GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן ברושי: יש לנו מעל 100,000 תלמידים בחינוך ההתיישבותי ונמצאים פה ענת לביא ואחרים שעוסקים בזה.
איתן ברושי: מתוכם, כפרי הנוער הם חלק בלתי נפרד בחינוך ההתיישבותי וגם חלקים נוספים שלא אמנה כרגע.
איתן ברושי: צריך לומר שקיומו של החינוך ההתיישבותי לא מובן מאליו ולצערי, גם במשרד החינוך התנגדו לחוק שאני הגשתי, ואת מכירה אותו, להגיע למצב שבו החינוך ההתיישבותי לא יהיה תלוי בפקידי אוצר שמתחלפים.
איתן ברושי: בכל שנה, למעט השנה האחרונה – ב-2018-2017 לא היה – עד 2018-2017 בכל שנת תקציב היה איום על סגירת החינוך ההתיישבותי על-ידי פקידי האוצר.
איתן ברושי: בני יודע על זה ואחרים יודעים.
איתן ברושי: יצאנו עם ראש המועצה של עמק יזרעאל ועם אנשים מהאזור שלי להפגין כדי לאפשר את המשך קיומו של החינוך ההתיישבותי, שכפרי הנוער הם חלק ממנו.
איתן ברושי: לא סתם שאלתי מדוע להפריד, לפחות כלפי חוץ, בין החינוך ההתיישבותי על כל מרכיביו.
איתן ברושי: אני אתן דוגמה את בית-ספר נהלל, כשאני הייתי ראש המועצה, יש לנו שם כפר נוער ויש לנו בית-ספר.
איתן ברושי: יש שם 1,000 תלמידים מעמק יזרעאל.
<ליאור זיסר יוגב: אני בוגרת.
איתן ברושי: ראיתי שאת מוכרת לי.
איתן ברושי: יש 1,000 תלמידים מיישובי עמק יזרעאל ועוד כפר נוער עם 250-200 תלמידים, כולל שנת שירות וחקלאות.
איתן ברושי: אם רוצים באמת לחזור לחינוך הטכנולוגי כאבן יסוד בקיומה של המדינה, אז אנחנו מדברים על החינוך ההתיישבותי שדבר ראשון צריך להגן עליו כי הוא לא מובן מאליו.
איתן ברושי: אני חושב שאם החינוך ההתיישבותי היה יותר ודאי ויותר יציב, הוא גם יכול היה להיפתח יותר לחברה הישראלית, לפתוח את המיפוי ולאפשר ליותר בני נוער מכל הקבוצות באוכלוסייה ללמוד בחינוך ההתיישבותי ולפרוץ אותו.
איתן ברושי: זה חשוב לחברה הישראלית, חשוב לנו.
איתן ברושי: אבל כשאתה לא בטוח אתה לא יכול להיות יותר פתוח.
איתן ברושי: הפשרה היא, אולי, שיהיה חוזר מנכ"ל.
איתן ברושי: אפילו את זה המנכ"לית הקודמת לא הצליחה להעביר עם השר בנט.
איתן ברושי: לכן, מה שחשוב כרגע הוא לומר גם בפורום הזה שכפרי הנוער והחינוך ההתיישבותי הם אותו דבר ויש לנו כאלה וכאלה.
איתן ברושי: היכולת להגן על החינוך ההתיישבותי נחוצה גם בהחלטות לא פחות מחוזר מנכ"ל ובעיניי גם עדיפה החקיקה.
איתן ברושי: דבר שני, צריך לומר שאין ספק שיש פה מחדל מתמשך שאת חלקו ראינו כרגע.
איתן ברושי: אם זה היה במשרד אחד לא היה צריך את כל התיאום הזה.
איתן ברושי: החינוך המקצועי-טכנולוגי - המילה "חינוך" היא משרד החינוך.
איתן ברושי: כמו הגיל הרך.
איתן ברושי: הרי כולם מבינים שזה דבר מטורף, מה שעשו, רק לקח לבנט הרבה זמן להבין.
איתן ברושי: כשהוא עזב את משרד הכלכלה הוא לא הבין שזאת ההזדמנות להעביר את החינוך אליו כי היה שם ואקום.
איתן ברושי: עכשיו אין ואקום, יש שרים שלקחו את זה ועשו מזה פוליטיקה.
איתן ברושי: אבל זה לא הנושא כרגע.
איתן ברושי: אני חושב שצריך להבחין, גברתי יושבת-הראש, בין חינוך מקצועי שמטרתו לאפשר לכל ילד בישראל לסיים עם תעודה והסמכה וגם עם מקצוע לחיים, לבין חינוך מקצועי-טכנולוגי שהוא תנאי לישראל כמדינה מתקדמת.
איתן ברושי: ההבחנה הזאת לא משחררת את החינוך מאחריות כי משרד החינוך צריך להוציא מתחת ידיו כל ילד בישראל – כולם מכירים את הנאומים.
איתן ברושי: אתמול שיבחתי את בנט על הנאום שלו בפרס ישראל על היזמות.
איתן ברושי: אחר-כך היו לי טענות אליו, אבל קודם כל שיבחתי אותו אתמול על הנאום הזה.
איתן ברושי: וזה נאום שנכון לכולם.
איתן ברושי: ולכן, בלי לפגוע ברווחה, באמת תפתרו את הבעיות של הזקנים, של הסיעודיים.
איתן ברושי: יש לכם מספיק מה לעשות.
איתן ברושי: תדאגו שלא יתעללו בזקנים.
איתן ברושי: מה אתם מתעסקים בחינוך?
איתן ברושי: זאת לא ההתמחות שלכם.
איתן ברושי: מה שצריך לעשות זה להעביר את הכול למשרד החינוך.
מירב בן ארי: ההתעללות שייכת למשרד הבריאות, לא?
איתן ברושי: גם הסיעוד וגם הרווחה, יש לכם מספיק עבודה.
איתן ברושי: אני אומר לכם שמי שרוצה לדבר על החינוך הטכנולוגי כמנוף לצמיחה צריך להגיד מה היעדים שלו.
איתן ברושי: מהם צרכי התעשייה המתקדמת בישראל לשנים הבאות?
איתן ברושי: תבינו שהילד שהולך לכיתה ו', ז' או ח', עד שהוא יהיה עובד, הכול פה יתהפך שלוש פעמים.
איתן ברושי: יש קושי גדול לאנשים מבוגרים מה תצטרך המדינה ומה יצטרכו הילדים האלה בעוד עשרים שנה כי זה פער עצום.
איתן ברושי: לכן אני חושב שצריך להבחין בין היכולת לתת לכל אחד מקצוע ותעודה ואת כל מה שנאמר פה, ובין היכולת והצורך לענות.
איתן ברושי: ברור שמספר התלמידים הוא קטן, גם שלכם וגם שלהם.
איתן ברושי: זה לא עונה על הצרכים.
איתן ברושי: כשאני בא, כולל לתעשייה הקיבוצית וכולל לפריפריה – רק לפני כמה ימים היינו בישיבה שגם אתה היית בה, אומנם חלקית.
איתן ברושי: קמה שם מנהלת יוניליבר, שאני פוגש אותה ביום ראשון, ואמרה: אין לנו בעלי מקצוע, אין לנו עובדים.
איתן ברושי: גם אתה היית שם.
איתן ברושי: התעשייה מתפרקת.
איתן ברושי: הרי מחצית הבוגרים לא הולכים להייטק, עם כל הכבוד לשר ההייטק.
איתן ברושי: בסופו של דבר מחציתם לפחות לא הולכים לשם ומצד שני, המדינה גם לא תתקיים רק על הייטק, החשיבות היא להציג יעדים, להציג לאיזה יעדים אנחנו צריכים להתכונן ומזה לגזור את המקצועות ולא הפוך.
איתן ברושי: נניח אני אכשיר עכשיו תלמידים לנגרות ואחר-כך נבנה נגריות.
איתן ברושי: לא יבנו יותר נגריות.
איתן ברושי: צריך לבנות את החינוך ככזה שמתאים ליעדים של מחר ואי אפשר עם הכלים של אתמול להתמודד עם האתגרים של מחר.
מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת עודד פורר.
עודד פורר: ראשית, אני מסכים כמעט עם כל הדברים שאמרת, חבר הכנסת ברושי.
עודד פורר: אני חושב שיש פה תמימות דעים על העניין הזה ובוועדה הזאת דובר כל-כך הרבה על חשיבות החינוך הטכנולוגי.
עודד פורר: כן, אני רוצה לגעת בחסמים ובבעיות המרכזיים כי יש הרבה.
עודד פורר: הראשון, ושנינו היינו גם בצד השני בתוך הממשלה בתפקידים אדמיניסטרטיביים, אחת הרעות החולות של ממשלת ישראל היא היכולת של המשרדים לעבוד ביחד.
עודד פורר: כאילו כל משרד זה עולם נפרד, יבשה אחרת, ממשלה אחרת שרק צריך שגרירויות בין המשרדים וגם נציב שגריר בכל משרד ממשרד אחר.
עודד פורר: אני אומר לכם, זאת השערורייה הכי גדולה.
עודד פורר: לכן אני חושב שצריך להעמיק את שיתוף הפעולה בין המשרדים.
עודד פורר: בחלק מהמקרים אתה מתגבר על זה בכך שאתה מאחד סמכויות.
עודד פורר: הביזור הזה, ואני לא נכנס פה לפוליטיקה, שנותנים הסמכות במשרד העבודה על דברים שצריך לעשות במשרד החינוך – זה לא יעבוד.
עודד פורר: זה פשוט לא יעבוד.
עודד פורר: העסק הזה צריך להיות בתוך משרד החינוך, כל ההסמכות וכל מה שקשור בחינוך.
עודד פורר: אני אתן דוגמה ממה שקרוב ללבי.
עודד פורר: משרד הקליטה מתקצב את האולפנים אבל מי שמפעיל את האולפנים זה משרד החינוך כי מי שאחראי על חינוך ועל לימוד, ולא משנה גם אם זה לימוד מבוגרים – זה משרד החינוך.
עודד פורר: יש לנו טענות אליהם ולהם יש טענות אלינו והכול טוב ויפה, אבל זה הכריח אותנו לעבוד ביחד.
עודד פורר: מנכ"ל משרד הקליטה לא מחליט עכשיו איך מלמדים עברית.
עודד פורר: זה לא בסמכותו.
עודד פורר: את זה עושה משרד החינוך ואם הוא רוצה להגביר את זה, הוא יכול לתקצב יותר ולהעביר עוד כסף למשרד החינוך.
עודד פורר: לכן, כל הדברים האלה צריכים לשבת בתוך משרד אחד כי מה שקורה עכשיו רק מגביר את הרגולציה ורק מרחיק את היכולת ליצור מעבר לזה.
עודד פורר: אני כן חושב שאפשר להעמיק בנקודה הקטנה הזו של כפרי הנוער.
עודד פורר: לכפרי הנוער יש חלק חשוב מאוד גם בקליטת העלייה.
עודד פורר: צר לי לראות כפרי נוער שאין בהם בכלל חינוך טכנולוגי כי חלק מרכזי בקליטת העלייה הוא פתיחת אפשרויות תעסוקה הרבה יותר נרחבות, כשאין ספק שהחינוך הטכנולוגי הוא מה שיפתח את אפשרויות התעסוקה.
עודד פורר: לא דיברתי עם מישהו שם ויכול להיות שבזה אני מכניס אתכם לעוד פלונטר, אבל אני חושב ששיתוף פעולה עם משרד הקליטה יכול לעזור כדי להתגבר על חסמים אחרים כמו חסמים תקציביים.
עודד פורר: בית-ספר שמגיעים אליו הרבה מאוד עולים – ראיתי פה גם את חוות הנוער הציוני וגם את מקווה ישראל.
עודד פורר: אלה בתי-ספר שיש בהם הרבה עולים.
עודד פורר: למה הם לא יהי חלק מהחינוך הטכנולוגי?
עודד פורר: אין שום סיבה לא להכניס לשם את העניין הזה.
עודד פורר: אני מזמין אתכם לפנות למשרד הקליטה ולקחת אותם כשותפים.
עודד פורר: יש אגף תעסוקה במשרד הקליטה שזה התפקיד שלו.
עודד פורר: תכניסו את העולים לתוך המעגל הזה.
עודד פורר: אני אסיים בעניין אחד לגבי תעשיית ההייטק.
עודד פורר: זה נכון שלא כולם יהיו הייטק, אבל צריך להבין שההייטק מתחיל מאותם טכנאים ומאותם חשמלאים ומאותם חרטים.
עודד פורר: בלי זה אין הייטק.
עודד פורר: מה שגרם למקפצה של תעשיית ההייטק במדינת ישראל היה מה שעשו בשנים 97'-96', ממשלת ישראל, ראש הממשלה אז בנימין נתניהו ומנכ"ל משרדו אביגדור ליברמן – רוב הדמויות המרכזיות עוד נמצאות – שלקחו 3 מיליארד שקלים והשקיעו אותם בהכשרות מקצועיות לאותם מאות אלפי עולים שהגיעו לכאן והם נקלטו בתעשיית ההייטק.
עודד פורר: מה שנתן את היתרון הגדול לתעשיית ההייטק הישראלית היה העובדה שהיו פה ידיים מוכשרות ומקצועיות בהיקפים גדולים הרבה יותר ממדינות עולם אחרות.
עודד פורר: היום אנחנו נמצאים במצב הפוך.
עודד פורר: אין לנו את זה.
עודד פורר: ואם ממשלת ישראל לא תקצה תקציבים לעניין הזה ותאחד את כל הרגולציה ותשים הכול במקום אחד, תשפוך על זה כסף כדי שיהיו בתי-ספר טכנולוגיים, אנחנו נמצאים את עצמנו מהר מאוד מידרדרים במפה ופתאום נשאל: לאן נעלמה ה-Start-up Nation?
מירב בן ארי: ענת, בבקשה, מנכ"לית לפורומים ציבוריים בכפרי הנוער ובפנימיות.
<ענת נחמיה לביא: כמה הערות.
<ענת נחמיה לביא: אני מייצגת שותפות פילנטרופית שנרתמה גם לנושא הזה, גם מתוך הכרה בחשיבות אבל גם מתוך הכרה בחשיבות של עולם הפילנטרופיה לתעשייה.
<ענת נחמיה לביא: לגורמים המקצועיים יש ידע לתרום לשולחן הזה.
<ענת נחמיה לביא: במסגרת הזאת אנחנו כן מנסים להוביל מהלך שבו הידע גם מגיע מבחוץ, מצרכי השוק.
<ענת נחמיה לביא: דרך אגב, לא שוק.
<ענת נחמיה לביא: שותף אצלנו יואל קרסו שיש לו את האינטרסים העסקיים שלו, אבל הוא גם פילנטרופ בפני עצמו שרואה את הידע.
<ענת נחמיה לביא: יש כאן איזוהי קואליציה מאוד מאוד חשובה שצריך לראות בה איזשהו שחקן בכל המהלך הזה.
<ענת נחמיה לביא: כמה נושאים שחשוב לי להעלות ועל אחד מהם דיברת, חבר הכנסת.
<ענת נחמיה לביא: למטב הערכתי, אחד החסמים המרכזיים זה כוח ההוראה.
<ענת נחמיה לביא: אפשר לשים כסף ואפשר לשים משאבים ולפתח מגמות אבל אם אין צבא של מורים מוכשרים שאיתרו אותם והם נמצאים על השולחן, אין כמעט שום משמעות לדבר הזה.
<ענת נחמיה לביא: תקנו אותי אם אני טועה במשרד החינוך.
<ענת נחמיה לביא: נכון להיום, זה נושא לדיון בוועדה בכלל.
עודד פורר: אני מדבר שוב על עולים .
עודד פורר: גם שמגיע מורה לשפה זרה או שמגיע מורה למדעים מחוץ-לארץ ולוקח לו שלוש שנים כדי לעשות את ההסבה כדי ללמד פה, אז הרגולציה פה - - - אני אומר את זה גם למשרד החינוך וגם למשרדים אחרים.
עודד פורר: זה הטירוף, זה חלק מהטירוף.
עודד פורר: גם על זה צריך לשים כסף וזה חלק מהעניין.
<ענת נחמיה לביא: זה נושא מאוד מאוד משמעותי שמראה קצת שהכסף זה לא חזות הכול.
<ענת נחמיה לביא: זה שהביאו תקציבים זה לא חזות הכול.
<ענת נחמיה לביא: גורם נוסף שלא נמצא כאן בשולחן ואני גם לא רואה אותו בתכנית אבל הוא קריטי, הוא צבא ההגנה לישראל.
<יהודית גידלי: תרשי לי לקרוא לך את תשובת צבא ההגנה לישראל.
מירב בן ארי: יהודית תקרא לך את התשובה של הצבא.
<יהודית גידלי: צה"ל הוזמן ואני קוראת לכם את תשובתה של הגב' דנה וייסבלט, עוזרת לתיאום לשכת עוזרת שר הביטחון: "לאחר בדיקה מקיפה שערכנו בנושא, אין אנו רלוונטיים לדיון".
<ענת נחמיה לביא: איך אפשר שלא?
עודד פורר: אני שאלתי על שיתוף פעולה עם הצבא.
מירב בן ארי: הוא דיבר.
מירב בן ארי: רק תגיד לי את שמך.
<מוטי אדואן: יש מודל של שיתוף פעולה בין כפר הנוער בן יקיר יחד עם חיל האוויר.
<בני פישר: וגם תום עם חיל החימוש.
<בני פישר: יש לנו פה מודלים של טכנולוגיה.
<מוטי אדואן: זה must.
<ענת נחמיה לביא: אני לא אומרת שזה לא קיים בשטח.
<יהודית גידלי: עוד משפט אחד, ברשותך.
<יהודית גידלי: הם ביקשו אישור לשחרור מהדיון – לא נתתי להם.
<יהודית גידלי: ובכל זאת, כמו שאתם רואים, הם לא פה.
<ענת נחמיה לביא: אם מדברים על מהלך לאומי לקידום הנושא הזה ברמה הלאומית, ומדברים על י"ג-י"ד, הצבא צריך להיות חלק מהשחקנים בכל דיון עקרוני כזה.
מירב בן ארי: תודה רבה, ענת.
מירב בן ארי: יש עוד מישהו מהפורום שרוצה לדבר?
<מוטי אדואן: אני מנהל כפר הנוער בן יקיר.
<מוטי אדואן: רק להדגיש את מה שנאמר כאן על-ידי ענת ואחרים.
<מוטי אדואן: אני מסכים כמעט לכול.
<מוטי אדואן: אני חושב שהדבר חשוב במיוחד לאוכלוסיות כפרי הנוער בגלל המקום שלהם בתוך החברה.
<מוטי אדואן: בסך-הכול אנחנו מביאים את הפריפריה אלינו לתוך הכפרים וזאת עובדה.
מירב בן ארי: איפה נמצא הכפר שלך?
<מוטי אדואן: בכפר הרוא"ה.
<מוטי אדואן: כל המשימה שלנו היא לצמצם להם פערים.
<מוטי אדואן: פתחנו בכפר לפני שנתיים מסלול טכנולוגי יחד עם חיל האוויר אחרי חשיבה אסטרטגית עם משרד החינוך ועם אנשים נוספים.
<מוטי אדואן: אני מחזיק היום שתי כיתות י' ו-י"א.
<מוטי אדואן: הפערים הלימודיים שלהם גדולים והפערים הרגשיים שלהם גדולים, אבל המגמות הטכנולוגיות נותנות להם הזדמנות טובה, הזדמנות באמת לשוויון ולהגיע באמת לחברה הישראלית אחרי הצבא כאנשים חזקים וכאזרחים לכל דבר.
<מוטי אדואן: אני רוצה להגיד משהו על העניין של הצבא.
<מוטי אדואן: הרבה מתלמידי כפרי הנוער ברצף החינוכי שלהם, כשהם מגיעים לצבא, עושים הרבה שבירות מפרקת ולא מצליחים.
<מוטי אדואן: אני חושב שחשוב מאוד לחבר את הרצף החינוכי לצבא.
<מוטי אדואן: הצבא הוא עוד גורם חינוכי של כל אדם בישראל.
<מוטי אדואן: נקודה.
מירב בן ארי: מויאל שלמה מארגון המורים העל-יסודי, יושב-ראש המחלקה לחינוך טכנולוגי, בבקשה, אדוני.
<שלמה מויאל: קודם כל אני מברך אותך על דברייך בפתיחה, על החשיבות של הנושא הזה.
<שלמה מויאל: אני נלחם על הנושא הזה אישית כבר שש שנים ואני רואה את ההישגים במשק ואת החשיבות של הנושא.
<שלמה מויאל: אני מברך על כל מה שנאמר כאן ומקבל.
מירב בן ארי: כן, לא צריך לחזור על הדברים.
<שלמה מויאל: אני רוצה רק לחזק את ענת במה שהיא אמרה לגבי נושא המורים.
<שלמה מויאל: בתור נציג המורים וגם ביקרתי בבתי-ספר בארץ, בכפרים והכול.
<שלמה מויאל: הממוצע של המורים הטכנולוגיים היום הוא גיל 54-53.
<שלמה מויאל: הווה אומר שאם מרגע זה לא נאפשר לאותם מורים להגדיל את המשרות כי החוק מחייב אותם לפי הרפורמה לעבוד עד 125% ובלי הרפורמה 140%, במהלך שלוש השנים הבאות, כמו שאמר חבר הכנסת, כדי להכשיר את הקרקע למורים נוספים, חייבים לתת אפשרות למורים הקיימים.
<שלמה מויאל: אני אתן דוגמה בשני בתי-ספר שביקרתי.
<שלמה מויאל: ראיתי מורה טכנולוגי שמגיע מנתניה ללמד באותו כפר, באותו בית-ספר ומנהל בית-הספר אומר לי: אדוני, חבר הארגון, אני מבקש את העזרה שלך כי המורה הזה יכול לעבוד אצלי רק יומיים בקושי ואני מוכן לתת לו לעבוד בשתי משרות.
<שלמה מויאל: אין לי אפשרות להשיג מורים.
מירב בן ארי: כי אין מורים.
<שלמה מויאל: אין מורים.
<שלמה מויאל: אין.
<שלמה מויאל: הוא אומר: תאפשר לי לתת לו יותר שעות כדי שאני אוכל להעסיק אותו ולהכשיר את הנערים האלה כמו שצריך.
<שלמה מויאל: בוודאי שחייבים לתת למורים את האפשרות כרגע, עד שנכשיר את הקרקע בשביל התעשייה וגם בשביל צה"ל – אני יודע שגם לצה"ל יש אותה בעיה – על מנת שנוכל להצליח.
מירב בן ארי: זו נקודה חשובה ואני גם אתייחס אליה.
מירב בן ארי: האם יש עוד מישהו שמעוניין לדבר?
מירב בן ארי: אנחנו נסכם כי הדיון הבא בשעה 11:00.
מירב בן ארי: ראשית אני רוצה להודות לכל מי שהגיע לכאן לדיון, למשרדים וכמובן לפורום שמלווה את הפנימיות וכפרי הנוער.
מירב בן ארי: אני רוצה להתחיל בכך שאברך את משרד החינוך על התכנית.
מירב בן ארי: תכנית רצינית היא תכנית ששמים עליה תקציב.
מירב בן ארי: בסופו של דבר יכולנו להמשיך ולהגיד כמה החינוך הטכנולוגי חשוב, אבל אם אין מימון לתכנית כזאת, זה מיותר.
מירב בן ארי: לכן אני קודם כל מברכת על התכנית ועל זה שהצגת אותה בצורה מאוד רצינית.
מירב בן ארי: כמובן, לראות שיש את החיבור ביניכם כדי להאמין שבאמת זה עובד.
מירב בן ארי: יש שני דברים שעלו כאן והם חשובים בעיניי.
מירב בן ארי: האחד הוא הנושא של משרד הכלכלה.
מירב בן ארי: אני בטוחה שאתם עושים עבודה טובה ואני לא נכנסת להחלטה אצל איזה משרד זה נמצא.
מירב בן ארי: זאת החלטה פוליטית וזה לא קשור לחברי הכנסת.
מירב בן ארי: כולנו קראנו בדיוק כמוכם את הוויכוח בין השרים וראינו לאן זה הלך.
מירב בן ארי: אני באמת חושבת שזה ברמה של מדיניות וזה מה שהוחלט.
מירב בן ארי: עכשיו אנחנו צריכים להתמודד עם זה.
מירב בן ארי: אמרתי גם לשולי ואני אומרת גם לכם – חייבים לדעת לעבוד ביחד.
מירב בן ארי: בסופו של דבר, אם אתם מסמיכים – אני שמחה שכבר שנתיים יש לך משרד של הסמכה וזה נותן לנו עוד פתח – אבל חייבים לדעת לעבוד ביחד.
מירב בן ארי: אגב, אם יש דברים ספציפיים שאין בהם חיבור או שיש בעיה ובסופו של דבר הילדים נפגעים, אני ארצה לשמוע על זה כשיושב-ראש הוועדה נמצא.
מירב בן ארי: אם צריך לכנס דיון מיוחד של הוועדה אם אין שיתוף פעולה, אנחנו נשב כאן או בפורום מצומצם או כוועדה.
מירב בן ארי: אנחנו לא מוכנים שילדים ייפגעו בגלל שמשרדים לא נותנים הסמכה לאותו חניך.
מירב בן ארי: דיברת על הקולינריה?
מירב בן ארי: אני לא יודעת אם זה בעוד דברים, אבל אם צריך, בבקשה להעלות את זה גם ליושב-ראש הוועדה ואני אשמח גם לקחת חלק בעניין.
מירב בן ארי: יכול להיות שזה צריך להיות פורום מצומצם ויכול להיות שזה צריך דיון ספציפי של ועדת החינוך על חוסר התיאום, אם אין.
מירב בן ארי: דבר שני שעלה כאן מאוד ברצינות הוא הנושא של הכשרת המורים.
מירב בן ארי: זה נכון וענת מאוד צודקת.
מירב בן ארי: שמו כסף, אבל השאלה היא מה צריך לעשות כדי לדרבן מורים.
מירב בן ארי: יכול להיות שצריכה להיות כאן מעורבות של המועצה להשכלה גבוהה.
<יהודית גידלי: אגב, גם הם הוזמנו ולא הגיעו.
מירב בן ארי: גם פה השאלה היא איך מכשירים סטודנטים שכן יעסקו במקצועות החינוך הטכנולוגי.
מירב בן ארי: גם זה דבר שיכול להיות שיצריך כאן דיון נוסף ביחד עם המועצה להשכלה גבוהה כדי לראות איך אנחנו כן מקדמים את הנושא של החינוך.
מירב בן ארי: בני, אתם תעשו את שיעורי הבית אצלכם מה אתם רוצים להביא כ-follow up לדיון כאן.
מירב בן ארי: בנושא החינוך, האם אתה רוצה שנביא לכאן את המל"ג?
מירב בן ארי: אני במקרה גם יושבת-ראש השדולה להשכלה גבוהה.
מירב בן ארי: אולי צריך לעשות כאן חיבור.
מירב בן ארי: יכול להיות שתשימו הרבה כסף ובסופו של דבר לא יהיו לנו מורים מתאימים שיכשירו את התלמידים.
מירב בן ארי: הדבר השלישי, אנחנו נוציא מכתב למשרד הביטחון, לצה"ל.
מירב בן ארי: אני מודה שזאת לא פעם ראשונה שבה אנחנו נתקלים בוועדה בסירוב שלהם להגיע.
מירב בן ארי: זה כבר קרה לנו.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים התייחסות כתובה, שתישלח גם לפורום וגם לשני המשרדים, לגבי שיתוף הפעולה שלהם עם צה"ל ומשרד הרווחה לגבי הכשרות טכנולוגיות של בוגרי כפרי הנוער והפנימיות.
מירב בן ארי: זה הדבר הכי טריוויאלי.
מירב בן ארי: בסופו של דבר הוא מסיים והולך לצבא, אז יש לנו כאן ניתוק.
מירב בן ארי: הרי אותו בוגר שסיים את כפר הנוער – אני נתתי דוגמה מהבחור אצלי שהלך לחיל החימוש לשנתיים.
<יהושע צדוק: יש שיתוף פעולה.
מירב בן ארי: כן, אני בטוחה, אבל אני רוצה לדעת.
מירב בן ארי: אם אנחנו מקיימים דיון על החינוך הטכנולוגי - - -
<יהושע צדוק: חיל התחזוקה עושה עבודה - - -
מירב בן ארי: בוודאי, אני יודעת.
מירב בן ארי: בתחילת דבריי נתתי לך דוגמה על חיל חימוש והם נתנו כדוגמה את חיל האוויר.
מירב בן ארי: אני באמת חושבת שהיינו רוצים לדעת מה קורה.
מירב בן ארי: הרי כל הנושא של כפרי הנוער הוא הבוגרים.
מירב בן ארי: פה התחלנו בחינוך הטכנולוגי ואני רוצה לדעת מה קורה עם אותם בוגרים.
מירב בן ארי: היינו רוצים לדעת ממשרד הביטחון כמה בוגרי כפרי נוער ופנימיות מגיעים לצבא וממשיכים אפילו.
מירב בן ארי: כמה מה-י"ג-י"ד שלכם מגיעים לצבא וממשיכים בחינוך הטכנולוגי.
מירב בן ארי: אני נתתי דוגמה של משהו שאני מכירה, אבל אני בטוחה שיש עוד אלפי צעירים כאלה.
<יעקב שינבוים: הרוב המכריע מגיע פרט לאלה שאינם בני-גיוס.
מירב בן ארי: יפה, אז בוא נדע.
<יעקב שינבוים: זה נקרא עתודה טכנולוגית.
<בני פישר: הצבא מממן.
מירב בן ארי: יפה, אני יודעת.
מירב בן ארי: יש לך פה 30% ו-35%.
מירב בן ארי: מה קורה אתם?
<יעקב שינבוים: זה גם צורך של הצבא.
מירב בן ארי: בטח, כי אחרי זה כשבא שרגא ברוש ואומר לך שאין לו זה, אנחנו רוצים לדעת מה קורה בצבא.
מירב בן ארי: בדיוק, בדיוק.
מירב בן ארי: לכן אנחנו נבקש לקבל את הנתונים האלה מהצבא ואנחנו נעביר אותם גם אליכם.
מירב בן ארי: אני בטוחה שאתם מכירים את שיתוף הפעולה עם צה"ל אבל שנדע מבחינת נתונים.
מירב בן ארי: בשעה 11:30 באולם ירושלים נתחיל את הדיון של השדולה של הפנימיות וכפרי הנוער.
מירב בן ארי: אתה גם מוזמן, חבר הכנסת טרכטנברג.
מירב בן ארי: הדיון יהיה מ-11:30 עד 13:00, אם ייצא לך לבוא.
מירב בן ארי: אני מודה לכולם.
יעקב מרגי: היום 20 בפברואר 2017, כ"ד בשבט תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא: חיזוק הכדור
יעקב מרגי: גל בפריפריה וזה מלווה גם באותה תערוכה שאנחנו זוכים בה היום, בחוץ.
יעקב מרגי: יש תערוכה שהבנתי שהיא תערוכה נודדת, שיזם אותה עיסוואי פריג' והוא הביא לנו אותה לכנסת ומחליפה אותו ומייצגת אותו כאן נאמנה חברת הכנסת מיכל רוזין.
יעקב מרגי: אני גם קיבלתי ממנו בקשה אישית לערוך דיון בנושא הזה והנה הגיע הזמן.
מיכל רוזין: אז קודם כל אני מודה לך על קיום הדיון ומודה לחברי הכנסת שהגיעו להשתתף ובאמת לכבוד הוא לי שחבר הכנסת עיסוואי פריג' ביקש ממני למלא את מקומו.
מיכל רוזין: הוא נמצא בכפר קאסם, בסיור ממלכתי חשוב של נשיא המדינה ולמיטב ידיעתי גם חבר הכנסת אחמד טיבי איתו.
מיכל רוזין: ולכן עמכם הסליחה שהוא לא הגיע, יוזם הדיון.
מיכל רוזין: קודם כל אני רוצה לציין שוב את התערוכה, תערוכת הכדורגל של שפל, שמתעדת את החברה הישראלית על שלל גווניה דרך תרבות הכדורגל.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר, אני לא מהמעריצות, אבל אני גדלתי עם זוהיר בהלול באוזן.
מיכל רוזין: טיולי שבת היו תמיד שירים ושערים ובמושב האחורי באוטו היינו צריכים לשתוק, כי עכשיו יש שירים ושערים.
מיכל רוזין: אח שלי היה שחקן בנוער ודוד שלי היה שחקן מקצועי, כך שביליתי את השבתות שלי במגרשי כדורגל.
מיכל רוזין: אולי מכאן גם ה - - -
יוסף ג'בארין: הנכונות להציג את הנושא.
יעקב מרגי: מעבר לנכונות, נעצור פה.
מיכל רוזין: אבל בהחלט אם יש משהו שמחבר במדינת ישראל, חוץ מחס וחלילה אסונות ומקרים לאומיים וכדומה, זה העניין של הספורט ובעיקר הכדורגל.
מיכל רוזין: זה מחבר בין אנשים, זה מחבר שיח בין יהודים לערבים.
מיכל רוזין: תתפלאו, גם בין גברים לנשים.
מיכל רוזין: כל קבוצות האוכלוסייה, ברגע שמתחילים לדבר על כדורגל, לפעמים אני רואה את זה אפילו בין חברי הכנסת, זה מיד - זה יותר מאשר מילואימניקים שיושבים על הצבא שלהם.
מיכל רוזין: באמת - זה מיד מחבר את האנשים ויוצר אחדות בין אנשים וחיבור.
מיכל רוזין: לכן אין ספק שהדבר חשוב.
מיכל רוזין: בעיקר הדבר חשוב - ואני חושבת שזו הנקודה העיקרית - זה הנושא של בני הנוער.
מיכל רוזין: בני הנוער, הספורט בכלל והכדורגל - אני מקווה שישקיעו בעוד ספורט במדינת ישראל כמו בכדורגל, פשוט גורם לכך שבני הנוער, במקום למצוא את עצמם ברחובות או משועממים, או מול מסכי הטלוויזיה שכל הזמן אנחנו מלינים על כך, מסכי המחשבים, הטאבלטים למיניהם, הם קודם כל עוסקים בפעילות ספורטיבית ודבר שני בפעילות חברתית.
מיכל רוזין: פעילות חברתית בונה.
מיכל רוזין: פעילות חברתית מעצימה.
מיכל רוזין: פעילות חברתית שנותנת להם קודם כל קבוצת שייכות, שזה דבר שכל כך חשוב בילדות ובעיקר בנעורים, קבוצת השייכות הזאת; וחינוך.
מיכל רוזין: חינוך לסדר, למשמעת, להכרה באחר, להתחשבות בקבוצה, לשיתוף פעולה.
מיכל רוזין: באמת, כל כך הרבה יתרונות יש לספורט ואין ספק שהכדורגל מקנה את זה לילדים.
מיכל רוזין: אין ספק שאין מספיק קבוצות כדורגל בישראל.
מיכל רוזין: מספר מועדוני הכדורגל באירופה הוא 2,300 כנגד למשל 7 מיליון תושבים, בישראל 270 כנגד 7 מיליון תושבים.
מיכל רוזין: זה בוודאי שאין מספיק מועדונים.
מיכל רוזין: אני רוצה לומר שאני מודה, יש לי בעיה עם לוטו, טוטו והימורים ולכן אני לא אצהיר פה שאני חושבת שצריך לגבות יותר כספי הימורים.
מיכל רוזין: אני חושבת שהמדינה כמדינה, ואולי שווה גם, אם יש פה ממשרד התרבות והספורט, לשאול את השאלה הזאת.
מיכל רוזין: האם המדינה משקיעה את אותם משאבים באופן יחסי, כמו שמשקיעות אותן מדינות, כפי שציינתי פה, למשל בהשוואה ל-OECD, כי באמת, כספי ההימורים זה יופי, מפעל הפיס וכדומה, אבל - - -
יעקב מרגי: לידיעה, שבוע שעבר סיימנו לחוקק כאן, לקראת קריאה שנייה ושלישית, את הפיכתו של מכון וינגייט למכון ספורט לאומי עם ייעוד משאבים נוספים של המדינה - - -
יעקב מרגי: עם חידוש של כל המקום הזה והעצמתו.
מיכל רוזין: יפה מאד.
מיכל רוזין: אני באמת הייתי רוצה לשמוע האם בחו"ל, ב-OECD למשל מממנים בתקציבים יותר גבוהים את מועדוני הספורט, מועדוני הכדורגל מאשר בישראל, כי אי אפשר רק להסתמך על ההימורים.
מיכל רוזין: בוודאי שזה לא הפתרון.
מיכל רוזין: למדינה יש אחריות.
מיכל רוזין: כפי שהיא מממנת מפעלי תרבות, כך היא צריכה לממן מפעלי ספורט.
מיכל רוזין: נקודה אחרונה לסיום ואני חושבת שזה עלה פה כל כך בולט, הוויכוח או הדיון בין חבר הכנסת סעדי לחברת הכנסת חנין זועבי, זה הנושא המגדרי.
מיכל רוזין: נשים.
מיכל רוזין: אני רוצה שנזכור תמיד, נשים בתחום הספורט מופלות עד מאד.
מיכל רוזין: נשים בתחום הספורט – אני יכולה רק לתת לכם נתון שבכדורסל נשים למשל רק שלוש קבוצות יכולות לעמוד בתקציב המינימום לליגת העל ללא הקצבות הטוטו.
מיכל רוזין: אנחנו יודעים שאין השקעה לא מבחינת תקציבים, לא מבחינת התעניינות תקשורתית וכדומה, בספורט נשים.
מיכל רוזין: כשעלה התקציב, כל פעם שעלה התקציב, אני רוצה להגיד לכם, הייתה יותר התעניינות של הציבור בדבר הזה ולכן זה דבר של ביצה ותרנגולת.
מיכל רוזין: צריך להשקיע בספורט נשים, א' כי זה נכון ו-ב', בסופו של דבר זה יגרום לצפייה מוגברת ולהשתתפות מוגברת גם של נשים בספורט וזה חשוב באותה מידה.
מיכל רוזין: תודה לך על קיום הדיון.
יעקב מרגי: ובאותה הזדמנות לגבי מה שביקשה חברת הכנסת רוזין, הייתי רוצה שתתייחסו גם לסוגיית הפריפריה.
איתן ברושי: אדוני יושב הראש, חברי הכנסת.
איתן ברושי: העיסוק בספורט הוא חלק מהדברים המרכזיים שלפי דעתי מוטלים על הוועדה, ועדת חינוך, תרבות וספורט וגם חלק מהנושאים המרכזיים שמעסיקים את השלטון המקומי.
איתן ברושי: כמי שהיה ראש מועצה אזורית וגם שימשתי כמנכ"ל משרד מדע, תרבות וספורט, אני מכיר מצד אחד את החשיבות ומצד שני את מגבלות האמצעים.
איתן ברושי: אני חושב שצריך לומר שהיכולת לענות על הביקושים היא על ידי יצירת אשכולות של יישובים ובזמנו, גם כשפעלתי כך בטוטו וגם במשרדי ממשלה וגם בפיס, אני אומר שאין יכולת לכל יישוב, גם גדולים, והייתי ראש מועצה אזורית שגם היום היא מהגדולות בארץ, אין אפשרות לענות על כל הביקושים.
איתן ברושי: למשל אני זוכר שדיברנו על מגרש כדורגל בהשקעה גדולה, שישרת את שדרות וארבע מועצות אזוריות של עוטף עזה, או שיתוף פעולה של כפר ורדים, משגב וכרמיאל ולא אמנה מפאת קוצר הזמן.
איתן ברושי: אני חושב שצריך לתת עדיפות להקצות למתקני ספורט מרחביים, משום שככל שאתה משקיע יותר במתקנים – ושאלו פה לגבי פרופורציה של אוכלוסייה – מה שבולט בישראל שיש הרבה מאד רשויות.
איתן ברושי: הרבה יותר רשויות מאשר מקובל בעולם, וכתוצאה מזה שכל אחד חושב שהוא צריך לתת את הכל, ודרך אגב, זה לא מעניין את התושבים.
איתן ברושי: התושבים יותר חכמים מראשי רשויות והייתי ראש רשות.
איתן ברושי: הם מבינים את האמירה שאני אומר שבעידן הכפר הגלובאלי אין שום חשיבות לגבול מוניציפאלי.
איתן ברושי: אני חושב שהייתה צריכה להיות מפה ארצית של מתקנים, על מנת לאפשר לכל אחד ואחת ולכל אחד ואחד, ללא הבדל מוצא, מין וכו' וכו', בטח לא לפגוע בפריפריה.
איתן ברושי: לאפשר את ההזדמנות.
איתן ברושי: לעתים גם בנושאים אחרים יש מחיר כספי גבוה, אבל לפעמים זו ההזדמנות היחידה לגלות גם כישרון ויכולת ולא מעט נחשפו להזדמנויות וצמחו להיות מובילים בתחומם והדברים פה בטח מוכרים גם במגזר הערבי וגם במגזר היהודי.
איתן ברושי: אני רוצה כן לומר לך, אדוני יושב הראש, דבר אחד.
איתן ברושי: יושב פה עופר בוסתן שהוא ממונה על הספורט ברשויות.