GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עלי הייכל: הנושא השני זה בית הספר כעוגן קהילתי, לפתוח את בתי הספר שיהוו מסגרת לחינוך בלתי פורמלי אחרי הצהריים, שלוש, זה חיזוק מנהלי יחידת נוער, זה החוק של מנהלי יחידת נוער, כל רשות חייבת למנות מנהל יחידת נוער.
יעקב מרגי: אתה מכיר את הקול קורא?
יעקב מרגי: היית שותף לגיבוש שלו?
יעקב מרגי: יש שם את סוגיית המצ'ינג?
<עלי הייכל: יש את סוגיית המצ'ינג, אבל המצ'ינג מאוד מאוד נמוך לפי המצב הסוציואקונומי.
יעקב מרגי: אם רשויות ערביות חלשות כלכלית לא יכולות לתת את המצ'ינג הם לא יבקשו את התקציב.
<עלי הייכל: לא, זה לפי מצב סוציואקונומי ובערים מעורבות זה גם מדד שטראוס.
<עלי הייכל: לקחנו בחשבון את כל המרכיבים כדי לתת לחברה הערבית להתקדם בנושא הזה.
<עלי הייכל: זה חדש.
<עלי הייכל: והדבר הרביעי זה חיזוק המתנ"סים בחברה הערבית.
<עלי הייכל: אתה יודע שאין הרבה מתנ"סים בחברה הערבית והתכנית הזאת באה לתת דחיפה מאוד חזקה בנושא של החינוך הבלתי פורמלי.
<עלי הייכל: אני רוצה להגיד דבר אחד, בנושא של תנועות נוער וארגוני נוער.
<עלי הייכל: בחברה הערבית יש תנועות נוער שהן מוכרות, שלוש תנועות נוער, אולי החברים פה מכירים.
<עלי הייכל: זה אג'יהל, זה דרך אגב מהשומר הצעיר, החטיבה הערבית בשומר הצעיר.
<עלי הייכל: זה אחת.
<עלי הייכל: שתיים, התנועה שגם חזקה בחברה הערבית, הנוער העובד והלומד, גם בחברה בדרום יש הרבה סניפים וגם בצפון יש הרבה סניפים וגם יש, כמו שאתה אמרת, בנושא של תנועת הצופים הערביים והדרוזים.
<עלי הייכל: פה, זה נכון שהיא ייחודית, שאין בה חברים יהודים והיא באיזה שהוא מקום יותר בנושא של החברה הערבית, אבל היא נותנת המון דברים שהם בנושא של תכנים, בנושא של רב תרבותיות וגם בנושא של חיים משותפים.
<עלי הייכל: אני רוצה להגיד דבר אחד, מה שאמרת, אני מאוד מאוד מסכים איתך, אנחנו צריכים כמה שיותר ללמד את החברה היהודית והחברה הערבית, כל אחד על השני, בדברים פשוטים, אפילו בשפה, זה לא יכול להיות שנער ערבי אף פעם לא נפגש עם נער יהודי, אלא באוניברסיטה או בעבודה.
<עלי הייכל: אתה יודע מה?
<עלי הייכל: אני נפגשתי עם הרבה יהודים שלא מכירים מה זה ערבי.
<עלי הייכל: אני לא רוצה להגיד לך מה המועדים של הערבים, לא מכירים ערבים, הם מכירים את הערבי רק מהתקשורת וזה באיזה שהוא מקום מעוות.
<עלי הייכל: פה אנחנו בחינוך הבלתי פורמלי מנסים כמה שיותר, ומצליחים לאט לאט.
<עלי הייכל: היום, אחרי תכנית האתגרים שהממשלה, באמת זו קפיצת מדרגה מאוד חזקה, שסוף סוף לחברה הערבית יש קצת כסף בשביל לפתח את הנושא של החינוך הבלתי פורמלי.
<עלי הייכל: הכסף, זה טוב יחסית, ובאיזה שהוא מקום לסגירת פערים בין האוכלוסייה היהודית והאוכלוסייה הערביתץ דרך אגב, אנחנו מעודדים, היום בגלל חוק הנוער, חוק הנוער, למי שיודע, אולי לתלמידים, לפני חמש שנים הממשלה חוקקה חוק שבכל רשות מקומית מעל 1,000 תלמידים, עליה למנות מנהל יחידת נוער כדי לדאוג לחינוך הבלתי פורמלי.
יעקב מרגי: אתה יודע כמה רשויות מתוכם - - -
<עלי הייכל: בטח שכן.
יעקב מרגי: אז אנחנו מנהלים עבודה בוועדה לקראת דיון יחד עם מועצת התלמידים והנוער הארצית על הסוגיה הזו.
יעקב מרגי: אם לא תהיה ברירה אפילו נביא בחוק, נעשה אותם ארגון יציג.
<עלי הייכל: אם אתם תעשו את הנושא הזה, חוק החינוך הבלתי פורמלי, ניצול שעות פנאי, זו המתנה הכי טובה לכל החברה.
<עלי הייכל: אני כבר בטוח שגם יהיה קונצנזוס בין כל חברי הכנסת, גם ערבים וגם יהודים - - -
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך, מה שאני אומר בוועדה, חיים, לצערי הרב אני אומר, הם שותפים פעילים בעיצוב, מועצת תלמידים ונוער ארצית שותפה פעילה שלי בוועדה, הנוכחות שלהם מקבילה לנוכחות שלי בוועדה, בהתמדה, והם יחד עושים עיצוב - - -
<אילנה רבינוביץ: שיח רב תרבותי.
יעקב מרגי: מה שאני לא מקבל, לצערי הרב, מהסתדרות המורים ומארגוני מורים.
יעקב מרגי: ואני אומר את זה לא כי אני לא רוצה אותם, אני מבין שמישהו סוף סוף, במקום שייפגע להם האגו, יבינו וימנו איש קשר לוועדה.
יעקב מרגי: נאמרים דברים חשובים, נעשים דברים חשובים, ועדת החינוך, כמעט כל פרוטוקול אני אומר, כשמזכירים את מועצת התלמידים והנוער, אני לא מוותר על התוכחה הזו ו - - -
<אילנה רבינוביץ: הם מוזמנים?
יעקב מרגי: מוזמנים קבועים, לצערי הרב אני לא מוצא אוזן קשבת.
יעקב מרגי: אבל מה?
יעקב מרגי: להרים את דלת השבתת הטיולים על כל דבר שזז, להרים דגל השבתה ולאיים אנחנו יודעים.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אני מחר מחרתיים רוצה להתייצב למאבק של המורים כשהם ייצאו למאבק על מעמדם ושכרם כפי שהיה בעבר, אני היום אחשוב פעמיים, אם הם לא שותפים לעיצוב מערכת החינוך, עיצוב הדורות הבאים, למה שאני אעמוד לימינם?
יעקב מרגי: ואם הזכרנו את מועצת התלמידים והנוער הארצית, הם עושים עבודה נפלאה, הם חבר'ה טובים, מכל חלקי האוכלוסייה הישראלית.
<אילנה רבינוביץ: שם יש שיח רב תרבותי?
יעקב מרגי: שם אנחנו מרגישים את החיבור.
<עלי הייכל: אולי זה לא יישמע טוב, אבל אחד הדברים שאנחנו הובלנו, חדש, השנה, עדיין אנחנו מקווים שאנחנו נצליח, שיהיה סגן ליושב ראש מועצת תלמידים ונוער ארצית ערבי.
יעקב מרגי: יש לו סגן ערבי.
<עלי הייכל: שיהיה בחוק, שתמיד יהיה בחוק סגן.
יעקב מרגי: הוא הופיע אצלי בוועדה.
<עלי הייכל: מהצפון.
יעקב מרגי: מאחד היישובים, מהצפון, הוא גם דיבר בוועדה.
<עלי הייכל: נכון, אתה צודק.
<עלי הייכל: יש להם גם מפקחת שמאוד מאמינה בהם, שומרת עליהם, הדרה.
יעקב מרגי: האמא שלהם.
<עלי הייכל: האמא שלהם, נכון.
יעקב מרגי: היא עומדת לפרוש ואנחנו חוששים.
<עלי הייכל: לא, בינתיים יש לה זמן.
<עלי הייכל: השנה היא ממשיכה איתם, זה בטוח.
<עלי הייכל: אני רוצה להמשיך בנושא גם של התכנים.
<עלי הייכל: לנו, הערבים, בתכנים, אם זה בחינוך החברתי - - -
יעקב מרגי: יש לכם מה לומר בתנועות הנוער ובארגוני הנוער לגבי התכנים?
<אילנה רבינוביץ: אני כן יכולה להגיד שבקיץ האחרון כל תנועות הנוער - - -
יעקב מרגי: אני יודע שכשאני הייתי צעיר לימים, מה שאני זוכר מתנועות הנוער זה הלפידים והאורות וקשקושים בקירות, לא זוכר מה תרמו לי יותר.
<אילנה רבינוביץ: אל"ף, זה יופי .
<דליה פניג: באיזה תנועת נוער?
יעקב מרגי: הייתי גם בעזרא, גם בבני עקיבא.
<דליה פניג: אני הייתי בצופים, אני זוכרת הרבה מאוד.
יעקב מרגי: אני בכוונה הקצנתי.
<דליה פניג: אני דווקא חולקת על זה.
<אילנה רבינוביץ: כל תנועות הנוער, כיוון שיש להם תקציב נאה מאוד של משרד החינוך, הם בפיקוח של משרד החינוך מבחינת התכנים.
<אילנה רבינוביץ: כל קיץ כל תנועת נוער באה עם 70 חוברות, 100 חוברות, כל תנועות ההדרכה השנתיות שלהם.
<עלי הייכל: גם בשפה הערבית.
<אילנה רבינוביץ: גם בשפה הערבית.
<אילנה רבינוביץ: אני פשוט במקרה ישבתי השנה וזו הייתה חוויה מרגשת, הם באים כמה ימים, הם מציגים את כל התכנית שלהם, את האידיאולוגיה, את האוכלוסיות, את התכניות ואת הכול , נותנים לנו את כל החוברות לבדוק אותן ויש ממש תהליך של אישור ואז אנחנו גם עושים איזה שהיא הדדיות ביניהם, שתהיה איזה שהיא ליבה משותפת.
<עלי הייכל: אחרת הם לא יקבלו כסף.
<אילנה רבינוביץ: אחרת הם לא יקבלו, אז הם גם מאוד מעוניינים.
יעקב מרגי: כשאת מדברת על תנועות הנוער את מתכוונת גם לארגוני הנוער?
<אילנה רבינוביץ: גם ארגוני הנוער, תנועות הנוער וארגוני הנוער.
יעקב מרגי: עלי, סיימת?
<עלי הייכל: לא.
<עלי הייכל: ברשותכם, גם אנחנו בחברה הערבית מאוד מקפידים על הנושא של התכנים של המורשת הערבית, שאנחנו רוצים, הלוואי, כמה שיותר, יש, אבל כמה שיותר שגם החברה היהודית תלמד על המורשת הערבית, על חגים, על מועדים - - -
<אילנה רבינוביץ: בנוער העובד זה קורה.
יעקב מרגי: דליה שמה דגש על הסוגיה של העדה האתיופית, אבל אין לי ספק שאותו תהליך צריך להיות גם כלפי כל התרבויות.
<דליה פניג: אני מסכימה, לגמרי.
נורית קורן: צריך לכלול גם את העולים החדשים מתימן.
נורית קורן: אמנם זה מעט אנשים.
<דליה פניג: את כולם.
נורית קורן: גם הם, הם לא מקבלים מספיק.
<דליה פניג: הם בתכניות שלנו.
נורית קורן: כן, אבל הם לא מקבלים מספיק, הגיעו אליי תלונות בנושא הזה.
נורית קורן: צריך לקחת אותם כמו האתיופים.
נורית קורן: הם באו מעולם שלישי ו - - -
<דליה פניג: לגמרי.
<עלי הייכל: ברשותכם, על התכנים, כמו שאני אמרתי, יש לנו גם בשפה הערבית גם המורשת, היום אנחנו רואים גם בתנועות הנוער וגם בבתי הספר הרבה עבודה בנושא של מורשת ערבית, אם זה ברמת בית ספר, ימי שיא בנושא מורשת, בחגים ומועדים, ואם זה ברמת הרשות, דרך מנהלי יחידת הנוער וארגוני הנוער וגם איפה שיש.
<עלי הייכל: לצערי אין בכל הרשויות המקומיות תנועות נוער וארגוני נוער.
יעקב מרגי: אנחנו נקיים דיון בסוגיה הזו.
<עלי הייכל: גם בנושא של המעורבות החברתית.
<עלי הייכל: אני אומר, ולא מתבייש בזה, שהתכנית החדשה של התפתחות אישית ומעורבות חברתית, שבה בני הנוער שלוש שנים יהיו מעורבים בחברה, ייתנו מעצמם לחברה, זאת המתנה הכי טובה לחברה הערבית.
<עלי הייכל: היא ממש מחזקת את השייכות.
יעקב מרגי: קודם כל זו מתנה לתלמיד.
<עלי הייכל: בעיקר לתלמיד.
<אילנה רבינוביץ: ולכל החברה.
יעקב מרגי: מעצבת לו מסלול המראה.
<עלי הייכל: בגלל זה אומרים את השם, התפתחות אישית ומעורבות חברתית.
<עלי הייכל: בהתחלה התפתחות אישית, הילד מתפתח אישית, לחברה הערבית ולבני הנוער הערביים זה מאוד מאוד מאוד חשוב.
<עלי הייכל: לכולם, אבל בחברה הערבית, כי עניין הנתינה וההתנדבות בחברה הערבית לא היה ממוסד כמו בחברה היהודית.
<עלי הייכל: בשביל זה לאט לאט אנחנו מקווים שגם ייקחו את בני הנוער, שייקחו את העניין ברצינות כדי ש - - - גם מקומות ההתנסות מאוד חשובים.
יעקב מרגי: בוא נשמע אותם, עלי, נאתגר אותם.
יעקב מרגי: שמעתם במה אנחנו מתעסקים, מישהו רוצה לשאול שאלה?
<חנאן אבו גרארה: אני לא רוצה לשאול, אבל אני רוצה - - -
יעקב מרגי: מה השם שלך ומאיפה את.
<חנאן אבו גרארה: חנאן, מרהט.
יעקב מרגי: מהיישוב רהט.
יעקב מרגי: מהעיר, למה יישוב?
יעקב מרגי: העיר רהט.
<חנאן אבו גרארה: מה שאני חושבת, שכן צריך את החברה היהודית והחברה הערבית, שבאמת יכירו אחד את השני, שיהיו כל מיני פרויקטים חברתיים.
<חנאן אבו גרארה: זה לא לימודים, אבל צריך שכן יכירו אחד את השני, יכירו את התרבות, מה זה יהודי, מה זה ערבי, מאיפה הם באים, מה הזכויות, שיהיו מודעים אחד לשני, שיכירו אחד את השני.
יעקב מרגי: להכיר אחד את השני.
<חנאן אבו גרארה: שזה כן צריך.
<חנאן אבו גרארה: לפי דעתי ברגע שאנחנו מתחילים את זה מגיל קטן, שכן זה ייקח אותנו, ירים אותנו למעלה.
יעקב מרגי: אני יכול לומר לכם שבדבר אחד הצלחנו, וחבל, הצלחנו, כשאני רואה את העגלות בסופר של השכנים הערבים אני אומר 'איך דפקנו להם את הבריאות'.
יעקב מרגי: הם אוכלים את השטויות שלנו, אותו סל קניות.
יעקב מרגי: דווקא שם היינו צריכים לאט לאט, הפוך, לשמור על האותנטיות, על הבריאות.
<דליה פניג: ללמוד מהם.
יעקב מרגי: בגדול אני אומר, את צודקת, צריך באמת להכיר אחד את השני, אני חושב שזה יעזור הרבה מאוד למרקם החיים המשותף.
<חנאן אבו גרארה: יהפוך אותנו לעם אחד, כולם ידברו אחד עם השני.
נורית קורן: חברה ערכית ושוויונית, אני קוראת לזה.
יעקב מרגי: עוד מישהו משהו?
יעקב מרגי: אל תתביישו.
נורית קורן: אנחנו באנו לשמוע אתכם.
יעקב מרגי: טוב, בהמשך.
יעקב מרגי: סיימת, עלי?
<פוריה קלעי: אני ד"ר קלעי פוריה ואני מייצגת את מינהל עובדי הוראה ואנחנו באמת חושבים במינהל - - -
יעקב מרגי: אולי את סוף סוף מעבירה את המסר למורים באמצעות ה - - -
<פוריה קלעי: אני בפירוש אעביר, זה נשמע לי - - -
יעקב מרגי: אני מציע, אולי זה נשמע להם כמי שצולף להם, אבל זה לא נכון.
יעקב מרגי: אני אומר את זה ואני מצפה שהמורים יהיו מעורבים בתהליכים, לא רק בעניין סוגיות השכר וסוגיות התנאים.
<פוריה קלעי: נכון, לגמרי.
<פוריה קלעי: לגמרי.
<פוריה קלעי: אז כולנו חושבים שאחד המקומות שבאמת אפשר לא רק ללמד על, אלא ליצור בפועל את ההיכרות עם כל המגזרים וכל התרבויות הוא דרך - - -
יעקב מרגי: ראש כנס שדרות, האלוף במילואים - - -
עוזי דיין: אף על פי שהתמהמה.
יעקב מרגי: אתה מבין היום למה אני לא פוקד אותך הרבה בבית?
יעקב מרגי: אנחנו עסוקים בסוגיה של רב תרבותיות במערכת החינוך, שמנו את כור ההיתוך בצד, אנחנו רוצים להוביל את הרב תרבותיות בחברה הישראלית, כדי שבקמפוס הזה, לדוגמה, ובקמפוסים האחרים לא נראה קבוצות סטודנטים ערבים, זה מבורך, אבל לא מתוך מחיצות.
יעקב מרגי: צריך להפיל את המחיצות, להכיר אחד את השני ואני חושב שמערכת החינוך היא שצריכה להוביל את זה, אם אין גדיים אין תיישים, כדי שלא יחלחל כלפי מטה, אלא יעלה לכלל החברה הישראלית.
עוזי דיין: אני באתי רק לברך, אבל אני מת לשאול אתכם שאלה, שהתחילה בכלל בגלל השם.
עוזי דיין: שנים אני אמרתי שאני נגד רב תרבותיות, אבל צריך להסביר מה זה אומר.
עוזי דיין: כשאומרים רב תרבותיות אני מבין את זה שבמדינת ישראל יהיו שתיים, שלוש או ארבע תרבויות שונות שוות זכות והן יתקיימו במקביל, ואפשר לבחון מה רוצים במילה תרבות, אבל שלכל אחת מהן יש מעמד שווה מבחינת המדינה, למשל.
עוזי דיין: כמו שיש נגיד שתי שפות רשמיות למדינת ישראל, אז לא תמיד מקיימים את זה, אבל לערבית יש מעמד שווה, ככה המדינה החליטה.
עוזי דיין: אני מבין מאוד את הבעייתיות בכור ההיתוך, אבל אני לא בעד שיהיו תרבויות שונות, אני בעד שתהיה תרבות ישראלית, שצריך לדבר על השאלה מה היא בדיוק וכו', לא סיפור פשוט, ובתוכה יהיה פלורליזם.
עוזי דיין: זאת אומרת יהיו לה גוונים, רבדים וכו', אבל לא נצטרך לתמוך בשלוש תרבויות וכל הזמן לעשות את החשבון שכולן שוות משקל.
עוזי דיין: שמעתי את זה הכי טוב מבחורה.
עוזי דיין: אני יושב ראש הפיס, יש לנו מועצת תרבות ואמנות ובה יש ייצוג לכול, למשל במועצה הזאת יש ייצוג תמיד, לפחות לשלושה ארבעה ערבים מאמנויות שונות כי צריך ייצוג שווה.
עוזי דיין: כשאני אומר פלורליזם אני מקווה שיהיה ייצוג לכולם ושהייצוג יהיה פרופורציוני, ואחת החברות אלינו, איבתיסאם מרעאנה, היא עוסקת בקולנוע והיא קמה יום אחד ואמרה 'נמאס לי מהייצוג הזה שלכם', בתוך הפיס, אתם נותנים לזה ולזה ועכשיו אלה רוצים והלהט"בים, יש להם תרבות משלהם ואלה רוצים את הסיפור, כל אחד רוצה, היא אומרת 'ובסוף איפה התרבות הישראלית?
עוזי דיין: ' זאת אומרת מרוב שאתם מחלקים את זה אז יש איזה זרם מוביל, יש משהו שנקרא תרבות של מדינה או שלא?
עוזי דיין: שאלה טובה.
יעקב מרגי: אני חושב שתרבות היא מתהווה, היא לא סתם.
יעקב מרגי: כשאתה שואל מה יהיה עם התרבות הישראלית, היא מתהווה, בעוד עשר שנים היא תיראה שונה מזה.
יעקב מרגי: כשאנחנו מדברים על רב תרבותיות זה לשמר את הזהות - - -
עוזי דיין: אבל אם היא משתנה ומתהווה, זה לא בדיוק רב תרבותיות.
עוזי דיין: זאת אומרת אתה אומר שיכול להיות שבמשך השנים יהיה - - -
יעקב מרגי: אני לא מוביל.
עוזי דיין: אתה אומר 'אני לא מוביל', אבל מצד שני 'אני גם לא קובע שיהיו נפרדות'.
נורית קורן: הן לא נפרדות.
יעקב מרגי: אני לא קובע, אני מאפשר לכל אחד לשמור את הזהות שלו, להכיר את ה - - -
עוזי דיין: על זה אין ויכוח.
יעקב מרגי: להכיר את התרבות שממנה הוא בא.
יעקב מרגי: להכיר אותה, ירצה להשתמש בה ישתמש, ירצה לקחת של האחר, ייקח.
יעקב מרגי: אין פה איזה הבניה תרבותית.
נורית קורן: להיפך, מה שאני חושבת, בעצם זה כמו עיסה, כל אחד בא עם התרבות שלו, נשפך לאותו מקום וממנו יוצא משהו טוב.
יעקב מרגי: זה כור היתוך.
נורית קורן: זה לא כור היתוך, אני אסביר לך גם למה, כי בעצם כל אחד נשאר עם האני שלו ועם מה שהוא בא מהבית, כי כל אחד, אנחנו הרבה פרטים, בדרך כלל אנחנו הרבה הרבה מאוד פרטים, אבל אנחנו רוצים להיות ביחד למדינת ישראל, אזרח של מדינת ישראל, אבל כל אחד בא ומבליט, כמו שאני מבליטה את הדברים שאני רוצה.
עוזי דיין: נורא קל להזדהות עם זה, אבל בסוף זה לא עובד ככה, כי אם אתה מחליט מה אתה עושה - - - בואו נשאל שאלה הכי פשוטה, בסדר?
עוזי דיין: בואו נכניס את האצבע לעין.
עוזי דיין: אם זה כך, אז אני רוצה, את יכולה להגיד אני רוצָה, שההמנון של המדינה יבטא את כל הזהויות והזרמים.
נורית קורן: זה כבר סיפור אחר.
עוזי דיין: למה לא? אלה השאלות.
יעקב מרגי: אני לא נבהל מכלום - - -
<פוריה קלעי: אבל אל תתחיל מהחלק הקשה ביותר.
עוזי דיין: אני עושה למשל בימות פיס, 150 רשויות, עד השנה הערבים והחרדים לא ביקשו בכלל את החלק שלהם, הם לא באו, ובאמת נתנו לאיזה 100 רשויות.
עוזי דיין: השנה נכנסו שני דברים בגדול, הרשויות הערביות, פתאום הם גילו שיש דבר כזה, גילו שהם יכולים, והחרדים, והם בבת אחת העלו את זה בעוד 50 רשויות, ב-50%, את ההופעות.
עוזי דיין: הם מזמינים מה שטוב להם, דרך אגב זה תלוי, הייתי בטורעאן, אמרו לי 'אנחנו לא רוצים זמרים ערבים' - - -
יעקב מרגי: הם רוצים אייל גולן.
עוזי דיין: 'מה נתתם לנו זמרים ערבים?
עוזי דיין: אנחנו לא second rated', אמרתי להם 'תגידו, השתגעתם?
עוזי דיין: אנחנו סוף כל סוף מאפשרים לכם', הוא אומר 'זה אני לא רוצה, אני רוצה או זהבה בן או ליאור נרקיס'.
<אילנה רבינוביץ: זו רב תרבותיות.
עוזי דיין: ודרך אגב מותר לו.
<עלי הייכל: הלכו על גדול.
עוזי דיין: בקלנסואה לא תכניס בחיים דבר שהמוסלמים היותר אורתודוקסים לא יאשרו, הם יישבו גברים ונשים לחוד.
<עלי הייכל: נכון, בקלנסואה.
עוזי דיין: אז אין לי בעיה עם זה בכלל, כל אחד לפי דרכו, אבל שבסוף אתה לוקח את הכסף ואתה אומר בעוד שנתיים, ב-2018, זה 70 שנה למדינת ישראל, אם אנחנו לא נעסוק בשאלה מה הייתה המשמעות התרבותית של השנה הזאת אז היא כולה תהיה על 48' ועל הנכבה, זה מה שיהיה.
עוזי דיין: כי על מה ידברו?
עוזי דיין: על זה ידברו.
עוזי דיין: אם אתה עושה דבר כזה אז אתה מוכרח להוביל איזה שהוא קו, אתה יכול שהוא יהיה פלורליסטי, אתה יכול שכל אחד יקבל דברים, אבל אתה לא יכול להגיד שיהיו ארבעה אירועים נפרדים, לחוד יעשו לערבים, לחוד לדתיים, לחוד לחילוניים, לחוד ל - - - בעיה, יש פה בעיה.
יעקב מרגי: אבל יהיה - - - אין ספק שהמיינסטרים של החברה הישראלית מקבל את הביטוי שלו.
יעקב מרגי: אם אנחנו מדברים בהתייחסות לעוגה התקציבית - - -
עוזי דיין: אתה מסכים שיש מיינסטרים?
עוזי דיין: זה האויב הכי גדול של הרב תרבותיות.
יעקב מרגי: נכון, אמרתי - - -
נורית קורן: אנחנו שמים את הפלורליזם למטה, את הרב תרבותיות - - -
יעקב מרגי: עוזי, אתה חושב שהתרבות המוזיקלית של הבדואים פה בנגב דומה לבדואים בצפון?
יעקב מרגי: היא דומה לבדואים במדינות הסמוכות לנו?
יעקב מרגי: יש השפעה.
עוזי דיין: מקובל.
עוזי דיין: תשמע, אני מחזיק את מעבדת התרבות בבת ים ואת תל שבע, אתה מכיר את המעבדה של תל שבע?
עוזי דיין: את הלהקה של תל שבע?
עוזי דיין: מי יש שם?
עוזי דיין: יש שם שלושה מתל שבע, אחד ערבי מבאר שבע, אחד מאשדוד, שעלה לפני 20 שנה מטורקיה, התגייר וגר באשדוד, ושני דתיים מעפולה עלית, זה מה שיש שם.
עוזי דיין: זה מראה כמה אין בעיה במה שאתה אומר, אבל כשאני אומר איפה מחלקים את הכסף הגדול ולאן הולך, השאלה אם אני מחלק אותו לארבעה חלקים שווים או שיש בכל זאת - - -
יעקב מרגי: אין ספק שהגדול לוקח את חלקו.
עוזי דיין: אבל מי זה הגדול?
יעקב מרגי: הוא המיינסטרים, אתה לא יכול לומר שהתנתקנו ממדינת תל אביב ואנחנו - - -
עוזי דיין: אני לא בטוח שיש בישראל מיינסטרים.
יעקב מרגי: אני חושב שיש מיינסטרים ישראלי.
נורית קורן: יש, בטח שיש.
עוזי דיין: כן, מה הוא?
נורית קורן: אי אפשר להגדיר אותו בדיוק - - -
יעקב מרגי: תלוי, ככל שתברר אותו, תלוי לאן אתה רוצה את ההגדרה.
יעקב מרגי: אני מצד אחד - - -
עוזי דיין: המיינסטרים הישראלי הוא יהודי דמוקרטי.
יעקב מרגי: נכון, והוא משתנה.
<פוריה קלעי: אבל המיינסטרים לפני 40 שנה הוא לא אותו מיינסטרים.
יעקב מרגי: הוא מתהווה.
<פוריה קלעי: אבל אם אתה רוצה שהוא ישתנה נכון אתה צריך להכיר תרבויות שונות ואז ייכנסו פה השפעות של ה - - -
עוזי דיין: על זה אין ויכוח, על פלורליזם אין ויכוח.
עוזי דיין: אני לא כל כך אהבתי את הביטוי רב תרבותיות.
עוזי דיין: יש לי שאלה, בעוד ארבע שנים, בתכנית הלימודים, אם אתה אומר 'אני אדאג לתת לכל אחד את המקום הראוי לו, לא תהיה הדרה, אני אשתדל שיהיו מפגשים', על זה אין ויכוח, אבל עדיין ישאלו אותך מה - - -
יעקב מרגי: כשאמרתי כור היתוך, יש הבדל אם אני מוביל כור היתוך בהחלטת מדיניות, או התהוות אבולוציונית טבעית.
יעקב מרגי: זה יהיה, מי שמתכחש לזה הוא כנראה לא חי עם רגליים על הקרקע.
<פוריה קלעי: זה לא נכון לדבר היום על כור היתוך.
יעקב מרגי: זה לא נכון, אבל הוא מתקיים.
עוזי דיין: מה ששנאו בכור היתוך זה לא את הלאומיות ואת ה - - - שנאו את זה שבכור היתוך אמרו לך 'התרבות שלך מחוקה, אין יותר'.
נורית קורן: לא טובה, לא צריך אותה.
עוזי דיין: 'אין יותר, עכשיו נגדל אותך מחדש'.
נורית קורן: נכון, וזה אסור.
<דליה פניג: כולם סבלו מזה.
<דליה פניג: מאוד.
עוזי דיין: היו חלק שהובילו את זה.
<דליה פניג: לא, אבל כולם סבלו מזה.
נורית קורן: נכון ולכן תראה, אני אומרת, אנחנו עדיין לא הגענו למצב שהזהות שלנו כאזרחים במדינת ישראל, ממש אפשר להגיד 'זה הישראלי', יש לנו כל מיני דגשים.
נורית קורן: כל הדגשים האלה גם באים מכל מיני תרבויות, גם אין לנו ייצוג הולם של כולם, כמו שאמרת הקטע של הדרה, אני עכשיו אומרת לך, אני כחברה בוועדה למינוי שופטים, הדבר הראשון שאני עשיתי ובעיניי זה היה כל כך חשוב, זה היה לבוא ולהכניס, מצטערת שזה עוד פעם העדה האתיופית, אבל אני אמרתי 'אין שופט אתיופי, אין שופטת אתיופית', בדואים יש, מהמגזר הערבי יש, גם נוצרים, גם מוסלמים, שאני כל הזמן שמה לב ל - - -
עוזי דיין: או דרוזים בתור ערבים.
נורית קורן: לא, סליחה, עוזי, אני מסתכלת כשאנחנו בוחרים שיהיה נוצרי, דרוזי וגם ערבי ואם הוא בדואי, אז מה טוב, זה לא משנה, העיקר שיהיה ייצוג הולם.
נורית קורן: לכן קראתי בקריאה נרגשת שאני מבקשת שיבואו מועמדים וברוך ה' באו מועמדות, במקרה זה יצא נשים, ודאגנו שהם יהיו, למה?
נורית קורן: ועכשיו הייצוג בעליון.
עוזי דיין: טוב, אני אסתפק בלזרוק אבן - - -
יעקב מרגי: אני אומר לך, זרקת נושא טוב.
עוזי דיין: באתי לברך אתכם, אנחנו יודעים מה קורה היום, מהתקציב הדו שנתי ויש היום גם יום הגליל - - -
יעקב מרגי: ויום המשפחה בכנסת.
עוזי דיין: תודה שבאתם.
עוזי דיין: אנחנו חושבים שזה נורא חשוב, אני אסביר למה ובזה אני אסיים.
עוזי דיין: כנס צריך להיות בסופו של דבר משפיע ומעשי אחרת זה סתם דיבורים והדבר הכי משפיע זה אם אתה עושה דברים מעשיים ומגלגל אותם למגרש הפוליטי, לא האנשים שנמצאים פה יחליטו.
עוזי דיין: אני זוכר שהדבר הראשון המעשי שהצלחנו לעשות לפני שנים וכתבנו חקיקה, דפנה ברק ארז באה עם נושא, אמרה 'יש עובדי קבלן וזה לא בסדר, אני רוצה להציף את הבעיה', אמרתי לה 'אל תציפי בעיה, תבואי עם פתרון', היא אמרה 'מה אני יכולה לעשות?' אמרתי, 'את משפטנית, תכתבי הצעת חקיקה, תכתבי חוק', שאחר כך ירצו ייקחו, לא ירצו לא ייקחו, ננסה שייקחו אותו.
עוזי דיין: ככה זה התחיל וזה התגלגל לכנסת.
עוזי דיין: אותו דבר עם העסקים החברתיים, שהתחילו פה, אותו דבר עם הגז, עם דברים כאלה.
עוזי דיין: אנחנו מנסים במושגים של כדורגל לעשות מסירה מדויקת לרחבת ה-16 של הפוליטיקה הישראלית, שזה אתם, ואם אתם יודעים להשתלט על הכדור, במושגים של כדורגל, ולהבקיע - - -
נורית קורן: אנחנו לומדים.
עוזי דיין: זה מה שבסופו של דבר עושה את הכנס ואין דבר יותר חשוב מחינוך.
עוזי דיין: כאן אני אגיד לכם דבר אישי, אני הייתי כל השנים בצבא, אז אני הכרתי את החברה הישראלית אבל דרך משקפיים מאוד מסוימים.
עוזי דיין: אומרים שמי שהולך כל השנים עם פטיש חמישה קילו ביד, או כמו שאומרים בישראל 'פטיש חמש קילו', אז כל בעיה נראית לו כמו מסמר וצריך לדעת להתגבר על העניין הזה.
עוזי דיין: ואז כשהייתי במועצה לביטחון לאומי עשיתי הערכת מצב ביטחון לאומי.
עוזי דיין: פעם ראשונה בישראל שעשו את זה, גם פעם אחרונה.
עוזי דיין: עשינו הערכת מצב ביטחון לאומי ואתם יודעים מה הייתה התוצאה שלה?
עוזי דיין: שהחינוך צריך להיות היעד הלאומי מספר אחת של המדינה.
עוזי דיין: זה לא בסדר שיגיעו לזה דרך העניין הביטחוני, צריך להגיע לזה דרך העניין האזרחי, דרך העניין החינוכי.
עוזי דיין: אז תודה על כל מה שאתם עושים.
נורית קורן: ותודה לך שאתה עושה את הכנס הזה.
יעקב מרגי: תודה רבה לך, אני מברך אותך על הכנס שקיבל מקום בחברה הישראלית ובציבוריות הישראלית ופעמיים כי טוב, אמנם יום שלישי היום שנאמר בו פעמיים כי טוב, פעמיים כי טוב שזה בנגב.
נורית קורן: נכון, וכ"ט בנובמבר.
עוזי דיין: שאלה אותי פרופסור מבר אילן, היא הייתה צריכה לבוא לכאן, היא אומרת 'מתי זה?', אני אומר 'בכ"ט נובמבר', היא אומרת 'כן, אבל באיזה תאריך זה?'
יעקב מרגי: אני נולדתי בכ"ח.
עוזי דיין: אתה יודע מה התאריך הזה מחר?
עוזי דיין: זה הסיגד.
<דליה פניג: אנחנו יודעים, דיברנו על זה פה.
עוזי דיין: אגב, אפרופו, העלייה שנחשבת העלייה הראשונה עלתה לארץ ב-1882, 20 שנה לפני זה, ב-1862, קמה אלפי יהודים אתיופים התקבצו ועלו לארץ ישראל ברגל ואף אחד לא הגיע.
עוזי דיין: זה סיפור שאנחנו הולכים לחשוף אותו מחר.
עוזי דיין: זה סיפור שצריך בכל ספר לימוד.
נורית קורן: נכון, בגלל זה אנחנו מדברים שצריך את התרבותיות בכל - - -
<דליה פניג: אבל הנושא הזה עכשיו נכנס, אני רוצה להגיד לך שהנושא הזה נכנס, שהעלייה התחילה לפני שתי העליות המפורסמות וביניהן ושהייתה יוזמה של הקהילה עצמה ולא מבחוץ, מתוך באמת כמיהה.
<דליה פניג: אנחנו עובדים על זה חזק.
עוזי דיין: נורא לחשוב להדגיש את זה, שילדים יידעו שהציונות לא התחילה בגלל השואה.
נורית קורן: נכון, שהיה לפני, ולומר שאנשים באו ברגל, לא רק האתיופים, גם התימנים.
<דליה פניג: נכון.
נורית קורן: הגיעו ברגל.
נורית קורן: על התימנים לא כתוב כלום.
<דליה פניג: נדאג להם גם.
יעקב מרגי: טוב, אני אתן לך להמשיך, הפסקנו אותך באמצע.
יעקב מרגי: אנחנו דיברנו על כור היתוך, אנחנו מדברים כמובן מאליו שכולם יודעים מה הכוונה.
יעקב מרגי: כור היתוך זה מושג מושאל שיצרו אותו כשהוקמה המדינה.
יעקב מרגי: מדינת ישראל קמה, כל היהודים הגיעו מכל העולם, ראשי המדינה דאז שאפו להביא לפה מכל התפוצות ומכל העולם יהודים לייצר איזה מודל של יהודי.
נורית קורן: משהו חדש.
יעקב מרגי: מה זה כור היתוך, זה את לוקחת - - -
נורית קורן: תסביר את זה במושגים של ברזל.
יעקב מרגי: את לוקחת כמה מתכות, זורקים את זה לתנור, מתיכים אותם ויוצא מתכת אחת.
<עלי הייכל: (מסביר בערבית).
יעקב מרגי: למה אנחנו משתמשים במושג הזה?
יעקב מרגי: כי פעם חשבו שפה צריך להיות מודל של ישראלי אחד.
יעקב מרגי: שמעתם, חלק עדיין לא התנתקו מזה, אבל זה לא הצליח, למה?
יעקב מרגי: כי היה מי שצייר מודל וכיוון לעבר מודל מסוים תוך התעלמות מהצרכים של האחרים, טשטוש זהויות מה שנקרא.
יעקב מרגי: אבל אני שמח, טוב מאוחר מאשר בכלל לא, ואני לא נבהל מהקטע של כור היתוך, כי אם כור היתוך קורה מאליו זה דבר שאף אחד לא יכול לעצור אותו.
יעקב מרגי: זה מה שאמרתי תמיד, התרבות היא מתהווה, היא תשתנה, לא יעזור כלום, היא קשורה להוויה של כולנו פה ואנחנו יונקים מהתרבות הערבית, מהתרבות האירופית, התרבות המזרח תיכונית ואנחנו לא מרגישים.
יעקב מרגי: אם מישהו פעם שמע מה שהיה במוזיקה, הז'אנר המזרחי, מה שהיה בהתחלה, זה לא מה שקורה היום.
יעקב מרגי: הז'אנר המזרחי הוא שונה לגמרי.
נורית קורן: הוא במיינסטרים.
יעקב מרגי: מי ששומע, מה, זו השירה התימנית?
יעקב מרגי: כשהתחילו התימנים, זה השתנה, זה מתהווה.
יעקב מרגי: כשזה מתהווה מאליו זה מבורך, סימן שאנחנו חיים פה, נושמים פה, יוצרים פה ביחד.
יעקב מרגי: כשמישהו מנסה להוביל סוג אחד של מחשבה מסוימת, של תנועה, זה לא יצליח בחיים.
יעקב מרגי: לכן אנחנו לא רוצים לטשטש זהויות של אף אחד.
יעקב מרגי: כן, אנחנו נמצאים במקום אחד וצריכים להכיר אחד את השני וזה מה ש - - - נמשיך בסקירה שלך.
<פוריה קלעי: אז בהמשך לכל מה שנאמר פה במהלך היום אנחנו חושבים במינהל עובדי הוראה שאחד המקומות שאפשר להיפגש עם מגוון התרבויות הישראליות זה בתי הספר, כי באמת חשוב להכיר את מגוון התרבויות בחברה הישראלית וליצור איזה שהוא קשר בין כולם.
<פוריה קלעי: אנחנו באמת מאוד מאוד מאמינים שחדר מורים זה המקום שאפשר לפגוש את כל התרבויות.
<פוריה קלעי: כדי שנכבד את השונות, כדי שנכבד את האחר, כדי שנפגוש את האחר, כמו שאת אמרת, איפה ניפגש?
<פוריה קלעי: אז לפני שאני קצת אמשיך אני רוצה להגיד לכם שבתפקיד הספציפי שלי אני מרכזת הכשרת מורים לבני הקהילה האתיופית ובכל שנה מכללת אורנים יוצרת איזה שהוא מפגש עם שביל ישראל פעם בשנה ואני עושה אותו, עושה את היום הזה ביחד עִם עם ישראל ושביל ישראל יוצר מפגש של מעגלים כאלה שכולם מדברים וכולם מכירים כשאורנים פעם מביאים מאמר, פעם מביאים מישהו להרצות ועל זה הדיון.