GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר זנדברג: מה היה קורה אם חשש - - - לא היה קורה כלום.
יעקב מרגי: תמר, את מפריעה לי.
יעקב מרגי: חוצפה.
יעקב מרגי: ואת לא פרחחית.
תמר זנדברג: יכול להיות שאני כן.
יעקב מרגי: יכול להיות שאת חוצפנית ופופוליסטית.
יעקב מרגי: את מפריעה לי באמצע הדיבור.
יואל חסון: למה שתהיה פרחחית?
נחמן שי: היא אנרכיסטית.
יעקב מרגי: עלו טענות, וטוב שהתבררו.
יעקב מרגי: זה טוב גם לאוניברסיטה כי היה אסור שזה יישאר באוויר.
יעקב מרגי: לא היה לי ספק שאוניברסיטת בן-גוריון לא תומכת ולא מעודדת פעילות BDS לא בתוך הקמפוס ולא מחוץ לקמפוס.
יעקב מרגי: אבל מרגע שהנשיאות אישרה דיון מהיר, כדרכי בקודש בוועדה הזאת – בשונה מוועדות אחרות – אני מקיים את הדיונים.
יעקב מרגי: אני בא מחברה שהקיצונים שבה אמרו, השמים ייפלו, שומו שמים, הזדעזעי ארץ.
יעקב מרגי: ואני תמיד אומרים להם, אל תאיימו עלינו, ואל תהלכו עלינו אימים, השמים אף פעם לא נופלים - -
נחמן שי: הנה, טראמפ בא והלך, והשמים לא נפלו.
יעקב מרגי: - - מקסימום אנחנו מחזירים אותם לקרקע.
יעקב מרגי: מסכנה הארץ שמזדע
יעקב מרגי: זעת שקולטת אותם אחרי כמה שנים.
יעקב מרגי: אז אל תאיימו עלינו.
יעקב מרגי: חופש הביטוי הוא קדוש לכולם.
יעקב מרגי: חבל שהחשש לגורלו של חופש הביטוי נשמע לעיתים בבית הזה רק מצד אחד.
יעקב מרגי: תנועת "אם תרצו", אתם עושים עבודה טובה, תנועת המילואימניקים עושים עבודה טובה, אבל אני קורא לכולם - -
נחמן שי: אבל נגד BDS - - -
יעקב מרגי: רגע, תנו לי לסיים.
יעקב מרגי: אף אחד לא מלין על העבודה שלכם אבל רק לעשות את זה בחרדת קודש, ולא לפגוע באנשים.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני יותר מבוגר מכם – שמעתם, ואתם שומעים בהווה ותשמעו בעתיד עוד דעות כאלה קשות.
יעקב מרגי: יש אי הסכמה, אבל השמים לא נופלים.
יעקב מרגי: הייתה פעם אחת בהיסטוריה שהיה ניסיון לעשות שפה אחת ודברים אחדים.
יעקב מרגי: מה נהיה שם?
יעקב מרגי: יהיו דעות.
יעקב מרגי: כפי שאמרו חז"ל: "כשם שפרצופיהם שונים כך דעותיהם שונות".
יעקב מרגי: כן – מי שקורה לפגוע במדינת ישראל צריך להילחם בו ולהיאבק בו.
יעקב מרגי: אוי ואבוי, לא לטשטש את הגבולות.
בצלאל סמוטריץ': לא לתת לו נקודות זיכוי.
יעקב מרגי: הסוגיה הזאת של ארגונים שקוראים לחרם על מדינת ישראל מי שצריך לבחון זאת קשה למי שיושב פה – גם חברי הכנסת המציעים – לא היו רוצים לפגוע בחופש האקדמי.
יעקב מרגי: לא צריך ואסור לפגוע בחופש האקדמי, אבל אין ספק שיש הסכמה כוללת שצריך להילחם בתנועות ה-BDS.
יעקב מרגי: נקודות זכות לקורסים שמהותם לקרוא נגד ישראל – זאת שאלה שנדונה פה.
יעקב מרגי: אין דרך למנוע את זה בלי לפגוע - -
בצלאל סמוטריץ': הם יכולים.
בצלאל סמוטריץ': להם יש חופש אקדמי, והם יכולים לאשר או לא לאשר.
בצלאל סמוטריץ': חופש אקדמי עובד - - - אף אחד לא מכריח אותם לעשות את זה.
יעקב מרגי: אין דרך להתמודד עם זה בלי לפגוע בחופש האקדמי.
יעקב מרגי: לכן קראנו למל"ג ולות"ת לבחון את הדרך שבה מגוון הדעות יושמעו בקורסים.
יעקב מרגי: אני מודה לאוניברסיטה שאמרה את דעתה, שאין כוונה להדיח את מייקל גרוס.
יעקב מרגי: אני מודה גם לפרופ' רבקה כרמי שיכלה לשלוח כל איש סגל, והיא באה בעצמה והציגה את הדברים.
בצלאל סמוטריץ': ראוי להערכה.
יעקב מרגי: אני לא מתרגש מקולות כאלה ואחרים.
יעקב מרגי: זאת חוזקה של הדמוקרטיה, זאת חוזקה של הכנסת.
יעקב מרגי: כאן נעשה בירור, ואני לא מתרגש מאלה שמטיפים לנו מוסר.
בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
יעקב מרגי: 14 בנובמבר 2016, י"ג בחשוון תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא: התנהלות משרד החינוך בתופעת אלימות ילדים נגד ילדים בגני הילדים ובבתי ספר יסודיים, דיון המשך.
יעקב מרגי: להזכירם, הוועדה קיימה בחודש מרץ דיון בתופעת האלימות נגד ילדים בגנים ובבתי ספר יסודיים.
יעקב מרגי: בדיון הקודם הבאנו כמה מקרים והוצאנו סיכום.
יעקב מרגי: קיבלתי תשובה מפורטת ממשרד החינוך שיש בה הכול מכל כל והלוואי וזה היה מספק.
יעקב מרגי: בדיון בוועדה התייחסנו לכמה נקודות ואני לא יודע אם ניתנו להן מענים אבל לפני שנצלול לתוך הדיון, אני ארצה שתציגו, משרד החינוך, הבנתי שיש לכם מצגת, נכון?
יעקב מרגי: אז נשמע, נראה את המצגת, נשמע את הדברים ולאחר מכן נראה מה עוד אפשר לעשות.
יעקב מרגי: אני לא מאמין שאפשר למנוע לגמרי את תופעת האלימות, עם כל הסופרלטיבים שאנחנו אוהבים לתת לִילדים ולַילדים שלנו אבל יש ויש.
יעקב מרגי: יש ויש.
יעקב מרגי: יש דברים שאפשר עוד איכשהו לחיות אתם, להבין אבל יש תופעות שצריך לעקור אותן מן השורש ואנחנו נעביר את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: תציגי את עצמך ותציגי לנו גם את המצגת.
<הילה סגל: בוקר טוב, אני הילה סגל, אני מנהלת את היחידה לאקלים מיטבי וצמצום אלימות.
יעקב מרגי: למה את לא צועקת עלינו?
<הילה סגל: לא שומעים?
<קריאה: היא לא רוצה לנקוט באלימות.
<הילה סגל: אני הילה סגל, אני מנהלת היחידה לאקלים מיטבי וצמצום אלימות בשירות הפסיכולוגי הייעוצי של משרד החינוך.
<הילה סגל: נמצאות אתי כאן גם הגב' סימה חדד, מנהלת אגף קדם יסודי, הגברת דורית לחיאני שהיא מפקחת באגף יסודי, אורה גולדהירש שהיא פסיכולוגית באגף קדם יסודי ואנחנו ננסה לתת מצגת הכי מדויקת שאפשר, שתחולק לשלושה חלקים קצרים.
<הילה סגל: האחד, להראות נתונים, כי אנחנו שומעים כאן סיפורים אבל חשוב לראות את התמונה הגדולה.
<הילה סגל: השני, להגיד מה אנחנו עושים כדי למנוע והשלישי הוא מה אנחנו עושים כשכבר לצערנו, מתרחש אירוע של אלימות.
יעקב מרגי: האם במקרה באו רק פונקציות מן הקדם יסודי?
<הילה סגל: לא, לא, לא, לא, לא, יש כאן מפקחת מהיסודי, דורית, ושתיים מהקדם יסודי.
יעקב מרגי: העל יסודי, לא נתת לי לסיים, לעל יסודי בכלל.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים להבין שהאלימות היא - - -
<הילה סגל: לא, לא, לא, הדיון, לפי מה שהובהר לנו, הוא על הקדם יסודי ועל היסודי.
יעקב מרגי: צודקת, זו הכותרת שלי.
<הילה סגל: אחרת היה פה בהחלט גם נציג של העל יסודי.
<הילה סגל: כמו שאמרתי, אנחנו ננסה להיות מדויקים ולתת נתונים מרכזיים, פעולות למניעה ופעולות להתערבות.
<הילה סגל: וגם, בדיון הקודם עלו פה סוגיות הנוגעות לשאלה איך אני, אם אני הורה בבית הספר ואני מעוניין לפנות לא לגננת או למנהל בית הספר, איך אני עושה את זה, למי אני פונה והאם אנחנו מספיק מפרסמים את דרכי הפנייה למטה של משרד החינוך.
<הילה סגל: קודם כל חשוב לי להגיד לגבי נתונים, השבוע התפרסמו נתוני המיצ"ב של השנה שעברה, של תשע"ו אבל לפי הנתונים שיש לנו עכשיו, שמודדים משנת תשס"ח ועד תשע"ה, יש מגמה של שיפור במדדי האלימות השונים, גם בחבורות, גם בהצקות, גם מעורבות באירועי אלימות וגם באלימות מילולית.
<הילה סגל: חשוב לי להתייחס ולהגיד בשתי מלים למה הכוונה "מעורבות באירועי אלימות" ולהבין מה אנחנו שואלים את הילדים.
<הילה סגל: אין לנו נתונים כמובן מן הקדם יסודי, אנחנו שואלים אותם מבית הספר היסודי אבל אנחנו שואלים אותם והם צריכים לענות: האם הטילו עליך חרם?
<הילה סגל: האם תלמיד הפיץ עליך שמועות?
<הילה סגל: האם תלמיד שכנע אחרים לא לדבר אתך?
<הילה סגל: סחט אותך באיומים?
<הילה סגל: איים שיפגע בך?
<הילה סגל: ועד למכות חזקות, פגיעה באמצעות חפץ, קיבלתי מכה, דחיפה, כל השאלות האלו נשאלות.
<הילה סגל: אפשר לראות, מה שכתוב כאן הוא ציטוט מתוך דוח של ראמ"ה, ירידה בדיווחי התלמידים על היבטים שונים של אלימות, חבורות של תלמידים, מעורבות באירועי אלימות, אלימות מילולית ועוד.
<הילה סגל: אפשר לראות את הנתונים האלה בדוחות של ראמ"ה לאורך השנים.
<הילה סגל: אני אתחיל עם הפעולות שעשינו בשנה החולפת למניעה.
<הילה סגל: מה אנחנו עושים לפני שקורה אירוע, מה אנחנו עושים ביידוע.
<הילה סגל: יש לנו חוזר מנכ"ל, אני לא אתייחס אליו כרגע, איך מביאים את הידע והתכנים של חוזר מנכ"ל, איך הם מגיעים לשטח.
<הילה סגל: אנחנו בשנה שעברה עברנו מחוז מחוז, נפגשנו עם כלל המפקחים.
<הילה סגל: התקיימו מפגשים בנפרד עם המפקחות של הגיל הרך, הצרכים הם שונים, ההנחיות הן שונות.
<הילה סגל: באותם מפגשים של המפקחים הייתה אמירה של מנהלי המחוזות על הציפייה שלהם מהמפקחים שלהם לעשות מפגשים כאלה עם כלל המנהלים, גם של בתי הספר וגם של הגנים.
<הילה סגל: אני יכולה לתת קצת מספרים, שבשנה הנוכחית אנחנו מלווים כ-700 בתי ספר ברחבי הארץ.
<הילה סגל: מאז 2010 מלֻווים כאלף מוסדות חינוך בשנה, בהדרכה הזאת, שהמטרה שלה היא לקדם אקלים מיטבי ולצמצם אירועי אלימות ובשש השנים האחרונות הייתה הכשרה בדיוק בנושאים האלה למעל 5,000 גננות.
<הילה סגל: אנחנו עושים את זה גם עם הילדים.
<הילה סגל: צריך להבין שהשיעורים האלה הם שיעורי חובה ועדיין, כמו שאמר כבוד היושב ראש, זה לא מונע את האירוע.
<הילה סגל: הרבה פעמים הילדים, בעיקר בגילאים הצעירים, "אם לקחו לי צעצוע מהיד", "אם אני כועס" ואפילו כמעט התפתחותי להגיד ואורה תגיד את זה טוב ממני, "שיהיה לי קשה גם אם הצהירו בגן איך מתנהגים".
<הילה סגל: זה משהו שאתה צריך לתרגל אותו כל הזמן.
<הילה סגל: אני יכולה להגיד שבגן הפרטי של הבן שלי הבן שלי יודע להגיד: יש אירוע – הגננת עוצרת ומסבירה.
<הילה סגל: לא מספיק רק לדבר על זה תיאורטית אלא גם תוך כדי מעשה.
<הילה סגל: השיעורים הללו הם שיעורי חובה בבתי הספר היסודיים.
<הילה סגל: אפשר לראות את התכניות ואת הנושאים שבהם הם עוסקים.
<הילה סגל: זה לגבי המניעה.
<הילה סגל: מה קורה באירוע שהוא אירוע של אלימות.
<הילה סגל: ביחידה שאני מנהלת אותה, היחידה לקידום אקלים מיטבי וצמצום אלימות, פועלים מאתיים מדריכים, זאת יחידה גדולה בכל קנה מידה.
<הילה סגל: מלבד הליווי שהם עושים בבתי הספר, אירועים של אלימות ואירועים של אלימות שדורשים התערבות מקבלים ליווי של מדריך שהוא מומחה.
<הילה סגל: גם המפקחים - - -
יעקב מרגי: הילה, את מנהלת היחידה, נכון?
יעקב מרגי: יש לכם רק הדרכה או גם טיפול במקרה בשעת אמת?
<הילה סגל: כן, זה בדיוק מה שכתוב כאן, כלומר, הם גם מלווים וזה לא עניין של בחירה.
<הילה סגל: גם המפקחים, חוזר מנכ"ל קובע שבמצבים של אלימות שהיא אלימות שמייצרת משבר בית ספרי, שהיא אלימות חמורה, יש ועדה שצריך לקיים אותה, המפקח צריך לנהל אותה, המדריך נותן את ההדגשים מתוך חוזר מנכ"ל והוא בודק שהדברים נעשים גם לאורך זמן.
<הילה סגל: לצד זה אפשר לראות שבארבע השנים האחרונות גם טופלו טיפול פסיכולוגי וזו לא הייתה רק התערבות לתוך המקרה, כי צריך להבין שבתוך הסיטואציות האלו יש גם ילדים שהם ילדים עם קשיי התנהגות ובעיות התנהגות ושיעור בכיתה לא פותר את זה, צריך כאן איזושהי התערבות שהיא הרבה יותר גדולה.
<הילה סגל: זו גם נקודה שהזכרנו כאן קודם, בשנה שעברה.
<הילה סגל: לצד הדברים שאני מתארת כמובן קיימת מורכבות מאד גדולה ולמשל, אחת המורכבויות היא שבגילאים האלה בוודאי, שילד עד גיל 12 במידה וישנן בעיות התנהגות ואנחנו יודעים שהוא זקוק לטיפול וטיפול יעזור לו, יש התנגדות של ההורים.
<הילה סגל: ידינו כבולות, אנחנו יכולים לעשות את המיטב בתוך הסביבה בית ספרית אבל אין שום אפשרות לחייב - - -
איתן ברושי: מי הסמכות להחליט על אירוע שהוא אלים?
איתן ברושי: מי הגורמים שחושפים את האירועים האלה?
איתן ברושי: אני רואה לא פעם שהורים שוכרים שירותים של חוקרים פרטיים, של האזנות, של צילומים - - -
יעקב מרגי: עוד - - -
איתן ברושי: רגע, מי מוסמך להחליט שאירוע הוא אירוע אלים?
איתן ברושי: מי מגדיר אותו?
<הילה סגל: אני אתייחס לאירועים שקורים במערכת החינוך, גם גנים וגם בתי ספר.
<הילה סגל: אירועים של אלימות מתרחשים בתוך הסביבה של הגן ושל בית הספר.
<הילה סגל: יש היום, בתוך הנהלים שלנו, תבחינים שעוזרים לסווג את האירוע, את מידת החומרה של האירוע, את ההבנה באיזה מעגלי פגיעה הוא מעורב ואיזה סוג של מענה צריך לתת לו בהתאם לאירוע.
<הילה סגל: יש אירועים שהם אירועים קטנים ואנשי הצוות מתמודדים אתם ביומיום, הם טובים בהם ויכולים להם ואם יורשה לי להגיד, אלה רוב האירועים.
<הילה סגל: אירועים שהם יותר מורכבים - - -
יעקב מרגי: אני שכחתי לעשות איזו פרוצדורה קטנה, בהמשך הדיון כנראה, יכול להיות, יכול להיות שלא, ייחשפו פה פריטים של קטינים אז אני קובע לפי סעיף 120 לתקנות הכנסת "ימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים וכן חלקים מסוימים מתוך דברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה כדי להגן על עניינם של קטינים.
יעקב מרגי: " עכשיו הילה, אני רוצה לעצור אותך בנקודה שהייתה לפני שחבר הכנסת ברושי שאל.
יעקב מרגי: את אומרת לי שהורים מסרבים.
יעקב מרגי: אם אתם כגורם מקצועי מזהים בעיה של אלימות אצל הקטין וההורים מסרבים לשתף פעולה, האם בזה נגמר הטיפול?
<הילה סגל: ממש לא ואני יכולה להגיד שלפעמים, לאורך תקופה מאד ארוכה, גם לאורך שנים, מנסים לבנות תהליכים של אמון עם ההורים.
<הילה סגל: מנסים להסביר למה הטיפול הוא טיפול שיסייע לילד ולמען עתידו ובמקרים מסוימים מצליחים.
יעקב מרגי: ובכל זאת, בכל זאת הורים מסרבים.
<הילה סגל: יש מצבים שבהם הורים מכל מיני סיבות שאני לא אכנס אליהן - - -
יעקב מרגי: מהם הכלים של המערכת לסכל?
<הילה סגל: הכלים של המערכת הם כלים משמעתיים שגם הם קיימים.
<הילה סגל: אנחנו משתמשים בהם במצבים של אלימות ואלימות חמורה כמובן לפי הגיל, לא דומה אירוע בגן לאירוע ביסודי ולא דומה ילד מכיתה א' לילד מכיתה ו'.
<הילה סגל: יש לנו כלים שהם כלים משמעתיים ויש כמובן כלים שהם כלים של ניהול כיתה וניהול קבוצה והשגחה ואנחנו משתמשים בהם.
יעקב מרגי: הורים מודעים לזה שהמערכת עומדת לה הזכות לאבחן את הילד עם בעיה התנהגותית?
<הילה סגל: זו לא זכות של המערכת, זו זכות של ההורים ומותר להם להחליט שהם מוותרים על הזכות הזאת.
<הילה סגל: אי אפשר לחייב הורים לעשות - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, בכוונה אני מתגרה בך.
יעקב מרגי: אנחנו לצערנו הרב מכירים תופעות של הורים, הערך העליון הוא - - -
<קריאה: הילד.
יעקב מרגי: הילד שלהם ובצדק, לפעמים גם שלא בצדק, במקרה של אלימות, בקטע הזה שהם לא מוכנים לשיתוף פעולה "הילד שלי כך, זה החינוך שהוא מקבל בבית" תפסו אותו במשחק תופסת, למה תפסת – בעיטה במפשעה.
יעקב מרגי: פעם ראשונה, פעם שניה, פעם שלישית, פעם רביעית, זה מוּעַד כבר.
יעקב מרגי: ההורים לא מוכנים לשתף פעולה.
יעקב מרגי: אני חושב שעומדת הזכות למערכת להביא אותו כמו שאתם יודעים, כמו שמערכות יודעות, לכנס ועדת השמה - - -
יעקב מרגי: רגע, כמו - - -
<קריאה: אתה חוסך לי את כל העבודה.
<קריאה: תבורך.
יעקב מרגי: כשילד, בסוף שנה, המערכת, אני אתבטא בצורה קיצונית, בסדר?
יעקב מרגי: נמאס לה מהילד הזה, על כל מה שהוא עולל לה כל השנה, מביאה אותו לוועדת השמה לקראת השנה הבאה ותוקעת לו התוויה.
יעקב מרגי: זה בליווי של היועצת החינוכית אבל אתם יודעים על מה אני מדבר, אני לא ממציא.
יעקב מרגי: השאלה היא בדבר כזה, אני חושב שהורים שמסרבים שילד יקבל טיפול צריך להבהיר להם שזה מה שהם עלולים להיתקל בו.
<הילה סגל: אני אגיד מה אנחנו עושים כי למעשה, שוב, אנחנו יכולים להבין שכשילד יש לו בעיית התנהגות ושוב, אנחנו מדברים על ילדים מאד צעירים, הוא עושה את זה מתוך מצוקה, הוא עושה את זה כי הוא זקוק לעזרה וכשהוא עושה את זה זה בהחלט מסמן לנו שיש פה ילד בסיכון.
<הילה סגל: ילד בסיכון לעצמו והרבה פעמים בסיכון גם לאחרים.
<הילה סגל: כן אנחנו יכולים במצבים כאלה וזה פעמים רבות מה שנעשה, לפנות לרווחה ולהגיד שאנחנו מודאגים לגבי הילד, שאנחנו עושים כל מה שאנחנו יכולים בתוך המערכת אבל שאנחנו לא מצליחים לתת שם מענה שהוא מענה עמוק יותר.
<הילה סגל: ואז בהחלט, יש ישיבות משותפות, יש תהליכים ושוב, הם תהליכים ארוכים.
<הילה סגל: אם היו פה יושבות גננות ומנהלות של בתי הספר הן היו אומרות: עד שאנחנו מצליחים.
<הילה סגל: זה לא כזה פשוט.
<הילה סגל: יש לנו כלים משמעתיים שאנחנו משתמשים ושוב, בגילאים הצעירים זה בהקפדה מאד מאוד גדולה אבל אנחנו משתמשים.
<הילה סגל: משתמשים במצבים של השעיה, משתמשים במצבים של העברת גן במצבים קיצוניים אבל התפיסה היא ניסיון של השגחה ושל טיפול, בוודאי עם ילדים שהם עד גיל 12 שהם ילדים מאד מאוד צעירים.
<הילה סגל: אחד הדברים שעלו כאן ואנחנו מנסות לענות על הדברים שעלו כאן בדיונים הקודמים, הייתה איזושהי הרגשה שדברים נעצרים ברמת הגננת, ברמת מנהל בית ספר ושאתם מבקשים לדעת איך המדיניות מגיעה ואיך לא נוצר מצב שבו הורים לא יכולים לפנות.
<הילה סגל: אנחנו הכנסנו לתוך הנהלים שלנו מה שלא מחויב על פי חוק, מצבים שבהם דרשנו התייעצות לגבי השטח עם מפקח המחוז.
<הילה סגל: יש מצבים שבהם אנחנו מתחייבים לפנות למשטרה או לרווחה על פי חוק, יש מצבים שאותם הגדרנו כפנייה לרווחה או למשטרה גם אם זה לא קיים בחקיקה ויש מצבים למשל, מצבים של אלימות חברתית, חרם, דחיה חברתית קשה מאד, מצבים שזיהינו כנפיצים, מצבים שזיהינו ככאלה שמסוגלים חלילה להגיע למקומות שאף אחד מאתנו לא רוצה שהם יגיעו אליהם, ושם חייבנו בחוזר מנכ"ל היוועצות עם מפקח המחוז.
<הילה סגל: זה נותן פרספקטיבה, יש מישהו מבחוץ שיש לו הכרה של מקרים ויכול לתת ייעוץ וחשבנו שזה מאד יכול לעזור.
<הילה סגל: אני רוצה להתייחס לאגף לפניות הציבור ואז אולי החברות פה ירצו להתייחס.
<הילה סגל: יש היום וצריך לדעת את זה, בכל האתרים של המשרד, גם באתרי הגיל וגם כמובן באתר של אגף תלונות ופניות הציבור, את כל הדרכים.
<הילה סגל: כתובת - - - למנהל האגף במייל, בטלפון, בפקס, באמצעות טופס בתוך האתר, כדי לקבל מענה מתאים.
<הילה סגל: יש שני סוגים של פניות, יש פניות ויש תלונות.
<הילה סגל: הרבה פעמים הפנייה באה כי אני רוצה לברר איזושהי זכות שאני חושבת שמגיעה לילד שלי והמערכת לא נותנת לו.
<הילה סגל: אפשר לראות מן הנתונים שכל שנה הפניות עולות.
<הילה סגל: בתשע"ה היו 52,830 פניות לאגף פניות ותלונות הציבור, היו 3,797 תלונות שנבדקו על ידי האגף ומתוך התלונות האלו אפשר לראות שיש כמעט 5% של פניות בנושא אלימות.
<הילה סגל: כל אירוע כזה שמגיע לאגף, כל תלונה שמגיעה לאגף פניות הציבור, מיד נשלחת לאגף הגיל המתאים ומיד נשלחת גם אלינו והיא מבוררת.
<הילה סגל: היא מבוררת בצורה מאד מעמיקה כדי להבין מה היה שם, כדי לראות מה ניתן לעשות ובעיקר כדי לגשר ולהחזיר את האמון ולאפשר לילדים המשך למידה משמעותית.
יעקב מרגי: אתם מודעים לכך שחלק גדול, גם אם אני לוקח 5% מ-52,000, הכמות בפריסה ארצית היא לא גדולה.
<הילה סגל: אלה 5% מתוך - - -
יעקב מרגי: הכלל.
יעקב מרגי: אני לא יודע הרבה דברים אבל במספרים - - -
<הילה סגל: לא, לא, חלילה, רק כדי להבין שאני מבינה אותך.
יעקב מרגי: בפריסה ארצית זו כמות לא גדולה.
יעקב מרגי: בפרקטיקה היומיומית אנחנו יודעים שזה נתקע, מה לעשות, נתקע וטוב שכך, הרי אין לנו ענין שכל דבר יקפיץ את המערכת עד ראש הפירמידה.
יעקב מרגי: בהרבה מקרים זה נתקע ברמת הגננת ולפעמים אפילו ברמת הסייעת.
יעקב מרגי: לפעמים אפילו לא יודעים ואחר כך גננת ואחר כך עולה ועלה ועולה אבל, יש מקרי אלימות שנסגרים בתוך בית הספר, נסגרים בתוך בית הספר ואני חושב, כמו שאמרתי, שטוב שכך, לא כל דבר צריך לעלות אבל אני צריך להיות שקט כהורה, כנבחר צבור, כיו"ר ועדה, כחבר ועדה, להיות שקט שאם זה מקרה אלימות שאמור להדליק נורת אזהרה, לא יהיה incentive למאן דהוא במערכת להשאיר את זה בתוך המסגרת החינוכית.
יעקב מרגי: אם ירדת לסוף דעתי, אם לא אני אפרט.
<הילה סגל: קודם כל אני רוצה להגיד שאנחנו חיים היום במציאות שבה תלונות מגיעות מכל עבר, הן מגיעות למנהלי המחוזות, הן מגיעות לשר והן מגיעות למנכ"לית והיום הורים ואזרחים פונים וזאת זכותם וזה קורה.
<הילה סגל: זה לא משהו נדיר, זה משהו מאד שכיח, אנחנו מקבלים תלונות למטה של המשרד כמעט על בסיס יומיומי ואנחנו כמטה נדרשים לבדוק את המערכת.
<הילה סגל: המערכת שלנו, אני אומרת שוב, אם היו יושבים כאן מנהלי בתי ספר, מנהלות וגננות, הן היו אומרות: אנחנו נבדקות הרבה מאד, אנחנו צריכות כל פעם להוכיח את הפעולות שלנו, גם את הצד הזה אני רוצה להביא כאן.
<הילה סגל: רוב אירועי האלימות וצריך להגיד את זה, הם בסדר גודל ויושבת כאן גם מנהלת אגף קדם יסודי, ב-19,000 גנים, ברוב מכריע של המקרים האירועים מטופלים ומטופלים טוב.
<הילה סגל: ישנם מצבים שהם מצבים חריגים ולכן 52,000 פניות לאגף הן בהחלט לא מעט בשנה.
איתן ברושי: בכל זאת, אני רוצה לשאול משהו, מה אתם רוצים עכשיו מהוועדה, מעבר לדוח?
יעקב מרגי: מעניין אותנו - - -
איתן ברושי: רגע, אני שואל, מה צריך לקרות, מה חסר?
איתן ברושי: אמצעים?
איתן ברושי: למשל אני רוצה לשאול, איזה חלק מהתלונות קורה בהפסקות?
<הילה סגל: חלק גדול.
איתן ברושי: חלק גדול.
איתן ברושי: כלומר, השאלה היא מה צריך לעשות כדי שהמגמה של השיפור תימשך.
איתן ברושי: למשל, אתן יכולות להגיד, חסר משהו ביכולות של המורים, מורות גננות.
איתן ברושי: האם משהו בהכשרה?
איתן ברושי: האם משהו באישיות של מורים, מורות, סייעות, הוא לא מספיק?
איתן ברושי: למשל, אני, כמי שבא ממועצות אזוריות יכול להגיד שיש בעיה עצומה שהאלימות במידה רבה נוצרת בתוך מערכת החינוך.
איתן ברושי: אצלנו יש עוד הסעות שלא קיימות במגזר העירוני, הסעות, המתנה להסעות, לאוטובוס, בירידה, זה מקור לא אכזב לאלימות, בהפסקות - - -
יעקב מרגי: בוא אני אגלה לך משהו, מאחר ואתה ואני הרבה זמן לא היינו בתוך כיתת לימודים, היום - - -
איתן ברושי: מדי פעם אני נכנס לשיעור.
יעקב מרגי: תלמיד יכול לזרוק הערה עוקצנית לחבר שלו והכיתה יכולה להתרומם באוויר.
איתן ברושי: אני חושב שהשאלה היא מה צריך לעשות כדי לשפר את התמונה ואיפה המוקדים של הטענות.
איתן ברושי: לכן שאלתי מי מכריז על אירוע שהוא אירוע אלים.
איתן ברושי: לא כל מי שנדמה לו שיש אלימות זו אלימות אבל, נניח שכל מה שכתוב בסקר עבר איזה מבחן שהוא אכן אלימות, איפה הנקודות שהוא מטפל בהן כדי לצמצם?
איתן ברושי: אני חושב שבעניין ההפסקות נעשו דברים, אני לא בטוח שמספיק אבל הצקות הן מקום שלצערנו הוא מאד מרכזי בתוך מערכת החינוך, ששם נוצרת אלימות.
איתן ברושי: הסעות, למשל, פעם דיברו על - - - המערכת לא מסוגלת לממן את המלווים של הסעות.
איתן ברושי: נותנים לנהג, עכשיו אני בא מדוח על תאונות, נהגים חסרי הכשרה לפעמים או חסרי ניסיון, להוביל ילדים, שם נוצרת אלימות גדולה, פעם היינו אומרים שנהגים זה יותר מסובך מפקידות כי אי אפשר לתקן את הטעות עם טיפקס.
איתן ברושי: בסופו של דבר, אנחנו מוכרחים להבין מה אתם רוצים עכשיו מוועדת חינוך, שתיתן החלטה, תמליץ המלצה, תתקצב תקציבים, מה?
איתן ברושי: הרי הדוח הזה הוא לא סתם, מישהו צריך להגיד: עכשיו יש לנו יעד לשנת 17'-18', מתקציב 17'-18', שכתוצאה ממדיניות של משרד החינוך אנחנו נוכל לבוא ולהגיד בעוד שנה שנתיים שהורדנו, צמצמנו או הקטנו, צריך להגיד מהו היעד הכמותי.
<סימה חדד: אני חושבת ש - - -
יעקב מרגי: מי הדוברת הנכבדה?
<סימה חדד: סימה חדד, מנהלת האגף לחינוך קדם יסודי.
<סימה חדד: אני רוצה לומר שאני לא חושבת שתהיה פעם אחת שאנחנו נבוא ונאמר: מיצינו, עשינו, סיימנו את המהלך.
<סימה חדד: כפי שנאמר בתחילת הדיון, עם כל הרצון שלנו לסגור הרמטית שלא יהיו אירועי אלימות, אנחנו לא נעמוד בזה.
<סימה חדד: יש בוודאי מקרי קיצון וכו'.
יעקב מרגי: פה מדובר בבני אדם ולא ברובוטים.
<סימה חדד: אז זה אחד הדברים שחשוב לומר.
<סימה חדד: הדבר השני הוא שאנחנו, לאורך כל הדרך, לפחות בשנים האחרונות, יש לנו יותר יעוץ חינוכי בתוך הגנים שתומך גם באירועי אלימות או באירועים, אתה שאלת מי מכריז מהו אירוע אלימות כזה או אחר, אז יש אירועים שבאמת אפשר לפתור אותם באמצעות היכולות של הגננות, הכישורים, ההכשרה שהן עוברות, הדרכה שהן מקבלות, הייעוץ מהשרות הפסיכולוגי שמלווה אותן וכו', יחד עם העבודה עם הורים, אפשר להתמודד עם זה.
<סימה חדד: יש אירועים שקשורים לנושאים התפתחותיים שילדים בעלי, אני לא רוצה לקרוא לזה צרכים ייחודיים אבל צורך אחר, שהאלימות באה לידי ביטוי בגלל בעיה או קושי אחר, שההתמודדות אתו היא אל מול שירותים פסיכולוגים, תחנות להתפתחות הילד והקצוות האחרים.
<סימה חדד: ויש מקרים קיצוניים לחלוטין של ילדים שזורקים כסאות ושולחנות שאין אפשרות לצוות החינוכי להתמודד אתם, מלבד לקחת את הילד ולעתים להשעות אותו או ללחוץ על ההורים להעביר אותו לוועדת השמה ולגן אחר, מסגרת אחרת וכו'.
<סימה חדד: אנחנו כן במסגרת הכשרות מנסים לתת קורסים לגננות שבו הן יוכלו, אנחנו קוראים לזה ללמוד לחיות ביחד, דרכי תיווך, תקשורת וכו', עושים את המירב.
<סימה חדד: אני לא מכירה הרבה גננות והרבה הורים שהם מכירים ויודעים שקיימת אלימות בגן הילדים שהם לא חשופים אליה.
<סימה חדד: ילד מגיע בסוף היום ואומר: היום הרביצו לי, עשו לי כך, זרקו עלי, נשכו אותי או משהו כזה.
<סימה חדד: כשזה קורה - - - התפתחותי, נשכו אותי פעם אחת, זה יכול לקרות לפעמים אצל ילדים בגיל שנתיים ושמונה חודשים אבל אם זה עקבי וילד נושך - - -
איתן ברושי: אני שאלתי מה אתם מצפים מוועדת חינוך?
איתן ברושי: מה אתם צריכים מהממשלה - - -
יעקב מרגי: לי יש ציפיות.
איתן ברושי: רגע, אני רוצה לשמוע אותן.
איתן ברושי: אנחנו עובדים אצלן הבוקר.
יעקב מרגי: הם מבחינתם – "מוש".
יעקב מרגי: מושלם.
<הילה סגל: לא, לא, ממש לא.
איתן ברושי: לא הבנתי - - -
<הילה סגל: ממש לא.
יעקב מרגי: יש לנו ציפיות.
איתן ברושי: אני למדתי שבמערכת הזאת כל יום הכול מתחיל מהתחלה.
איתן ברושי: כל תוצאה טובה היא אתמול.
איתן ברושי: מחר יש יום חדש.
איתן ברושי: יש מיצ"בים חדשים.
איתן ברושי: ויש מבחנים בינלאומיים.
<סימה חדד: יש - - - חדשות ויש ילדים - - -
איתן ברושי: אני שואל מה חסר למערכת?
איתן ברושי: למשל, אתן דוגמה.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, למרות שהבטיחו פה שלא יהיו סרדינים, ראיתי הבוקר בעיתון שלא רק שיש סרדינים אלא יש הרבה סרדינים עכשיו.
איתן ברושי: כלומר, כנראה שכל התקציב הלך לעמונה.
איתן ברושי: מה שאני חושב שצריך ואני שואל, אם צריך למשל, הסרדינים זו דוגמה לבעיה, אז אם למשל אתם תגידו שאין פתרון לצמצום מספר הילדים בכיתה, כולל אפרופו בין מורה לתלמידים - - -
יעקב מרגי: אני גם אוסיף - - -
איתן ברושי: זו רק דוגמה אבל יש עוד דברים אחרים.
איתן ברושי: אני חושב שחסרים אולי בחלק מבתי הספר מתקני ספורט שבהם אפשר לפעול או חסרים אמצעים - - -
<הילה סגל: חינוכית - - -
איתן ברושי: אז תגידו משהו, רוצים לעזור לכם.
יעקב מרגי: אנחנו בשלב האבחון, אתה כבר רוצה את הרצפט.
איתן ברושי: זה בלוח - - - אפשר לראות - - - נגמרת הישיבה.
יעקב מרגי: הייתי רוצה לדעת, גם בדוח כזה, חסר - - - ומה חסר, איך אנחנו לעומת העולם מבחינת נתונים?
יעקב מרגי: האם יש לכם את הנתון הזה?
יעקב מרגי: אני אל"ף, מודה על הסקירה, מדי פעם גם לאחרונה צץ כל הסיפור הזה של אלימות בבית הספר.
יעקב מרגי: גם הייתה אלימות של צוות כלפי ילדים, של ילדים כלפי הצוות, לכן ציפיתי למשהו יותר קונקרטי פה.
יעקב מרגי: נתת לנו סקירה על עבודת האגף, אין בעיה, אנחנו נעצור בשלב הזה.
<הילה סגל: אני יכולה לענות רק בשתי מלים - - -
יעקב מרגי: אנחנו נעצור בשלב הזה.
יעקב מרגי: אנחנו ניתן לאורחים ונפתח את הדיון.
יעקב מרגי: סביב השולחן, האם יש מישהו שרוצה להתייחס?
יעקב מרגי: בבקשה, בואי, גבירתי, בבקשה.
<רינה כהן: אני מצטרפת לזאב - - - הצדיקים וזה בסדר - - -
<קריאה: מה שמך בבקשה?
<רינה כהן: מה שמונח לנו על סדר היום הוא ההורים וההורות.
<רינה כהן: אני רוצה להתייחס לדברים דרך הפרספקטיבה הזאת ולברך את הצוות הזה שיושב כאן.
<רינה כהן: מזמן שיצאתי מהסיפור אני רואה שהדברים מאד התפתחו ומאד השתפרו אבל אני ברשות
<רינה כהן: כם רוצה להצביע על הנקודה של ההורים וגם לשאלה ששאלת, מה עושים עם הורים שלא רוצים, שלא נגישים, שלא נותנים שייגשו אליהם.
<רינה כהן: אני רוצה להגיד כך.
<רינה כהן: אדוני חבר הכנסת ששאל - - -
<רינה כהן: איתן ברושי, כן.
<רינה כהן: מגבת או מיפעת?
איתן ברושי: גבת.
<רינה כהן: אחר כך נשוחח גם על גבת.
יעקב מרגי: על קבוצת הכדורסל שהייתה להם פעם או על ערוץ הנחל?
<רינה כהן: לא, לא, על החקלאות שהייתה להם פעם לפני שנפרדו מיפעת וכו' וכו'.
יעקב מרגי: דיון אחר.
<רינה כהן: הנושא הוא הורים הורים הורים.
<רינה כהן: רבנו שמשון רפאל הירש אמר שהעסק הזה של חינוך לא יִתקוֹן בלי השותפות בין שני הגורמים החשובים האלה.
<רינה כהן: אנשי החינוך, אני מודעת לזה ועכשיו גם שמעתי את הסקירה הזאת, כל הכבוד על ההשקעות שאתם עושים, המספרים כאן גדלו באנשי צוות וכו' וכו'.
<רינה כהן: לא ברור לי מהן ההשקעות שנעשות בהורים ובטיוב ההורות.
<רינה כהן: ההנחה היא שההורים רוצים להיות הורים טובים ומיטיבים.
<רינה כהן: חלקם יודעים, חלקם לא יודעים, חלקם מצליחים, חלקם פחות מצליחים ועכשיו השאלה היא מהי התרבות הארגונית, מהי התרבות החינוכית של המשרד בנושא הזה של שותפות עם הורים, של העצמת הורים, של מתן כלים להורים לעשות את הורותם הכי טוב שהם יכולים.
<רינה כהן: זאת הנחת היסוד וזאת השאלה וזאת הציפיה.