GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נאוה כהן-אביגדור: אחד, לפעילות שנעשית לאורך כל השנה של גופי המניעה במשרד לביטחון הפנים, גופים המוכרים – 'עיר ללא אלימות', אגף מניעה, אנחנו פועלים בכל הרשויות כמעט, לאורך כל השנה – אם זה בהרצאות ובסדנאות, ימי עיון, כנסים, חומרי הסברה שאנחנו מוציאים גם לילדים וגם להורים, הבאתי פה דוגמאות של חומרי הסברה שבהם אנחנו גם מדברים על גלישה בטוחה, גם נותנים מספרים של פניה בשעת הצורך.
<נאוה כהן-אביגדור: הפעילות היא כמובן גם בשיתוף פעולה עם משרד החינוך וגם בשיתוף פעולה עם גופים אחרים שנמצאים כאן, זה לאורך כל השנה.
<נאוה כהן-אביגדור: הנושא הזה של גלישה בטוחה ושל אלימות ברשת, הוא היה נושא חובה בשנה החולפת בכל הפעילויות שלנו.
<נאוה כהן-אביגדור: זאת אומרת, כל פעילות של אגף מצילה ועיר ללא אלימות ברשות התייחסה גם לעניין הזה.
<נאוה כהן-אביגדור: עשינו – אני אתן רק דוגמה – שיתוף פעולה עם המכון הטכנולוגי חולון למניעת אלימות ברשת באמצעות שפת הקומיקס.
<נאוה כהן-אביגדור: סטודנטים ישבו ואיירו כרזות שקוראות למניעת אלימות ברשת באמצעות קומיקס ואנחנו נעשה מזה חוברת, יש לי פה עוד דוגמה לחוברות שעשינו, זאת אומרת העשייה היא לאורך כל השנה.
<נאוה כהן-אביגדור: לגבי מערך מאו"ר, מאו"ר – מניעת אלימות ופשיעת רשת – זה באמת מערך לאומי שמוביל המשרד לבט"פ, אבל הוא בשיתוף של כל משרדי הממשלה הרלוונטיים וכפי שנאמר פה, משרד החינוך שותף בכיר, משרד הרווחה, משרד הבריאות, הפרקליטות.
<נאוה כהן-אביגדור: מערך מאו"ר כבר עבר החלטת ממשלה שנייה ב- 27.9.2016 וכולל כבר את התקציב ואת התקינה ועבודה מול הנציבות לכתיבת התפקידים ואיוש של אנשים.
<נאוה כהן-אביגדור: במערך מאו"ר יהיה מוקד לאומי, 24/7 עם מספר חירום שיוכלו לפנות אליו כל מי שנזקק לסיוע.
<נאוה כהן-אביגדור: בשורה הראשונה של המוקד הזה ישבו אנשים שהם מומחים בהגנה על הילד, שוטרים, אבל מומחים בהגנה על הילד עם רקע בחינוך, בפסיכולוגיה, עובדים סוציאליים כאשר בשורה השנייה יהיו דסקים של חינוך, של רווחה, של בריאות וכל פניה שתתקבל במוקד תטופל מיידית.
<נאוה כהן-אביגדור: אם זה פניה שלא עוברת את הרף הפלילי, כשאנחנו מדברים פה על ביוש ועל חרם ועל נידוי אז אמא, שבאמצע הלילה שומעת את הילדה שלה בוכה ואומרת לה שהיא לא רוצה ללכת לבית ספר כי מציקים לה ומחרימים אותה והיא לא יודעת לאן לפנות בשעה כזאת, אז תהיה לה כתובת 24/7 ודסק חינוך שיושב במוקד ידע לקחת את הקריאה הזאת ולהתחיל לטפל בה כדי שלמחרת בבוקר היא תוכל להגיע לבית ספר.
<נאוה כהן-אביגדור: רק עוד משפט אחד לגבי מאו"ר.
יעקב מרגי: משפט, בבקשה.
<נאוה כהן-אביגדור: מעבר למוקד הזה, תהיה פעילות מניעה והסברה אינטנסיבית, כולל קמפיינים, כדי שכולם יכירו את הדבר הזה וידעו להשתמש בו - - -
יעקב מרגי: זה הכל ל-2017?
<נאוה כהן-אביגדור: תוקם יחידת משטרה מיוחדת, יחידת אכיפה כדי לאכוף - - -
יעקב מרגי: התכניות הן ל- 2017?
<נאוה כהן-אביגדור: אנחנו מתקדמים כמה שיותר מהר, יש כבר תקציב ותקינה ל- 2017, כן.
<נאוה כהן-אביגדור: זה עבר בתקציב 2017-2018.
יעקב מרגי: פורום ארגוני ההורים?
יעקב מרגי: אנחנו נושאים עינינו אליכם.
<טלי דורון קטן: שמי טלי דורון קטן, אני מהמועצה האזורית חוף אשקלון ואני נציגת פורום וועדי ההורים היישוביים.
<טלי דורון קטן: אני מסכימה פה עם המון דברים שדיברו, בעיקר בנושא הזה שהחינוך צריך להגיע הרבה יותר מוקדם ולא בחטיבה.
<טלי דורון קטן: אבל אני רוצה לקחת רגע את הדיון מהכלל אל הפרט - - -
יעקב מרגי: תרשי לי, תעבירי גם לראשי הפורום – מאחר וברוך השם כבר התמסדתם ומשרד החינוך יודע לעבוד אתכם ואתם לעבוד אתו, אנחנו כולנו עובדים בשילוב ידיים – אני הייתי מציע ובאמת תיקחו את זה להצעה, יש כמה יוזמות חיוביות ברשויות מקומיות כמו אשדוד, ראשון לציון, בסוגיה הזו של העצמה הורית.
יעקב מרגי: אני חושב שאם הפורום לוקח את זה כמיזם לתכנית העבודה 2017-2018 מול כל ראשי הרשויות – מגייס את המשרד לזה – אני חושב שהתוצר יהיה אדיר, התפוקות יהיו אדירות לחברה הישראלי.
יעקב מרגי: אנחנו נחשפנו קצת למה שקורה באשדוד, במרכז העצמה של ההורים ובראשון, אני חושב שזה דבר חשוב אם אנחנו מדברים בקטע הזה של אחריות הורית, סמכות הורית, בנושא הזה של גלישה בטוחה מניעת ביוש ברשת, זו רק אחת הדוגמאות שאפשר להפיק, נתתי עצה לתכנית עבודה.
<טלי דורון קטן: אנחנו נשמח ובהחלט נדון בזה.
<טלי דורון קטן: אני רציתי לשבת פה כאמא פרטית גם.
יעקב מרגי: אנחנו קודם כל אנשים פרטיים.
<טלי דורון קטן: כן, קודם כל לפני הכל.
<טלי דורון קטן: אנחנו מדברים על תופעות שהן חד משמעיות – אומרים אחד לשני קללות ודיבור לא נעים, אב ליש גם אלימות אחרת ברשת ובטח כולנו מכירים את הסרטונים – הסו-קולד מצחיקים – שנשלחים לפעמים גם לא מהארץ, מורידים למישהו את המכנסים – סליחה על הגרפיות, בסדר?
<טלי דורון קטן: – יושבים למישהו על הפנים, זה לא מצחיק.
<טלי דורון קטן: זו אלימות ברשת בדיוק כמו שלעשות חרם זו אלימות, אחר כך מאותם מקרים – אני מכירה באופן מאד אישי מקרה של ילד – היתה תקופה של חודש, חודש וחצי שרצו הסרטונים האלה ואותו ילד, שלושה ילדים חנקו אותו אחרי זה, הושיבו אותו על הרצפה, ישבו לו על הפנים ערומים, זו כבר פגיעה מינית והורידו לו את המכנסיים וכל זה מגיע מתופעות של אלימות ברשת.
<טלי דורון קטן: לכן, החינוך שלנו – ואני אמא מאד מעורבת כולל זה שלבן שלי אין פייסבוק ואין אינסטגרם והוא לא מסכן - - -
יעקב מרגי: אנחנו לא נפתח דיון.
<טלי דורון קטן: לא, אנחנו לא נפתח דיון.
יעקב מרגי: זה לעצמו שלוש-ארבע שעות.
<טלי דורון קטן: כן.
<קריאה: אני חייב לדעת - - -
<טלי דורון קטן: בן כמה הוא?
<טלי דורון קטן: תכף בר מצווה.
<טלי דורון קטן: אני מניחה שזה יגיע בשלב מסוים אבל זה לא לדיון הזה כרגע, מה שכן חשוב לי להגיד זה שלפעמים מה שנראה לנו מצחיק על מישהו אחר, כל כך פוגע - - -
יעקב מרגי: פשוט לא להעביר, לא לשתף את הסרטונים האלה.
יעקב מרגי: יש לנו מחלת שיתופים.
<טלי דורון קטן: גם אם זה נראה מצחיק, זה לא מצחיק בכלל.
יעקב מרגי: תודה, מה עם העצה שנתתי?
<טלי דורון קטן: אנחנו בהחלט - - - כמו שאתה מכיר אותנו.
יעקב מרגי: תודה, המועצה לשלום הילד את רוצה?
יעקב מרגי: לא? תציגי את עצמך.
<שושי סומך: שושי סומך, המועצה לשלום הילד, אמרו כאן הרבה דברים חשובים ונעשית פה הרבה עבודה חשובה, רק אני רוצה לחדד נקודה אחת שמעבר לצופים מהצד, שזו נקודה שעושים עליה הרבה עבודה והיא חשובה, צריך לתת את הדעת לעבודה שילדים היום, ברוב המקרים, לא ניגשים לגורם המבוגר לספר כשקורה להם משהו.
<שושי סומך: אנחנו יודעים את זה גם מהתחום הזה של פגיעות ברשת, הנתונים מראים על 9% שפונים למורה לעומת אחוזים שיותר קרובים ל- 40-50 שפונים לחבר ואנחנו מכירים את הנתונים האלה כמעט מכל התחומים - - -
תמר זנדברג: יש הבדל בין פגיעות ברשת, כאלה שאת אומרת, לפגיעות אחרות?
<שושי סומך: לא, בדיוק באתי להגיד שבמחקר שנערך לפני שנתיים בהקשר של פגיעות מיניות מראה נתונים די דומים.
<שושי סומך: כלומר, הגורם הראשון שהילד יפנה אליו הוא החבר, ולכן חשוב לתת את הכלים לא רק מה עושים כשאתם בקבוצה ואתם רואים שיש פגיעה, אלא גם מה אתה עושה כשבא אליך חבר בשושו ואומר לך – קרה לי ככה וככה, אני מניחה שבקבוצה של העמיתים מתייחסים גם לזה, אבל אני אשמח לשמוע מה שתגידו על נושא, אבל זה דבר שמאד חשוב, לחזק את הילדים במקום הזה וגם מהצד השני, מול ההבנה שצריך לחזק את המורה בפן הטכנולוגי וזה סופר חשוב ומשמעותי, גם לחזק את ההבנה שאנחנו צריכים יותר לחפש את זה ולא רק לחכות שזה יגיע אלינו, אלא לחפש את זה כי זה כנראה לא יגיע אלינו, כלומר תרחיש כמו ש - - - תארה של ילדה שבאה ומספרת לאמא שלה, לצערנו אלה תרחישי המיעוט ולא תרחישי הרוב.
יעקב מרגי: תודה, תמר זנדברג, חברת הכנסת.
תמר זנדברג: תודה אדוני היושב ראש, קודם כל תודה על הדיון וסליחה שהגעתי באיחור, יש כאן כמה דברים שקורים במקביל.
תמר זנדברג: אני רוצה לצאת מהנקודה האחרונה שלך ומחלק מהדברים שלך ולהזהיר אותנו מפני להאשים בעיקר או אך ורק את הטכנולוגיה.
תמר זנדברג: טכנולוגיה היום היא בעצם שיקוף של יחסים חברתיים שמתנהלים בכל מקום, את אותן התנהגויות אלימות שתיארת במציאות, הרשת מהווה אולי איזו שהיא פלטפורמה, היא מהווה אולי קצת שינוי של השיחה, המקומות שבהם זה מתקיים, אבל בהלת הטכנולוגיה היא לא תביא אותנו רחוק ואנחנו צריכים להבין שאותם – ואני חושבת שזה עלה ולכן גם שאלתי אותך את השאלה, כי אני עוקבת אחרי הנושא הזה ורואה שיש טרנספורמציה של היחסים החברתיים ברשת ובהחלט אני מזהה – ואני אומרת את זה גם במשפחה הפרטית שלי – איזה שהם פיתוחים ויכולות חברתיות מסוימות שבאות לידי ביטוי בקבוצות ברשת, ברשתות חברתיות, בקבוצות ווטסאפ, בדברים מן הסוג הזה, אבל בסופו של דבר הדפוסים של היחסים החברתיים הם אותם דפוסים מהחרם שלי היה כשהייתי יותר קטנה מכם ועד הטלפונים שהיו לאחר מכן ועד המסנג'ר והיום זה רשתות מסוימות וזה עובר לרשתות אחרות, כך שאני חושבת שיש לנו כאן ענין חינוכי וענין גם – אם וכאשר הוא קיים – אכיפתי ממדרגה ראשונה, אבל זה לא יהיה נכון לתלות את הטכנולוגיה, במילים אחרות – להרוג את השליח.
תמר זנדברג: זה נקודה אחת, נקודה שניה אני רוצה להבדיל – וזה גם הבחנה שאני חושבת שחשוב שנעשה, במידה רבה מאד למבוגרים אבל גם לבני הנוער – בין שיימינג לבין בריונות.
תמר זנדברג: אפרופו גם פרשות ההטרדות המיניות, זה לא ענין של הנערים והילדים פה כרגע, אבל לרשת יש גם הרבה כח ויש לה הרבה כח שניתן לחלש נגד החזק וזה כח שאנחנו לא רוצים לאבד אותו, להיפך, הוא מעצים אותנו, הוא נותן גם לילדים שאולי סובלים לפעמים ונערים ביחסים חברתיים ממשיים, לקבל כח ולמצוא חברים במקומות אחרים.
תמר זנדברג: הרשת היא גם מאפשרת במידה רבה, היא בטח ובטח מאפשרת – ושוב, שיימינג זה כלי ואני אומרת את זה גם אפרופו פרשיות אחרות, אפרופו הטרדות המיניות שנחשפו בשבועות, בחודשים, בשנים האחרונות – הוא נותן כלי לחלשים אל נגד כוחות חזקים מהם – והרבה פעמים שבאים מהממסד – שלא היה להם קודם.
תמר זנדברג: לעומת תופעת הבריונות, התעמרות, שהיא בדיוק הפוך, היא כלי לחזק להתעמר ולהמשיך להתעמר בחלש ואז זה בעצם המשכו ואותו שיקוף של יחסים חברתיים שיכולים להיות במקומות אחרים.
תמר זנדברג: לכן אני חושבת שאנחנו צריכים, מה שנקרא לא לשפוך את התינוק של הרשת עם המים של האלימות - - -
יעקב מרגי: זה כבר בתחילת הדיון.
תמר זנדברג: כן כן, אני יודעת, סליחה שאני לא הייתי בהתחלה אבל אני כן רוצה לחדד את זה כדי שאנחנו לא נחשוב שהדרך היא - - - נועם, אני מכבדת את איך שאת מחנכת - - -
יעקב מרגי: אמרתי שלא פותחים דיון.
תמר זנדברג: אני חושבת שאנחנו צריכים בהחלט לשלב ידיים ואני חושבת שהעבודה שאתם עושים, בני הנוער כאן, באמצעות חברת השבים, באמצעות החברים שלכם, בלי לוותר על העזרה של המבוגרים.
תמר זנדברג: אני יכולה להגיד לכם שאני יושבת ראש ועדת הסמים והאלכוהול והרבה מהדברים אנחנו רואים ואומרים – הילדים לא רוצים לספר להורים, זה רק ביניהם וכל מידי דברים כאלה.
תמר זנדברג: אני נתקלת בהרבה מקרים שדווקא המון פעמים ילדים ונערים מחפשים את ההדרכה והכוונה של מבוגרים, זה לא - - -
יעקב מרגי: מאחר ואני לא רוצה לעשות מה שעשתה לי חברת הכנסת סתיו שפיר, גזלה עשרים דקות מהדיון, אני לא רוצה לגזול עשרים דקות.
יעקב מרגי: אז לסכם בבקשה, משפט אחרון.
תמר זנדברג: אין בעיה, לא, אני אעצור כאן.
עודד פורר: תודה אדוני, אני גם אקצר בהקשר הזה, דיברנו קודם על לא לשתף, לא להפיץ, לא לבייש, אנשים מרשים לעצמם היום בקבוצת ווטסאפ ובפורומים כאלה לפעמים לעשות דברים שהם לא היו מרשים לעצמם באופן פומבי לעשות אותם והם לא מבינים שזה פומבי.
עודד פורר: עדיין, קשה לאנשים לתפוס את העובדה שכל דבר שאנחנו עושים היום הוא פומבי, אנחנו עושים לייק למשהו זה פומבי – אגב, זה גם מלווה אותנו לפעמים כמה שנים אחורה למה עשית לייק או לא עשית לייק – אני אומר את זה גם לבני הנוער, זה עולם שקשה לחיות בו במובן הזה שמה שעשית בגיל 16 יכול לתפוס אותך בגיל 26 ובמובן הזה אני דווקא חושב שאנחנו צריכים להיכנס לתפיסת העולם החינוכית או לאיך שתפס הרמב"ם ותקן אותי בעניין הזה אם אני טועה - - -
יעקב מרגי: אם אני יודע, לא בטוח.
עודד פורר: שהרמב"ם אמר – בסוף אנחנו חיים בעולם שהוא שקוף ואנחנו צריכים לקום בבוקר ולהתייחס כאילו אנחנו נמצאים בתוך היכל של מלך.
עודד פורר: הרי כשאתה נכנס להיכל המלוכה או כשאתה נכנס לחדר של המלך, אתה לובש על עצמך איזה שהם הגנות שאתה שם לעצמך לאיך שאתה מתנהג ואתה חושב פעמים לפני שאתה אומר משהו ולפני שאתה עושה משהו.
עודד פורר: אם אנחנו נצליח להנחיל לילדים שלנו – ולכן אני מתחבר עם מה שאת אומרת, לכל דבר יש גיל, צריך גיל, צריך בגרות מסוימת בשביל להבין את המעמד הזה – אני חושב שזה המאמץ החינוכי שאנחנו צריכים לתת, הוא היום תופס הרבה יותר מקום ממה שבעבר.
יעקב מרגי: תודה רבה, הוועדה מודה לחברי הכנסת ולאורחים הרבים שהשתתפו בדיון.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה על תופעות הביוש ברשת וכן פעולות שננקטות במשרדים השונים וכן בקרב העמותות מפעילות האינטרנט.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך באמצעות הוועדה הפנימית לגלישה בטוחה וכן לוועדה הבין משרדית לגלישה בטוחה ומעורבות חברתית וכן לאינטרנט ישראל והחברות המסחריות – מיקרוסופט, גוגל, אינטל, כפתור אדום וכל מי שעוסק בזה, לפרסם ברבים את האמצעים שעומדים לרשותם להתריע, לזעוק וקבלת עזרה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לרשת אורט על המיזם החשוב 'שומרי מסך', בית הספר במוצקין, נציין אותו, מה שם בית הספר?
<קריאה: חטיבת רבין.
יעקב מרגי: חטיבת רבין בקריית מוצקין שהגיעו לכאן ונתנו את הצגת הפרויקט, הוועדה קוראת למשרד החינוך לעודד ולהרחיב את פעולות 'שומר מסך' לכלל בתי הספר ברחבי הארץ.
יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה, כפי שעשינו בעבר, כמעט כל שישה חודשים, תתקיים ישיבת מעקב בנושא הזה.
יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת, 6.12.2016 ו' בכסלו תשע"ז, הנושא על סדר היום: העסקת אנשי צוות ועובדי הוראה עם מוגבלות במערכת החינוך לציון היום הבינלאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות.
יעקב מרגי: הכנסת מציינת היום את היום הבינלאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות והנושא שנבחר אצלנו בוועדה הוא נושא שיצא בקול תרועה רמה ואנחנו רוצים לבדוק מה נעשה בנושא הזה, שילוב של כוחות הוראה של מורים בעלי מוגבלות במערכת החינוך.
יעקב מרגי: אני הייתי רוצה לשמוע קודם כל, לפני האורחים החשובים שלנו וחברי הכנסת.
יעקב מרגי: משרד החינוך מי הדובר/ת?
יעקב מרגי: בבקשה, תציגי את עצמך, ספרי לנו קצת מה נעשה בנושא.
<אמיתי שוחט: שניה חבר הכנסת, אפשר רק לפתוח?
יעקב מרגי: ראיתי אותך, אל תדאג, לא התעלמתי, בכוונה לא שאלתי על משרד המשפטים כי קלטתי אותך.
<אמיתי שוחט: בוקר טוב, אמיתי מנציגות שוויון הזכויות לאנשים עם מוגבלות - - -
יעקב מרגי: במשרד המשפטים.
<אמיתי שוחט: במשרד המשפטים, נכון.
יעקב מרגי: בשלב הזה הוא הציג את עצמו אני אתן למשרד החינוך ואחר כך אני אתן לך.
יעקב מרגי: אתה מציג לנו מצגת, נכון?
<אמיתי שוחט: לא לא.
יעקב מרגי: מי מציג מצגת?
<אמיתי שוחט: אם אפשר רק כמה מילות פתיחה?
<אמיתי שוחט: לא, אז אחר כך.
יעקב מרגי: משרד החינוך אחר כך ניתן לך.
<יהודית גידלי: אי אפשר להציג מצגת כי אנחנו צריכים את המסך לכתב.
יעקב מרגי: בסדר, משרד החינוך.
<אסתר פיירסטיין: שמי אסתי פיירסשטיין, אני מאגף התמחות בכניסה להוראה ואנחנו מובילים את התכנית הזאת ביחד עם אגף כח אדם, עם הרווחה, יושבת לצידי מירב הירש היא מרכזת את התחום.
<אסתר פיירסטיין: אנחנו שייכים למינהל עובדי הוראה ונציג את התכנית?
<אסתר פיירסטיין: הבנתי שיש קושי להציג מצגת, אז אני אציץ מידי פעם ליתר ביטחון, אבל יש כמה העתקים לפי הצורך.
יעקב מרגי: אני אוהב לא להיות צמוד לכתב, אז תסבירי.
<אסתר פיירסטיין: אז רק את הרעיונות.
<אסתר פיירסטיין: הרעיון בכלל של מה שניסינו לעשות זה במקום להטיף מוסר - - - נכנסה לצידי ד"ר שרה זילברשטרום, מנהלת האגף שלי.
<אסתר פיירסטיין: במקום להטיף מוסר למנהלים ולהגיד מה נכון ומה לא נכון ותעסוקה כזו או אחרת, החלטנו שאנחנו מתמודדים עם הצורך לקלוט אנשים באשר הם, בצורה קצת שונה.
<אסתר פיירסטיין: המטרה היא בעצם לאפשר למורים שיש להם איזו שהיא מוגבלות, להיכנס למערכת כמורים לכל דבר, גם להגשים את עצמם, גם להעביר מסר של שוויון למנהל, לצוות, לילדים, לקהילה ושהם יקלטו במערכת כמורים לכל דבר, כי אין הבדל בעצם.
<אסתר פיירסטיין: לכן החלטנו שאנחנו נלך אחרת, מורה שמעוניין להקלט, אנחנו מוצאים לו מקום עבודה – אני מרימה טלפונים למנהלים, למפקחים, למפקחים רפרנטים שיש לנו שעובדים מולנו ומחפשים את המקום שהכי נוח מבחינתו, שיכול לתת לו תנאים נוחים, מקום שאני יודעת שהמנהל יקבל עם כל הלב, שתהיה לו קליטה טובה.
נורית קורן: זאת נקודה מאד חשובה, סליחה שאני מתפרצת לך לדברים, אבל איך את גורמת באמת לשכנע את המנהלים לקבל אדם עם מוגבלות כמורה, כי אנחנו יודעים מה החברה חושבת, מה הסטראוטיפ.
<אסתר פיירסטיין: אני אגיד לך, אני מגיעה ואני אומרת להם – תקשיבו, אני נותנת לכם מתנה, גם את הבן אדם, אבל אני גם נותנת לכם שעות תקן – שליש משרה, אני נותנת לכם במשך שנתיים כאשר בשנה השלישית אני אבקש מכם כבר לתת שעות תקן.
<אסתר פיירסטיין: אני מזיזה את התקן ואני יכולה להגיד לך שאנחנו בשנה השלישית עכשיו ויש מנהלים שכבר נותנים את השעות, המנהלים לומדים להכיר, רואים מי הבן אדם, מה הוא תורם לבית הספר, לחברה, יש לי ציטוטים מדהימים של מנהלים ויש לנו כבר קבוצה גדולה של מנהלים – גדולה, הכל יחסי, אנחנו רק התחלנו – אבל יש אתנו פה היום גם מורות - - -
יעקב מרגי: 180 אלף מורות ומורים, התחלתם, אני חושש לומר התחלה טובה.
נורית קורן: כן, על כמה בתי ספר אפשר לומר מתוך כל בתי הספר בארץ?
נורית קורן: 100.
יעקב מרגי: בואו נשים את זה על השולחן.
<אסתר פיירסטיין: יש לנו היום 37 אנשים שהשתלבו - - -
נורית קורן: 37, בכל הארץ?
יעקב מרגי: נורית, תני לה, אנחנו לא מזלזלים.
נורית קורן: לא, ממש לא.
יעקב מרגי: תבינו, זו שנה שלישית - - -
<אסתר פיירסטיין: היו פונים בודדים שביקשו ולא נקלטו מסיבה זו או אחרת, היו כמה מורים שלא נשארו.
<אסתר פיירסטיין: תראו, המטרה של האגף שלנו כאגף זה לקלוט קליטה מיטבית של כל מורה באשר הוא מורה, למנוע נשירה, לעזור להם להיות מורים טובים יותר ואיכותיים יותר.
<אסתר פיירסטיין: המורים שהגיעו, אני יכולה להגיד שהיו שני מקרים – אם זכרוני אינו מטעה אותי – שלא מצאו את עצמם בהוראה, אבל יש מורים שעזבו מסיבות בריאותיות, מסיבות אישיות שלהם, אבל בסופו של דבר יש 37, יש שני מורים שיש לי פגישות איתם בשבוע הבא ובעוד שבועיים כשאנחנו צריכים לקבל דיון.
<אסתר פיירסטיין: אני לא מפרסמת מודעה ואומרת שכל מורה שרוצה, אבל כל מי שפונה אנחנו מנסים ליצור את המקסימום על מנת לעזור להם להיכנס, אני בקשר תמידי אתם, הם מתקשרים מתי שהם רוצים, כשיש בעיות, כשאין בעיות –
יעקב מרגי: בשלב זה נתת לנו טעימה קטנה, אני אתן לך להמשיך, אנחנו לא מזלזלים בכל מה שנעשה - - -
יעקב מרגי: אבל אין ספק, בכוונה אני התגריתי בנתון.
יעקב מרגי: לא רוצה לומר שיווק כי המילה שיווק היא לא נכונה, אבל פרסום של המודעות כשלא קופצים, כשאין מספר רב של בקשות, סימן שיש פה איזו לקונה ואולי הציבור אינו יודע.
יעקב מרגי: כנראה הציבור לא יודע כי אנחנו יודעים כמה בוגרים ובוגרות של מכללות לחינוך ותארים אקדמיים שרוצים להצטרף לכוחות ההוראה, כנראה שהמודעות למיזם החשוב הזה לא היתה - - - בכוונה רציתי להתחיל איתך ורוצה להעביר את רשות הדיבור לאמיתי שוחט מנציבות לאנשים עם מוגבלויות, בבקשה.
<אמיתי שוחט: אז בוקר תודה, אמיתי מנציבות שוויון לאנשים עם מוגבלות, עם חלקכם כבר דיברתי, אז קודם כל תודה רבה לוועדה שכינסה את הישיבה בנושא הזה ותודה רבה לכל מי שהגיע, המורים ואנשי משרד החינוך והיוזמות הפרטיות ודוד ילין וכמובן כל עובדי ההוראה שנמצאים כאן.
<אמיתי שוחט: דבר ראשון לכל הנושא של העסקת עובדי הוראה, יש בחדר ליד יש נושא של העסקת עובדים עם מוגבלויות ולפי דעתי הנושא כאן הוא במדרגה אחת מעל, מכמה סיבות.
<אמיתי שוחט: קודם כל כמובן הסיבה של אנשים שיוצאים לעבודה ומעבר לזה הנושא של מודעות וחינוך מגיל צעיר שילדים רואים מורה או איש חינוך בתור מודל – אז כמובן שילדים עם מוגבלות עצמם שרואים את זה, זה נותן להם תקוה להמשך, זה מאפשר שינוי עמדות לתלמידים, לחברים שלהם, להורים שלהם, וכמובן מכניס את הסיפור הזה לתוך המערכת.
<אמיתי שוחט: הישיבה הזאת היא קודם כל ללמוד מה יש, מה אפשר לשפר וגם הצדעה לכל המורים ועובדי ההוראה שהגיעו לכאן ולמי שמאפשר את זה.
<אמיתי שוחט: הצדעה גם על העבודה וגם על כך שהם בחרו בכלל לעסוק בהוראה ובחינוך שזה באמת משהו שראוי להצדעה כל השנה, אבל גם בישיבה הזאת.
יוסף ג'בארין: אבל השאלה היא אם יש לכם תפקיד בנושא הזה, אתם בנציבות?
יוסף ג'בארין: למשל מאגר של אנשים שהם עם מוגבלויות או צרכים מיוחדים ויכולים להשתלב, יש ממשק ביניכם?
<אמיתי שוחט: כן, יפה, נמצאת אתנו כאן עורכת דין טובה רקנאטי שבאמת עוסקת בנושא הזה ותוכל להגיד כמה מילים על הצד המשפטי של איך אפשר לעזור לאנשים להשתלב - - -
יעקב מרגי: לפני כן, אני רוצה לתת לחברי הכנסת ולהתייחס למובילה של היום, חברת הכנסת נורית קורן, אבל אני רוצה לצלול לדיון לא מהקומה השלישית אלא דרך המבואה של הבנין.
יעקב מרגי: היוזמה, אני מבקש שתספרו לנו של מי היא, של השר, החלטת ממשלה, בעקבות מה?
יעקב מרגי: איך נוצר המיזם הזה?
יעקב מרגי: אני לא יודע אפילו אם זה מיזם או החלטה?
יעקב מרגי: מישהו יכול לומר לי?
<שרה זילברשטרום: אני היום מאד צרודה.
<שרה זילברשטרום: היוזמה היתה של השר שי פירון, הוא בא עם הנושא הזה בגלל הילד שלו ואמר – אנחנו עושים שינוי, מכניסים לבתי הספר אנשים עם מוגבלויות.
יעקב מרגי: יוזמת השר, אל תתאמצי.
יעקב מרגי: יוזמת השר, הבנתי.
<שרה זילברשטרום: מאז, מזה שלוש שנים אנחנו מקיימים את זה, זה שינוי בתודעה גם של האנשים עם המוגבלות שהם באמת יכולים וגם בבתי הספר, חשוב שזה יצליח לכן זה צריך להיות זהיר, איטי - - -
יעקב מרגי: אני חולק עליך לגבי שינוי בתודעה של המורים שבעלי המוגבלות ואני אסביר לך למה.
יעקב מרגי: הם לא הלכו למכללות להוראה, לחינוך או לאקדמיה בשביל התואר בלבד, הם חלמו להיות מורים עם המגבלה, כנראה שהמערכת – אני לא מקל על עצמי, אני חלק מהמערכת, כנראה שאנחנו כחברה ואנחנו כמערכת לא שידרנו את הפתיחות הזו.
<שרה זילברשטרום: אני רוצה להגיב.
<שרה זילברשטרום: כל אלה שהם בוגרי הכשרה להוראה ומעוניינים ויצרו איתנו קשר קיבלו מענה, זאת אומרת יש גם עניין שכשאתה עובד, אתה מפסיד לפעמים את הקצבה, על זה צריכים - - -
יעקב מרגי: שאלה אחרונה, לו היה - - - משיג לך מאגר של 100, 200, 300 מורים, יש לכם סעיף תקציבי לשליש משרה הזאת שאתם נותנים?
<שרה זילברשטרום: זה ימצא, כן.
יעקב מרגי: ימצא, הבנתי.
נורית קורן: אני רק רציתי לשאול אותה, לפני שאני מדברת, האם אתם עוקבים במקומות שמלווים מורים, האם יש מורים מהסוג הזה ואתם כבר תומכים בהם והם יודעים עכשיו שבעצם המיזם הזה קיים כדי שהם יבואו לעבוד כמורים?
<אסתר פיירסטיין: יש במכון מופת פורום של מרחבי תמיכה של המוסדות האקדמיים, אני הצטרפתי השנה ותצטרף גם אחר כך שרית ארבל, ואנחנו נפגשים שם עם מי שמרכז את מרחבי התמיכה במכללות ושומעים אם יש צרכים, אם יש - - -
נורית קורן: אבל אני חושבת שיש בעיה של פרסום של הפרויקט הזה.
יעקב מרגי: יש הרבה מורים שמנהלים - - -
<אסתר פיירסטיין: במכללות אני יודעת - - -
נורית קורן: אבל לפני המכללות, הרי צריך שאנשים ירשמו ללמוד, אז אם אין לפני זה – שהמכללות עצמן יאמרו - תראו, יש לנו מסלול הוראה שאנחנו קולטים גם אנשים עם מוגבלות ובסוף יש להם עבודה, זה הדבר החשוב ביותר כי אם אנחנו לא יודעים אנשים לא מגיעים, אז צריך לפעול גם בנושא הזה ואני חושבת שאם הוועדה תוכל לעזור להם זה יסייע.
נורית קורן: אני רוצה לברך על היום הזה, זה יום חשוב והלוואי ולא נצטרך לעשות יום מיוחד אלא שאנשים יוכלו וישתלבו בכל המערך – החברתית, תעסוקתי, לימודי – הכל ביחד, שנראה אנשים עם מוגבלות בתוך החברה שלנו, כי ברגע שזה יקרה תהיה לנו חברה ערכית ושוויונית יותר.
נורית קורן: קודם, חבר הכנסת אילן גילאון שהוא בעצם מוביל את הדרך ואנחנו חברים בשדולה, אנחנו יושבי ראש משותפים, חבר הכנסת אילון גילאון, חברת הכנסת קארין אלהרר – אנחנו עוברים מועדה לוועדה כי כל היום יש ועדות ואנחנו רוצים כולנו להיות בוועדות אז אנחנו מתחלקים.
נורית קורן: הוא אמר קודם בוועדת ביקורת המדינה דבר מאד יפה, הוא אמר שלרוב החברה שלנו מחלקת לילדים ואנשים מבוגרים וכשזה מגיע לילדים עם מוגבלות אז הם לא גדלים והופכים להיות מבוגרים, אלא הם נשארים משהו בגדר של ילדים ותמיד הם אטיים יותר.
נורית קורן: אני לא יכולה להגיד את זה, אבל אנחנו צריכים לתמוך בהם כדי שהם יצעדו את הדרך שלהם בצורה טובה יותר ולבוא ולקרב אותם לתוך החברה.
נורית קורן: אני רוצה לומר שמניסיון אישי, לי יש ילדה לקויית שמיעה ואני גידלתי אותה כילדה רגילה ללא מכשירים, ללא שום דבר ובמקרה, אתם אומרים שזה שלוש שנים הפרויקט הזה קיים?
נורית קורן: אז במקרה היתה מורה לקויית שמיעה, מורה לאנגלית ולבת שלי יש בעיה שהיא לא שומעת את 3, 6, 9, ש', כשאתה הולך ללמוד אנגלית ושפה אחרת זה מאד קשה, המורה לא היתה סובלנית כלפי ילדה עם לקות שמיעה וצריך להבין, שגם מורה שמגיע עם לקות משלו הוא צריך להבין במיוחד בשמיעה, שיש ספקטרום רחב ביותר של לקויות וגם מורה צריך להבין את התלמיד ולא להגיד לו – אם אני יכול, גם אתה יכול.
נורית קורן: כן, אם אני יכול אז גם המורה יכול, זה ברור שלאחרים הרבה יותר קל ולכן זו דוגמה מאד חשובה.
נורית קורן: אני מברכת על המיזם הזה, אני הייתי רוצה לראות הרבה יותר מורים במערכת ואם הוועדה תוכל לסייע לכם, אנחנו נסייע, תודה רבה.
יעקב מרגי: תודה רבה לך, חבר הכנסת יוסף.
יוסף ג'בארין: כן, תודה, קודם כל תודה באמת לכבוד היושב ראש על ההתגייסות לנושא הזה, יש כמה דיונים היום בנושא אז בהחלט זה רק מדגיש את החשיבות, אבל גם את הרצון שלנו בוועדה לקדם אותו, תודה כמובן ליוזמים.
יוסף ג'בארין: אין ספק שסוגית התעסוקה היא לדעתי אחת הסוגיות המרכזיות איתה אנחנו מתמודדים, הנתונים מראים שכמעט ואין תעסוקה.
יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על 2 אחוזים, אחוזים מאד שוליים וזאת כשאנחנו יודעים שזה אפשרי.
יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם את הלימודים המתקדמים שלי עשיתי בארצות הברית וכשהגעתי לשם לראשונה, ב-96', מאד נדהמתי לראות עד כמה החברה נגישה כמעט בכל הדברים.
יוסף ג'בארין: ב-96' כשהשוויתי את המצב לישראל הרגשתי שהמצב אצלנו קטסטרופלי, בכל מקום שהולכים – אוטובוסים, מעליות, הרצאות, כמעט בכל מקום ולכן גם חשים שזה אפשרי, לכן כשהתחלתי יותר להתעמק בסוגיה, הפנמתי יותר את התחושה שהמוגבלות אינה במוגבל עצמו, המוגבלות היא בעצם בחברה, כלומר אפשר להתגבר על המוגבלות אם החברה לא היתה מוגבלות והייתה נגישה והייתה מאפשרת והנה הדוגמה בדיון הזה, רואים את התרגום ואת הכתיבה.
יוסף ג'בארין: רבותי, אני אומר שזה אפשרי ולגבי הנושא שלנו, אני רק אוסיף שאין לי ספק שיש בהעסקה הזו בנוסף לעניין הכלכלי וההשתלבות, יש מסר חינוכי מאד חשוב.
יוסף ג'בארין: התלמידים יפנימו עוד בתקופת הלימודים שלהם ולכן צריך לתת על זה יותר דגש.
יוסף ג'בארין: לא סתם שאלתי את אמיתי בנציבות – יתכן ודווקא שם צריך למקד יותר מחשבה, כי אז אתה משיג גם העסקה, אבל אולי חשוב יותר, אתה גם משנה תפיסות ויחס של תלמידים ואתה גם משנה תפיסות ויחס בחברה בכלל, אז אני מקווה שהנציבות תיקח את הנושא הזה ותשים אותו באמת בראש סולם העדיפויות שלה.
יעקב מרגי: תודה רבה, אני לא סיימתי עם הנציבות או משרד החינוך, נשאיר אתכם לסוף כדי לשמוע את ההתייחסויות.
יעקב מרגי: אני ארצה לשמוע בהמשך אם יש כאן מורים ששולבו אתנו, אם יש סיפורי הצלחה וגם אם יש חוסר שביעות רצון וקשיים כאלה ואחרים, חשוב לשמוע אותם כדי לטפל.
יעקב מרגי: אבל לפני כן, דיברנו על הכשרה והכנת תשתית והתשתית לכח הוראה זה מכללות החינוך ונמצאים אתנו מכללת דוד ילין, נכון?
יעקב מרגי: אתם רוצים להציג מה שאתם עושים?
<אייל בלוך: שלום, לי קוראים אייל בלוך, מייסד שותף של המכון לחינוך לקיימות, המכון קם ב-2006-7 - - -
יעקב מרגי: אנחנו פה שוברים את הקמב"צים, ראשי תיבות, סיסמאות.
יעקב מרגי: השם הוא יפה, אז תסביר לנו מה זה.
<אייל בלוך: אנחנו התחלנו לעבוד בנושא של שילוב אנשים עם מוגבלויות באקדמיה - - -
יעקב מרגי: לא הבנת אותי, הקיימות בחינוך ובמכללה, תסביר לי למה אתה מתכוון.
<אייל בלוך: בסדר, חינוך לקיימות זה משהו שהאו"ם הגדיר כמה שצריך להוביל במאה ה-21 וחלק מהחינוך לקיימות זה עבודה עם אוכלוסיות מוחלשות ואנחנו לקחנו על עצמנו את המשימה הזו ושילוב מתחיל קודם כל אתנו, כמרצים במכללה.