GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מירב ישראלי: הם רצו שראש האגף יוכל להגיד שזה מישהו אחר.
<יעלה סרלין: שמי יעלה סרלין, ממשרד הביטחון.
<יעלה סרלין: אני רוצה להציע – ראש אגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון או עובד האגף על-פי המלצת שר הביטחון לעניין זה.
<שירן שושנה: מבחינתנו זה בסדר גמור, ובלבד שלא ייצא שהשר הממונה צריך למנות עובד משרד הביטחון - - -
<מירב ישראלי: ברור, ברור.
<מירב ישראלי: ולכן אמרתי שאני עוד צריכה לברר את זה.
<לימור תוסייה כהן: אבל אז צריך להבין מה ברירת המחדל.
<לימור תוסייה כהן: ככל שיש ראש אגף משפחות, הוא ממונה אוטומטי?
<מירב ישראלי: זה אל מה שישי אמר.
<מירב ישראלי: למיטב זכרוני מהישיבה הקודמת, ישי אמר אנחנו רוצים את האופציה, שראש האגף יחליט אם הוא רוצה או לא רוצה.
יעקב מרגי: בסדר, אבל היא צודקת.
יעקב מרגי: ברירת המחדל זה ראש האגף.
יעקב מרגי: אם ראש האגף לא רוצה, הוא ממנה מטעמו, בהיעדר ראש אגף - - -
<לימור תוסייה כהן: השר לא יכול להחליט שיש ראש אגף והוא בוחר עובד אחר – זו השאלה שלי.
<לימור תוסייה כהן: אחרי זה נדבר על הניסוח הזה.
<מירב ישראלי: זה קצת בעיה לנסח את זה.
<לימור תוסייה כהן: אז אנחנו נבדוק את הנוסח, אבל רק שהוועדה תחליט על העיקרון.
<לימור תוסייה כהן: ברגע שיש ראש אגף משפחות והנצחה הוא מחליט - - -
<מירב ישראלי: כן, הוא מחליט אם הוא הולך או לא.
יעקב מרגי: אתם אומרים אותו דבר.
יעקב מרגי: גם בדיון הקודם עלה שברירת המחדל זה ראש אגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון.
יעקב מרגי: הוא ישב פה ואמר, תנו לי אפשרות שעובד מטעם – את שואלת עכשיו לו יצויר שלא מינו ראש אגף משפחות והנצחה, שיש מצב ביניים כזה, במקרה כזה המלצת שר הביטחון.
<לימור תוסייה כהן: אני שואלת יותר מזה.
<לימור תוסייה כהן: אני שואלת אם שר הביטחון יכול להחליט - - -
עודד פורר: למה לא ראש האגף או ממלא מקומו?
יעקב מרגי: אין לו ממלא מקום.
<יעלה סרלין: זה לא ממלא מקום.
<יעלה סרלין: זה עובד, כי יש את היחידה להנצחת - - -
עודד פורר: הרי לראש אגף יש סמכויות מסוימות, כשהוא לא נמצא כי עכשיו הוא פרש ועוד לא היה מכרז ועוד לא בחרו, יש מישהו שקיבל את הסמכויות האלה לידיו.
<יעלה סרלין: לא, אבל זה לא המצב, זה לא שהוא לא נמצא או נבצר מתפקידו - - -
עודד פורר: הוא לא רוצה?
<מירב ישראלי: כן, הוא מעדיף לשלוח מישהו אחר כי הוא עסוק.
<מירב ישראלי: בסדר, זה מובן.
עודד פורר: הבנתי.
<מירב ישראלי: אני חושבת שיש לנו דוגמאות בחקיקה שזה הממונה עצמו או מישהו שהוא הסמיך לזה.
<קריאה: אני גם חושבת.
<מירב ישראלי: אז זה עדיף, אם זה מה שאתם רוצים.
עודד פורר: בדרך-כלל השר מסמיך.
יעקב מרגי: אני אגיד לך למה אני לא מסכים.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, לא תמיד יש אידיליה בין שר לראש אגף.
יעקב מרגי: החוק פה מסמיך ראש אגף, מאציל את זה לראש האגף.
יעקב מרגי: ראש האגף הוא העניין, הוא ההנצחה, הוא כולו חי בהנצחה, וראינו את זה, מי שהיה בחנוכת אתר ההנצחה, ראינו שהדומיננטיות היא של ראש אגף משפחות והנצחה, והיה שם מנכ"ל והיה שם שר וסגן שר.
יעקב מרגי: אני לא הייתי רוצה ליצור מצב שמחר-מחרתיים יעשו פוליטיקה - - -
<מירב ישראלי: לא, אז להיפך.
<מירב ישראלי: אתה לא רוצה שהשר - - -
יעקב מרגי: הרציונל של מי שכתב את החוק ברירת המחדל הוא ראש האגף.
יעקב מרגי: אם ראש האגף ירצה לשים עובד, אם אין ראש אגף, ניתן לשר הביטחון.
יעקב מרגי: לא להשאיר שהוא בא מכוח השר – אז אני נכנס פה למצב של ניצול במצבים שהם לא - - -
<מירב ישראלי: אז נכתוב: מי מטעמו.
<מירב ישראלי: זה מה שישי אמר בישיבה הקודמת.
<מירב ישראלי: זה בעצם ראש האגף או מי מטעמו, נראה איך ננסח את זה.
<יעלה סרלין: למה, מה שהצעתי לא מתאים?
<יעלה סרלין: עובד האגף על-פי המלצת שר הביטחון.
<מירב ישראלי: יושב-ראש הוועדה אמר שהוא לא רוצה מצב ששר הביטחון יעקוף את ראש האגף וימנה עובד אחר, ומה שאת מנסחת מאפשר את האופציה הזאת.
<מירב ישראלי: זה מה שאנחנו מתמודדים איתו.
יעקב מרגי: לא להכניס שינוי.
<מירב ישראלי: אני לא יודעת אם אנחנו צריכים להתייחס ספציפית לזה שיש ראש אגף או אין ראש אגף.
יעקב מרגי: לא, לא צריך.
<מירב ישראלי: לא צריך להתייחס לזה.
<מירב ישראלי: יש לך עוד משהו שרצית לחזור אחורה?
<שירן שושנה: מעבר לזה לא.
יעקב מרגי: את מתייחסת לסוף?
<מירב ישראלי: רק נגיד שתיקנּו בהתאם למה שהוועדה החליטה בפעם הקודמת, שהמנכ"ל של העמותה, בעצם הוא ממשיך בכהונתו ורואים אותו כאילו הוא התחיל במינויו ביום תחילת החוק, וזה אומר שאז הוא נכנס לקדנציות לפי החוק, רק ביום שהחוק נכנס לתוקף.
יעקב מרגי: לא סופרים לו קודם את - - -
<לימור תוסייה כהן: חמש פלוס חמש.
<מירב ישראלי: כן, בדיוק.
<מירב ישראלי: אם ימנו.
<מירב ישראלי: עכשיו רציתי לחסוך זמן למקרה שהאוצר יסכים, כדי שנהיה כבר ערוכים - - -
יעקב מרגי: לא תהיה לו ברירה.
יעקב מרגי: משום כבוד לשר לא החלטתי מעל הראש שלו.
יעקב מרגי: אם היה משכנע אותי, הייתי משתכנע.
יעקב מרגי: לא הצליח לשכנע אותי.
יעקב מרגי: אז בואי נכין הכול מכאן.
<מירב ישראלי: בעצם כבר עשינו את המתווה בווינגייט.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על התחולה, נכון?
<מירב ישראלי: כן, אנחנו בסעיף 39.
אופיר כץ: זה פשוט מאוד, יקירתי.
אופיר כץ: בסעיף 39 צריך לשנות את המילים, במקום: פרסום הודעה כאמור - - -
יעקב מרגי: אתה מדלג על משהו.
<מירב ישראלי: אנחנו קובעים תאריך עד התאריך – אי אפשר, אנחנו לא קובעים תאריך של חוק בפעולה שאנחנו לא יודעים מתי היא תהיה כי אז לא נדע מתי החוק נכנס לתוקף.
יעקב מרגי: הקושי שלי עלה בגלל זה.
יעקב מרגי: אני לא אחזור לאותו מקום.
<מירב ישראלי: תחילתו של חוק זה, למעט סעיפים – אחרי זה נראה את זה, ביום – אנחנו צריכים להחליט על יום שהוא מספיק רחוק כדי שיספיקו להעביר את הנכסים.
<מירב ישראלי: בווינגייט לקחנו, לדעתי, יותר משנה.
<קריאה: ולמנות, להעביר את הנכסים ולמנות.
<מירב ישראלי: ולמנות.
<מירב ישראלי: אז צריך להעריך פחות או יותר כמה זמן תיקח כל הפרוצדורה הזאת.
יעקב מרגי: בואו נראה את ההסכמות שהגיעו.
יעקב מרגי: אני לא רואה משהו אחר חוץ מהסכמה.
זאב אלקין: אדוני היושב-ראש וחבר הכנסת פורר, הגענו להסכמה שנלך לפי הנוסח שהציעה שירן, היות ובמילא כתוב בחוק שהאחריות התקציבית על הפעלת התאגיד היא על משר ירושלים ומורשת.
זאב אלקין: בהנחה שהיתה פה טעות ויסתבר שההתחייבויות עולות על הנכסים, אז המשמעות של זה, כמו כל תקציב התאגיד, שזה ייפול על משרד ירושלים ומורשת.
זאב אלקין: אז הדברים נאמרו גם לפרוטוקול כדי שמשרד האוצר ירגיש רגוע בעניין הזה.
זאב אלקין: זאת אומרת, שהסיכון הוא עלינו ואז הם מוכנים לניסוח החדש כפי ששירן הציעה.
עודד פורר: זה הרי לא אותה קופה.
עודד פורר: הקופה של האוצר ושל זה – זה קופות אחרות לגמרי, מדינות שונות.
עודד פורר: אני מכיר את זה, תאמין לי, גם אני מכיר את זה.
יעקב מרגי: מהפרקטיקה שלי כשר, לפעמים אגף התקציבים גם לא מוכן שתיקח סיכונים שקשורים למשרד.
יעקב מרגי: כשהוא רוצה להתעקש, הוא מתעקש גם בזה.
זאב אלקין: לכן זו פשרה הוגנת.
זאב אלקין: אני ברשותך משאיר אתכם לעבוד.
יעקב מרגי: אני מודה לך על היוזמה והנוכחות, אבל יש פה אנשים שרוצים לומר דברים בנוכחותך.
<כתריאל מעוז: אני כתרי, אני המנכ"ל של גבעת התחמושת.
<כתריאל מעוז: אני הייתי מצפה כאן בחוק הזה, ואני יודע שהוא בעייתי מבחינה פרוצדורלית, אבל למצוא איזשהו תאריך שהוא תאריך סמלי לתחולת החוק.
<כתריאל מעוז: אם אפשר היה לשים את התאריך של יום ירושלים ולהגיד איזשהו סעיף שיוסיף - - -
זאב אלקין: צריך לסיים את - - -
יעקב מרגי: יש פקידים, בלי לפגוע באף אחד, והם לא נמצאים פה, שלא תחשבו שאני מכוון למישהו, שלחזור מפה למשרד שלו, יגיע יום ירושלים והוא עוד לא הגיע.
זאב אלקין: יש לי הצעה ברוח הדברים של כתרי.
זאב אלקין: הרי יש פה שתי סוגיות.
זאב אלקין: יש פה סוגיה מתי התאגיד מתחיל לעבוד, וזה אנחנו פתרנו כרגע, מצאנו את קו פרשת המים, את הנוסחה.
זאב אלקין: יש פה תחולה של החוק כולו, כחוק.
זאב אלקין: פה אני מניח שאין שום בעיה לכתוב שזה ייכנס בכ"ח באייר - - -
<מירב ישראלי: לא, אבל זה החוק.
<מירב ישראלי: החוק הוא התאגיד.
יעקב מרגי: החוק כולל את התאגיד - - -
זאב אלקין: אבל יש תקופת מעבר, תקופת המעבר הזאת מסתיימת – הרי יש שאלה של תחולת החוק.
זאב אלקין: בדרך-כלל לא כותבים וזה נכנס אוטומטית מהפרסום.
זאב אלקין: תחולת החוק בדרך-כלל אוטומטית מהפרסום, נכון?
<מירב ישראלי: פה אי אפשר להכניס אותו לתוקף.
<מירב ישראלי: זה כל העניין, כי כל החוק הוא התאגיד.
<כתריאל מעוז: רק חלקו.
<כתריאל מעוז: רק הנושא שלה מועצה נכנס מיד.
<מירב ישראלי: אתה רוצה שנכניס את המועצה ביום ירושלים?
יעקב מרגי: הנה, אתם רואים?
<לימור תוסייה כהן: כלומר, ביום כ"ח באייר אפשר להתחיל למנות.
<לימור תוסייה כהן: המשמעות היא דחייה.
<מירב ישראלי: כן, אבל זה דחייה קטנה.
זאב אלקין: דחייה של ימים בודדים עד שזה יאושר במליאה.
יעקב מרגי: הסמליות חשובה.
יעקב מרגי: אני מכיר מדינות שיצאו למלחמה על סמנטיקה.
זאב אלקין: תודה רבה לאדוני.
זאב אלקין: אז היום אתם מסיימים?
יעקב מרגי: היום מסיימים.
זאב אלקין: אנחנו חייבים להעביר את זה במליאה עד יום ירושלים.
יעקב מרגי: אלא אם כן כל הרשימה המשותפת תיכנס עכשיו.
<מנחם לנדאו: אפשר להגיד תודה לשר וליושב-ראש הוועדה ולכל מי שטיפל בנושא?
<מנחם לנדאו: אז תודה רבה.
יעקב מרגי: חכה, כשנסיים.
<מנחם לנדאו: לא, לפני שהשר הולך.
יעקב מרגי: השר שמע אותך.
יעקב מרגי: אתה יודע, אנחנו קוראים את כל הפרוטוקולים, הוא יקרא את זה בפרוטוקול.
<מירב ישראלי: יש לנו סעיף אחד לגמור.
<שירן שושנה: מירב, ההסדר נשאב מ"ווינגייט"?
<מירב ישראלי: כן, רק שאנחנו צריכים להחליט כמה החלטות עקרוניות על תאריכים.
<מירב ישראלי: אז ככה: תחילתו של חוק זה, למעט כמובן הסעיפים של הוראות מעבר – אני לא יודעת אם צריך להגיד את זה, זה נבדוק בניסוח – ביום, כאן אנחנו צריכים לקבוע תאריך מסוים שיהיה מספיק זמן גם שתהיה השלמה של מינוי המועצה וגם שיעברו כל הנכסים.
<מירב ישראלי: השאלה היא תוך כמה זמן אפשר לעשות את זה.
יעקב מרגי: ובלבד שזה יהיה בשנה הזו.
עודד פורר: כ"ט בנובמבר, נו.
<יהודית גידלי: 47'?
יעקב מרגי: מי אמר שסמנטיקה לא חשובה?
<קריאה: חשובה לגמרי.
יעקב מרגי: 29 בנובמבר, שישה חודשים פלוס.
<מירב ישראלי: זה בערך שבעה חודשים.
יעקב מרגי: ואומרים שאנחנו לא לומדים אזרחות טוב.
אופיר כץ: זה רק תלוי שהשרים ימנו את המועצה בזמן, זה הסיפור היחיד.
<קריאה: השר.
עודד פורר: במקרה הזה נראה לי שהוא ימנה מהר.
יעקב מרגי: כשהוא רצה משהו – הוא גדל במדינה מאוד מסודרת בתחומים מסוימים.
<מירב ישראלי: סעיף 40 נשאר כפי שהוא:
<מירב ישראלי: בעיקרון, ב"ווינגייט" בגלל שצפינו שאולי יכולה להיות בעיה, נתנּו לשר אפשרות לדחות את מועד התחילה, שזה מנגנון שאולי כדאי לאמץ אותו גם פה למקרה ש-, ואז זה בסמכות השר.
יעקב מרגי: לשמוע ממך אוקיי זה בסדר.
יעקב מרגי: נציגי הממשלה, בסדר?
<קריאה: אין מניעה.
<מירב ישראלי: אז זה השר באישור ועדת החינוך – עשינו את זה – רשאי בצו לדחות את יום התחילה.
<מירב ישראלי: כאן נתנו שתי תקופות של שישה חודשים.
<מירב ישראלי: אולי תקופה אחת של שישה חודשים פה?
<מירב ישראלי: אז דחייה על-ידי השר לתקופה של שישה חודשים.
יעקב מרגי: זה במקרה שהוא יתקלקל או תעצבנו אותו, חסמנו אותו.
<שירן שושנה: אפשרות דחייה אחת?
יעקב מרגי: כן, בלבד.
<מירב ישראלי: אתם רוצים שתיים?
<מירב ישראלי: אנחנו נצטרך לעשות הגדרות חדשות כמו ב"ווינגייט" של נכסים, חובות וזכויות.
אופיר כץ: בסעיף 41(ב) כתוב: "יתרת נכסיה", אז צריך למחוק את המילה "יתרת" כי אני מעביר את כל הנכסים - - -
<לימור תוסייה כהן: לא, יש סעיף העברה סטטוטורי של נכסים והתחייבויות.
<מירב ישראלי: אז אני אומרת, היתה לנו הגדרה של הדבר הזה, וההגדרה היא מקרקעין, מיטלטלין, זכויות וטובות הנאה, חובות והתחייבויות, התקשרויות או עסקאות - - -
אופיר כץ: כל הנכסים.
<מירב ישראלי: רצוי שזה יהיה ברור שזה הכול בעצם.
<מירב ישראלי: מה שתגידו, אני פשוט חושבת שחבל להמציא עוד פעם את הגלגל.
אופיר כץ: כל נכסיה והתחייבויותיה.
<מירב ישראלי: אז אני מקריאה לך.
אופיר כץ: למה לרדת לרזולוציה הזאת?
<מירב ישראלי: כי יש לנו משהו שנקרא: אחידות בחקיקה, וברגע שעשינו לפני חודש חוק שאומר את הדבר הזה, אז אנחנו רוצים שלא יהיו חוקים שאומרים שני דברים שונים באותו עניין.
<מירב ישראלי: עניין של מודלים של חקיקה.
<מירב ישראלי: אז: נכסים, חובות וזכויות, מקרקעין, מיטלטלין, זכויות וטובות הנאה, חובות והתחייבויות, התקשרויות או עסקאות מכל סוג שהוא.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, הכול עובר.
<מירב ישראלי: רואה חשבון אנחנו לא צריכים.
<מירב ישראלי: החל ביום פרסומו של חוק זה – זה אותו דבר פה – תפעל העמותה – פה זה להעברת הנכסים, זה לא לפירוק מרצון – להעברת הנכסים, החובות והזכויות של העמותה - - -
אופיר כץ: לא, זה גם לפירוק מרצון ולהעברה.
אופיר כץ: בלי פירוק מרצון אני לא יכול לעבוד.
<מירב ישראלי: כן, אבל פה אנחנו הפרדנו, היו לנו שתי עמותות, אז הפרדנו ביניהן.
אופיר כץ: לפירוק מרצון ולהעברה.
<לימור תוסייה כהן: מירב, דיברת כרגע על הרואה-חשבון – אני הייתי מציעה פשוט להעתיק את כל ההסדר - - -
<מירב ישראלי: גם עם הרואה-חשבון?
<לימור תוסייה כהן: אם ירצה, שימנה שם.
<קריאה: מה אומר ההסדר?
<מירב ישראלי: זה רואה חשבון מלווה בתקופה שהם לא יעשו דברים כדי להגדיל את ההתחייבויות בתקופת המעבר.
<לימור תוסייה כהן: זאת אומרת, הרציונל הוא אותו רציונל.
<לימור תוסייה כהן: אני תוהה למה לשנות מהמתווה?
<מירב ישראלי: מה שתרצו.
אופיר כץ: לימור, זה מיותר לגמרי.
אופיר כץ: אנחנו יוצאים מפה, אנחנו נכנסים לפירוק מרצון מיד.
אופיר כץ: אנחנו סולבנטים.
<לימור תוסייה כהן: אתה נכנס לפירוק מרצון אחרי שהמדינה לוקחת בהעברה סטטוטורית - - -
אופיר כץ: לא, לא, לא - - -
<לימור תוסייה כהן: זה המתווה, אופיר.
<לימור תוסייה כהן: נכסים, חובות והתחייבויות עוברים בהעברה סטטוטורית לתאגיד הציבורי.
אופיר כץ: מתי?
<מירב ישראלי: ביום התחילה.
<מירב ישראלי: זה המתווה.
<לימור תוסייה כהן: ואז העמותה נשארת קליפה שצריכה ללכת לפירוק מרצון - - -
אופיר כץ: לא, אני פותח פירוק מרצון מיד.
<לימור תוסייה כהן: לא, המתווה שעכשיו מירב מציעה שונה לחלוטין ממה שיש לנו עכשיו בנייר.
<לימור תוסייה כהן: אפשר לקבל הפסקה להראות לו את זה?
אופיר כץ: אני לא מכיר את זה, ואני חושב שזה לא הגיוני.
<מירב ישראלי: אז אני אתן לך את הסעיף - - -
יעקב מרגי: אם הוא הולך לפירוק מרצון מיד, זה לא קשור לאחידות - - -
אופיר כץ: זה לא קשור אחד לשני - - -
<מירב ישראלי: זה באמת לא קשור.
<מירב ישראלי: אתה תמשיך את הפירוק עד שרשם העמותות יפרק, אבל אנחנו דואגים בחוק שהעמותה מרוקנת מנכסים והתחייבויות, ביום ספציפי זה עובר סטטוטורית לתאגיד כדי שהתאגיד יוכל להתחיל לעבוד.
אופיר כץ: בסדר גמור, אני לא מכיר את - - -
<מירב ישראלי: אולי ניתן לו לקרוא את זה?
אופיר כץ: אין לי התנגדות עקרונית, אבל חשב מלווה, זה נראה לי מטורף לגמרי.
יעקב מרגי: תקריאי לו.
יעקב מרגי: זה סעיף ארוך?
<מירב ישראלי: אין לי בעיה להקריא אותו.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אני רוצה להתקדם בחקיקה.
<מירב ישראלי: אז להקריא?
יעקב מרגי: תקריאי את הנוסח שאת מציעה?
<מירב ישראלי: אנחנו בעצם מציעים את אותו נוסח של "וינגייט" בשינוי מחויבים.
<מירב ישראלי: אמרנו שהתחילה תהיה בכ"ט בנובמבר.
<מירב ישראלי: אחרי זה יש לנו את ההגדרות, שזה מה שאמרתי, ורואה חשבון שהשר ממנה אותו, שם זה שר התרבות ופה זה יהיה השר לענייני ירושלים ומורשת.
<מירב ישראלי: "השר ימנה בתוך 30 ימים רואה חשבון שילווה את פעילות העמותה עד ליום התחילה".
יעקב מרגי: אתה רואה שאנחנו נענים לבקשות האוצר?
יעקב מרגי: לפעמים גם נענים לבקשות האוצר.
יעקב מרגי: מה שיש בו היגיון – נענים לו.
<מירב ישראלי: ואז יש לו סמכויות.
<מירב ישראלי: אני תיכף אקריא את הכול.
<מירב ישראלי: החל ביום הפרסום העמותה פועלת להעברת הנכסים, החובות והזכויות.
<מירב ישראלי: ביום התחילה – לא, בעצם כאן לא צריך את זה.
<מירב ישראלי: אנחנו בעצם עושים העברה סטטוטורית, שם זה היה מעמותה לעמותה.
<מירב ישראלי: זה יהיה סטטוטורי.
<מירב ישראלי: יום התחילה – כל הנכסים, החובות והזכויות של העמותה יועברו למרכז ויראו אותם כנכסים, חובות וזכויות של המרכז.
<מירב ישראלי: בפסקה זו, נכסים, חובות וזכויות, לרבות אמצעי השליטה בתאגיד הבת – אנחנו לא צריכים, כי זה מיותר, פה אין תאגיד הבת.
<מירב ישראלי: כל הליך משפטי של העמותה או נגדה שהיה תלוי ועומד ערב יום התחילה, וכן כל עילה לתביעה שהיתה קיימת לעמותה או נגדה באותו מועד, יוסיפו לעמוד בתוקפן – זה מה שלימור אמרה – ויראו אותם כאילו - - - או נגדו לפי העניין.
<מירב ישראלי: אנחנו לא פוגעים בנושים.
<קריאה: של המרכז.
<מירב ישראלי: של העמותה.
יעקב מרגי: של העמותה.
<שירן שושנה: לא, יראו אותם כאילו הם של המרכז.
יעקב מרגי: כן, לא פוגעים בהם.
<שירן שושנה: אני אומרת להחליף את "מכון" ב"מרכז".
<מירב ישראלי: אה, סליחה.
<מירב ישראלי: כשאני אומרת "מכון" זה "מרכז".
<מירב ישראלי: את (ד) לא צריך כי זה החברה הכלכלית.
<מירב ישראלי: החל ביום פרסומו – אתם רוצים להגביל כמו שפה בסכום של 500,000 שקל את ההתקשרויות שהעמותה יכולה לעשות בזמן הביניים?
יעקב מרגי: אם יש רואה חשבון מטעם המשרד, למה אני צריך להיכנס לזה?
<מירב ישראלי: הם רצו את זה - - -
יעקב מרגי: "וינגייט" היה בגלל שזה התקשרויות - - -
<מירב ישראלי: אני רק שואלת.
<מירב ישראלי: השר ימנה בתוך 30 ימים מיום פרסומו של חוק זה רואה חשבון שילווה את פעילות העמותה ויכהן עד ליום התחילה.
<מירב ישראלי: כל עוד מכהן רואה החשבון יחולו הוראות אלה: לרואה החשבון יהיו נתונות כל הסמכויות הנתונות לפי כל דין לחבר הוועד של העמותה לעניין קבלת מידע על אודות פעילותה, הוא יוזמן לישיבות האסיפה הכללית ולישיבות הוועד של העמותה ויהיה רשאי להשתתף בהן, ואולם לא תהיה לו זכות הצבעה.
<מירב ישראלי: התחייבות כספית מטעם העמותה לא תחייב אותה, אלא אם כן חתם עליה גם רואה החשבון, והתחייבות כספית שלא נחתמה כאמור – בטלה; על כל התחייבות כספית יצוין בכתב כי מונה לעמותה רואה חשבון לפי סעיף זה וכי היא תחייב את העמותה רק אם נחתמה על ידו כאמור; לעניין זה, "התחייבות כספית" – לרבות בחוזה, בכתב התחייבות, במסמכי תשלום, בהסדר פשרה המוגש לבית משפט או לבית דין על מנת לקבל תוקף של פסק דין, או בתעודה אחרת; לא יהיה אדם לעובד העמותה, אלא אם כן אישר רואה החשבון, מראש ובכתב, את העסקתו ואת תנאי העסקתו.
<מירב ישראלי: המועצה רשאית לייפות את כוחם של שניים או יותר מחבריה לחתום בשם המרכז על מסמכים ולבצע פעולות משפטיות אחרות לשם ביצוע פעולות הדרושות ליישומו של סעיף זה, והכול בכפוף לכל סייג שבייפוי הכוח.
<מירב ישראלי: מי שהיה עובד העמותה ערב יום התחילה, – זה העברה סטטוטורית, שוב – לרבות המנהל הכללי של העמותה, יהיה לעובד המכון החל ביום התחילה; על אף האמור בכל דין, עובד העמותה שעבר להיות עובד המרכז כאמור בפסקה (1) (עובד עובר) לא יהיה זכאי להטבות פרישה כלשהן בשל המעבר; כל הזכויות שהיו לעובד עובר והתקבלו כדין יישמרו לו ויראו אותן כזכויות הנובעות מעבודתו במכון, ובלבד שאושרו לפי הוראות סעיף 29 לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה-1985; המנהל הכללי – כבר יש לנו הוראה.
<מירב ישראלי: בעצם אנחנו מאמצים את המתווה.
<ראובן פינסקי: מתי מתחילים בפירוק?
<מירב ישראלי: מידית.
<ראובן פינסקי: מתי מפסיק הרואה-חשבון המלווה לעבוד?
יעקב מרגי: כשהעמותה מתפרקת.
<קריאות: ביום התחילה בעצם.
<קריאות: לא, כשהתאגיד מתחיל לפעול.
<קריאות: כשהתאגיד מתחיל לפעול הרואה-חשבון סיים, ואז בעצם העובדים עוברים אוטומטית.
<קריאות: רק אם רוצים קודם להעסיק עובדים, צריך את האישור שלו.
אופיר כץ: אני בכל אופן רוצה להבין מתי מתחיל הפירוק.
אופיר כץ: רק אחרי שהעבירו את הנכסים?
אופיר כץ: בואו נעשה סדר בזה.
<לימור תוסייה כהן: המתווה הזה בעצם אומר שהעמותה אחר-כך פחות מעניינת אותי כי היא בעצם קליפה ריקה.
<לימור תוסייה כהן: כל מה שיש לעמותה עובר מכוח הוראות החוק לתאגיד הציבורי - - -
יעקב מרגי: מידית.
<מירב ישראלי: לא, ביום התחילה.
אופיר כץ: אני לא סתם שואל.
אופיר כץ: יום התחילה, מעבירים את זה, לא בעיה, זו העברה סטטוטורית.
אופיר כץ: עכשיו אני שואל מתי העמותה צריכה להתחיל בהליך פירוק מרצון.
<מירב ישראלי: לפי "וינגייט" ביום התחילה.
אופיר כץ: רק ביום התחילה?
אופיר כץ: לא עכשיו?
<מירב ישראלי: לכן הרואה-חשבון.
<לימור תוסייה כהן: אתה יודע מה, יום אחרי יום התחילה, בשביל הסדר התחילה.
אופיר כץ: רציתי להבין את זה כדי שלא יהיה מצב שיש כבר פירוק - - -
<מירב ישראלי: ב-30 בנובמבר.
<שירן שושנה: אבל החל מיום הפרסום העמותה תפעל להעברת הנכסים, וההליך הזה יושלם ביום התחילה.
<מירב ישראלי: לא, לא, כי למעשה ההעברה היא סטטוטורית.
<מירב ישראלי: עשינו מתווה אחר.
<מירב ישראלי: עשינו העברה שהחוק קובע שביום הזה סטטוטורית הכול עובר, עובדים, נכסים, התחייבויות, הכול עובר.
<קריאה: - - - מצדי שזה יהיה בעוד חודש.
<מירב ישראלי: אתה לא היית.
<מירב ישראלי: אני שאלתי אם לאמץ גם פה את ה-500,000 שקל ואמרו לי שלא.
יעקב מרגי: אם מינית רואה חשבון מטעם המשרד ושום התחייבות לא מאושרת, אתה יכול לכתוב גם התחייבות מעל חמישה שקלים מחייבת אישור רואה חשבון.
יעקב מרגי: אתה יכול לכתוב את זה, אבל - - -
<מירב ישראלי: שם בדקנו גם איזה התחייבויות תלויות ועומדות יש להם.
<מירב ישראלי: אני לא יודעת אם אצלם יש התחשבויות בסדר גודל הזה.
יעקב מרגי: שם זה גוף שחי, בועט, נושם, בלי לזלזל בגבעת התחמושת, זה לא בסדרי גודל האלה.
<מירב ישראלי: אלא אם כן יש לכם איזה פרויקט - - -
<קריאה: יש לנו פרויקט פיתוח.
יעקב מרגי: ברגע שאתה מממן רואה חשבון, מסמכויותיו של הרואה-חשבון, הוא יהיה מחויב להשתתף, ובלי אישור שלו שום התחייבות לא יוצאת.
<לימור תוסייה כהן: כן, זה באמת חלופי, זה היה גם התחייבויות ב-500 - - -
<מירב ישראלי: זה לא חלופי.
<מירב ישראלי: זה מצטבר.
<קריאה: עכשיו אני שואל למה מחכים עד כ"ט בנובמבר.
<מירב ישראלי: כי לוקח זמן למנות את המועצה.
יעקב מרגי: רבותי, אני רוצה להגיע להסכמות.
יעקב מרגי: מי בעד הבאת הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית עם כל התיקונים שנקראו ותיקוני הנוסח שייעשו, כמובן בלי שינויי מהות?
יעקב מרגי: מי מתנגד?
יעקב מרגי: הצעת החוק תעבור לקריאה שנייה ושלישית פה אחד.
יעקב מרגי: לפני שאני נועל את הישיבה, אני מבין שיש אנשים שרוצים לומר כמה דברים, בבקשה.
<ראובן פינסקי: כמה תודות חייבים לומר, אדוני היושב-ראש.
<ראובן פינסקי: זה הרבה מאוד שגבעת התחמושת מנסה להקים את החוק הזה, אחרי שהשר נחלץ לעניין הזה.
<ראובן פינסקי: אני רוצה להודות לך ולמירב, היועצת המשפטית של הוועדה, שעשתה עבודה נהדרת, למשרד האוצר ולמשרד המשפטים שלמרות המחלוקות פה היו רתומים לכל אורך הדרך.
<ראובן פינסקי: תודה גדולה ללשכה המשפטית של המשרד שלנו, לשירן ולאדווה, ולצוות משרד הביטחון שהיה רתום לאורך כל הדרך.
<ראובן פינסקי: יש פה עוד תודה אחת שנראית מובנת מאליה – אנשי גבעת התחמושת הקימו פה מפעל חיים, ואחרי הרבה שנים הם מוסרים אותו למדינה.
<ראובן פינסקי: הם עושים את זה בצורה אצילת נפש ויפה, וחבר הכנסת לשעבר זבולון אורלב שלא יכול להיות פה עזר מאוד להוביל את העניין הזה.
<ראובן פינסקי: אז תודה לכולם, ובעיקר מבחינתי תודה גדולה לך ולוועדה ש העבירה את זה כל-כך מהר.
<ראובן פינסקי: זו ברכה גדולה ליום ירושלים ה-50.
<ראובן פינסקי: תודה, אדוני.
<מנחם לנדאו: אנחנו מצטרפים לכל הברכות שנאמרו פה.
<מנחם לנדאו: הפרויקט הוא פרויקט אדיר, והגיע הזמן שהמדינה תיקח בעלות - - -
יעקב מרגי: אני זוכר את הביקור שלנו כחברי כנסת אצלכם, והייתם מאוד פסימיים לגבי עתידו של - - -
<מנחם לנדאו: אתם הגעתם באותו משבר שהיה אז, ובאמת עזרתם.
<מנחם לנדאו: אז סגן שר האוצר נרתם ועזר לנו.
<מנחם לנדאו: פה המקום להגיד גם לו תודה.
<מנחם לנדאו: תודה לכולם, ושהמקום יפרח.
<מנחם לנדאו: ביום ירושלים פותחים את המוזיאון החדש, אנחנו מזמינים את הוועדה לסיור.
יעקב מרגי: לגבי ההבהרה – אם כבר, בסדרי גודל של מכון "וינגייט" 500 אלף שקל היה סביר.
יעקב מרגי: פה אתה תיתן להם עד 500 אלף שקל - - -
<קריאה: המספר לא קדוש.
יעקב מרגי: אתם רוצים להגביל את הסכום?
יעקב מרגי: אני חושב שזה מיותר.
<מירב ישראלי: לא, ההבהרה היא שזה רק עד מינוי רואה חשבון.
יעקב מרגי: לפרוטוקול בלבד.
<לימור תוסייה כהן: לא, אדוני אמר שזה מיותר היות שבתקופת רואה חשבון – אבל זה לא נכון.
יעקב מרגי: מתי ממונה הרואה-חשבון?
<מירב ישראלי: השר צריך למנות אותו.
<לימור תוסייה כהן: השר צריך למנות אותו, וההגבלה של ה-500 אלף שקל נועדה לתת מענה לתקופת הביניים, מיום פרסום החוק ועד מינוי רואה חשבון.
<לימור תוסייה כהן: ואז, בתקופה הזו, היתה הגבלה של העמותה מלהתקשר באיזה שהן עסקאות מאוד גדולות.
יעקב מרגי: אני ראיתי בזה סתם עוד מלל בחוק.
<מירב ישראלי: כמה?
<מירב ישראלי: איזה סכום?
<מירב ישראלי: 500 אלף שקל?
<מירב ישראלי: בסדר, נוסיף.
<מירב ישראלי: אז רק צריך להצביע על זה.
יעקב מרגי: אני הצבעתי בעד.
<מירב ישראלי: שהכול יהיה כמו שצריך.
יעקב מרגי: השיבה נעולה.
מירב בן ארי: בוקר טוב, אני פותחת את הישיבה.
מירב בן ארי: אני אחליף את חבר הכנסת יעקב מרגי, שנמצא בחו"ל.
מירב בן ארי: אני אנהל את ועדת החינוך, התרבות והספורט ונא לציין לפרוטוקול שאני עדיין בחופשת לידה ולא חזרתי.
איתן ברושי: אז את לא מבוטחת עכשיו?
מירב בן ארי: אין לי חופשת לידה בכלל.
<יהודית גידלי: לחברות כנסת אין חופשת לידה.
מירב בן ארי: בבקשה, יהודית יודעת.
מירב בן ארי: זה בשביל שלא, חלילה, יתרגלו לזה שאני פה.
מירב בן ארי: מכיוון שזה היום שבו אני מובילה בכנסת ויש לי את הכבוד להוביל אותו, את כל הנושא של כפרי הנוער והפנימיות, היה לי חשוב מאוד שיתקיים דיון בוועדת החינוך.
מירב בן ארי: כמובן שאני אחליף את מרגי כמו שאני עושה בדרך כלל.
מירב בן ארי: אנחנו נפתח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט היום, 16.5.2017, כ' באייר תשע"ז.
מירב בן ארי: הנושא הוא החינוך הטכנולוגי בכפרי הנוער.
מירב בן ארי: המצגת הזו היא של משרד החינוך?
מירב בן ארי: מצוין, כי אתם תפתחו.
מירב בן ארי: אני אגיד כמה מילים.
מירב בן ארי: אני מברכת, כמובן, את חברי הכנסת, עודד פורר ואיתן ברושי, וכמובן את הנמצאים.
מירב בן ארי: אני חייבת לומר שני דברים.
מירב בן ארי: הראשון, זה כבוד גדול בשבילי להוביל את יום כפרי הנוער והפנימיות.
מירב בן ארי: אני גם סיירתי בכמה כפרי נוער ופנימיות, גם של הרווחה, גם של משרד החינוך וגם הייתי בכנס של הפורום.
מירב בן ארי: בכלל, אני עוד אפרגן הרבה לפורום החשוב הזה, שמוביל ונמצא הרבה פעמים בתוך ואקום של המדינה, לצערי, אבל מוביל הרבה פעמים בעניין הפילנטרופי והסיוע גם לפנימיות וגם לכפרי הנוער ואני מכירה את זה היטב.
מירב בן ארי: במשך עשר שנים ניהלתי שני מרכזים לנוער בסיכון, שאומנם לא היו בתנאי לינה, אבל אפשר לומר שהכרתי את אוכלוסיית היעד.
מירב בן ארי: מילה על החינוך הטכנולוגי.
מירב בן ארי: במקרה אני גם יושבת-ראש שדולת כחול-לבן וחברי פורר מכיר היטב את הנושא.
מירב בן ארי: במשך שנים עשינו עוול לחינוך הטכנולוגי.
מירב בן ארי: עוול.
מירב בן ארי: באנו ואמרנו שזה לתלמידים סוג ב', באנו ואמרנו שאלה תלמידים שלא הצליחו, אז נתנו להם מקצוע.
מירב בן ארי: במשך השנים המדינה הלכה ופתחה פער גדול יותר ויותר והיום בתעשייה אין עובדים מקצועיים, אין עובדים מיומנים.
מירב בן ארי: אין ספק שאנחנו לא מסתכלים על זה בעין אחת וכמובן שהיו מקרים של הסללות והיו מקרים שייעדנו אוכלוסייה מסוימת ובערים מסוימות היו בתי ספר מסוימים, אבל עדיין, התפיסה של החינוך הטכנולוגי, נעשה לה עוול.
מירב בן ארי: אני תמיד נותנת כדוגמה את הנער שהיה אצלי במרכז.
מירב בן ארי: אני תמיד מספרת על כך שבית הספר, בסוף כיתה י' אמר לו: לא אצלנו.
מירב בן ארי: ההורים התעקשו והתעקשו ואפילו בכיתה ט' הוא לא התאים.
מירב בן ארי: התעקשתי אני ולקחתי אותו יד ביד לבית ספר לחינוך טכנולוגיה בנתניה, שהיה עליו שם מאוד לא טוב, כמובן.
מירב בן ארי: לקחתי אותו, הוא התחיל שם והילד הזה, עזבו שהוא עשה י"ג ו-י"ד, הצבא גייס אותו.
מירב בן ארי: בגלל שההתמחות שלו הייתה להרכיב ולבנות דברים, לקחו אותו מחברת מרצדס בגרמניה שיתמחה אצלם במוסך.
מירב בן ארי: היום הוא צוחק על כולנו עם זה שהוא בעלים של מוסך משלו וכל הזמן הוא אומר לי: מירב, בזכותך הצלחתי להגשים את עצמי.
מירב בן ארי: גם י"ג ו-י"ד, גם שירות צבאי מלא עם שנתיים בקבע וגם היום לעשות את מה שהוא אוהב.
מירב בן ארי: אומנם זה אחד והיו לי עוד כמה מקרים, כמובן, אבל אני שמחה שבסופו של דבר הייתי שם כדי להגיד לו שיש עוד אופציה בחינוך הטכנולוגי.