GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רינה כהן: האם יש לנו כבר מדיניות משרדית בנושא שותפות ומעורבות הורים, או שעדיין אנחנו עובדים על זה וזה גם בסדר, רק שנדע שעובדים - - -
יעקב מרגי: בהמשך נענה.
<מיכל רואה: אני מיכל רואה.
<מיכל רואה: בדיון הקודם הצגתי מקרה של אלימות בגן.
<מיכל רואה: אני יודעת שרוב ההתמודדות פה איכשהו מגיעה לבית הספר אבל אני דווקא באה מכיוון של ילד שבגן קדם חובה חווה את האלימות ואני פשוט רוצה לצייר מה אנחנו עברנו מאז הוועדה הקודמת.
<מיכל רואה: באמת אני חושבת, בזכות כבוד היושב ראש והמכובדים האחרים שלקחו חלק, הרגשתי שהנושא עלה.
<מיכל רואה: יצאנו מהוועדה הזאת והובטח לנו שאחד מהמקרים, הייתה כאן גם שקמה שהיא תיארה מקרה של אלימות בבית הספר, שאחד ממקרים יילקח וייחקר.
<מיכל רואה: לצערנו לא פנו אלינו כדי להסיק מסקנות ספציפיות מהתהליך שאנחנו חווינו, מהתהליך שאנחנו עברנו - - -
יעקב מרגי: רק אני אעזור לך, זה היה חלק מהסיכום.
יעקב מרגי: "הוועדה קוראת למשרד החינוך לקחת את שני המקרים שהובאו בפניה, לחקור את הכשלים ולהפיק את הלקחים.
יעקב מרגי: מקרים אלה יכולים להיות בסיס לקביעת נוהל ברור בנושא".
יעקב מרגי: בבקשה, המשיכי.
<מיכל רואה: לצערנו לא פנו אלינו והתחושה שאנחנו יצאנו מהשנה שעברה היא שאנחנו פתרנו לכם את הבעיה.
<מיכל רואה: לקחנו את הילד שלנו, העברנו אותו גן ובזה בעצם יצרנו לכם איזשהו שקט, הבעיה נפתרה.
<מיכל רואה: בפועל, התחושה שלנו היא מאד קשה.
<מיכל רואה: קודם כל יש פה מפקחת בשם איריין שהיא הייתה חלק בלתי נפרד מהדבר הזה, אם זה בניסיונות הטיוח ואם זה במעבר.
<מיכל רואה: גם כשעברנו גן, הגן החדש שעברנו אליו היה תחת הפיקוח שלה.
<מיכל רואה: אני בראייה הקטנה שלי, כאימא מן השורה, מצפה מן המפקחת לבדוק מה קורה עם הילד.
<מיכל רואה: איך חווינו את המעבר, איך הילד חווה את המעבר.
<מיכל רואה: אנחנו כהורים התמודדנו עם משהו מאד לא פשוט.
<מיכל רואה: לא קיבלנו את הכלים להתמודד אתו ואני באמת מקווה שעשינו את זה נכון.
<מיכל רואה: בנוסף לזה, אנחנו, כמשפחה, יש אחים ואחיות, צריך לדעת איך לחוות את הדבר הזה, זה היה חסר לנו מאד.
<מיכל רואה: הגננת כגננת היא כשלה.
<מיכל רואה: התחושה שלנו היא "הרצחת וגם ירשת".
<מיכל רואה: היא, בסופו של דבר, הוצאנו לה את הילד, היא נשארה עם הילד שהיא בחרה להגן עליו כי היא קיבלה את האיומים שלה, בחירה שלה.
<מיכל רואה: שורה תחתונה, לילד שלנו לא נעשה שום מעבר מסודר, לא הייתה לו פרידה בגן, הוא לא ידע למה.
<מיכל רואה: כשמעבירים את הילד הייתי מצפה מן הגננת להרים אליו טלפון.
<מיכל רואה: היא לא הסתדרה אתי, היא כועסת שהצפתי את הדבר הזה, הייתי מצפה ממנה לפנות לילד, שתתקשר ותאמר: אפשר לדבר עם הילד?
<מיכל רואה: זה לא קרה.
<מיכל רואה: באמת, צריך להבין שלא רק שהרגשנו שאין לנו מענה, גם הרגשנו שבסופו של דבר לא הייתה לנו תמיכה.
<מיכל רואה: נפלנו לקרקע לא מוכרת בלי תמיכה.
<מיכל רואה: יותר מזה, אם אתם זוכרים, דנו בצנעת הפרט.
<מיכל רואה: סיפרתי שעומדת להיות ועדה בגן, הגננת כינסה את הורי הגן וביקשנו להיות נוכחים בוועדה הזאת, כי זו ועדה שדנה בילד שלנו.
<מיכל רואה: נכון שהילד האלים היה שם ואימא שלו עוד הייתה שם.
<מיכל רואה: התכנסה הוועדה, הם הבטיחו לי בכל לשון שהשם של הילד שלי לא יוזכר, אני יודעת בפירוש ולא מהורה אחד שהשם הוזכר.
<מיכל רואה: המקרה נדון ושוב, אנחנו לא זכינו להשמיע את קולנו.
<מיכל רואה: נעשה לנו פה רצח אופי, אני מזכירה גם, הגננת הציגה מסמכי שווא, אנחנו כאילו יצאנו מהגן הזה כאשמים והילד שלי לא אשם, הוא קרבן.
<מיכל רואה: היום הוא ילד חזק, ברוך השם, אני בטוחה שבנינו אותו נכון אבל הילד שלי יצא קרבן והילד שלי לא קיבל את המענה ובתחושה שלו נותרה השאלה: למה אני יצאתי?
<מיכל רואה: ואני מזכירה גם שזה ילד שהיה שנה שניה באותו הגן, הילד הזה נענש על לא עוול בכפו.
<מיכל רואה: אלה דברים שהיה חשוב לי לומר.
<מיכל רואה: בנוסף לזה, אני רוצה לציין שבכובע השני שלי, מעבר לזה שאני אימא לשני ילדים מקסימים, אני גם מנהלת פורום לאימהות ירושלמיות.
<מיכל רואה: זה פורום שמונה כ-10,000 אימהות בזכות המקרה שלנו שהיה אז בתקשורת וקיבל סקירה מאד רחבה.
<מיכל רואה: אני מקבלת המון פניות מאימהות שחוות אלימות בגני ילדים כי שוב, אני באמת מרגישה גם פה, כרגע, כשמדברים, מדברים אמנם על כיתות נמוכות אבל הגנים נופלים בין הכיסאות.
<הילה סגל: אנחנו מדברים על הגנים, דיברנו על הגנים גם.
<מיכל רואה: בסדר אבל המענה הראשוני כביכול אמור להיות גננת או סייעת לצורך העניין, מפקחת ומשם להתקדם.
<מיכל רואה: אני יכולה לומר לכם שכרגע, בזמן הזה, היום, אתמול בערב שוחחה אתי אימא מירושלים, שהם נמצאים בגן טרום חובה וטרום-טרום ביחד, זה גן חדש בירושלים, יש שם ילד אלים ברמה כזאת שאת הבן של האימא שדיברה אתי פינו כשהשיניים שלו מדממות כי אותו ילד חבט לו בראש.
<מיכל רואה: הם פנו למפקחת, המפקחת ניסתה להאשים את הגננת.
<מיכל רואה: הגננת בחוסר אונים הסבירה להורים שהיא לא מקבלת גיבוי, היא לא מקבלת הדרכה.
<מיכל רואה: ההורים פנו למשרד החינוך והתוצאה של הדבר הזה היא שהגננת מוזמנת כרגע לשימוע במשרד החינוך.
<מיכל רואה: למה?
<מיכל רואה: כי היא ניסתה לפתור את זה, כי המפקחת טענה שזה לא מעניינה וההורים פשוט נשארו תלויים באוויר אז אין פתרון.
<מיכל רואה: אני אומרת לכם, אנחנו כמעט שנה אחרי המקרה של הבן שלי אבל אני ממשיכה לקבל את הסיפורים האלה ואני מוכנה בשמחה לקשר אתכם ישירות אל ההורים האלה כדי שתבינו, זה לא משהו שאני מביאה מהאוויר, זו בעיה, בעיה חמורה ולא רק שאין מענה אלא שהמפקחות היום, ואני מדברת ספציפית על ירושלים, המפקחות שלכם בשטח - - -
יעקב מרגי: לאחרונה הוצף מקרה בתקשורת של מחוז תל אביב.
יעקב מרגי: אני חושב שהזכירו - - -
<קריאה: לא של אלימות.
<מיכל רואה: זה באמת חשוב.
<מיכל רואה: אפשר לומר שאני אמנם הקול של ירושלים במקרה הזה אבל גם כאימא שרואה שהנה, הוועדה הייתה במרץ, אני ב-10 במרץ העברתי את כל החומר למיכל עוז ומאז זהו, שכחו ממני, מבחינת
<מיכל רואה: כם הילד שלי עבר והוא מוגן אז בסדר, נחכה למקרה הבא.
<מיכל רואה: לא, אני חוזרת ומפצירה בכם, אני זמינה לעזור ולפתור את הדבר הזה.
<מיכל רואה: המקרה הזה צריך ללמד אותנו הלאה ואם היום יש ילד בן ארבע שיושב בירושלים כשהשיניים שלו מדממות כי חבטו לו בראש, הוא הילד שלי השנה וההורים שם חסרי אונים.
<מיכל רואה: אני חוזרת ואומרת, אני שלכם.
<מיכל רואה: מה שצריך, תשבו אתי.
<מיכל רואה: אפשר לשפר את המערכת הזאת.
<מיכל רואה: אנחנו מדברים פה על חינוך.
<מיכל רואה: אני רואה בבית הספר ואני חייבת לחזק אתכם, יש לי ילד שעלה לכיתה א' השנה, יש עבודה נגד אלימות, זה חלק מתכנית החינוך וזה חלק משיעורי חברה וזה מקסים, אבל בגנים, אלה ילדים שהגיעו ממסגרות פרטיות.
<מיכל רואה: במקרה שלי אלה ילדים שהם אתי בבית עד גיל שלש.
<מיכל רואה: הוא מגיע למקום, הוא לא מוגן והדמות החינוכית שעומדת מולו לא נותנת לו גב.
<מיכל רואה: באמת, אני מבקשת, זה המקום להתמקד.
<זאב גולדבלט: זאב גולדבלט, מפורום ועדי ההורים היישוביים.
<זאב גולדבלט: מעבר לצעקה שעלתה כאן לפני שניה, אני חושב שאחת הבעיות שצפה ועולה כל הזמן מכיוון ההורים היא היעדר כתובת והיעדר הדרכה לשאלה מה לעשות כשקורים מקרים חריגים.
<זאב גולדבלט: אחד הדברים שאנחנו חרטנו על דגלנו זה קודם כל ליצור מערכת הדרכה.
<זאב גולדבלט: אנחנו קראנו לזה בית ספר לוועדי הורים והצגנו את זה גם לשר וגם למנכ"לית אבל מן הסתם, לעשות מערך הדרכה לכלל ועדי ההורים בכל הישובים, בכל מוסדות החינוך וכשאני אומר מוסדות חינוך אז זה כולל גם גני ילדים.
<זאב גולדבלט: זה נקרא מערך, אני לא רוצה להגיד עתיר משאבים אבל דורש משאבים.
<זאב גולדבלט: הוא ממש לא עתיר משאבים כי לא מדובר בסכומי עתק.
יעקב מרגי: אני חושב שזה גם - - - של המערכת - - -
יעקב מרגי: תיאום ציפיות - - -
<זאב גולדבלט: גם אנחנו חושבים כך - - - המערכת עוד לא מזדהה לחלוטין עם המטרה.
<זאב גולדבלט: אני מקווה שבעתיד כן.
<זאב גולדבלט: הייתה לנו שיחה מאד מאוד פורייה עם השר ביום חמישי והתחושה שלנו הייתה שהוא הפנים את זה שאנחנו ממש ממש לא גוף לעומתי אלא גוף שבא לעזור ולקדם את מערכת החינוך קדימה.
<זאב גולדבלט: אחד הדברים שאנחנו חושבים הוא קודם כל להדריך את ההורים וליצור כתובת - - -
יעקב מרגי: אתם לא לעומתיים, אתם כנראה עולים לו ביוקר.
<זאב גולדבלט: אנחנו עולים ביוקר – זה נכון אבל בכלל, האזרחים עולים ביוקר.
<זאב גולדבלט: ממשלה בלי אזרחים היא ממשלה מאושרת.
יעקב מרגי: אמרתי בהומור, לא פתחתי את זה.
<זאב גולדבלט: כן, ממשלה בלי אזרחים היא ממשלה מאושרת.
<זאב גולדבלט: משרד החינוך בלי ילדים זה משרד פנטסטי, אין בעיות אבל סתם לקחתי את זה הצידה.
יעקב מרגי: יש שתי מועצות מקומיות כאלו והן מאד מצליחות, רמת חובב - - -
<זאב גולדבלט: זה נאמר בהומור, לא.
<סימה חדד: חוש ההומור שלי לא כל כך מפותח.
<זאב גולדבלט: את מספרת לי?
<זאב גולדבלט: אני מדבר על עצמי, אני פולני, אשתי אומרת שהיחיד שצוחק מהבדיחות שלי זה אני אז זה בסדר.
יעקב מרגי: מה יש לך נגד הפולנים?
יעקב מרגי: זה לא יפה.
<זאב גולדבלט: תשמע, עצם העובדה שאני נולדתי לאבא פולני זה כבר יוצר בעיה.
<קריאה: אתה מספר לנו?
יעקב מרגי: קדימה, תישאר בהומור.
<זאב גולדבלט: כן, מרכזי הדרכה.
<זאב גולדבלט: מעבר לזה גם יצירת קו חם או תקשורת של הורים, לא רק של המוסד אלא שהורים יוכלו לדבר עם הורים, כי חלק גדול מההורים קשה להם להיחשף ולהציג את הבעיה בשמם שלהם, כי הם פוחדים אחרי זה מנקמת מערכת וכן הלאה.
<זאב גולדבלט: אנחנו יכולים לעשות את זה.
<זאב גולדבלט: אנחנו נשמח לעשות את זה ונקים מן קו חם כזה, שהורים יענו להורים וינסו ללוות אותם.
<זאב גולדבלט: בקיצור, כמו שאמרה קודם רינה, צריכים להשקיע בהורים ובהורות.
<זאב גולדבלט: בפירוש אפשר.
<זאב גולדבלט: זו משימה לא קטנה, צריכים רק לשנות את הפאזה וללכת לכיוון.
<זאב גולדבלט: אנחנו לרשותכם.
יעקב מרגי: שלטון מקומי, אלימות.
<מיכל מנקס: זהו, שאני קצת מכירה ומוקירה את כל מה שעושים במשרד החינוך - - -
<הילה סגל: לא הספקתי להתייחס למשמעות של הרשויות.
<מיכל מנקס: אבל כאילו הילדים גדלים באוויר ולא שמעתי את פן הרשויות, גם לא ראיתי את זה במצגת, חיפשתי אותנו שם.
<מיכל מנקס: טוב לי לא להיות שם אבל אנחנו לא כאלה.
<מיכל מנקס: אני רוצה לציין בנושאים האלה מספר דברים שקשורים גם למצגת.
<מיכל מנקס: נרשם באחד השקפים "שיעורי חובה בכיתות", מדובר בנושאי חובה אולי, לא ברור כמה שעות חינוך יש, זה לא ברור.
<הילה סגל: חד משמעי.
<הילה סגל: חובה, שיעור.
<מיכל מנקס: זה כתוב - - - וזה חובה וזה כתוב בהנחיות שלכם אבל בואו נברר כמה שעות מחנך יש וכמה מוקדשות לנושאים האלה, או אם הם אכן קורים, האם זה רק בקרות מקרה, אז זאת שאלה שאני שואלת לאוויר, אני חושבת שהיא קצת רטורית.
<מיכל מנקס: אין שעות חינוך.
<מיכל מנקס: אם אתה עולה, אדוני, לעל יסודי, שעת חינוך אחת שבה פוגש מחנך את כיתתו וברור שתכנים רבים הוא צריך להעביר, שהוא מחויב להעביר בשעה הזו, כשהיא מתקיימת אם היא מתקיימת בכלל, אז צריך לבדוק אם עושים את זה בגן.
<מיכל מנקס: בסדר היום של הגננת קל יותר לדעתי לעשות ותכניות העבודה קורות.
<מיכל מנקס: נקודה נוספת שלא נדונה כאן היא החיבור בין מה שקורה מרגע הצלצול של סוף יום הלמידה ועד למחרת בבוקר.
<מיכל מנקס: יש אירועים שקורים בתנועות הנוער, בחוגים, במגרש השכונתי, שלעתים לא מדווחים ואז באמת אין לנו מה לעשות אבל לעתים מדווחים.
<מיכל מנקס: אנחנו נתקלים לצערי יותר ויותר במענים של: סליחה, זה קרה אחר הצהרים, זה לא ענייננו.
<מיכל מנקס: הילדים נפגשים למחרת בבוקר לעתים לסגירת חשבון, להמשך של דברים שקורים ואני לא כל כך בטוחה שיש איזשהו חיבור בעניין הזה.
<מיכל מנקס: נאמרה פה המילה השגחה, שזה אחד הפתרונות, להוסיף סייעת, במלים פשוטות, להוסיף סייעת נוספת צמודה לילד האלים או האלים בספק.
<מיכל מנקס: זה רעיון נחמד, אין מקורות מימון, זה ברור לכם שזה במימון מלא של הרשות המקומית.
<מיכל מנקס: אני חושבת שאם זה אחד הכלים שמשרד החינוך סבור שצריך להיות, אז צריך גם לשאת בעלויות.
<מיכל מנקס: מעבר לכל יש חוזר מדהים שיצא לפני כמה שנים ביחידה של שפ"י, באמת, עושים עבודת קודש, לצערנו עוד יש מה לעשות.
יעקב מרגי: המשרד לביטחון פנים?
יעקב מרגי: ספציפי למסגרות חינוכיות.
<ליאת לב: אנחנו לא נמצאים שם אם אנחנו לא נקראים וזה לא נעשה כל כך מהר.
<ליאת לב: ברור.
<ליאת לב: משטרת ישראל כמובן רואה בילדים האלה - - -
יעקב מרגי: אבל יש יוצאים מן הכלל.
<ליאת לב: הילדים האלה הם לא ברי עונשין והטיפול המשטרתי בהם הוא טיפול מאד מותאם גיל.
<ליאת לב: ברגע שזה נדרש יש ליווי גם של חוקר ילדים וגם של פקיד הסעד.
<ליאת לב: עוד פעם, הילדים לא נחקרים כנאשמים, הם נחקרים כעדים, הטיפול הוא אחר, זה בליווי ההורים ולא נלקחות מהם טביעות אצבע, זה משהו אחר ועוד פעם, אנחנו לא נמצאים בבתי הספר אלא אם אנחנו נקראים ואם יש עבירה מאד חמורה.
יעקב מרגי: ראש מועצת - - -
<עיסא ג'אבר: אני ראש מועצת אבו גוש אבל אני - - -
יעקב מרגי: ומה השם שלו לפרוטוקול?
<עיסא ג'אבר: עיסא ג'אבר, אני בא ממערכת החינוך, ששים שנה כמחנך, מנהל בית ספר, מנהל אגף חינוך ולדעתי הנושא מאד מרכזי.
<עיסא ג'אבר: לכן עזבתי את כל מה שיש לי ובאתי לוועדה כי אני רואה בדיון הזה דיון מאד מרכזי למערכת החינוך הישראלית והעולמית בכלל.
<עיסא ג'אבר: אני חזרתי רק לפני מספר ימים מארצות הברית, הייתי - - - של הרצאות, גם הייתה התייחסות לנושא הזה, במיוחד למערכת החינוך גם האמריקאית, ב-public schools במיוחד.
<עיסא ג'אבר: חברים, האלימות היא לא הבעיה.
<עיסא ג'אבר: לפי המודל הנורבגי האלימות היא סימפטום, היא מצב לא תקין, אם זה בתוך בית ספר, המוסד החינוכי, בתוך המשפחה או בכלל בתוך השכונה והחברה.
<עיסא ג'אבר: לכן הטיפול צריך להקדים לכך שנוכל למנוע את האלימות הספציפית שאנחנו רואים את הסימפטום שלה, שהיא מבטאה מצב לא תקין שהוא קיים בחברה הישראלית, השכונתית, הכפרית, איפה שהיא נמצאת.
<עיסא ג'אבר: היום אנחנו כמערכת חינוך רשמית ובכלל, ארצית, אנחנו מתמודדים עם הרבה אלמנטים שהם בונים את מערכת החינוך בכלל והיישובי בפרט.
<עיסא ג'אבר: הנושא מאד מורכב כי במערכת הזאת, בסופו של דבר הילד במרכז אבל מסביב הרבה דברים.
<עיסא ג'אבר: מאז ההמלצות של טרכטנברג ובאמת התברכנו בזה שיש מסגרת חינוכית חינם לילדי 3-4, שזה הגיל שמעצב את האישיות של הילד בגיל הקריטי הזה ואנחנו, בוא נגיד, בגלל אילוצים כאלה ואחרים, נאלצנו להכניס ילדים או שהגן התחיל להכיל ילדים רב גילאים.
<עיסא ג'אבר: בדרך כלל הגדול הוא זה ששולט על הקטן ומכאן יש מערכת יחסים לא תמיד תקינה בין הילדים עצמם.
<עיסא ג'אבר: במקביל, הגננות והסייעות, לדעתי הגננות והסייעות לא קיבלו מספיק הכשרה.
<עיסא ג'אבר: זה שהגננת היא בוגרת מוסד אקדמי לחינוך או להכשרת מורים, זה לא מספיק.
<עיסא ג'אבר: אנחנו, כמערכת חינוך יישובית, מדי פעם מעלים את הטענות שלנו והתלונות שלנו מול הפיקוח ולפעמים לא נעשה כלום.
<עיסא ג'אבר: אתם יודעים למה?
<עיסא ג'אבר: לא בגלל שהפיקוח לא רוצה לעשות כלום, המפקחת או המפקח כבר יודעים שיש משהו לא תקין, אם זה בגן או בבית הספר היסודי אבל בסופו של דבר הם אומרים: מה אני אעשה אתה?
<עיסא ג'אבר: לאן נעביר אותה?
<עיסא ג'אבר: היא קבועה במערכת.
<עיסא ג'אבר: אני לא אדבר על מקרים ספציפיים אבל רק שתדעו, גם היו מקרי אלימות בין הבוגרים, בין הגננת לעוזרת, גננת שבועטת או מושכת שיער של סייעת, בסופו של דבר לא מעבירים אותה מהמערכת.
<עיסא ג'אבר: למה?
<עיסא ג'אבר: בגלל שאין לאן להעביר אותה.
<עיסא ג'אבר: אותו הדבר חברים, המדד שלנו.
<עיסא ג'אבר: אנחנו יודעים, המערכת הזאת היא מערכת שיש בתוכה את מה שנקרא הערכה ומדידה.
<עיסא ג'אבר: והמדידה או כלי המדידה שלנו, הוא מבחני המיצ"ב, שבתוכם כוללים גם את הצד החברתי, הפסיכולוגי וכל מה שמתרחש, שיכולים לתת לנו את מה שנקרא האינדיקציה, המוסד הזה באיזו רמת אלימות הוא נמצא.
<עיסא ג'אבר: האם המדד הזה, התרמומטר הזה, שהוא הכלי כמעט היחיד שנמצא בידינו כמחלקת חינוך, שזה משרד החינוך ומחלקת חינוך יישובית, מה אנחנו עושים עם זה?
<עיסא ג'אבר: האם אנחנו מיצינו את הפתרונות - - - המצב של המוסד החינוכי עם הנתונים שלו ואמרנו שצריכים לטפל מא-ת עד - - - או מתקנים מצב קיים?
<עיסא ג'אבר: לא, עוברים עוד שנה, עוברים עוד שנה בלי לתת מענה הולם.
<עיסא ג'אבר: אני מפנה את זה גם - - -
<הילה סגל: חבל שלא, היושב ראש - - -
<עיסא ג'אבר: אני מעביר את זה לחבריי מהשלטון המקומי, שאני גם חבר בוועדת החינוך שם, אני אומר:
<עיסא ג'אבר: המדד שלנו כראשות חינוך יישובית וגם ארצית שזה משרד החינוך הוא מבחני המיצ"ב, שכוללים בתוכם גם את המצב ההישגי אבל ההישגי הוא לא הבוער ביותר, הדבר החשוב הוא המצב החברתי והפסיכולוגי של הילדים.
מאיר כהן: אצל מי הוא לא בוער?
מאיר כהן: אצלך או אצל המנהלים?
<עיסא ג'אבר: בכלל - - -
<קריאה: הוא מדבר על הגננות.
מאיר כהן: כי אני רואה מיצ"ב בבתי הספר היסודיים גם, לא?
<עיסא ג'אבר: כן, יסודיים, בוודאי, יסודיים, זה העיקר ולכן אנחנו לוקחים ומקבלים את התוצאות של המיצ"ב, במיוחד משרד החינוך, שהוא מעביר מדי פעם גם לרשות אבל מה עושים עם זה?
<עיסא ג'אבר: הרי זה המדד היחיד אבל שמים אותו בצד ועוברים עוד שנה - - -
<עיסא ג'אבר: בלי לתת מענה הולם, מתאים או שיוזמים פרויקטים ומסגרות שנוכל בתוכן לעשות.
<עיסא ג'אבר: מדובר כאן על שעת המחנך, האם אתם מאמינים ששעת המחנך מספיקה?
<עיסא ג'אבר: שעה אחת בשבוע בשביל לטפל בכל המקרים של הכיתה?
<עיסא ג'אבר: לדעתי גם בשעה הזאת המחנך לא מקדיש מספיק זמן בשביל זה או משתמש בה לדברים אחרים.
יעקב מרגי: שמענו פחות או יותר והצטרף אלינו אחד שקצת מבין בחינוך, לא הרבה, היה גם שר הרווחה וגם חבר כנסת, מיד ניתן לו לדבר.
יעקב מרגי: כשאין - - - משרד החינוך עושה.
יעקב מרגי: יש את הנוהל, יש את העבודה.
יעקב מרגי: יקפיץ אותנו כל מקרה אלימות שיתפרסם, לא יעזור לכם כלום אבל בסך הכול הכללי, גם מהצגת הנושא, אנחנו יודעים שיש כתובת, יש טיפול, יש חשיבה, הנושא של ההדרכה הוא דבר חשוב, צריך להעצים אותו, אני באמת מתחבר למה שאמרה כאן האימא היקרה, מה השם תזכירי לי?
<מיכל רואה: מיכל.
יעקב מרגי: מיכל, בקטע הזה שאין כלים לגננת להתמודד אתם.
<קריאה: אם - - -
יעקב מרגי: תני לי, תני לי רגע, בואי, אם יש הורה שהנוכחות שלו גבוהה במסגרת החינוכית, הן בגלל יכולות כלכליות או בגלל מעמדו, חבריי ישמעו - - -
מסעוד גנאים: רוצה להתקרב יותר.
יעקב מרגי: קרוב אלינו, בוודאי.
מסעוד גנאים: אני אתקרב אבל שהוא לא יחוש - - -
יעקב מרגי: אני אומַר, יש מערכת חינוכית שההורה נוכח מכמה סיבות, מסיבות חיוביות וסיבות שהן גם שליליות.
יעקב מרגי: במקרה היה לנו גם בדיון הקודם - - - שלא נאמרה אבל חוץ מלומר חבר בארגון פשיעה הכול נאמר בדיון הקודם ואיך הגננת הזו תעשה משהו?
יעקב מרגי: השוטרים פוחדים, אנשי מס הכנסה פוחדים, השאלה היא האם יש כלים ושוב, בהדרכה, אם אנחנו נותנים התייחסות לסוגיה הזו, כשהורה לא נוכח וזה הורה, תאמיני לי, הוא עוד לא הרים את היד והוא כבר קיבל: תבוא, תבוא, הבן שלך אלים.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את זה.
יעקב מרגי: יש כאלה ויש כאלה ויש כאלה.
יעקב מרגי: השאלה היא במצבים שההורה הוא דומיננטי ואתה אל תיקח את זה באופן אישי, אם הוא חבר ועד הורים או הוא נוכח בגלל שהוא סייע למוסד החינוכי בגלל יכולת כלכלית, או שהוא הורה פעיל או שהוא הורה אלים והיו מקרים, היו בדיון הקודם, אנחנו צריכים לוודא, להיות שקטים, גם כהורים וגם כנבחרי ציבור, שהמערכת יודעת וכשמיכל אמרה ואני מתחבר, לא בגלל שאני מאמין לה או מאמין לכם אלא כי אנחנו בני אדם וגם כשיש תלונה על המפקחת, כשהגננת כבר אקטיבית ויש לה ביקורת על תפקוד המפקחת אז זה עלה לה וזה יעלה לה, אלא אם כן המפקחת קורצה מחומר אחר.
יעקב מרגי: וכאן התפקיד שלנו, במקרה שלנו זה רגולטור ובמקרה אחר זה מהמשרד מלמעלה ושוב, זה לא קשור אליכם, לא קשור אליכם.
יעקב מרגי: אני בכלל, ברה-ארגון שאם הייתי עושה ושלא יחשבו שהייתי רוצה להיות שר החינוך אבל אם הייתי שר החינוך - - -
<קריאה: אני אשמח שתהיה שר חינוך.
יעקב מרגי: הפירמידה הזו שהכול נופל מלמעלה על המפקחות המחוזיות ובכל תחום, בכל נושא, צריך להפריד.
יעקב מרגי: משרד החינוך צריך לדעת להפריד את הסיפור הפדגוגי מהסיפור המנהלי, הרי זה ענק, זה כבד, זה מחנק, זה צוואר בקבוק ואני לא יודע אם אנחנו כן רוצים להעצים, לתת לבן אדם אחד עוצמה כזו גדולה כי בסוף אנחנו נבוא אליו בביקורת והוא יגיד: מה אתם רוצים, אני גם זה וגם זה וגם זה וגם זה וגם זה.
יעקב מרגי: וזה בעינֵי המביט מהצד ואני לא שם.
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, שלום לכולם.
מאיר כהן: ראו, מבחני המיצ"ב, אדוני, שאתה מדבר עליהם ועל המפגש של האטמוספירה הבית ספרית ואגב, זה אחד הדברים הטובים ביותר שקורים במערכת.
מאיר כהן: אני ניהלתי הרבה מאד שנים בית ספר והתייחסתי מאד לחלק של האטמוספירה הבית ספרית, כי אני חושב שהמיצ"ב הזה הוא כלי מצוין.
מאיר כהן: הבעיה היא אדוני היושב ראש שבעצם, המנהלים או קהילות חינוך, עובדות ממיצ"ב למיצ"ב.
מאיר כהן: הן מכינות את הילדים למיצ"ב בהיבט הפדגוגי ואילו בהיבט הקהילתי והאטמוספירה הבית ספרית אין מה להכין, כי הילדים תמיד מדברים ומשיחים לתומם.
מאיר כהן: זה הדבר הכי אמיתי.
מאיר כהן: הם יכולים לזייף במתימטיקה ובאנגלית אבל כשתלמיד כותב ש-60% מהמורים לא מאמינים בהצלחתו – הם משיחים לתומם וזה מדויק.
מאיר כהן: משרד החינוך, לצערי, לוקח כלי מצוין שהוא יזם ושם בשטח ולא דואג ליישומו, כי מה שקורה הוא שלא באים למנהל בית ספר ואומרים לו, למנהל בית הספר: קיבלת את האטמוספירה הבית ספרית, אנא הגש מידית תכנית עבודה שנסמכת על הנתונים שקיבלת.
מאיר כהן: משאירים את זה וולונטרי.
מאיר כהן: וזה לא שאין מנהלי בתי ספר שעושים את זה, חלילה, יש מנהלי בתי ספר שעושים אבל אם בכדי לצמצם את הבעיה, אם אני הייתי רוצה, אם אני הייתי חושב מה צריך לעשות משרד החינוך, אז זה לייצר פלטפורמה שמחייבת מנהלים לייצר תכנית עבודה ממה שבא מהתוצאות.
מאיר כהן: אני זוכר שבאחת הפעמים קיבלתי דבר שהפתיע אותי כמנהל בית ספר.
מאיר כהן: אני הייתי בטוח שמוריי הם האנשים שהכי מחזקים את התלמידים ובאמת חלקם היו מתקשרים לילדים בבוקר למי שלא הגיע ומחייבים אותם לבוא אחר הצהרים ורצים אליהם הביתה אבל היה נתון כל כך מדאיג שהתלמידים אמרו:
מאיר כהן: מרביצים לנו או מקללים אותנו בשיעור או שיש אלימות והיא הוגדרה מתונה או לא מתונה, אני זוכר את ההגדרות, ואמרתי למורים: תגידו - - -
יעקב מרגי: אלימות קשה - - - אלימות חברתית.
מאיר כהן: כן, כן ואמרתי למורים: זו תעודת עניות לבית הספר, כי אם במרחב הכיתתי מתרחשת אלימות ואתם ממשיכים לצטט מהפרק בתנ"ך או ללמד מתימטיקה אז משהו לא בסדר.
מאיר כהן: בכך אני מסכם את דבריי, אדוני היושב ראש, חבל שלישיבות שאתה יוזם בוועדה, שהן בעצם הליבה של מערכת החינוך הישראלית, לא כולם באים כי זו ישיבה כל כך חשובה, אין לכם מושג עד כמה היא חשובה.
מאיר כהן: אני מבקש ממשרד החינוך, אני מבקש אדוני, אם תוכל להוציא את זה כחלק מהסיכום, שמשרד החינוך יחייב מנהלים לייצר פלטפורמות עבודה מהתוצאות של המיצ"ב.
<עיסא ג'אבר: המפקחים - - - גם לפקח על זה.
<עיסא ג'אבר: ליישם.
מאיר כהן: הם יודעים לעשות את זה.
מאיר כהן: כשהמשרד מחליט לקבל משימה הוא יודע לעשות אותה.
מסעוד גנאים: אין ספק שהדיון הוא חשוב מאד, אני בעברי גם הייתי מורה ורכז חינוך חברתי בבית ספר ולימדתי גם בבתי ספר יסודיים - - -
<קריאה: מה החינוך עשה - - -
מסעוד גנאים: מורה, הייתי מורה להיסטוריה.
מסעוד גנאים: בבית ספר תיכון, כן.
מסעוד גנאים: לא - - - גם הייתי רכז חינוך חברתי ומחנך - - -
יעקב מרגי: החיידק עדיין קיים.
מסעוד גנאים: כל ההטבות האלו, כפי שאומרים, המנהל נתן לך את כל ההטבות, יש מורה עם הטבות ויש כזה שאין לו.
מסעוד גנאים: הדיון הוא חשוב מאד, אין יותר קשה מתלמיד בגן או ביסודי שהוא חשוף לאלימות, אם זו מילולית, אם זו נפשית, אם איומים, אם פיזית והוא חסר אונים, אין לו מי שיגן עליו.
מסעוד גנאים: הרבה פעמים בבתי ספר בחטיבה ובתיכון, הרבה פעמים ילדים שהיו להם בעיות של אלימות והם גם - - - החזירו באלימות משום שהם חשבו שבית הספר לא נותן להם מענה, לא נותן להם הגנה מפני אלימים.
מסעוד גנאים: אני מברך על כל מה שעושה משרד החינוך.
מסעוד גנאים: הספקתי לקרוא כמה דברים אבל המבחן בסוף הוא מבחן התוצאה בשטח.
מסעוד גנאים: בסוף, מה לעשות, בית הספר הוא לא בועה שמנותקת מן הסביבה.
מסעוד גנאים: הסביבה כולה אלימה, הרחוב אלים, החברה אלימה, המשפחות אלימות, מה לעשות, אז בכל העולם האלים הזה ותמיד אני אמרתי, צריכים לשאול את עצמנו האם בית הספר מייצג כמו ראי אמתי למה שבחברה או ראי מתקן למה שיש בחברה?
מסעוד גנאים: הוא צריך לתקן.
מסעוד גנאים: לתקן את זה.
מסעוד גנאים: ולעשות הכול בשיתוף הפעולה של ההורים ושל המשפחה משום שהילד האלים, לא הייתי אומר הרבה אבל חלק מהילדים האלימים נתמכים בלגיטימציה של הורים ושל המשפחות שלהם לצערי הרב, אז העניין הוא לא פשוט לפי דעתי, הוא לא קל.
מסעוד גנאים: אני מברך, קראתי את זה פעם ראשונה, משרד החינוך, כאשר הוציא בנוסף לבגרות את מצב בית הספר, מן צילום רנטגן של כל בית הספר - - -
יעקב מרגי: תמונה חינוכית - - -
מסעוד גנאים: כל הדברים האלה זה טוב, זה טוב מאד אבל אני גם מצטרף להערותיו של מאיר שצריך גם בית הספר והמנהל, שאולי אם אחוז האלימות ירד או משהו כזה, איך הוא ישפר את זה יותר, מה יעשה, מהן התכניות שלו ולפקח גם.
יעקב מרגי: אני אתן לך את רשות הדיבור רק תתייחסי, ראינו את הדוח של ראמ"ה, זה משמש לכם אבני דרך לתכניות.
<הילה סגל: ודאי, ודאי.
<הילה סגל: אני אתחיל מזה שהיום שוב, הכול פתוח, אני יכולה היום להיכנס לאתר, לראות את מיצ"ב האקלים שדיבר עליו חבר הכנסת, של בית הספר של הילדים שלי.
<הילה סגל: הכול בשקיפות ולא רק זה אבל צריך להבין מהי המשמעות שמנהל בית הספר מקבל דוח, הוא מקבל את הערוגה הפרטית שלו, מה המצב שם.
<הילה סגל: לפעמים זה מאד מורכב כי מורים נורא מתאמצים והילדים אומרים דברים שלא פשוט לשמוע אותם.
<הילה סגל: זה מה שעושים המדריכים שלנו, אני חייבת להגיד, אלה בתי הספר אבל המדריכים גם נשלחים, משבצים אותם בבתי הספר מתוך הבנה של המחוז איפה צריך - - - את המהלך הזה.
<הילה סגל: ואני רוצה לדבר על "מרום", שאני מניחה שעלתה פה שזו התכנית - - - של משרד החינוך שבדיוק בתי הספר, בתי ספר שבעבר לא היו מסומנים בעבר והם מסומנים היום, עם המשמעות לטוב ולרע, הם מסומנים כבתי ספר אדומים מה שנקרא, באקלים, בהישגים.
<הילה סגל: יש להם תכנית התערבות מאד אינטנסיבית.
<הילה סגל: הם יצטרכו להראות שינוי ואם לא הם ילכו למקום שלא תהיה ממנו דרך חזרה.
<הילה סגל: אלה דברים חדשים.
<הילה סגל: אני כן רוצה להתייחס פה לכמה נקודות.
<הילה סגל: האחת היא רשויות מקומיות והשנייה היא להורים.
<הילה סגל: המשולש הזה כל הזמן קיים.
<הילה סגל: דובר כאן על העל-יסודי, אני אשים אותו רגע בצד, יש לו את המורכבויות שלו ונאֱמר כאן ונכון נאמר, שעת המחנך בעל- יסודי היא בעייתית, היא בתוך המציאות של הבגרויות, היא נבלעת בין אלף ואחת משימות, לא דומה הדבר ליסודי, ביסודי - - -
יעקב מרגי: בעל יסודי המחנך כמעט לא פוגש את הכיתה מרוב - - -
<הילה סגל: זה באמת עולם אחר העל יסודי וגם שם יש כיווני מחשבה אבל גם הרשות שותפה מלאה.
<הילה סגל: הרבה פעמים היא זאת שנותנת את המענה בליווי הנוסף ואני אתייחס גם למדריכי מוגנות שקיימים היום, של "עיר ללא אלימות" שעובדים אתנו בשותפות ונמצאים גם בבתי ספר יסודיים וגם בבתי הספר העל יסודיים.
<הילה סגל: אני כן אגיד לגבי ההורים, שוב, יש מאמצים אדירים של המשרד לייצר, יש הבנה ברורה מאד שבלי שותפות עם ההורים, הרי אין בועה היום, אין אופציה לבועה וההבנה הזאת מחייבת.
<הילה סגל: אין היום חומר שאנחנו מוציאים, אין היום איזשהו יום מיוחד במערכת שאין בו התייחסות, שאנחנו פונים להורים ונותנים שם את הנקודות להתייחסות, גם בגנים, גם ביסודי וגם בעל יסודי, יש היום - - -
יעקב מרגי: אין ספק שהאינטראקציה היום בין המערכות עם ההורים היא דבר שלא היה, אם אני לוקח את הפער הבינדורי מה שקוראים ביני לבן שלי, המורה און ליין בכל יום, בכל יום, בכל רגע, אם יש שינויים בדרכי פעולה, הכול, תכניות, מיזמים.
<קריאה: פה מדובר ברמה של מדיניות.
<הילה סגל: נכון, יש פה איזושהי רמה של מדיניות וכן יש שאלה - - -
מאיר כהן: תמיד תיזהרו בין מעורבות להתערבות.
מאיר כהן: עם כל הפתיחות.
<קריאה: צריך לעבור בכלל לשותפות.
<הילה סגל: כן, עם המורכבות הקיימת, שלפעמים המורכבות קיימת, שם הבעיה.
<הילה סגל: אחד הדברים שאומרים לנו שוב ושוב ההורים שאנחנו פוגשים הוא כל הכבוד על המדיניות.
<הילה סגל: בשורה התחתונה זה המורה או הגננת מול הילד שלי וזה מה שחשוב, לא המדינות הגדולה.