GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף ג'בארין: לפני חמש שנים.
יוסף ג'בארין: היא אמרה שבתוך חמש שנים צריך לסגור את הפער הזה.
יוסף ג'בארין: איפה אנחנו ואיפה ההחלטה הזאת?
יוסף ג'בארין: לא רק שלא סוגרים את הפער, אני רוצה להגיד לך שלפי הנתונים של האגודה לזכויות האזרח, העותרים באותו תיק, הבנייה במזרח ירושלים בקושי משיגה את הגידול הטבעי של האוכלוסייה.
יעקב מרגי: ראש העיר יתייחס לזה.
יוסף ג'בארין: היא בקושי מספיקה.
<תמיר בן משה: בג"ץ קבע לא פחות מ-400 כיתות ונתנו אותם.
יעקב מרגי: תמיר, אתה הולך להגיב.
יוסף ג'בארין: אתה מתייחס לנגב?
יוסף ג'בארין: אני מציע לך להיפרד ממזרח ירושלים, ואז הפלסטינים יסתדרו - -
יעקב מרגי: חבר הכנסת מוזס, בקצרה.
יוסף ג'בארין: - - ואז לקחת את התקציבים - - -
מנחם אליעזר מוזס: הייתי עם הנהלת העירייה וגם ראש העיר עוד לפני שבע שנים למשל ב"פנים מאירות", בבית ספר ויז'ניץ, שהוקצבה אז ההקצבה לבניית 12 כיתות, והמצב עד היום עומד כפי שהיה עד אז, בכל פעם ביורוקרטיה חדשה.
מנחם אליעזר מוזס: ויעיד המנכ"ל שרק בשבוע הבא תחנת החשמל עומדת להקים תחנת שנאים, מהמדרגות לרדת, קרוואנים, הרס.
מנחם אליעזר מוזס: מה אתם צריכים יותר?
מנחם אליעזר מוזס: באו עכשיו וגמרו את כל המחשבים, את כל המערכת, עבודות של שנים הלכו לטמיון.
מנחם אליעזר מוזס: הדבר הזה אומר דרשני.
מנחם אליעזר מוזס: למה כל המערכת הביורוקרטית?
מנחם אליעזר מוזס: אין לי שום טענות למשרד החינוך, הם היו בסדר, הם הקציבו כבר לפני שמונה שנים הרשאה, כבר חידשו את זה שלוש פעמים.
מנחם אליעזר מוזס: מה שקורה במסגרת התכנונית, שפתאום צצים דברים חדשים.
מנחם אליעזר מוזס: זה אומר דרשני , וזה רק טיפה בים כדי להבין מה שקורה.
מנחם אליעזר מוזס: פרט לכסף צריך משהו לנענע, אולי לקחת חברת מיקור חוץ שתתחיל לבנות.
: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש העיר, אני חושב שאחד המקומות שאי-אפשר לספור בצורה הרגילה כפי שמטופלות שאר הערים זה ירושלים, ולא רק בגלל קדושתה של ירושלים, ולא רק בגלל הטעמים הללו, אלא מטעם אחד בלבד, שהחוסר בכיתות לימוד בירושלים הוא חוסר מתמיד.
: באגף החינוך ודאי יודעים, תמיר ודאי יודע, שיש ערים – רמת גן למשל, בתל אביב, אני בתור ראש עיר של בני ברק שגם סבל מחוסר מתמיד, גם היום, אבל לא בממדים הללו – יש ערים שהיו תקופות שלא ידעו מה לעשות עם בתי הספר ולא ידעו מה לעשות עם המבנים, וודאי גם לא היו הצרכנים הגדולים.
: יש בתל אביב יותר בקשות לאחרונה, אבל זה לא מגיע ל-10%-5% מהדרישות של ירושלים, כי בירושלים באופן סיסטמתי בגלל בעיות אובייקטיביות יש חוסר מתמיד בכיתות לימוד.
יעקב מרגי: וגידול מתמיד.
: לכן זו סיבה ראשונה למה צריך לעשות כאן משהו מחוץ לקופסה ומשהו אחר.
: הסיבה השנייה היא שירושלים היא לא עיר קטנה, היא עיר שיכולה בהחלט להיכנס לאיזו תוכנית חומש, כמו שאמר המנכ"ל, שבה היא יודעת שבמשך כמה שנים משרד החינוך או המדינה משלימה להם את העניין הזה, והם יודעים לעשות את מימון הביניים כדי לעשות אחת ולתמיד טיפול שורש בעניין הזה.
: ואם לא עושים את זה, בכל שנה אנחנו יוצאים עם דפיציט נוסף, שזה ודאי מכביד.
: לכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, אנחנו באמת מדברים על זה המון, שחייבים לבנות.
: תמיר בכמויות שיש לו, גם אם זה שנה יחסית טובה מבחינה תקציבית לסמנכ"ל משרד החינוך, לפיתוח – דיבר קודם המנכ"ל שהוא קיבל הודעה מתמיר, ואני בטוח שגם תמיר התרגש להגיד לו: יש לך 70 כיתות.
: יחסית לעיר אחרת זה הרבה מאוד – אבל יחסית לירושלים זה לא מספיק.
: יש מגעים בנושא הזה וצריך לאשר.
: אין שום תוכנית שבה העירייה תיבחן בסופו של דבר בביצוע ובכך שהיא הצליחה ליישר קו, ומשם והלאה לא יצטרכו אולי יותר דיונים נוספים.
: המצב הזה הוא בלתי אפשרי לחלוטין.
יעקב מרגי: אני אעביר את רשות הדיבור כרגע לפז כהן, אבל לפני כן, גם בדיונים שקיימנו כאן, גם בהקשר של המחסור של כיתות במזרח ירושלים יש החלטה.
יעקב מרגי: ברגע שהמדינה לא הקצתה את המשאבים ולא פתרה, לא נתנה מענה גם למצוקות האובייקטיביות של עיריית ירושלים ליישם את ההחלטה הזאת, זו בעיה.
יעקב מרגי: אי-אפשר לזרוק הכול על עיריית ירושלים.
: אתה מדבר על ההפקעות?
יעקב מרגי: הקטע של ההפקעות, הקטע של מימון, הקטע - - -
: היתה החלטת בית משפט ותקציב לא מגיע עם זה.
יעקב מרגי: ההחלטה היא לא רק לעיריית ירושלים.
יעקב מרגי: על המצוקה בירושלים בכלל אנחנו זועקים שנה אחר שנה, וכפי שאמרתי בפתיח אין לנו אלא לברך את ראש העיר שמוכן לקחת יוזמה לא פשוטה, אמיצה.
יעקב מרגי: זה מהלך כלכלי אמיץ כדי לפתור את הבעיה.
יעקב מרגי: פז כהן, בבקשה.
<פז כהן: קודם כול, ביום שני בשבוע הבא יתקיים דיון בבג"ץ על עתירה שהגיש ארגון ההורים בירושלים מול משרד החינוך, ממשלת ישראל ועיריית ירושלים על מחסור של 3,800 כיתות לימוד בירושלים.
<פז כהן: אנחנו עובדים במשך שנים, הוועדה הזאת עובדת ומציפה את הדברים, עיריית ירושלים אמרה: אתם צודקים, נתנה תשובה והתחילה לתת פתרון ואמרה: ניקח כסף מכם, התושבים של ירושלים, כדי לקחת הלוואה, כדי לבנות כיתות לימוד, כי אנחנו מכירים בבעיה.
<פז כהן: מה עשתה ממשלת ישראל?
<פז כהן: היא אמרה: לא מיציתם הליכים.
<פז כהן: זו התשובה של ממשלת ישראל לעתירה שלנו בנושא הזה של מחסור בכיתות לימוד.
<פז כהן: המחסור הוא לא רק במזרח ירושלים.
<פז כהן: ילדים חרדים, ילדים חילונים וילדים דתיים בירושלים לומדים בתוך מכולות, לומדים ארבעה ילדים סביב שולחן, ומי שלא רואה את הדבר הזה בעיניים לא יכול להבין כמה הדבר הזה כואב.
<פז כהן: אם לא יקרה כלום בוועדה הזאת וגם לא יקרה שום דבר בדיון בבית המשפט, אנחנו לא נפתח את שנת הלימודים בשנה הבאה.
<יצחק זאב פינדרוס: יישר כוח.
יעקב מרגי: עו"ד איילת דיין, אחרונת הדוברים לפני משרד החינוך.
יעקב מרגי: בקצרה, איילת.
<איילת דיין: שלום, נעים מאוד.
<איילת דיין: אני רוצה להתייחס בקצרה למצוקה של הילדים האוטיסטים במזרח ירושלים.
<איילת דיין: בכל מזרח ירושלים יש רק שני בתי ספר - -
יעקב מרגי: את יכולה לומר בביטחון מלא "ובכלל".
<איילת דיין: - - לילדים עם אוטיזם.
<איילת דיין: זה בתי ספר רשמיים של מדינת ישראל.
<איילת דיין: הילדים לומדים שם בכיתות צפופות מאוד, בכמות גדולה מעל התקן, במבנים שאינם מותאמים, במבנה רב-קומות שהוסב לבית ספר, שאינו מתאים לבית ספר רגיל, על אחת כמה וכמה לכיתות תקשורת שמצריכות כיתות קטנות יותר.
<איילת דיין: חדרי טיפול – הילדים לומדים בסכנת חיים, בחלק מהכיתות אפילו לא ניתן להתקין מזגנים, ועד לאחרונה למדו שם יותר מ-100 תלמידים, עכשיו פיצלו את בתי הספר, פתחו גם בית ספר לכיתה א' שיש בו כבר 24 תלמידים ובשנה הבאה הולכים להיות בו 40, וגם הוא לא במבנה מותאם, אלא בבית פרטי, ששוב עבר הסבה ואינו מותאם לצרכים המיוחדים של הילדים.
יעקב מרגי: משרד החינוך, משרד האוצר, תקשיבו: לדיון חשוב כזה בסכומים גדולים כאלה ובתוכנית גרנדיוזית שראש העיר מוכן לה, אני אומר עכשיו כמחאה – תרצו, קחו את זה כמחאה, קחו את זה כחומר מחשבה לעתיד – הזמנתי לא פחות משר.
יעקב מרגי: אמרתי שיתחילו משר, אבל אני מוכן להתפשר על מנכ"ל.
יעקב מרגי: מנכ"ל משרד החינוך לא מצא לנכון להגיע לדיון חשוב כזה.
יעקב מרגי: אני חושב שהפתרון פה הוא מחוץ לקופסה, הוא מחוץ למסלול הרגיל.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, כותבים קריטריונים באחד הרחובות שאתם יושבים שם בירושלים - -
<תמיר בן משה: שבטי ישראל.
יעקב מרגי: - - בלי לשמוע את הצרכים האמיתיים.
יעקב מרגי: אמרתי והזהרתי בדיונים שלא ייתכן לכתוב קריטריונים של חלוקת משאבים לבניית מבנים בצורה מאוד ממלכתית, מאוד מפוזרת, כשהמדינה סוחבת על גבה עיוות אדיר בבינוי.
יעקב מרגי: יש אוכלוסיות מזוהות, ידועות, ששם רוב רובם של המנ"דים, רוב רובם של הקונטיינרים, רוב רובם של המבנים השכורים.
יעקב מרגי: הדיון על הקריטריונים היה צריך להתקיים כאן, זה המנהג.
יעקב מרגי: זה החטא הקדמון שהכנסת מאפשרת למשרדי ממשלה לכתוב קריטריונים, לכתוב נהלים.
יעקב מרגי: זו הסלחנות שלנו כחברי כנסת וכמחוקקים, שאנחנו מסכימים שדברים לא יבואו בחקיקה, שיבואו בנוהל או יבואו - - -
אמיר אוחנה: בואו נשנה את זה.
יעקב מרגי: לכן מחר-מחרתיים כשמובילים הליך של חקיקה ונותנים אפשרות לשר לתקן תקנות או לכתוב תבחינים חדשים, צריך לדרוש בסך-הכול עוד משהו, "באישור הוועדה הרלוונטית".
מנחם אליעזר מוזס: אישור ועדת החינוך.
יעקב מרגי: אני לא בא בביקורת אליך, מר תמיר.
אמיר אוחנה: היושב-ראש, תוביל, אנחנו מצטרפים.
יעקב מרגי: אני אומר את הדברים האלה שיישמעו וייכתבו בפרוטוקול, ואני מודה לך שהגעת לדיון.
יעקב מרגי: קודם כול, אני אגיד, חברים, הדיון פה הוא לא על הקריטריונים של חלוקת המבנים, יש צרכים בכל המדינה.
יעקב מרגי: כרגע הדיון הוא על ירושלים.
יעקב מרגי: ראש העיר הציג מצגת עם פער של 3,800 כיתות בפיזור, ואני מודה שוב שהוא עשה זאת בממלכתיות והציג את כל הבעיה בכל המגזרים, בכל השכונות, ואני חושב שנכון לעשות את זה, כולל בתי הספר הפרטיים, כי הילדים הם ילדים, הם אזרחים במדינת ישראל, ולא משנה איפה בחרו ההורים שלהם לחנך אותם, וצריך לתת להם מענה כזה או אחר.
יעקב מרגי: נכון שסדרי העדיפויות צריכים להיות קודם כול לממלכה ואחר-כך לנלווים ואלה שבחרו לעצמם את הפריבילגיה ללמוד במקומות אחרים.
יעקב מרגי: כרגע המצוקה היא מצוקה קשה.
יעקב מרגי: זה בלתי נסבל.
יעקב מרגי: לו יצויר בהשקפת עולם של המגזר החרדי והערבי להשבית מוסדות חינוך, היה צריך להשבית אותם, אבל לא משביתים מוסדות חינוך.
יעקב מרגי: אי-אפשר ללמד בתוך קונטיינר ללא תנאים, אי-אפשר ללמד בתוך קרוואן ללא תנאים, אי-אפשר ללמד 50 ויותר תלמידים ותלמידות בכיתה אחת.
יעקב מרגי: הגיעה השעה.
יעקב מרגי: דווקא סביב יום ירושלים של שנת תשע"ז אני חושב שצריך לעשות הכול כדי שהפער הזה יימחק.
אמיר אוחנה: אני חייב ללכת, אדוני.
אמיר אוחנה: רק מילה אחת, ירושלים היא מיקרוקוסמוס של מדינת ישראל.
אמיר אוחנה: איך שתיראה מערכת החינוך בירושלים כך היא תיראה בישראל.
: הלוואי.
: ראש העיר מוכן לחתום על זה.
: זה הולך הפוך.
יעקב מרגי: יעקב, מיותר.
יעקב מרגי: יש לנו עוד דיון בוועדת הכספים.
<תמיר בן משה: אני סמנכ"ל ומנהל מינהל הפיתוח במשרד החינוך, אחראי על בינוי מוסדות החינוך בארץ.
<תמיר בן משה: קודם כול מבחינתנו, כמו שאמרת במהלך הדיון, אין ויכוח על המספרים, כי מבחינתנו הנתונים העובדתיים, זה כמה תלמידים חלקי מספר הכיתות הבנויות.
<תמיר בן משה: המספרים הם מספרים ידועים.
<תמיר בן משה: מבחינתנו במשרד החינוך בשיתוף עם האוצר, ואני חושב שגם היו דיונים ביחד עם ירושלים, משרד החינוך לפחות במספרים ובכמות הכיתות הקיימות בתוכנית החומש, נותן את מספר הכיתות לפי הקריטריונים בתוספת כמה אופציות נוספות ופתרונות נוספים שנתנו, ואני רוצה לציין אותם כי הם חשובים.
<תמיר בן משה: אני חושב שרק בזכות ירושלים יצאנו בנוהל של קידום בנייה בלי הרשאה, שעיריית ירושלים יכולה לצאת בו עכשיו, מעבר ל-60 כיתות שניתנו להם בהרשאות, לעוד 170 כיתות.
<תמיר בן משה: זה מספרים שאפשרנו רק לעיריית ירושלים ולא במקומות אחרים בהיקפים האלה.
<תמיר בן משה: עוד פעם, במספרים שלנו זה המקסימום שאנחנו יכולים לתת.
יעקב מרגי: תמיר, לו יצויר מבחינת תקציב המשרד שהיתה לך אפשרות היום לכסות את כל הפערים במדינת ישראל, האם היית מכיר בצורך של 3,800 כיתות?
<תמיר בן משה: לא, לפחות לא בנתונים שלנו.
<תמיר בן משה: ההכרה בצורך כן, אבל אני גם אציין - - -
יעקב מרגי: הכרה בצורך כן?
יעקב מרגי: עזוב את המושגים הפרוצדורליים שלך.
<תמיר בן משה: אני אענה.
<תמיר בן משה: הרשות מגישה בכל שנה את הבקשות שלה לבינוי, ואנחנו מכירים את העניין הזה.
<תמיר בן משה: עיריית ירושלים הגישה ב-2017 - - -
יעקב מרגי: עזוב, תמיר.
יעקב מרגי: אני בכוונה לא הולך לשם.
יעקב מרגי: עזוב את הפרוצדורות שלך.
יעקב מרגי: אני מכיר את הפרוצדורות של משרד החינוך, המושג של הכרה בצורך ואיך זה הולך.
יעקב מרגי: כיום, איך שאמרתי בפתיח, מול מצבת התלמידים, שזה מדע מדויק וידוע, מול כיתות תקניות, קיים פער של 3,800 כיתות?
<תמיר בן משה: נכון, אבל כמה כרגע יש פרויקטים שזמינים?
<תמיר בן משה: 384 כיתות.
<תמיר בן משה: היום 384 כיתות.
יעקב מרגי: הוא לא הכחיש.
<אמנון מרחב: תנו לנו כסף ונוכל לקדם, זאת בדיוק הנקודה.
<אמנון מרחב: זו ביצה ותרנגולת.
יעקב מרגי: תמיר.
<תמיר בן משה: אנחנו עם עיריית ירושלים, רק שצריך לדייק במספרים.
<תמיר בן משה: אני לא אומר ש-1,000 הכיתות שאמנון - - -
: תמיר, מה שהיושב-ראש שואל זה אולי ירושלים גדולה על כל המספרים האלה?
יעקב מרגי: המספרים והפערים הם נכונים.
: צריך לעשות משהו אחר.
<תמיר בן משה: נושא נוסף לעניין מזרח ירושלים.
<תמיר בן משה: לעניין מזרח ירושלים, גם הרשות מכירה וזה גם בתיאום עם האוצר, כל פרויקט שזמין לתקצוב, ללא מגבלה ומעבר לתקציב ולקריטריונים של משרד החינוך, אנחנו מתקצבים אותם.
יעקב מרגי: אתה לא מסוגל.
<תמיר בן משה: זה מעבר.
<תמיר בן משה: זה תוספתי.
יעקב מרגי: אחת המיומנויות שלי זה לנהל דיון, אז אל תפריע לי.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר שאנחנו משחקים בנדמה לי, אנחנו בוחנים אפשרות פתרון וביצוע.
יעקב מרגי: אתה אומר לי - - -
<תמיר בן משה: כל כיתה - - -
יעקב מרגי: אתה אומר דבר שלא עומד במבחן המציאות.
יעקב מרגי: לו יצויר שראש עיריית ירושלים היה אומר לך עכשיו: 3,800 כיתות במצב זמין, בזמינות מידית, אין לך יכולת, אין בכוחך לתקצב זאת.
יעקב מרגי: אל תגיד לי "כל פרויקט".
<תמיר בן משה: אני מפריד בין מזרח ירושלים לחרדים ומערב העיר.
<תמיר בן משה: במזרח ירושלים – יושב פה גם נציג האוצר – יש סיכום, והעירייה מכירה בו, שכל פרויקט במזרח ירושלים שיהיה זמין לתקצוב - - -
<אמנון מרחב: על-פי הקריטריונים שלכם.
<תמיר בן משה: מעבר.
יעקב מרגי: תמיר, תודה.
: למה רק במזרח ירושלים?
יעקב מרגי: יעקב אשר, תודה.
יעקב מרגי: אתה לא מפריע לי יותר, אני אוציא אותך.
<אמנון מרחב: אני צריך - - -
יעקב מרגי: יש לי ארבע דקות לסיים.
יעקב מרגי: סליחה, אדוני, אמנון, אין לי בעיה להוציא אותך ביום חגיגי.
יעקב מרגי: אני רוצה להגיע לתכלית.
יעקב מרגי: תמיר, עם כל הכבוד, אל תנפנף לי בהחלטה הזאת.
יעקב מרגי: אני סובל מזה גם במגזר הבדואי בדרום.
יעקב מרגי: אתם מאה אחוז, אבל ארבע שנים 5,000 ילדים בלי גני ילדים במגזר הבדואי.
יעקב מרגי: אל תאמר לי שההחלטה ישימה.
יעקב מרגי: ההחלטה שהמשרד נותן והיא לא ישימה היא לא החלטה.
יעקב מרגי: אין לו, מה אתה רוצה שהוא יעשה?
יעקב מרגי: שהוא יבנה בקומה שנייה מעל כל מזרח ירושלים, בעמודים?
יעקב מרגי: יש מציאות קשה של זמינות קרקע, התושבים לא מוכנים להפקעה.
יעקב מרגי: אתה המדינה, אתה הריבון, תן לו את הכלים הפרוצדורליים.
יעקב מרגי: אני כבר שנתיים-שלוש מתמודד עם הסוגיה של מחסור בכיתות במזרח ירושלים.
יעקב מרגי: אתם אומרים לי: יש החלטה, יש החלטה, יש החלטה.
יעקב מרגי: מה ההחלטה?
יעקב מרגי: הידיים שלהם קשורות.
יעקב מרגי: אל תנסו להתחבא.
יעקב מרגי: תקשיב טוב-טוב, תמיר, אני לא רוצה שתלך לשם, אתה תמשיך לעבוד במסלול הרגיל שלך, בערוץ הרגיל שלך על תקצוב כיתות בכל המדינה, שגם על זה צריך לדבר.
יעקב מרגי: ירושלים רבתי – זה מצב בלתי נסבל.
יעקב מרגי: הייתי קורא להם מהדיון הזה להשבית כל כיתה שהיא לא תקנית, נראה אתכם.
יעקב מרגי: עשו לכם את זה החינוך הכנסייתי, המדינה ידעה להתיישר ועקפה כל חוק של שוויון, עקפה את כל חוקי התקציב ואת כל הוראות החשב הכללי, והעבירה את זה בכביש עוקף דרך משרד אחר.
יעקב מרגי: אל תספרו לי סיפורים איך עובדים משרדי הממשלה, הייתי שם.
יעקב מרגי: אל תנסו להסתתר.
יעקב מרגי: יש פה צורך, יש פער של 3,800 כיתות.
יעקב מרגי: הייתם צריכים לבוא לדיון היום, גם האוצר, ואני אשמע את האוצר, גם משרד החינוך, ולברך.
יעקב מרגי: אני מבקש סליחה על מהלך, שזה כמעט התאבדות כלכלית, של ראש עיר, שמוכן לצעד נועז, ללכת ולקחת הלוואה ונבחן אותו, נעמיד אותו במבחן, האצבע תהיה מופנית אליו, לא אליכם.
יעקב מרגי: הייתם היום צריכים להיות גדולים מהחיים, תפסיקו להתעסק עם הפרוצדורות, בירושלים הבעיה לא תיפתר.
יעקב מרגי: אתם יודעים מה קורה במגזר החרדי?
יעקב מרגי: אני מתמודד עם רישום בנות במגזר החרדי.
יעקב מרגי: אומר לי מנהל הסמינר: מה אתה רוצה שאני אקבל?
יעקב מרגי: יש לי 54 בנות בכיתה, למה שאני אקבל?
יעקב מרגי: מה אתם מבלבלים?
יעקב מרגי: איפה קיים דבר כזה בכל המדינה?
יעקב מרגי: אתם מדברים אתי על פרוצדורות, זה לא עובד.
יעקב מרגי: הפרוצדורות שלכם לא עובדות במקרי חירום.
יעקב מרגי: הלוואי שזה היה עובד בשוטף, ברגיעה.
יעקב מרגי: זה לא עובד, זה לא עובד לכם בכל הארץ.
יעקב מרגי: ציפיתי שלא תתנו לי תשובות של פרוטוקול.
יעקב מרגי: אגף התקציבים, בבקשה.
<דניאל לורברבויום: אני רפרנט חינוך.
<דניאל לורברבויום: אני מצטער אם אני אאכזב אתכם מראש - - -
: אנחנו מופתעים...
<דניאל לורברבויום: משרד האוצר לא עובד מול הרשויות אלא מול משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני מכיר את התשובה הזאת, נכון.
<דניאל לורברבויום: אני מקבל את הנתונים שלי ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: למה כשהוא רצה לומר, הפרעת לו לומר מה שהוא רצה לומר?
יעקב מרגי: חששתם שהוא יאמר מה שהוא רצה.
<דניאל לורברבויום: ממש לא.
יעקב מרגי: עקבתי אחרי הדיון.
<דניאל לורברבויום: זה הנתונים שיש לי ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: מצד אחד אני לא עובד מול הרשויות, אתה צודק, אבל כשהוא רצה - - -
: אוי ואבוי אם הוא יביא לו נתונים אמיתיים.
יעקב מרגי: תן לי, יעקב אשר.
<דניאל לורברבויום: עיריית ירושלים הגישה בקשה ל-1762 כיתות השנה, שזה יותר מ-2,000 פחות מה-3,800 שהוצגו.
<דניאל לורברבויום: אני לא אומר שה-3,800 זה לא צורך שקיים, אני לא מכיר, אני לא מקבל את הנתונים שלי ממצגת בוועדות בכנסת, אלא מעבודה בשטח.
יעקב מרגי: כמה ביקשה עיריית ירושלים?
<דניאל לורברבויום: 1,762.
יעקב מרגי: נתתם לה?
<דניאל לורברבויום: משרד החינוך עשה עבודה ובדק וראו ש-1,200 כיתות, באמת יש צורך בהן.
<דניאל לורברבויום: מבחינת הזמינות לתקצוב, וככה הממשלה עובדת, אין מה לעשות - - -
יעקב מרגי: פרוצדורות.
<דניאל לורברבויום: יש 384 כיתות שזמינות לתקצוב.
<דניאל לורברבויום: אלה המספרים.
<דניאל לורברבויום: עד כאן.
<דניאל לורברבויום: בינתיים תקצבו 60 כיתות, בסך-הכול אנחנו מדברים - - -
מנחם אליעזר מוזס: לצחוק מותר או לבכות?
<דניאל לורברבויום: כמו שתמיר ציין יש עניינים של קידום מימון של 170 כיתות שהולכות לצאת, חוץ מזה במזרח ירושלים אין כיתה אחת שזמינה לתקצוב שלא קיבלה תקציב, והכיתות שכן תוקצבו קיבלו תקצוב גבוה יותר, כדי שיוכלו לבנות לגובה, לפתור בעיות - - -
יעקב מרגי: תנו לו, תנו לו לסיים.
<דניאל לורברבויום: הכיתות שכן תוקצבו קיבלו תקציב עודף, כדי שיוכלו לבנות לגבוה.
<דניאל לורברבויום: בנוסף, עיריית ירושלים קיבלה 60 מיליון שקל לטובת הפקעת קרקעות במזרח ירושלים, כדי להקל עליהם, וחוץ מזה, אם אני מבין נכון – תמיר, תקן אותי אם אני טועה – גם בכיתות שיצאו הרשאות בגינן במזרח ירושלים כרגע הביצוע הוא רחוק מלהיות מזהיר.
<אמנון מרחב: אתה טועה.
<דניאל לורברבויום: אלה הנתונים שקיבלתי ממשרד החינוך.
<אמנון מרחב: אתם מתקצבים בחסר.
יעקב מרגי: אמנון, ראש העיר מגיב, מסכם את הדיון.
<אמנון מרחב: - - - גם על כל הרשאה אנחנו צריכים להוסיף עשרות מיליונים.
יעקב מרגי: ראש העיר מסכם את הדיון.
יעקב מרגי: למה אתה מפריע?
<דניאל לורברבויום: מעבר לזה, אנחנו מדברים על תוכנית חומש של 17,000 כיתות, שהיא הכפלה של 8,500 שהיתה בתוכנית החומש הקודמת.
יעקב מרגי: בא ראש העיר ואומר: אני רוצה לעזור למדינה, אני רוצה ליטול הלוואה, בסך-הכול משרד הפנים מאשר לי, יש לי יכולת החזר, הרי שר הפנים לא יאשר לו בלי לבדוק את יכולות ההחזר שלו.
יעקב מרגי: הוא משלם היום 170 מיליון שקלים בשנה שכירויות, עוד 40 מיליון להתאמות שהוא עושה.
יעקב מרגי: האם זה נראה סביר?
יעקב מרגי: אפילו אנחנו, שלא חונכנו בחינוך פיננסי בשנות ה-70 וה-80 במערכת החינוך הממלכתית, יודעים להבין במידית שזה מהלך מבריק ומתבקש.
יעקב מרגי: מה מפריע לכם?
יעקב מרגי: הוא לא דורש מכם שקל נוסף, ההפך הוא הנכון, הוא רוצה לחסוך זאת מכספי התושבים, הוא רוצה להפנות את הכסף הזה לדברים אחרים שירושלים זקוקה להם.
יעקב מרגי: למה אתם עומדים על הרגליים האחוריות?
<דניאל לורברבויום: ספציפית העניין הזה נראה לי יותר קשור למשרד הפנים.
<דניאל לורברבויום: זה לא כל-כך רלוונטי אלי כרפרנט חינוך.
<דניאל לורברבויום: יכול להיות שזה משרד הפנים ורפרנט פנים.
<דניאל לורברבויום: בואו נעשה דיון מקצועי ונראה מה אפשר לעשות.
יעקב מרגי: 20 שנה לא היה לכם זמן לעשות דיון מקצועי על זה.
יעקב מרגי: אדוני ראש העיר.
: אפשר להגיש הצעה?
יעקב מרגי: לא, ראש העיר חייב לענות.
: אני מציע שתעשה ועדה נוספת למעקב, שיבואו האוצר וייתנו תשובות ברורות.
: אם לא, שיהיו אמיצים ויגידו לא, ואם כן, שיגידו איך הם עושים את זה.
: כבר נמאס לנו להשתתף בדיונים האלה, זאת האמת.
יעקב מרגי: הדיון מבחינתי מוצה.
יעקב מרגי: הוועדה תאמר בסיכום שלה את ההכרה בצורך, היא תאמר דברים ברורים.
ניר ברקת: כל בר דעת מבין שהתהליך קלוקל.
ניר ברקת: תהליך שיטת העבודה בין האוצר למשרד החינוך לעירייה כשל כשל מערכתי בעשרות השנים האחרונות, זה לא רק מי שנושא בתפקיד היום.
ניר ברקת: ואם נחשוב באותה צורה, אל תתפלאו שנגיע בדיוק לאותו מקום.
ניר ברקת: לחשוב מחוץ לקופסה זה אומר שצריך לחשוב אחרת.
ניר ברקת: עיריית ירושלים הכי קרובה לשטח, ואני אומר לכם שלהתחיל בכל שלב לקבל אישור של משרד החינוך, של משרד האוצר, של הפקעות וסיפורים זה לא יעבוד.
ניר ברקת: אין שום סיכוי שנוכל לצמצם את הפער הזה, אין שום סיכוי בשיטת התקצוב הקיימת.
ניר ברקת: בעבודת מטה שנעשתה במוריה, העירייה ומשכ"ל, ברור לנו שהלוואה מגלחת לנו כמעט חצי מהזמן פתאום מאשר בכל פעם לעבור דרככם, לקבל אישור מצ'וקמק על התהליך הזה.
ניר ברקת: תעזבו אותנו, תנו לנו לעבוד ואז תבואו אלינו בתלונות אם לא נעשה את זה נכון.
ניר ברקת: אנחנו יודעים לגלח בין שליש לחצי זמן.
ניר ברקת: זה פעם ראשונה.
ניר ברקת: פעם שנייה, בנייה.
ניר ברקת: אנחנו לא גוף פרטי, אנחנו גוף ציבורי.
ניר ברקת: עיריית ירושלים היא גוף ציבורי, אנחנו אחראים על התושבים יותר מכם, כי אלי באים בתלונות, לא אליכם, לאוצר ולמשרד החינוך.
ניר ברקת: אלי באים בתלונות אם הרמה לא גבוהה.
ניר ברקת: אנחנו יודעים לבנות ברמה גבוהה, באיכות גבוהה, לפי כל סטנדרט ואפילו קצת יותר.
ניר ברקת: תנו לנו לעבוד.
ניר ברקת: ההלוואה הזאת היא קודם כול בושה למדינה, אבל אנחנו בונים את הרוב כרגע.
ניר ברקת: קודם כול בונים, אני לא מוכן לעכב כיתת לימוד אחת, וההנחיה שנתתי למוריה היא לא לעכב כיתת לימוד אחת.
ניר ברקת: ואני אומר לכם היום: אם ההלוואה תעוכב לנו, או לחילופין לא נקבל 2 מיליארד שקל, לא מיליארד – מיליארד השנה ומיליארד בשנה הבאה – נעכב דברים אחרים.
ניר ברקת: נעכב כבישים, לא כיתות לימוד.
ניר ברקת: ילדי ירושלים – תתייחסו אליהם בגובה העיניים, לכולם, חרדים, ערבים, חילונים.
ניר ברקת: ילדי ירושלים לא יסבלו את הסבל הזה יותר.
ניר ברקת: אדוני היושב-ראש, כל מה שאנחנו מבקשים כרגע, קודם כול, אל תעכבו לנו את ההלוואות, ואנחנו נמצא את הדרך שהמדינה תשלם את ההחזר.
ניר ברקת: אני אפילו לא מתנה את זה כרגע, כי התניה זה לעכב את הילדים.
ניר ברקת: אני לא מוכן לעכב דקה יותר את הילדים.
ניר ברקת: אני אתחשבן עם המדינה.
ניר ברקת: עכשיו אני בדרך לוועדת הכספים, אני רוצה שתסתכלו רגע על השקף הזה, הבאנו את חברת מקינזי, כי נאמרו דברים קשים ובוטים מאוד ושקריים, ומטעים, כשבאנו לדרוש תקציב מממשלת ישראל בסבב האחרון, בדיוני תקציב 2017.
ניר ברקת: עיריית ירושלים נמצאת היום בתקצוב השוטף שלה ב-70% מהממוצע הארצי, ב-60% מפורום ה-15.
ניר ברקת: זה מה שנדרש בעוד חומש מהיום, בשנת 2022.
ניר ברקת: אם רוצים שהעיר ירושלים תהיה שווה לממוצע הארצי, נזדקק לסיוע של 1.9 מיליארד שקל, לא כולל ההחזר של כיתות לימוד.
ניר ברקת: ואם נרצה להיות יחסית לפורום ה-15, יחסרו לנו 2.3 מיליארד שקל.
ניר ברקת: היום אנחנו מקבלים 700 מיליון.
ניר ברקת: ואם רוצים להשוות לשלושת המטרופולינים האחרים, תל אביב, חיפה ובאר-שבע, יחסרו לנו 2.6 מיליארד שקל, לא כולל ההערכה שלנו לבנות 2,000 כיתות ו-3,000 כיתות, שזה כ-100 מיליון שקל לכל 1,000 כיתות והחזר ליותר מעשר שנים.
ניר ברקת: הפערים שלנו והקיפוח של העיר ירושלים זה לא רק בכיתות לימוד, זה גם בתקציב שוטף ובכלל.
ניר ברקת: ובשבוע שעבר חגגנו את יום ירושלים, חגגנו מה שכן טוב, ויש לנו הרבה מה לשמוח, והעיר שלנו, יש מה להתגאות בה, אנחנו לא בכיינים, אבל אנחנו בהחלט דורשים מממשלת ישראל לעזור לנו, כי האתגר של העיר ירושלים הוא לא רק של עיריית ירושלים וראש העיר, הוא אתגר לאומי.
ניר ברקת: ואם, אדוני, הוועדה הזאת תבוא ותאמר לממשלת ישראל, למשרד האוצר: תנו להם לרוץ קדימה, תתחשבנו אתנו אחרי זה, אנחנו יודעים לספק את הסחורה.
ניר ברקת: לגבי התוכנית עצמה, נשאיר לכם את הקאפות.
ניר ברקת: זו התוכנית והיא תוכנית שעבדו עליה, עמלו עליה אנשים טובים.
ניר ברקת: תבואו ותשאלו אותנו מה אנחנו צריכים, איזו עזרה אנחנו צריכים כדי לממש את זה, אל תבואו עם דרישות ותנאים ותהליכים קלוקלים.
ניר ברקת: תבואו ותשאלו אותנו: איך אתם יכולים לעזור לנו, לעזור לעיר ירושלים לממש את התוכנית הזאת, ואז אתם פתאום תראו שהדברים נראים אחרת לחלוטין.
ניר ברקת: בידיים שלנו לממש את זה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון הזה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לראש העיר על הסקירה הנרחבת ועל הרצון שלו לפתור את בעיית מצוקת הכיתות והמחסור בכיתות לימוד בעיר ירושלים.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לשר הפנים ולסגן שר הפנים, הרב משולם נהרי, שנתן את הסקירה והביע את דעתו על הנכונות ועל הצורך.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה מראש העיר על פער של 3,800 כיתות בין הצורך לבין מספר הכיתות התקניות הקיימות.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה ממשרד החינוך על כך שהוא מכיר בפער של 3,800 כיתות.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר הפנים ולשר האוצר וכן לשר החינוך להמליץ ולאשר את מתן ההלוואה, לא לעכב את התהליך הזה שהתחיל ולא ייעצר.
יעקב מרגי: הוועדה תעקוב אחר היישום והביצוע גם של הלוואה וגם של הבינוי.
ניר ברקת: בקשה נוספת לשנה הבאה של מיליארד שקל, ל-2018.
יעקב מרגי: כמובן.
יעקב מרגי: הבקשה היא דו-שנתית, כפי שציין ראש העיר.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: הצעת חוק חינוך חינם לילדים חולים (תיקון – הגדרת ילד חולה), התשע"ו–2015, פ/2109/20, של חבר הכנסת יוסי יונה, וקבוצת חברים נוספים.
יעקב מרגי: הצעת החוק השנייה: הצעת חוק חינוך חינם לילדים חולים (תיקון – הגדרת ילד חולה), התשע"ו–2016, 2650/20, של חבר הכנסת דב חנין, וקבוצת חברי כנסת שלא נמצאים כאן.
יעקב מרגי: אנחנו נמזג את שני החוקים לחוק שיש עליו הסכמה בוועדת שרים, זה יהיה צמוד לנוסח שיש עליו הסכמה.
יעקב מרגי: הבקשה למיזוג הצעות החוק נתקבלה.
יעקב מרגי: נגד – אין, נמנעים, אין.
יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת יוסי יונה.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, אין המון מה לומר בעניין, החוק הוא מאוד פשוט.
יוסי יונה: כפי שאנחנו יודעים, חוק חינוך חובה חינם הורחב והוחל גם על גילאים 3 ו-4.
יוסי יונה: הייתה קיימת לאקונה בחוק שבה הבחנו שחוק ילדים חולים בתחולתו היא מגיל 5 ומעלה.
יוסי יונה: בקשתנו המתבקשת, אם אפשר לומר כך, היא שחוק חינוך חובה, משעה שתחולתו היא גם ל-3 ו-4, הרי שהוא גם יחול על ילדים חולים.
יוסי יונה: לשם כך, נדרש תיקון פרוזאי בחוק ילדים חולים, ולהוריד את תחולתו ל-3-4, אדוני היושב ראש.
יוסי יונה: אני רוצה לציין במשפט אחד, הרשימה מאוד מכובדת של חברות וחברי הכנסת שהצטרפו להצעת החוק שלי, וכן גם לציין את הבנתם של משרדי ממשלה במקרה הספציפי הזה של שר האוצר ושר החינוך שנתנו את תמיכתם.
יעקב מרגי: זה לא מובן מאליו, זה איש אופוזיציה.
יוסי יונה: זה לא מובן מאליו לתת לאיש אופוזיציה החוק שיש לו עלות תקציבית, הגם שהיא לא בשמיים.
יוסי יונה: לך, אדוני היושב ראש, שאתה מקיים את הדיון הזה בפרק זמן מאוד קצר, מאז שהדבר הזה הובא לפתחך ומקיים דיון.
יוסי יונה: אני מקווה גם, אדוני היושב ראש, משום שאין, אם בכלל, אין שום בעיה שכפי שאני יכול לשפוט שניצבת לפתחנו, שאנחנו כבר היום נדון בחוק, נקריא אותו, גם נצביע עליו, אני מקווה, אדוני היושב ראש.
<מירב ישראלי: אני רק אומר את הסעיף שאנחנו מתקנים שיהיה ברור על מה מדובר.
<מירב ישראלי: החוק, חוק חינם לילדים חולים, הגדיר איזה ילדים זכאים לזכויות לפי החוק שזה לימוד בבית.
<מירב ישראלי: אם הילד חולה בבית, ולימוד בבית-חולים אם הילד מאושפז.
יעקב מרגי: ספרו לי כמה דיונים עשינו כאן.
<מירב ישראלי: הגדרה של ילד חולה – שזה ילד שהוא מעל 21 ימים רצופים לפי הוראת רופא בבית - על ההגדרה הזאת אנחנו מדברים.