קורן: אתה רואה?
נורית קורן: אפילו לטעות בזה.
נורית קורן: כל הדברים האלה, ברגע שאתה לא חי את החברה אתה לא לומד לכבד אותה.
נורית קורן: אנחנו צריכים לצאת ולא להגיד רק רב תרבותיות, אלא מי האחר שנמצא לידנו והאחר שנמצא לידנו זה הרבה אחרים וזאת היציאה.
נורית קורן: אני מכוונת למה שיושב ראש הוועדה, חבר הכנסת מרגי, אומר, אסור לנו שמנהלים של בתי ספר יפעלו מהעמדות שלהם, כמו כשאנחנו אומרים שלא יגידו דברים פוליטיים.
נורית קורן: זה לא פוליטי, זה משהו חברתי ממדרגה ראשונה ואנחנו צריכים לגרום לזה שזה יהיה.
יעקב מרגי: נשמע את הסקירה ואחר כך נפתח את הדיון.
<אילנה רבינוביץ: קודם כל תודה רבה.
<אילנה רבינוביץ: אני הכנתי כמה דברים להתחיל להתייחס.
<אילנה רבינוביץ: לי קוראים אילנה רבינוביץ, אני עובדת במינהל חברה ונוער, מנהלת מרכז הדרכה ארצי.
<אילנה רבינוביץ: מינהל חברה ונוער אחראי בתוך משרד החינוך על הנושא של החינוך הבלתי פורמלי במערכת הפורמלית ובמערכת הלא פורמלית ואני באמת הכנתי כמה נקודות.
<אילנה רבינוביץ: אני מאוד שמחה מהדברים שאתם העליתם.
<אילנה רבינוביץ: קודם כל באמת אני רוצה להגיד שהמטרה הזאת של קידום רב תרבותיות זו אחת ממטרות המשרד, אחת מארבע המטרות הגדולות שהוצבו לפנינו כבר לפני שלוש שנים ומאז אנחנו מיישמים את המטרות האלה, גם למדיניות שבאה לידי ביטוי גם בהקצאת משאבים, גם בפיתוח המקצועי, שאני רוצה לדעת בנושא הכשרת בעלי תפקידים וגם במתן דגש על פעילויות שמקדמות גם מפגשים בין קבוצות וגם הכשרת הלבבות.
<אילנה רבינוביץ: כיוון שאנחנו מינהל חברה ונוער ויש לנו את המנדט על החינוך החברתי, גם בבית הספר וגם מחוצה לו, ותיכף אני אפרט ואחר גם עלי, המשמעות של ההתנסות והלמידה החווייתית שמתרחשת במפגשים, או בתכניות כמו התפתחות אישית ומעורבות חברתית, היא סוג של למידה שאנחנו מאמינים שזו למידה שיוצרת שינוי.
<אילנה רבינוביץ: כמובן שכשה
<אילנה רבינוביץ: למידה הזאת מתרחשת בכל המערכת, כלומר גם בנושאים של החינוך הפורמלי, ואנחנו לא עושים את זה שלא בתיאום מלא, אז אנחנו יכולים להגיד שאנחנו מתווים כאן איזה שהיא דרך אחת שאנחנו רוצים למלא אותה.
<אילנה רבינוביץ: אני אתן כמה דוגמאות.
<אילנה רבינוביץ: אני אשלים רק את הנושא של יוצאי אתיופיה כי פשוט זה כבר הוצג על ידי דליה, הרעיון ב'הדרך החדשה', שיוצאי אתיופיה אמרו בקול גדול, 'אנחנו לא רוצים יותר תכניות ייחודיות, אנחנו רוצים רק תכניות, אנחנו כבר בחברה הישראלית', זה דבר שנאמר חזק מאוד במחאה של שנה שעברה, 'אנחנו חלק מהחברה הישראלית' והמדיניות היא שאין יותר תכניות ייחודיות, אלא רק תכניות שמשלבות בני נוער באחוזים מסוימים, 35%, 65%, כי אנחנו לא רוצים - - -
יעקב מרגי: זה לגבי המסגרות הייעודיות.
<אילנה רבינוביץ: אבל התכנית של 'הדרך החדשה', זה אחד העקרונות הראשונים שלה ו - - -
יעקב מרגי: אבל אתם מתחייבים לבוא לידי ביטוי.
<אילנה רבינוביץ: בוודאי, אבל הרעיון הוא שבתוך אותם מפגשים שלמשל ממש מתוקצבים, אני יכולה לתת מספרים, תכניות משלבות, שמפעילה רשת המתנ"סים, כיתות א'-ה', בכל הרשויות עתירות אוכלוסייה אתיופיות, אבל רק על ידי שילוב.
<אילנה רבינוביץ: הגדלת מספר בני הנוער יוצאי אתיופיה ב-20% בתנועות הנוער וארגוני הנוער, מלגות לשנת י"ג, מלגות ליוצאי העדה בכל המסגרות, הרבה מאוד במכינות הקדם צבאיות.
<אילנה רבינוביץ: כלומר ליצור הרבה מאוד מסגרות שיש להם תוכן שהוא תוכן של רב תרבותיות, התוכן, היעדים המשותפים, של ליבה של החברה הישראלית, אבל מזמנים את המפגשים האלה.
<אילנה רבינוביץ: זה רק לגבי האתיופית.
<אילנה רבינוביץ: אני אתן עוד כמה דוגמאות, אם יש שאלות, אני אשמח.
<אילנה רבינוביץ: אתגרים נוספים שאנחנו שמנו לעצמנו כבר בשנה שעברה היה ללמוד, קודם כל לשבת וללמוד לעומק, אוכלוסיות ייחודיות, חרדים, עלי תיכף ידבר על הנושא של התכנית הייחודית לאוכלוסייה הערבית.
<אילנה רבינוביץ: גם למשל שיתופי פעולה עם החינוך המיוחד, למרות שזה לא בדיוק תת תרבות, אבל - - -
נורית קורן: לא, מאוד חשוב.
<אילנה רבינוביץ: למשל בהרבה מאוד תכניות שלנו, גם בחינוך החברתי, גם בשל"ח יש עבודה משותפת עם כל הקבוצות של החינוך המיוחד, משולבת.
<אילנה רבינוביץ: לגבי נושאים, יש תכנית הליבה לחינוך חברתי.
<אילנה רבינוביץ: זו תכנית שקיימת כבר כמה שנים, בתכנית הליבה יש כמה צירים של נושאים שעוברים ז'-י"ב כחוט השני.
<אילנה רבינוביץ: אחד הנושאים המרכזיים זה רב תרבויות ושונות, ואז למעשה סביב ימי לוח, מה שנקרא, כמו היום למשל או מחר, שעוסקים בנושא, גם בחג הסיגד, גם בנושא יום היציאה והגירוש, כלומר כל הנושאים האלה אלה נושאים שמהווים עבורנו פלטפורמה להיכרות של - - -
יעקב מרגי: דרך אגב, אם כבר הזכרת את חג הסיגד, אני מהמחוקקים של החוק הזה, יחד עם חבר הכנסת אורי אריאל.
<אילנה רבינוביץ: אז הכנו הרבה מאוד תכניות, שלא היו בשנים הקודמות.
יעקב מרגי: 50 יום מיום כיפור.
<אילנה רבינוביץ: שלא היו בשנים הקודמות ובגלל שנוצר הצורך הזה בין תרבויות הן נכנסו לתכנית הליבה, נכנסו לשעת המחנך, נכנסו לכל תכנית שאנחנו מקדמים אותה.
<אילנה רבינוביץ: פלטפורמה נוספת ומאוד חשובה זה נושא של מפגשים.
<אילנה רבינוביץ: אני לא אלאה אתכם כי זה בטח נושא שיהיה בוועדת החינוך.
<אילנה רבינוביץ: זה גם היה עכשיו בוועדה לביקורת המדינה.
<אילנה רבינוביץ: יש כמה מודלים של תכניות מפגשים, יש תקנת מפגשים, יש תקציב לנושא הזה, גם בין אוכלוסיות שונות לגמרי, יהודים, ערבים, דתיים, חילוניים.
יעקב מרגי: כשאת אומרת תקנה תקציבית, מעודדים את זה?
<אילנה רבינוביץ: כן, יש נתונים מספריים.
<אילנה רבינוביץ: אני יכולה רק להגיד שבשנה שעברה השתתפו 17,000 תלמידים בתכניות האלה.
<אילנה רבינוביץ: השנה, בתשע"ז, ישנה תכנית, עלי אולי ידבר על זה, בתי ספר תאומים, שמדברים לפחות על 40 זוגות של בתי ספר שתהיה עבודה תהליכית, לא מפגשים חד פעמיים.
<עלי הייכל: זה חדש, היה קול קורא.
<אילנה רבינוביץ: זו תכנית חדשה.
<אילנה רבינוביץ: אני רוצה להגיד שגם בתכניות של הכנה לצה"ל, שזה גם באחריות של מינהל חברה ונוער, מושם הרבה מאוד דגש על כך שהשירות הצבאי זו הזדמנות למפגש עם השונה.
<אילנה רבינוביץ: הצבא מטפל בזה כשהילד מגיע אליו, לנו יש את המנדט בי"א-י"ב לעסוק בנושא.
<אילנה רבינוביץ: אני רק רוצה לדבר על נקודה אחרונה, שזה של"ח, לימודי שדה, חברה, לאום.
<אילנה רבינוביץ: תכנית הליבה של הטיולים הרבה מאוד מוקדשת לביקור במקומות שיש בהם מפגש בין תרבויות.
<אילנה רבינוביץ: הנושא של כיתה ח' ו-ט', אחד הנושאים המרכזיים זה מפגש תרבויות בארץ ישראל, כאשר התכנית מותאמת לפי יישוב.
<אילנה רבינוביץ: זה מופעל ב-600 מתוך - - -
יעקב מרגי: במסע הישראלי יש מפגש בין תרבויות?
<אילנה רבינוביץ: כן, גם מסע ישראלי פחות או יותר יושב על שיתוף פעולה עם של"ח.
יעקב מרגי: אני אתן את רשות הדיבור לחבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.
יעקב מרגי: הוא גר פה.
חיים ילין: אני מאוד שאנחנו פה.
חיים ילין: מי שלא יודע, קודם כל זאת המכללה הגדולה ביותר שיש במדינת ישראל, דבר שני, זה אחד המקומות היחידים במדינת ישראל שמקבל את כולם ללימודים.
חיים ילין: אני לא סתם אומר את הדברים האלה, יש פה בדואים ויש פה קיבוצניקים ויש פה מושבניקים ויש פה עיירות פיתוח.
חיים ילין: יש פה את כל הלב של מדינת ישראל, הכול יש פה, זה לא יאומן הדבר הזה.
חיים ילין: יש פה תכניות מיוחדות.
חיים ילין: הגמישות שיש למכללה היא אדירה למול אוניברסיטה, כי הם יכולים גם לאמדוקס לבנות תכנית ייחודית, בשביל שסטודנטים ילמדו ויעבדו שם.
חיים ילין: אין דברים כאלה, וזה באמת אחד המעסיקים הגדולים, ואני מאוד שמח שאנחנו עושים את זה פה, דווקא בגלל הכותרת של רב תרבותיות, שאיך אנחנו לא רק עושים את זה במכללה, איך אנחנו מורידים את זה הרבה לפני זה.
חיים ילין: יש פה, מי שלא יודע, בשער הנגב, בתוך המתחם הזה יש בית ספר תיכון של מועצת שער הנגב וגם יסודי, וזה אחד הקומפלקסים שאני אוהב ומחבר, מחבר בני אדם ומחבר קהילות.
חיים ילין: וזה, זאת הכותרת, כי במקום שמחברים קהילות, באותו מקום חייבים לעבור דרך התרבות האישית של כל העדות ולחבר בין התרבויות האלה.
חיים ילין: אני חושב שזה בסופו של דבר מחבר את כולם.
חיים ילין: הפוליטיקה לוקחת כל דבר ומנסה לפלג, בדיון הזה מה שאנחנו מנסים לעשות זה לחבר.
חיים ילין: לחבר את כולם ולהבין שכולנו בסופו של דבר חיים באותו מקום.
חיים ילין: הדוגמה שתמיד אני נותן אותה בעוטף עזה, כי אנחנו בעוטף עזה, אם יש צבע אדום לא צריך לרוץ לשום מקום, דרך אגב, רק לידיעה כללית, זה שהטיל לא מבחין.
חיים ילין: הטיל לא מבחין בין אתיופים לבדואים, לאנשי שדרות, לקיבוצים, לא מבחין בכלל.
חיים ילין: אז למה אם הטיל לא מבחין, למה אנחנו כבני אדם מבחינים?
חיים ילין: זו המהות, לדעתי, של הדברים.
חיים ילין: אני מאוד שמח שהדיון הזה דווקא מתקיים פה ואני באופן אישי אומר שאם היה צריך לעשות משהו במכללה זה לפתוח את כל היום בוועדת החינוך רק על הנושא הזה כי זה במהות של החוסן של מדינת ישראל.
יעקב מרגי: זו הסיבה שלא ביטלתי את הדיון או החלפתי נושא, כי דנו בנושא הזה בחצי השנה האחרונה כמה פעמים, אבל - - -
חיים ילין: אי אפשר להגיד את הסיסמה, אנחנו מאחדים את העם בלי להבין בדיוק איך מקבלים את התרבות האחרת באהבה.
יעקב מרגי: אבל אני, אני מתחבר לדברים שאמר חיים, ברגע שהסטודנטים, אני בכוונה אליהם בפנייה ישירה, מהמגזר הבדואי שיושבים איתנו פה מגיעים לפה לעל תיכוני ופה יש להם את האינטראקציה הראשונית והחברים האחרים, מהמגזר היהודי והחרדים, לא יטעמו את זה כבר בבית הספר היסודי אנחנו נראה פה, וזו בעיה שדנו בה בוועדה, לא אחת דנו בוועדת החינוך שסטודנטים בקמפוסים מתנהלים בכיתתיות.
יעקב מרגי: תמיד תראה קבוצה של סטודנטים ערבים לבד וקבוצה של סטודנטים יהודים לבד וחרדים לבד.
יעקב מרגי: אם רוצים שבאמת ייפלו המחיצות, אני לא אומר, לא צריך לטשטש זהויות, כמו שאמרתי בהתחלה, צריך להישאר מה שאתה, אבל כדי שתהיה פתיחות להפיל מחיצות, להכניס את זה כבר בתוך מערכת החינוך בשלבים הראשונים.
יעקב מרגי: המתקדמים הם טובים, אף פעם לא מאוחר, צריך לעשות, אבל אם מערכת החינוך תדע להוביל שיח של רב תרבותיות בחברה הישראלית לא נפתור את כל הבעיות שלנו, אבל יהיה לנו יותר קל ויותר נעים.
חיים ילין: לא, אבל אנחנו נפתור הרבה מאוד מהבעיות שלנו.
חיים ילין: הרבה מאוד.
יעקב מרגי: בבקשה, עלי.
חיים ילין: אני ממש מתנצל, יש לי עוד כנס בירושלים, זה יום עמוס היום לחברי כנסת.
<עלי הייכל: אני עלי הייכל, אני מפקח ארצי בחינוך חברתי קהילתי לתלמידי נוער בחברה הערבית, מינהל חברה ונוער.
<עלי הייכל: אני רוצה להגיד בתחילה שהחינוך הבלתי פורמלי לפי דעתי הוא יכול לתרום המון בנושא רב תרבותיות כי בחינוך הבלתי פורמלי יש כל מיני מסגרות שיכולות לקרב בין הלבבות, זה לא רק ערבים ויהודים.
יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה, כבר בהתחלה, אתה מכיר את רשימת ארגוני הנוער?
<עלי הייכל: כן.
יעקב מרגי: מכיר אותם בזהויות שלהם?
יעקב מרגי: זה חינוך בלתי פורמלי.
<עלי הייכל: זה בטח חינוך בלתי פורמלי.
יעקב מרגי: יש ארגון הנוער של הדרוזים, ארגון הנוער של הצ'רקסים, ארגון הנוער איג"י, ארגון הנוער - - -
<עלי הייכל: אולי אתה יודע שיש נגיד, דיברנו על - - -
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי, אני רוצה לאתגר אותך, יכול להיות שאתה עושה, יכול להיות שיש, אדרבא, אני אשמח, אני שמח שאני לא מחדש כלום, אז אני רגוע יותר.
יעקב מרגי: יש כאלה שמתא
יעקב מרגי: כזבים שהם לא מחדשים, אני שמח שאני לא מחדש, אני בא ואומר, האם במסגרת ההפעלה שלכם, כי אתם בסוף הגוף המתקצב של ארגוני הנוער ותנועות הנוער - - -
<עלי הייכל: נכון.
יעקב מרגי: האם במבחני התמיכה שלכם או בתכניות העבודה שלכם יש הצרחה, מפגשים שם ופעילות משותפת?
<עלי הייכל: כן, אני אתחיל מהסוף, דווקא את העניין הזה רציתי להגיד בסוף.
<עלי הייכל: יש החלטת ממשלה 922, תכנית האתגרים לחברה הערבית.
<עלי הייכל: תכנית האתגרים, זאת אומרת שהמדינה מתקצבת בסביבות 135 מיליון שקל שנתי לחינוך הבלתי פורמלי, זו התכנית החדשה, היא כבר התחילה בשנת הלימודים הזאת.
<עלי הייכל: את הצעד הראשון מינהל חברה ונוער במשרד החינוך עשה בנושא של קליטת יותר מ-11 מפקחים חדשים לעניין החינוך הבלתי פורמלי.
<עלי הייכל: זה במחוז צפון, מחוז מרכז ומחוז חיפה.
<עלי הייכל: זה אחד הדברים.
<עלי הייכל: והקול קורא אמור לצאת היום, 70 מיליון לשנת תשע"ז, אולי היום יוצא הקול קורא, בשביל לחזק את החינוך הבלתי פורמלי בחברה הערבית.
<עלי הייכל: אחד הדברים בקול קורא שמשרד החינוך, מינהל חברה ונוער, שם דגש עליו זה חיזוק תנועות הנוער וארגוני הנוער בחברה הערבית.
יעקב מרגי: אתה דילגת על הדרום בכוונה?
<עלי הייכל: לא, בדרום היו מפקחים בדואים לפני שנכנס ה - - - עכשיו, גם החברה הבדואית תקבל כסף בנושא של תכנית האתגרים של החברה הערבית.
<עלי הייכל: זה חיזוק.
<עלי הייכל: זה אחד הדברים, יש ארבעה נושאים.
<עלי הייכל: נושא אחד זה חיזוק תנועות הנוער וארגוני נוער.