GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: בא ראש עיר ואומר: רבותי, אני מבין את הקושי של המדינה לצמצם פערים במכה אחת או בשתיים, יש תקציב בינוי X, הוא צריך להתחלק לכל המדינה, אבל הוא בא ומוכן ליטול על עצמו הלוואה בסדר גודל לא קטן, כדי לצמצם את הפערים האלה.
יעקב מרגי: כדי שנכיר בצורך ונראה את הדברים, יש אתנו נציגי משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור לראש העיר שיציג את המצב של מחסור בכיתות לימוד בירושלים, ניתן לסגן שר הפנים גם התייחסות בנושא ונפתח את הדיון.
איתן ברושי: סליחה, היתה החלטה לפני שנה.
איתן ברושי: האם זה לא בוצע?
יעקב מרגי: לא היתה החלטה.
יעקב מרגי: דובר, לא היתה החלטה.
יעקב מרגי: ניתן אחר-כך את רשות הדיבור לכל מי שירצה, כמובן למשרד החינוך.
יעקב מרגי: כרגע כולנו נתרכז במצגת של ראש העיר.
יעקב מרגי: בבקשה, אדוני ראש העיר.
ניר ברקת: קודם כול, תודה רבה על ההזמנה, אדוני יושב-ראש הוועדה, חברי כנסת יקרים, סגן שר הפנים, סגן ראש העיר, מכובדי כולם.
ניר ברקת: זהמה שהצגנו אתמול בממשלת ישראל, וברשותך אני אשמח לחלק שתי מצגות שהשארנו אתמול לממשלת ישראל, האחת זה על דוח מקינזי.
ניר ברקת: מאז הדיון לפני כמה חודשים – אני רוצה להזכיר שבכל שנה אנחנו נלחמים על משאבים לעיר ירושלים, כל שנה נלחמים על המשאבים – הנחנו את דוח מקינזי שמראה שחור על גבי לבן את הפערים העצומים במימון המדינה של העיר ירושלים.
ניר ברקת: יש חוק ירושלים, שמטרתו טיפוח העיר, מעל ומעבר לכל עיר אחרת.
ניר ברקת: בפועל, מה שקרה בעשורים האחרונים, זה לא טיפוח, זה קיפוח.
ניר ברקת: דוח מקינזי מציף את זה בצורה נחרצת וברורה.
ניר ברקת: גם בתקציבים של השקעות לטווח הבינוני-ארוך, גם בתקציב השוטף, ונפרט יותר מהמהלך הזה בישיבת ועדת הכספים, אם נסיים בעוד כשעה, וברשותכם, גם בנושא כיתות הלימוד.
ניר ברקת: אני רוצה להציג לכם את המציאות הקשה שירושלים נמצאת בה, שאף עיר אחרת במדינה לא מתקרבת להיקפי האתגרים הללו.
ניר ברקת: עשינו עבודת מטה, והעמודות הירוקות זה הכיתות הקיימות בעיר, העמודות האדומות זה פערים לתקינה שנמצאים לפי שלושת המגזרים המרכזיים: בכללי, בערבי ובחרדי.
ניר ברקת: בירושלים יש יותר מ-3,800 כיתות מתחת לתקן.
ניר ברקת: אני רק אסבר לכם את האוזן, יש לנו בירושלים יותר מ-100,000 ילדים, 100,000 ילדי ירושלים שלא נמצאים בכיתה תקינה.
ניר ברקת: זה בושה וחרפה לראות איפה חלק מהילדים לומדים.
ניר ברקת: כל מי שעושה סיבוב ופותח את העיניים, לא מאמין למראה עיניו, שבשנת 2017, בבירת ישראל, יש לנו ילד – אני לא מדבר על 100,000 - שלומד בתנאים כפי שלומדים ילדי ירושלים.
מאיר כהן: אדוני ראש העיר, האם זה כולל את בתי הספר הפרטיים במזרח העיר?
ניר ברקת: תסתכל בעמודות הרלוונטיות.
משולם נהרי: המוכר שאינו רשמי.
מאיר כהן: אני מדבר על בתי הספר הערביים במזרח-ירושלים.
ניר ברקת: התשובה היא כן, כולל הכול.
ניר ברקת: יש לך ערבים, זה בעיקר במזרח-ירושלים.
מאיר כהן: זה 43%.
ניר ברקת: זה כתוב לנו.
ניר ברקת: יש לך מולך מול העיניים.
ניר ברקת: מה שיש לנו במזרח העיר זה 909 כיתות תקניות – כיתות שכורות לא תקניות המצב שלהן סביר, כי אנחנו שוכרים, אבל עדיין לא טוב מספיק – מוכר שאינו רשמי, מנ"דים – מבנה נייד – ופרטי.
ניר ברקת: יש לך חלוקת משנה.
ניר ברקת: הדאגה לכיתות באופן פרופורציוני זו חובתה של מדינת ישראל.
יעקב מרגי: ברשותך, אדוני ראש העיר, נמצאים אתנו סטודנטים מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל-אביב, שחווים דיון רציני בוועדת החינוך, מעבר למה שהם חווים במרקע, אם יש להם זמן לצפות.
יעקב מרגי: כמו שאתם רואים הפערים הם גדולים בין מה שאתם רואים במרקע על המליאה לעומת הוועדות.
יעקב מרגי: ברוכים הבאים וברוכות הבאות.
ניר ברקת: ברוכים הבאים.
ניר ברקת: אני עובר לשקף הבא, וזה ההקצאות שעיריית ירושלים קיבלה במהלך השנים האחרונות לבניית כיתות לימוד.
ניר ברקת: הגידול הטבעי בעיר השנה הוא 186 כיתות בכל שנה.
ניר ברקת: אנחנו צומחים ב-2% לשנה, 283,000 תלמידים.
ניר ברקת: שימו לב שבעין בלתי מזוינת ניתן לראות שמה שקיבלה העירייה בעשור האחרון אפילו לא מדביק את הפער של הגידול הטבעי.
ניר ברקת: בשקף הבא אתם יכולים לראות מה העיר כן עשתה במהלך שבע השנים האחרונות.
ניר ברקת: בנינו 520 כיתות, הכשרנו עוד 50 כיתות, שכרנו, בשביל לשפר את התנאים של התלמידים, כ-470 כיתות, ובנינו עוד מבנים ניידים – 134 יחידות, שזה מתחלק בחלוקת משנה לפי המגזרים.
ניר ברקת: כפי שאתם רואים, כ-540 במגזר הערבי, 438 בחרדי, ו-187 בכללי, אבל זה רחוק מאוד ממה שהיינו רוצים לראות.
ניר ברקת: אין פה צמצום פערים למרות כל המאמצים שעשינו.
ניר ברקת: בהיעדר היכולת שלנו לקבל הרשאות – שימו לב לעלויות שיש לעיריית ירושלים שהמדינה לא מכסה – אנחנו היום שוכרים ב-100 מיליון שקל כיתות לימוד, אנחנו בונים השנה ב-30 מיליון שקל מבנים ניידים ופתרונות זמניים ועוד הכשרת כיתות ב-40 מיליון שקל.
ניר ברקת: כלומר, עיריית ירושלים סופגת מתקציבי תושבי העיר בשנת 2017 170 מיליון שקל כתוצאה מהמחסור בכיתות הלימוד שיש לנו.
יעקב מרגי: ללא שיפוי כלשהו.
חיים ילין: הרי האחריות שלכם לתת כיתות וחינוך, האחריות של משרד החינוך לספק לך כיתות.
ניר ברקת: לממן את הכיתות.
חיים ילין: אני לא מדבר על תקינה, אלא על בינוי.
חיים ילין: למה לא מחזירים לך את שכר הדירה?
ניר ברקת: תשאל אותם.
יעקב מרגי: בסוף הוא ישאל אותם.
יעקב מרגי: יהיה דיון בסוף.
חיים ילין: אני שואל, אולי הוא יודע.
ניר ברקת: באי-בנייה המדינה מרוויחה את הריבית על מה שהיא לא בנתה ואנחנו משלמים ריבית דריבית, כי העלות שלנו, של ה-170 מיליון שקל, היא הרבה יותר מאשר לבנות בעצמנו את כיתות הלימוד.
ניר ברקת: אתם רואים לבד שאין התמודדות כמעט, אפילו לא עם המציאות, שלא לדבר על צמצום פערי העבר.
ניר ברקת: כלומר, האתגר כאן הוא כפול ומכופל.
ניר ברקת: לכן קיבלתי החלטה להתמודד עם הסוגיה הזאת.
ניר ברקת: הקמנו מינהלת כיתות לימוד בחברת מוריה, זאת חברת בת של העירייה שמתמחה בפרויקטים, ומינהלת כיתות הלימוד לפני שנתיים קמה והתחילה לבחון כיצד אנחנו יודעים לאתר ולבנות לבד.
ניר ברקת: על בסיס התצ"א אתם יכולים לראות את המקומות שבהם אנחנו מתכננים לבנות.
ניר ברקת: הקאפות נשארות לעיונכם.
ניר ברקת: פה ניתן לראות איפה אנחנו כרגע בבנייה של כ-500 יחידות על בסיס הרשאות שקיבלנו על העבר, אבל אנחנו רוצים לבנות עוד 1,000 יחידות שמצוינות באדום בשנת 2017 ועוד 1,000 כיתות לימוד שנרצה להיכנס אליהן בשנת 2018.
ניר ברקת: היום קיבולת ויכולת הבנייה של עיריית ירושלים נבנו למספרים הרבה-הרבה יותר גדולים.
ניר ברקת: לבנות 120-100 כיתות לימוד זה סיפור אחד, אבל לבנות 1,000 כיתות לימוד ו-2,000 כיתות לימוד זה היערכות אחרת.
ניר ברקת: השלמנו את ההיערכות שלנו.
ניר ברקת: באנו בדרישה ובבקשה למשרד החינוך ולמשרד האוצר: במטותא, אנחנו לא יכולים לעבור לסדר-היום יותר כשיש לנו 100,000 ילדים במתכונת הזאת, חייבים לצמצם את הפער הבלתי נסבל הזה.
ניר ברקת: מה קרה במציאות?
ניר ברקת: אומרים לי במשרד החינוך שיש לו – יתקנו אותי החברים – 17,000 כיתות לימוד לתוכנית החומש שלנו, ואמרנו קודם כול תטפלו בילדי ירושלים שכבר עשרות בשנים חסרות להם כיתות לימוד.
ניר ברקת: עוד לא קיבלנו, ההקצאות שנקבל הן בין 100 ל-130, אולי קצת יותר, הרשאות בשנה, כשגם זה מתחת לגידול הטבעי של העיר ירושלים.
ניר ברקת: אנחנו הולכים למשרד האוצר ואומרים למשרד האוצר: במטותא, תעזרו לנו, אולי מחוץ לנוסחה של משרד החינוך, שכן זה זועק לשמים.
ניר ברקת: עד היום אנחנו נמצאים בין משרד החינוך לבין משרד האוצר, כשאף אחד ושניהם ביחד לא אומרים: אנחנו לוקחים אחריות ואנחנו נממן 2,000 כיתות לימוד בשנתיים.
איתן ברושי: אתה הצגת פה בפעם הקודמת שאתה הולך לבקש אישור להלוואה.
יעקב מרגי: לכן הדיון היום.
איתן ברושי: אתה אומר שבעוד שנה יהיה עוד דיון.
ניר ברקת: יקירי, אתה מרים לי להנחתה, פעם שניים היום.
איתן ברושי: אנחנו נעשה דיונים והוא יהיה תקוע.
ניר ברקת: שאלה טובה זו שאלה שהתשובה היא מיד בהמשך.
ניר ברקת: דרשנו לקבל הלוואה.
ניר ברקת: באנו לשר דרעי שהוא השר הממונה, שר הפנים, ואמרנו: תראו, אנחנו יכולים לקחת עוד מיליארד שקל הלוואה במסגרת החוב שעיריית ירושלים יכולה לקחת מול הבנקים, ויש לנו הלוואה.
ניר ברקת: אושרה לנו עקרונית מסגרת של המיליארד שקלים הראשונים, ועקרונית לפעימה הראשונה של 370 מיליון שקל, על פניו, למיטב הבנתנו, קיבלנו אישור עקרוני, ואנחנו רצים כמו מטורפים, כי הזמן בוער לנו.
ניר ברקת: קשה לנו לראות את הילדים בלי כיתות.
מאיר כהן: לעירייה קיבלת 370 כשהמדינה - - -
ניר ברקת: פעימה ראשונה.
ניר ברקת: תיכף נדבר על המימון של זה.
חיים ילין: זה לא הגיוני.
ניר ברקת: אני יודע שזה לא הגיוני.
ניר ברקת: תן לסיים.
חיים ילין: האזרח משלם פעמיים.
חיים ילין: פעם אחת דרך עיריית ירושלים ופעם שנייה דרך ממשלת ישראל.
חיים ילין: 170 מיליון שקל, עשיתי חשבון, זה 425 כיתות לפי 5,000 שקל למטר, 80 מטר לכיתה.
חיים ילין: 425 כיתות – אם היו מחזירים לך - - -
יעקב מרגי: זה הרציונל שראש העיר מדבר עליו.
חיים ילין: - - - 170 מיליון שקל שכר דירה, 425 כיתות בשנה.
חיים ילין: הוא בשמונה שנים סוגר את כל הפער שלו, ואז הוא חוסך את ה-170.
יעקב מרגי: מה אתה חושב שראש העיר מתאבד כלכלית?
יעקב מרגי: הוא אומר שהוא ממילא משלם.
חיים ילין: משהו לא נכון פה.
יעקב מרגי: אדוני ראש העיר, לו יצויר שהיום משרד האוצר סוגר ומשרד החינוך סוגר ונותנים לך, מבחינת הזמינות של קרקע - - -
חיים ילין: יש לך היתרים ותב"ע והכול?
יעקב מרגי: הוא ירוץ עם זה.
חיים ילין: תב"ע זה שמונה שנים.
ניר ברקת: ההשקעה במינהלת כיתות לימוד, בעבודה של משכ"ל והעבודה של חברת מוריה – אנחנו כבר אחרי.
ניר ברקת: מה שמוצג לכם בטבלה בצדדים היכן ולמי אנחנו הולכים לבנות.
<אמנון מרחב: יש לנו זמינות עירונית ל-1,000 כיתות מידית.
ניר ברקת: מה ייתן האתגר שלנו?
ניר ברקת: האתגר שלנו משולב - - -
חיים ילין: זה מציק.
ניר ברקת: חיים, אני רוצה שתקשיב שנייה ברשותך.
חיים ילין: תיקח ממשלת ישראל 170 מיליון שקל, שייתנו לעניים תרופות.
יעקב מרגי: חיים, זאת הסיבה שאנחנו כאן היום.
ניר ברקת: מה שהנחנו על שולחן הממשלה אתמול זה קיפוח לא רק בכיתות לימוד, זה קיפוח בתקציב בכלל.
ניר ברקת: תקציב עיריית ירושלים היום הוא 70% מסל השירותים בממוצע הארצי, על זה תוסיף שאנחנו צריכים לממן עוד 100 מיליון שקל לכל 1,000 כיתות שאנחנו בונים לשנה, ואנחנו חייבים עוד מיליארד שקל בשנה הבאה.
יעקב מרגי: תודה, אדוני ראש העיר.
איתן ברושי: כנראה צריך מהפך כדי לפתור את הבעיות של עיריית ירושלים.
יעקב מרגי: סגן שר הפנים, בבקשה.
משולם נהרי: בוקר טוב לכולם, לפני מספר חודשים, כפי שאמר ראש העיר, התקיים דיון בראשות שר הפנים במשרד הפנים, כאשר ראש העיר והנהלת העיירה הציגו את המצוקות הקשות שיש בירושלים.
משולם נהרי: אלה היו צלילים מבחינתי מוכרים מאוד, עוד מעבודתי במשרד החינוך.
משולם נהרי: אני לא זוכר שירושלים קיבלה מענה באיזה שנה, תמיד היה מחסור רציני, ותמיד המחסור בסופו של דבר הוטל על שני מגזרים, המגזר החרדי והמגזר הערבי.
משולם נהרי: הם אלה שסבלו, וגם עכשיו לפי המצגות אנחנו מבינים שרוב המחסור הוא בעיקר במגזר החרדי ובמגזר הערבי.
משולם נהרי: המצוקה היא אמיתית, המצוקה היא קשה, והמשרד נטה בלב כבד, לא בשמחה, לאשר את האפשרות הזאת שהעירייה תיקח הלוואה של מיליארד שקלים, כדי לצמצם את הפערים, אבל יש הרבה סימני שאלה – האם באמת האוצר ישפה את הרשות המקומית על המיליארד הזה?
משולם נהרי: נכון שיש איזה ביטחון שהשכירויות במהלך השנים יכסו, אבל עדיין האוצר מחויב לתקצב את הכיתות, השאלה אם הוא ישפה.
משולם נהרי: דבר נוסף, מעבר לשיפוי צריך לזכור שבסופו של דבר הנטל על התושבים הוא מהארנונה, כשעיריית ירושלים, נדמה לי שלעיריית ירושלים יש 5.5 מיליארד שקל חובות לארנונה שלא נגבו.
משולם נהרי: זה מהנתונים שיש לי.
משולם נהרי: אף על פי כן ולמרות כל הקשיים והספקות, זה מתגמד לעומת זאת שילד לא מקבל את התנאים, התשתית הבסיסית שהוא זקוק לה כדי ללמוד ולהתפתח כמו שצריך.
משולם נהרי: אי-אפשר להשאיר את הילדים האלה במצב הנוכחי.
משולם נהרי: לכן משרד הפנים אפילו חורג באישור שלו בנושא הזה, ועושה הכול כדי לעזור לעיריית ירושלים בנושא הזה.
מאיר כהן: אתה מרשה להם הלוואה של מיליארד שקלים בלי שיש ביטחונות שהאוצר - - -
משולם נהרי: גם בנושא הזה - - -
יעקב מרגי: יש דיון.
משולם נהרי: גם בנושא הזה פועלים.
משולם נהרי: אנחנו מלווים בחום ובאהבה את עיריית ירושלים ועושים הכול בשביל עיריית ירושלים.
משולם נהרי: ראש העיר יגיד לך את זה.
חיים ילין: אם הוא היה יכול לבנות בחום ובאהבה, הוא היה מוכן לבנות.
יעקב מרגי: רבותי, המצוקה הזאת היא בת שני עשורים.
יעקב מרגי: זה מהלך נועז ואמיץ של ראש העיר, אני חושב שיוצאים אתו לדרך, אין ספק שהשיפוי יכול לבוא בחלק של משרד החינוך יחד עם האוצר, זה יכול להיות בדרכים כאלה ואחרות.
משולם נהרי: בכל אופן, לסיום, היה חשוב במיפוי שתהיה לנו הרשימה של כל בתי הספר והמוסדות שצריך לבנות בהם וגם הזמינות שאפשר לבנות.
יעקב מרגי: נעשה כפי שנהוג בוועדה – חבר כנסת, אורח, לסירוגין, כדי שנספיק מבחינת לוח-הזמנים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, השר לשעבר וראש רשות לשעבר.
מאיר כהן: בימים האחרונים אנחנו עדים לעשרות חגיגות סביב ירושלים, והביטויים על החשיבות של ירושלים נושקים לשמים.
מאיר כהן: אני מכיר את ניר הרבה מאוד שנים ונראה שזה רק הולך ומחמיר.
מאיר כהן: לפני עשר שנים ישבנו במרכז השלטון המקומי, או לפני שבע שנים, וגם אז דיברנו על הלקות הגדולה הזאת בכיתות.
מאיר כהן: אני מציע לך, אולי אתה מבין הרבה יותר טוב ממני, גם אם היא עיר הבירה של מדינת ישראל, לו הייתי שר הפנים לא הייתי מאשר מיליארד שקלים בלי שיהיו ביטחונות סגורים לגמרי שאתה מקבל את הכסף.
מאיר כהן: יכול מאוד להיות שהרצון הוא לפתור כאן ועכשיו, אבל אם העיר חפצת חיים היא צריכה לחשוב כשהיא לוקחת הלוואה של מיליארד שקלים, שאף אחד לא מתחייב או שיש התחייבות שהיא קצת מבולגנת.
מאיר כהן: זה דבר אחד.
מאיר כהן: דבר שני, המיפוי שדיבר עליו סגן השר הוא מאוד חשוב.
מאיר כהן: אני שואל לתומי, ואני לא נחשד בהיותי איש ימין, האם בתי הספר הפרטיים בשכונות מסביב לירושלים, שלהם ולירושלים אין שום קשר – ואני רואה על-פי הנתונים שהם בתי ספר פרטיים לגמרי – האם הם צריכים להיכנס לפול הזה?
ניר ברקת: בשלב הראשון לא.
יעקב מרגי: הם נמצאים בצורך.
ניר ברקת: הם לא ב-2,000 הראשונות.
נורית קורן: הם לא נכנסים בתוכנית שאישר ראש הממשלה עכשיו?
ניר ברקת: ראש הממשלה לא אישר.
נורית קורן: היה איזה אישור.
יעקב מרגי: לא על כיתות.
מאיר כהן: קיבלתי תשובה.
מאיר כהן: הם לא נמצאים בתעדוף הזה.
ניר ברקת: ברשותכם, אני אענה בקצרה.
יעקב מרגי: אדוני, תרכז לך תשובות.
חיים ילין: אני חושב ש-2,200 כיתות משרד החינוך בנה כשהעבירו את החוק של גילאי שלוש-ארבע במשך שנתיים עד שלוש, וזה היה שיא של כל הזמנים.
חיים ילין: נכון מה שהם עשו, אני אומר בגלוי, הם חטפו למעונות היום את הקרקעות שהיה אפשר לבנות עליהן ועל ידי זה בנו.
חיים ילין: אתה לא יכול לבנות כמות כזאת – אתה יודע מה אתה מסוגל ומה לא – במכה אחת, במיליארד שקל בשנה.
חיים ילין: אי-אפשר לעשות את זה.
חיים ילין: למה להילחם על המיליארד?
חיים ילין: אני מציע ללכת על הכיוון של רבע, רבע, רבע, רבע, או 250 מיליון שקל.
משולם נהרי: חיים, זה לא בשנה.
חיים ילין: לקחת הלוואה של 250, לבנות ב-250, לסיים את זה - - -
משולם נהרי: אין בנייה בשנה.
חיים ילין: שנתיים.
חיים ילין: תאמין לי שבניתי, כולל יישובים.
יעקב מרגי: ראש העיר ישיב.
חיים ילין: עדיין צריך לדעתי, במקום לקחת את המיליארד – 250 מיליון שקל מול 100 מיליון שקל שכירות, והחלפה לא מידית.
חיים ילין: חבר'ה, זה רווח נקי לכולם.
חיים ילין: עכשיו אני אגיד את המשפט שאמרתי לך כשנפגשנו בפעם הראשונה.
חיים ילין: גדלתי על שחרור ירושלים, זה האתוס שלי, לא איחוד ולא שום דבר.
חיים ילין: שחרור ירושלים.
חיים ילין: אני רוצה לשים את זה על השולחן, ככה לימדו אותי.
חיים ילין: מי שרוצה את כל ירושלים, צריך לבנות בכל ירושלים, זה לא שייך לימין ושמאל.
חיים ילין: מי שיפתח פער סוציאלי במזרח ירושלם בחינוך ובכל מה שנדרש מול מערב ירושלים, לא יקבל את ירושלים מאוחדת.
חיים ילין: ולכן כשבאים ואומרים שאין מיליארד שקל, זה אומר שמישהו פה לא רוצה את איחוד ירושלים, נקודה.
יעקב מרגי: אני שמח על הדגש ששמת.
יעקב מרגי: ראש העיר במצגת שלו הציג במלוא העוצמה את הפער הגדול במזרח העיר.
יעקב מרגי: נשמע את משרד החינוך והתעדוף.
חיים ילין: אתה יודע מה מזכירה לי המפה הזאת?
חיים ילין: נפילות של צבע אדום אצלנו בעוטף.
יעקב מרגי: תחשוב חיובי היום.
מאיר כהן: חברת הכנסת ענת ברקו הכינה תוכנית והיא מציגה לראש הממשלה איך להשתחרר מחלק מהשכונות המזרחיות.
ניר ברקת: מחוץ לחומה.
יעקב מרגי: תרשו לי בהומור לומר שכאשר שואלים אותי, "מה שלומך?", אני עונה "ברוך השם".
יעקב מרגי: כששואלים אותי, "מה נשמע?", אני אומר, "תלוי איפה אתה שם את האוזן".
יעקב מרגי: בבקשה, קצר.
נורית קורן: אדוני ראש העיר, קודם כול, אתה עושה דבר מצוין ונכון, יש לך הרבה אוכלוסייה וצריך להגדיל את הכיתות.
נורית קורן: ביקרתי בשנה שעברה, אני ממש לא זוכרת, בעמותה של חינוך מיוחד.
נורית קורן: 90 ילדים נמצאים במרכז פיס בשכונה של ירושלים.
נורית קורן: הייתי מזועזעת מזה שילדים בחינוך מיוחד נמצאים במקום כזה.
נורית קורן: אני מציעה שתיקח את כל פקידי האוצר לעשות סיור בבית הספר הזה, כי לא יכולתי להישאר אדישה.
נורית קורן: גם פניתי אליך במכתב בנושא הזה, כאן מדובר בבתי ספר פרטיים, לצערי הרב המדינה מנהלת את כל החינוך המיוחד על-ידי עמותות ואסור שיהיה כך.
יעקב מרגי: יהיה דיון בוועדת החינוך בסוגיה הזאת של הרציונל, לבטל את הפער במוסדות של חינוך מיוחד בהבחנה של מוכר וממלכתי.
יעקב מרגי: אני חושב שחינוך מיוחד צריך לקבל יחס שווה.
נורית קורן: אם תיקח את כל הפקידים לשם, תאמין לי, אתה תראה איך הכספים והאישורים זורמים.
נורית קורן: אתה יותר שנים פה בכנסת, יותר ותיק, אני עדיין חושבת שמי שרואה דברים כאלה רוצה לסדר.
יעקב מרגי: איתן, דבר.
איתן ברושי: אני מבין, אדוני ראש העיר ויושב-ראש הוועדה, שאותו סעיף יעלה בוועדת הכספים.
יעקב מרגי: בעוד חצי שעה.
איתן ברושי: השאלה אם אנחנו מקיימים דיוני סרק או שיש כוונה מאחורי הדיונים האלה.
איתן ברושי: בדיוק לפני שנה, ביום ירושלים או ביום אחר, היה פה אותו דיון עם אותה מצגת, והיתה הסכמה ותמימות דעים שהמצב בלתי אפשרי.
איתן ברושי: חוק חינוך חינם חל גם על ילדי ירושלים, והתפקיד של המדינה, ואין על זה ויכוח, לספק לכל אחד כיתה וכל מה שמתחייב מזה, ולכן הדיון הזה נראה תמוה.
איתן ברושי: בסופו של דבר אנחנו צריכים להתייחס – אמרתי את זה בדיון בוועדת הפנים – אל ירושלים כאל עיר מיוחדת, כולל שאלת המאזן הדמוגרפי.
איתן ברושי: לכן לא מובנת לי ההתנהלות של הממשלה, ויש פה נציגות של הממשלה.
איתן ברושי: השאלה של קצב הבנייה לא קשורה לפקידי האוצר, היא קשורה לילודה ולמה שמתחייב מחוק חינוך חינם.
יעקב מרגי: חובה.
איתן ברושי: אני חושב שזה יעלה בעוד חצי שעה בוועדת הכספים, ויכול להיות שעדיף שנשמע את נציגי האוצר והחינוך.
איתן ברושי: אני רוצה שראש העיר ישמע וגם סגן השר, כמי שבנה, אומנם לא בהיקפים האלה, כראש רשות – עמק יזרעאל נחשב הפרוזדור לירושלים.
איתן ברושי: מדמשק עד ירושלים אנחנו הפרוזדור ורק השבוע חנכנו את חודש המורשת – אמרתי אז ואני אומר עכשיו שנדרשת פה הלוואה בערבות הממשלה, שתיפרע במשך השנים שהיינו בונים את הכיתות האלה, והתקציב יהיה שנתי על בסיס הצורך שמוכר, ואני לא מבין את העניין הזה.
איתן ברושי: צריך להביא לכאן את ראש הממשלה.
יעקב מרגי: אם אנחנו פותרים את זה היום למה צריך להביא את ראש הממשלה?
יעקב מרגי: אנחנו פותרים את זה היום.
יעקב מרגי: תהיה אופטימי.
יעקב מרגי: היום ייכתב בפרוטוקול, ואני רוצה לשמוע את משרד האוצר ומשרד החינוך, שהם מכירים בפערים האלה.
יעקב מרגי: ברגע שהם מכירים בפערים האלה, העבודה עלינו.
יוסף ג'בארין: מה זה "מכירים"?
יוסף ג'בארין: יש החלטה של בג"ץ בנושא.
איתן ברושי: לפני כמה חודשים חסמו את דרכנו לכאן עם משאיות האשפה של ירושלים בשביתה של העירייה.
איתן ברושי: הממשלה נתנה תקציב מיוחד.
איתן ברושי: היא לא נתנה תקציב מיוחד כדי לקחת אותו לכיתות.
איתן ברושי: את הכיתות הממשלה בונה והיא לא נותנת תקציב מוגדל כדי שיבנו כיתות.
איתן ברושי: אדוני יושב-ראש הוועדה, עכשיו זה הממשלה, ראש העיר הוא חלק מהקואליציה, אתם רוצים מהפך כדי לפתור את הבעיות של ירושלים?
איתן ברושי: תגידו, אולי נעשה מהפך.
איתן ברושי: לא יכולה להיות ממשלה שמדברת על ירושלים הגדולה ולא פותרת את הבעיות האלה.
איתן ברושי: יש איזה גבול לפער בין מילים למעשים.
יעקב מרגי: סגן ראש עיריית ירושלים, הממונה על החינוך החרדי.
<יצחק זאב פינדרוס: תודה רבה.
<יצחק זאב פינדרוס: יכול להיות מהפך, אבל בכל מקרה זה הרבה יותר דחוף ממהפך.
<יצחק זאב פינדרוס: היום יום שני, ובשיר של יום שני אמרנו היום: "יפה נוף, משוש כל הארץ.
<יצחק זאב פינדרוס: הר ציון, ירכתי צפון - - - אלוהים בארמנותיה, נודע למשגב - - - סובו ציון, והקיפוה; ספרו, מגדליה.
<יצחק זאב פינדרוס: " כ-450 כיתות מתוך המספרים המדהימים שנאמרו על-ידי ראש העיר הן כיתות בחינוך מיוחד, שחלקן של הכיתות האלה נמצא היום בכיתות יבילות, חלקן האחר נמצא במכולות שהיו בעבר לבעלי חיים.
<יצחק זאב פינדרוס: אני מזמין אתכם בכניסה לירושלים לראות את המוסד של "שיח סוד", שיש שם השקעה מפה ועד להודעה חדשה, בכל ילד וילד, כשאתם מגיעים לבינוי, אתם נכנסים ורואים מכולות של בעלי-חיים ששם נמצאים ילדים קטנים בחינוך מיוחד.
<יצחק זאב פינדרוס: זה בעוד שכונה ובעוד שכונה.
<יצחק זאב פינדרוס: תיגשו לנווה יעקב, תיגשו למקומות מרכזיים בירושלים, אתם לא יכולים לסלוח לעצמכם על זה שילדים בחינוך מיוחד נמצאים במקומות החשוכים האלה.
<יצחק זאב פינדרוס: אני לא נכנס למספרים, בגלל שראש העיר כבר דיבר עליהם בצורה מסודרת.
<יצחק זאב פינדרוס: החוסרים שנאמרו הם חוסרים קבועים, חקוקים על לבנו, לצערנו הרב.
<יצחק זאב פינדרוס: אנחנו פונים אליכם באמת היום הזה.
<יצחק זאב פינדרוס: זה השבוע של ירושלים מאוחדת, החגיגות הגדולות של ירושלים, תראו מה קורה בתוך החינוך ששם אנחנו במצב קטסטרופאלי.
יעקב מרגי: חבר הכנסת יואב בן צור, לאחר מכן מנכ"ל עיריית ירושלים.
יואב בן צור: כמי שניהל מערכת חינוך וישב עם ראש העיר לא אחת על הנושאים הללו, ראיתי כמה הדברים האלה בוערים בלבו.
יואב בן צור: הוא שם לנגד עיניו את הדברים אחד לאחד כדי לפתור את הבעיה.
יואב בן צור: אני חושב שכאשר יש לנו ראש עיר כזה, וסגן ראש עיר כזה ומנכ"ל עירייה כזה שכל-כך רוצים, מה שנשאר לנו שאנחנו חייבים לעשות את המקסימום לתת להם כל המשאבים כדי לגמור.
יואב בן צור: אנחנו יודעים שזה לא ייגמר ביום ולא בשנה, אבל צריך לתת את ההתחלה, את הדחיפה.
יואב בן צור: לא ייתכן שבירושלים בשנת 2017 נמצאים בתי ספר במבנים שאני לא יודע אם עדרי בקר היו ראויים למבנים הללו.
יואב בן צור: חייבים לפתור את הבעיה הזאת מידית, ולכן אנחנו צריכים לעשות הכול כדי לתת את כל הכלים לעיריית ירושלים כדי שבעזרת השם יצאו לדרך ובמהירות.
<אמנון מרחב: תודה לך, אדוני היושב-ראש, שאתה תמיד נעתר לעניין החשוב הזה, כמובן לחברי הוועדה.
יעקב מרגי: זו הפעם האחרונה.
ניר ברקת: אחרי הפעם הזאת לא נזדקק יותר לנושא הזה.
יעקב מרגי: אני מחזיק רק ברפרוף ראשון סיכום דיון מפברואר 2016, סיכום דיון מיוני 2016.
מנחם אליעזר מוזס: יש גם סיכום דיון של 2011.
יעקב מרגי: אמרתי שזה כשני עשורים.
יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, אבל בקצרה, כי אנחנו רוצים לשמוע את משרד החינוך ואת משרד האוצר.
<אמנון מרחב: תמיד אני מדבר בקצרה.
<אמנון מרחב: אני גם רוצה להודות לסמנכ"ל לפיתוח של משרד החינוך, שיושב לידי, תמיר בן משה, שהוא תמיד זמין לעיריית ירושלים ואני חושב שהוא מנסה לעשות ככל יכולתו במשאבים שהעמידו לרשותו כדי לסייע למצוקה הזאת.
<אמנון מרחב: אני מניח שתשמעו תיכף מחברינו באוצר וגם ממשרד החינוך שהכול בסדר, ומה שלא בסדר זה עיריית ירושלים שלא בונה.
יעקב מרגי: למה אתה עסוק בזמן היקר שיש לך לחסל אותו על מה הם אמורים לומר?
יעקב מרגי: דבר בקצרה.
<אמנון מרחב: אני מציע שהדיון יהיה דיון אסטרטגי ולא טקטי.
<אמנון מרחב: כפי שאתה, אדוני היושב-ראש, אמרת, הסוגיה שצריכה לקבל הכרעה זה קודם כול הכרעה בפער.
<אמנון מרחב: אף אחד, לא במשרד החינוך ולא במשרד האוצר, לא אמר לנו שהנתונים שאנחנו מציגים לא נכונים ושלא מכירים בנתונים האלה.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים מה מצבת התלמידים מול מספר הכיתות התקניות הקיימות, מה הפער חלקי מספר התלמידים המקסימלי שמשרד החינוך מאפשר.
יעקב מרגי: תאמין לי, לא צריך אפילו ללמוד לימודי ליב"ה.
<אמנון מרחב: מרגע שהסכמנו כולנו שהפער הוא כפי שהעירייה מציגה, 3,800 כיתות לימוד, הדיון לא יכול להיות על ההרשאות שאנחנו מקבלים בכל שנה, וכרגע זו רמת הדיון.
<אמנון מרחב: ידידי תמיר בן משה הודיע לי לפני כמה שבועות שהוועדה שהתכנסה במשרד החינוך אישרה לשנת 2017 בינתיים 60 כיתות לימוד.
יעקב מרגי: אמנון, תן לי לעזור לך.
יעקב מרגי: גם ראש העיר שם דגש על כך בדבריו.
יעקב מרגי: הטיפול הרגיל שמשרד החינוך עושה במסגרת - - -
<אמנון מרחב: אני רק רוצה להסביר את הבעיה, אם תיתן לי שתי דקות.
יעקב מרגי: התכנסנו כאן ביום מיוחד למצוא את המענה מעבר למסלול הרגיל.
משולם נהרי: ועוד 70.
<אמנון מרחב: גם בזה כרגע קשרו לו את הידיים, כי יש עכשיו קריטריונים לחלוקה, וכבר לא מחלקים את הכיתות לפי הדרישה של העירייה, אלא יושבת ועדה מוסמכת של עובדים במשרד החינוך, והיא זאת שקובעת את חלוקת הכיתות, כך שגם במקרה האופטימלי אנחנו לא נפגשים עם הפער ולא עם צמצום הצורך.
<אמנון מרחב: לכן מה שאנחנו מבקשים, וזאת הדרך היחידה להתמודד עם בינוי בהיקף כזה, זו בדיוק הדרך שבה החליטו ראש העיר והנהלתה, להציב לנו תקציב רב-שנתי שאומר שהדרך היחידה היא לבנות בתקציב רב-שנתי.
<אמנון מרחב: יגידו לנו: יש לכם 500 כיתות, 1,000 כיתות, לחומש הקרוב - -
ניר ברקת: לא פחות מ-1,000.
<אמנון מרחב: - - אנחנו יודעים לטפל בזה.
<אמנון מרחב: והדרך היחידה היא באמצעות הלוואה, כי ההלוואה הזאת מאפשרת לנו לדלג על כל הקשיים הביורוקרטיים שבדרך, ומי כמוכם, שגם הובילו רשויות מקומיות ובינוי מבינים, יודעים מה הקושי הביורוקרטי לקבל הרשאה אחת מהמערכת.
יעקב מרגי: תודה, אמנון.
יעקב מרגי: אני חייב להתקדם.
מאיר כהן: אתה מקבל מסמך חתום, כי אחרת ה-5 מיליארד שהוא טוען שאתה לא גבית, בבוא היום ישימו לך אותם.
מאיר כהן: אני מכיר אותם טוב, תאמין לי.
<אמנון מרחב: כפי שאתם רואים על הקאפה וכפי שראש העיר אמר, יש לנו כבר תוכניות מוכנות לכל הבינוי הזה ואנחנו מבקשים עוד כסף להפקעות, כי ההפקעות במזרח העיר הן קריטיות לקידום התהליך, וככה אנחנו יודעים לרוץ ובאמצעים העירוניים לבנות את הכיתות החסרות האלה.
<אמנון מרחב: וזה יותר כלכלי מלשלם שכירות, כי על השכירות אנחנו עוד משלמים 40 מיליון שקל בשנה, כדי להתאים את המבנים השכורים, שלא נבנו מלכתחילה כמבני חינוך – להתאים אותם למטרות חינוכיות, כך שההוצאה היא כפולה.
מאיר כהן: כבוד ראש העיר, לא מחזירים לך כסף?
יעקב מרגי: הוא אמר שלא.
יעקב מרגי: רבותי, ב-10:50 כל הדוברים מסיימים ואנחנו מתייחסים למשרד החינוך ולאגף התקציבים.
יוסף ג'בארין: האמת היא שאם לא היה המחסור האקוטי והמאוד שערורייתי בכיתות הלימוד, כפי שהיושב-ראש בטח יודע, לא הייתי מגיע לדיון שאמור היה להיות חגיגי.
יוסף ג'בארין: אני כמובן לא מכיר בשלטון של עיריית ירושלים על החלק של מזרח ירושלים, אני חושב שזה שטח כבוש.
יוסף ג'בארין: השלטון הישראלי שם מנוגד לדין - - -
מאיר כהן: משוחרר..
יעקב מרגי: עזוב את המחלוקת.
יוסף ג'בארין: השלטון הישראלי מנוגד לדין הבינלאומי.
משולם נהרי: אולי מהכספים של הרשות הפלסטינית שיקזזו לכיתות?
יעקב מרגי: אני לא נכנס לדיון מדיני.
יעקב מרגי: רבותי חברי הכנסת, סגן השר, הוא יאמר מה שהוא חושב ומה שעל לבו.
יוסף ג'בארין: הגעתי לדיון הזה כי מה שעיריית ירושלים רוצה לעשות זה ללכת עם ולהרגיש בלי.
יעקב מרגי: שזה?
יוסף ג'בארין: גם להכריז על סיפוח ירושלים, אבל לא לספק לאוכלוסייה את הדבר הבסיסי ביותר שגם כיבוש היה אמור לספק, שזה חינוך יסודי.
יעקב מרגי: יוסף, ראית את המצגת?
יוסף ג'בארין: ראיתי את המצגת.
יוסף ג'בארין: יש שני נושאים, כבוד היושב-ראש, שעד עכשיו נכשלת עם יתר חברי הוועדה, ואני ביניהם, בקידום שלהם.
יוסף ג'בארין: האחד, זה אותם 500 ילדים בנגב - - -
יעקב מרגי: 5,000.
יוסף ג'בארין: 5,000 ילדים בנגב, והדבר השני זה אותן 4,000 או 5,000 כיתות בירושלים המזרחית.
יוסף ג'בארין: יש החלטה של בג"ץ מלפני שש שנים.
יוסף ג'בארין: האם זה נכון, עו"ד עליאן מהאגודה לזכויות האזרח?