GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: 13' – הממשלה הקודמת - - -
יעקב אשר: נו, באמת, חבר'ה, אנחנו לא אוכלים אוכל בריא, אבל אנחנו לא סניליים.
יעקב מרגי: שרת הבריאות הייתה גרמן, ושר החינוך היה פירון.
יעקב אשר: פירון.
יעקב אשר: אתה צריך להביא לי הוכחות?
יעקב אשר: מה, אתה.
יעקב אשר: ..?
<מיכל חורין: מעבר לזה, כל החרגה, כזו מעבר לזה שכמו שאנחנו רואים את זה היא בלתי אפשרית בתקנות, צריכה גם להיות שוויונית.
<מיכל חורין: בעצם, החרגה כזאת אומרת שילד חרדי לא שווה לילד חילוני.
יעקב מרגי: אבל, הנסיבות.
יעקב אשר: כשהוא לא שווה בכסף, זה כן בסדר.
<מיכל חורין: לא.
<מיכל חורין: יש את החוקים האחרים.
<מיכל חורין: יש את החקיקה הכללית שמדברת על שוויון.
<מיכל חורין: אנחנו צריכים: ילד חרדי שווה לילד חילוני או לכל ילד אחר מכל הבחינות – גם מבחינת הבריאות והדאגה לבריאות.
יעקב אשר: התקציב גם כן.
<מיכל חורין: מבחינת התקציב, משרד החינוך לא מתקצב הזנה במוסדות העל-יסודיים בשום מקום.
<מיכל חורין: משרד החינוך לא מתקצב את ההזנה במוסדות על-יסודיים.
<מיכל חורין: המקומות היחידים, שבהם הוא מתקצב הזנה, זה במוסדות שהם לפי חוק ארוחה יומית לתלמיד.
יעקב מרגי: אגלה לךְ.
יעקב מרגי: יש סל לפנימיות, ובתוכו יש מרכיב מזון.
יעקב מרגי: אי-אפשר לומר אמירות.
יעקב מרגי: אתם באים פה לוועדה.
<מיכל חורין: לא, לא.
יעקב מרגי: אני מכבד, ונותן את כל הבמה.
יעקב מרגי: אבל, מה לעשות, לא התישו אותי כך שלא אהיה חד קליטה או חד מחשבה.
יעקב מרגי: אני אומר לךְ, ותקשיבי טוב-טוב: גם הקטע של השוויון – עם כל הכבוד, אני יכול להתמודד אתו ואפשר להתמודד אתו, כי במה שמדובר במשרד החינוך חוק השוויון לא עובד, כי את מגדירה שהילד הזה הוא מסוג אחר.
יעקב מרגי: את מגדירה אותו.
יעקב מרגי: נתת לו הגדרה של חוק נפרד.
<קריאה: דווקא - - -
יעקב מרגי: אני רוצה להתפלפל אתך משפטית וליהנות מהחוויה הזאת, בסדר?
יעקב מרגי: זה חוקק בחוק נפרד של תרבותי ייחודי, וזה לא החינוך הממלכתי.
יעקב מרגי: גם לו יצוין שחוק תרבותי ייחודי יונק ממשהו, עדיין את לא מתקצבת; את רואה אותו סוג ב', את רואה אותו סוג ג'.
יעקב מרגי: תגידי "חס וחלילה" עד מחר.
יעקב מרגי: הבן שלו או הבן שלו לא מתוקצבים כמו הבן שלך.
יעקב מרגי: זה עובדתי.
יעקב מרגי: המדינה נתנה את זה.
יעקב מרגי: אני לא תוקף.
יעקב מרגי: אני רק מסביר לךְ מציאות משפטית.
יעקב מרגי: אני אוהב שמשתמשים בשוויון.
יעקב מרגי: אני פריק של שוויון.
יעקב מרגי: אבל הוא לא מתקיים.
יעקב מרגי: לא יכול להיות שאני אתעקש שהוא יתקיים דווקא איפה שהנסיבות נותנות לך, כרגולטור, ונותנים לי כמחוקק, להבין שיש פה מציאות בלתי אפשרית.
יעקב מרגי: לכן אני לא קיבלתי את זה בשטחיות ובשליפה.
יעקב מרגי: אני לא מוכן לקבל, אלא אם כן זה יבורר עד תום, כי אני חושב שצריך פה להחריג.
יעקב מרגי: אם את שואלת אותי איפה יותר בעייתי: לא לאשר היום את התקנות או להחריג עד שימצאו, ונקציב זמן שימצאו?
יעקב מרגי: – אני מקדש את הקטע הזה של אי-השוויוניות בשם אי-השוויון, כי אני אומר לך: אני לא רוצה לתקוע מיליון ומשהו ילדים בשביל 30,000 ילדים שצריך למצוא להם מענה ולתת להם מענה.
יעקב מרגי: אנחנו עושים זאת בהרבה תחומים, וזה יושב בכלל על חוק אחר – תרבותי ייחודי.
יעקב מרגי: למה נתנו לו "תרבותי ייחודי"?
יעקב מרגי: כי הוא בהסתכלות אחרת.
יעקב מרגי: עומדת לשר, אם רוצים, והשאלה היא האם רוצים.
יעקב מרגי: אני אומר שהוועדה צריכה לומר – גם אם תחליטו שכן, תלכו להתייעצות – אני אומר לךְ שאני אקצוב זאת בזמן לתת להם להשיג את מה שצריך להשיג.
יעקב מרגי: צריך לתקן את כל הסיפור הזה ולתת את הכלים.
<מיכל חורין: אם אפשר לחדד, דווקא חוק תרבותי ייחודי, היסטורית, נחקק בגלל שהמוסדות האלה לא מלמדים ליבה, בעקבות עתירה לבג"ץ.
<מיכל חורין: מבחינת פדגוגית, נכון שיש פער בין המוסדות האלה למוסדות האלה, אבל דווקא התקנות האלה לא מדברות פדגוגיה – הן כבר מדברות בריאות.
יעקב מרגי: גברתי, תזכירי לי את השם הפרטי.
<מיכל חורין: מיכל.
יעקב מרגי: אני חתום על החוק הזה.
יעקב מרגי: אם אני לא טועה, היינו שני חברי כנסת.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים מה זה.
יעקב מרגי: דווקא לשם הלכתי.
יעקב מרגי: אני יודע שזה בגלל הליבה.
יעקב מרגי: המדינה הכירה באי-השוויון, הכירה בהחרגה, ונתנה לו מעמד והסתכלות אחרת בכלל.
יעקב מרגי: אני לא רוצה שבתזונה ובבריאות תתני הסתכלות אחרת, - -
יעקב מרגי: - -אבל יש נסיבות שאומרות: כרגע, במציאות הזאת, אם אני אתקן את התקנות, זו גזירה שהציבור לא יכול לעמוד בה.
יעקב מרגי: אתן לכם.
יעקב מרגי: אני רוצה לתת זכות דיבור גם לאורחים.
יעקב מרגי: לכן מה אני מבקש?
יעקב מרגי: אני מבקש החרגה, עד ששר החינוך וראש הסיעות החרדיות ימצאו את הפתרון לכך.
יעקב אשר: אגב, ההחרגה הפדגוגית, היה לה הרבה ביטוי גם בהשתתפות של רשויות מקומיות בתחזוק של המקום, כמו שזה עובד במקומות אחרים ולא אצל החרדים.
יעקב אשר: זה לא רק פדגוגיה.
יעקב אשר: זה לא היה רק פדגוגיה.
יעקב אשר: בגלל הפדגוגיה, אנחנו משלמים מחיר.
יעקב אשר: אבל אם אנחנו משלמים מחיר, אל תכפו עלינו דברים שאתם יודעים לשלם לנו.
יעקב אשר: זה הכול.
יעקב מרגי: אני אומר לךְ עוד אי-שוויון שהוא הפוך במקרה הזה.
יעקב מרגי: את יודעת שמוסדות החינוך הממלכתיים של המדינה לא עומדים בכללי הבטיחות שמחייבים את המוסדות האלה בחוק רישוי.
<מיכל חורין: - - - של המדינה.
<מיכל חורין: - - - הרשויות המקומיות.
יעקב מרגי: אני יכול לשבת פה - - -
<מיכל חורין: הם לא פרטיים.
יעקב מרגי: בגלל שהם לא פרטיים, הבן שלך צריך להיות חשוף למפגעים בטיחותיים, מה שלא חשוף אליהם הבן שלו.
<מיכל חורין: כאן הרשות המקומית היא הבעלים של המבנה, ולכן - - -
יעקב מרגי: תחילו את האחריות על רשויות מקומיות.
יעקב מרגי: גם את זה אתם לא עושים.
יעקב מרגי: אני יכול לשבת פה ולמנות - - -
<מיכל חורין: אבל זה לא קשור לטעמים הבריאותיים.
יעקב מרגי: עוד פעם, כשאני הולך לבריאות – את מביאה אותי לשוויון, וכשאני הולך לשוויון – את מביאה אותי לבריאות.
<מיכל חורין: משווים שווים בין שווים.
יעקב מרגי: אני כרגע תוקף ונותן לךְ - - -
<מיכל חורין: משווים בין דברים שהם שווים.
יעקב מרגי: אני תוקף ונותן לךְ את כל הסיבות למה כן לחשוב שאפשר להחריג, ואפשר להחריג.
יעקב מרגי: אני לא מקבל את האפשרות הזאת, כי אני חושב שבנסיבות שנוצרו – להחריג את זה לתקופה עד שיימצא פתרון.
יעקב מרגי: עשו זאת בחוק ההנגשה.
יעקב מרגי: אין שום סיבה שלא.
יעקב מרגי: בתקנות ההנגשה החריגו.
<מיכל חורין: מעבר לזה שאני לא מוסמכת להגיד כן או לא, גם משפטית - - -
יעקב מרגי: אתם מוסמכים לומר את ה"לא".
יעקב מרגי: את ה"כן" – אתם לא מוסמכים.
<מיכל חורין: משפטית, - - -
יעקב מרגי: אמרתם את ה"לא".
יעקב מרגי: עובדה שאמרתם את ה"לא".
יעקב מרגי: מה את אומרת לי "לא".
<מיכל חורין: משפטית, זה לא בלתי-אפשרי, בגלל שהחוק מגדיר לי מהו מוסד חינוך.
יעקב מרגי: אני אומר לך מה עושים במקרים אחרים.
יעקב מרגי: תלכו, תכינו שיעורי-בית ותביאו לי פתרון.
יעקב מרגי: ככה את רוצה שאני אגיד לך?
יעקב מרגי: אני לא רוצה להגיד את זה.
יעקב מרגי: גברת שמר, בבקשה.
<יפעת שמר: אני יפעת שמר, אקטיביסטית בנושא תזונה לילדים במסגרות החינוכיות וחברה בוועדה להסדרה של תזונה בריאה שליצמן מינה.
<יפעת שמר: אתם מדברים פה וצועקים פה גוואלד.
<יפעת שמר: אני חושבת שמה שכולנו צריכים לצעוק עליו גוואלד זה על בריאות הילדים.
<יפעת שמר: אני יכולה לספר לכם על ילדה בת שמונה - - -
<קריאה: כל הילדים.
<יפעת שמר: כן, כל הילדים.
<יפעת שמר: אני, כאימא, ולא משנה מאיזה מגזר אני, יכולה לספר לכם על ילדה בת שמונה רזה, פעילה ומקסימה שאמה מודעת לתזונה, ועדיין הרופאה שלה הייתה בשוק כשהם גילו שיש לה כולסטרול גבוה.
<יפעת שמר: זו ילדה בת שמונה.
<יפעת שמר: אני יכולה לספר לכם על ילדה שכבר בגיל 15 סובלת מסכרת סוג 2, ותסחוב את זה אתה לכל החיים.
יעקב מרגי: אני שמח שאת מצטרפת לדברים שאמרתי לפרופסור רונית.
<יפעת שמר: ברשותך, רק אמשיך.
<יפעת שמר: זה באמת לא משנה מאיזה מגזרים הילדים האלה, כי המחלות האלה לא תוקפות מגזר אחד או אחר.
<יפעת שמר: אנחנו צריכים לדאוג לכלל הילדים, ואנחנו צריכים לדאוג להם היום כי היינו צריכים לדאוג להם כבר לפני שנים רבות ורק עכשיו באמת אנחנו כאן.
<יפעת שמר: החוק הזה יצא לחקיקה ב-2012, ועבר בקריאה שנייה וקריאה שלישית וחוקק ב-2014.
<יפעת שמר: יהדות התורה הייתה גם חתומה על זה.
<יפעת שמר: התקנות כבר שנתיים מעוכבות, בניגוד לחוק, וגם על זה אני רק מצרה שלא הגשנו בג"ץ כבר מזמן.
יעקב מרגי: מה לא הגשת בג"ץ?
<יפעת שמר: אני מצרה על זה.
יעקב מרגי: לא, אני לא הולך על הנושא הזה.
יעקב מרגי: יש לי ביקורת חריפה על תהליך תיקון התקנות ואישור התקנות על-ידי משרד המשפטים, ואני תמיד אומר את זה.
יעקב מרגי: זו הזדמנות שלי לומר.
יעקב אשר: אדוני היושב-ראש, למה - - - לא הגישו?
יעקב מרגי: אני באמצע הדיבור.
יעקב מרגי: אתה לא מקשיב, גם מפריע לי וגם ניתקת לי את חוט המחשבה.
יעקב מרגי: בהזדמנות הזאת שאת היית מגישה בג"ץ, היינו מטפלים ברעה החולה שמשרד המשפטים קופץ כמוצא שלל רב על כל...
יעקב מרגי: שיסמיך משרד ממשלתי לגמור את התקנות.
יעקב מרגי: למה זה צריך לעבוד דרך משרד המשפטים?
יעקב מרגי: במשרד הייעודי זה מתעכב שמונה חודשים ובמשרד המשפטים – שנה שלמה.
יעקב מרגי: חבל שלא הגשתְ בג"ץ באמת.
<קריאה: וזה עוד כשביקשנו דיוני חירום בוועדה.
יעקב אשר: אבל לא הוועדה עיכבה את זה.
יעקב אשר: לא היושב-ראש עיכב את זה.
יעקב מרגי: זה לא אנחנו.
<יפעת שמר: ברשותך, זה הכי קל להצביע על אשמים ולהגיד שהמדינה לא עשתה, שזה לא עשה או שאחר לא עשה.
<יפעת שמר: אני חושבת, כמו שאמרת, שהדבר האחראי, שהיה צריך לעשות מי שבאמת רצה ודאג לילדים שלו, היה לבוא עם מסמכים ונתונים, - -
<יפעת שמר: אני מסכימה אתך.
יעקב מרגי: אבל את לא מפרגנת.
<יפעת שמר: אמרתי שאני מסכימה אתך.
<יפעת שמר: - - ולא תוקע את כל ילדי ישראל בסיטואציה ופוגע בבריאות שלהם לאורך זמן רק בשביל להשיג פה משהו.
<יפעת שמר: אני יכולה להגיד, כפעילה בתזונה בצהרונים, מתוכניות שהייתי מעורבת בהן לשפר את התזונה של הילדים, שזה עולה משהו כמו שקל או שניים – ההפרש בין התזונה הקיימת לבין התזונה.
<יפעת שמר: ..
<יפעת שמר: זה שקל-שניים ילד ליום, וזה לא סכומים של מאות אלפים בחודש.
<יפעת שמר: אני יכולה להגיד לך שאחד החששות שלי, מעבר - - -
יעקב מרגי: את אומרת שאולי בגלל זה הם לא הכינו מסמך?
<יפעת שמר: כנראה, אבל אני חושבת שראוי שיבואו מסמכים עם אנשי מקצוע.
יעקב מרגי: כמה זמן - - -?
יעקב מרגי: לא עומדת לך זכות, אחרי ההתנהלות של הדיון הקודם.
יעקב מרגי: אני מדבר ליושב-ראש האיגוד.
יעקב מרגי: תכבד אותו.
<אברהם פרידמן: אני חושב שכרגע בתקופה של ששים יום אנחנו נוכל להגיע - -
יעקב מרגי: אתה תביא מסמך מבוסס?
<אברהם פרידמן: - -למסמכים, - -
יעקב מרגי: אבל, מבוסס.
<אברהם פרידמן: - - וגם להבנות.
יעקב מרגי: ותדחה את כל התוכניות שלך להתעשר על חשבון התקנות.
יעקב מרגי: זה בהומור, בהומור.
יעקב אשר: הוא אמר את זה בהומור.
יעקב אשר: ראשי הישיבות - - -
<קריאה: ואז, כל המדינה – בעוד שישים יום?
<עירית ליבנה: למה שישים יום?
<עירית ליבנה: יש עוד שלושה חודשים אחר כך - - -
יעקב מרגי: את תוהה למה יחכו עוד שישים יום?
<עירית ליבנה: אני שואלת.
יעקב מרגי: עירית, תקשיבי.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר שהחוק חוקק ב-2014, והגיע אלי לוועדה – אגלה לך סוד?
יעקב מרגי: – ואף אחד לא דחף אותי לשים אותו על סדר-היום.
יעקב מרגי: אני שמתי אותו על סדר-היום.
יעקב מרגי: אף אחד לא דחף אותי.
יעקב מרגי: גם עכשיו, אם לא יגיע להסכמה, השמיים לא יפלו ולא יירדו גשמים מעבר למה שתוכנן.
יעקב מרגי: בואי ותקשיבי: אל תטיפו לי מוסר.
יעקב מרגי: אני באתי ואמרתי ביושר ונזפתי באיגוד שכשהחוק חוקק, הוא היה צריך לדעת כבר שהחוק חוקק ושהולך ליפול עליו הטיל בעוד שנה או בעוד חצי שנה.
יעקב מרגי: משעלה הדיון והוגשה רביזיה, נתתי את מלוא תוכחתי כלפי חברי-הכנסת, ולא חששתי מהם.
יעקב מרגי: רבותי, מה החוכמה לתקן תקנות?
יעקב מרגי: ומה?
יעקב מרגי: את חושבת שייכנסו לשם?
יעקב מרגי: את חושבת שישתנה שם משהו?
יעקב מרגי: ! אין להם.
יעקב מרגי: הם יסגרו.
יעקב מרגי: אם תבואי, יבוא צו סגירה, וצו סגירה – יסגרו.
יעקב מרגי: על מה אתם מדברים?
יעקב מרגי: כמו שאנחנו סופרים עד עשר כשמחוקקים חוקים ולא רוצים לעשות דברים שמחר-מחרתיים נתחרט עליהם, אז גם כאן.
יעקב מרגי: תקנות זה חקיקה.
יעקב מרגי: אני אומר לךְ: מרגע שזה הולך להשפיע על כ-34,000 תלמידים, כשהמציאות שם קשה ממילא ואף אחד לא נתן את הדעת שמישהו צריך.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, כל הגופים שמניתם מתוקצבים בדרך כזו או אחרת.
יעקב מרגי: צהרונים מתוקצבים.
<קריאה: צהרונים לא נכנסים בחוק הזה.
יעקב מרגי: צהרונים של משרד החינוך – מתוקצב, מפעל ההזנה – מתוקצב.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, גם מה שהרשויות המקומיות עושות – הן גובות.
יעקב מרגי: צריך לומר את הדברים.
יעקב מרגי: אני אומר לךְ, שאני בוער; כולי רותח, כי אני רוצה להעביר את התקנות, ואני לא רוצה לתקוע אותן.
יעקב מרגי: רבותי, מה אנחנו מבקשים?
יעקב מרגי: תחריגו כרגע את התרבותי ייחודי, ותנו לנו את הזמן.
יעקב מרגי: נקצוב זמן ביחד בהסכמה.
יעקב מרגי: אני לא אתן להם להתחמק מאחריות.
יעקב מרגי: אני אומר בצורה חד-משמעית, והנה אני מתחייב ולא מעניין אותי המסגרות הפוליטיות: אם אני אקצוב זמן ולא יגיעו להסכמה, אני 'חותך' את זה ומעביר את זה.
יעקב אשר: אין שום בעיה.
יעקב אשר: זו בקשתנו.
יעקב מרגי: אבל לבוא להגיד לי: בשם השוויון, בשם השוויון.
יעקב מרגי: אין שוויון במדינת ישראל.
יעקב מרגי: אני מוכן לייצג את המדינה בכל ערכאה.
יעקב מרגי: אין שוויון ובמיוחד לא בחינוך.
יעקב מרגי: אני אביא לך מבוקר עד ערב סוגיות וסעיפים שם אנחנו לא בשוויון, ושאנחנו יודעים להעדיף את אלה ולא את אלה ולתת לאלה ולא לתת לאלה.
יעקב מרגי: כשרצינו לתת לחינוך - - -, בחרנו כביש עוקף פאלוג'ה – דרך המשרד לשוויון חברתי.
יעקב מרגי: נו, יש יותר עוולה מזה?
יעקב מרגי: יש יותר ביזיון ויש מחזה יותר מביש למדינה, שמדברת בשם השוויון בחוק יסוד, לעשות את הדבר הזה?
יעקב מרגי: ! אז אל תטיפו לי.
יעקב אשר: אני גם מבקש מאנשי המקצוע, שכל כך דואגים לבריאותנו: - -
יעקב מרגי: תביאו פתרונות.
יעקב אשר: - - תבואו בבקשה לבתי-הספר שלנו, ותראו 45 בנות מצטופפות.
יעקב אשר: תראו בית-ספר בקריית-שמואל בחיפה, שם משרד החינוך לא מוכן לכפות על ראש העיר לתת לו מקום.
יעקב אשר: הם נמצאים בסכנת נפשות.
יעקב אשר: היושב-ראש היה שם.
יעקב אשר: אתם דואגים לבריאות שלנו?
יעקב אשר: דואגים לילדים שלנו?
יעקב אשר: תדאגו עד הסוף.
יעקב אשר: תבואו ותראו איך הילדים שלנו - - -
<רונית אנדוולט: קודם כל, אני - - -
יעקב אשר: אני פונה לכולנו, ולא אלייך באופן אישי.
יעקב אשר: אני פונה לכולם.
<רונית אנדוולט: קודם כל, אני אשמח - - -
יעקב אשר: תראו ילדים – 600 בנים ובנות – מצטופפים בגלל התעמרות של ראש עיר בגיבוי של שר חינוך – בגיבוי של שר חינוך.
<רונית אנדוולט: קודם כל, אני מבינה ללבך.
יעקב אשר: איפה אתם?
יעקב אשר: איפה משרד הבריאות?
יעקב אשר: איפה משרד הבטיחות?
<רונית אנדוולט: רגע, סליחה.
יעקב מרגי: יעקב, יעקב, צא עם עמית החוצה.
יעקב מרגי: זה הקול שלו.
<רונית אנדוולט: בסדר, גם אני יודעת להרים את הקול.
<רונית אנדוולט: אבל אני חושבת שאנחנו שוכחים את המטרה המשותפת שלנו.
<רונית אנדוולט: המטרה המשותפת שלנו היא - -
יעקב מרגי: מזון בריא.
<רונית אנדוולט: - - שהילדים שלנו יאכלו בריא יותר.
יעקב מרגי: גם בבתים של האנשים, - -
<רונית אנדוולט: אין בעיה.
יעקב מרגי: - - שלא יהיה כולסטרול לאנשים ולא נתמודד עם - - -
<רונית אנדוולט: אנחנו עובדים גם בחוק ההסדרה.
<רונית אנדוולט: עבדנו מאוד קשה השנה שגם - - - שכל האוכלוסייה יותר בריא.
<רונית אנדוולט: אבל, מערכת חינוכית - - -
יעקב מרגי: אל תגידי "חוק ההסדרה" – חוק ההסדרים.
<רונית אנדוולט: ועדת ההסדרה של משרד הבריאות.
<רונית אנדוולט: חתכת לי את חוט המחשבה.
יעקב מרגי: אמרת: ההסדרה.
<רונית אנדוולט: כמו שמשרד החינוך לא מוכר סיגריות ואלכוהול לילדים, הוא לא יכול לספק מזון מזיק לילדים.
<רונית אנדוולט: זה א'-ב'.
יעקב מרגי: משרד הבריאות לא מספק.
<רונית אנדוולט: משרד החינוך.
יעקב מרגי: משרד החינוך לא מספק.
<רונית אנדוולט: ההורים – מה שאני הבנתי - - -
יעקב מרגי: בואי ואגיד לך.
יעקב מרגי: יש אקס-טריטוריה.
<רונית אנדוולט: ההורים משלמים עבור השהות של הילדים בפנימיות החרדיות, ותמורת התשלום הזה הם זכאים לקבל מזון בריא.
<רונית אנדוולט: אנחנו מוכנים לעזור לעשות את זה בריא יותר.
<רונית אנדוולט: דרך-אגב, עד היום, אף גוף חרדי, למרות שניסינו בכל מיני דרכים, לא - - -
<רונית אנדוולט: שיפנו אלינו - - -
יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך, וגם את זה אמרתי.
יעקב מרגי: הטחתי פה: חיכיתם שהטיל ייפול.
יעקב מרגי: מה, נחזור?
יעקב מרגי: רבותי, כרגע, המציאות היא עובדתית.
יעקב מרגי: יש עובדה בשטח, וזו המציאות.
יעקב מרגי: רוצים להתמודד אתה או שרוצים להגיד "תיקנו תקנות"?
יעקב מרגי: אני אומר לכם: כמו שלא מוכרים סיגריות לקטינים – ואל תספרי לי את הבדיחה הזאת, כמו שלא מוכרים אלכוהול לקטינים – ואל תספרי לי את הבדיחה הזאת.
<רונית אנדוולט: לא בין כתלי בית-ספר.
יעקב מרגי: סליחה, תקשיבי.
יעקב מרגי: אני יודע שהחוק אומר שמה שקשור בבית-הספר זה לאורך כל שעות היום.
יעקב מרגי: נכון שיש תפיסה כזו?
יעקב מרגי: אז אל תספרי לי מה קורה במסיבות של בני-הנוער בבתי-הספר.
יעקב מרגי: צריך לתקן וצריך לעשות.
יעקב מרגי: אבל אני אומר לךְ: זו לא חוכמה לתקן ושלא יהיה.
יעקב מרגי: אני אומר לך, מניסיוני, שאני יודע שכל יחידות הפיקוח והאכיפה של משרד החינוך, הרי הם לא ילכו: לא למוסדות של בני פישר ולא למוסדות הממלכתיים.
יעקב מרגי: הם יהיו מובטלים.
יעקב מרגי: הם ייפלו רק עליהם.
יעקב מרגי: אין להם מענה.
יעקב מרגי: אני צריך להיות קשוב לכך.
יעקב אשר: הוא אומר: אני לא יודע להבטיח תקציב.
יעקב אשר: אז מה יש לדבר?
יעקב מרגי: לא הגעתם להסכמה?
יעקב אשר: אתה לא תגיע להסכמה כזאת.
יעקב אשר: הוא אומר: אני לא יכול להבטיח תקציב.
<הדיל יונס: אני ממשרד המשפטים.
<הדיל יונס: אני אומרת שהצעה זמנית להחריג באופן זמני את מוסדות החינוך – בעצם, אי-אפשר לעמוד משפטית, כי בעצם התקנות עומדות בניגוד לחוק המסמיך שלהן וגם לעקרונות מאוד בסיסיים בחוק, למשל איסור הפליה במוצרים ובשירותים.
<הדיל יונס: אלה הוראות בחקיקה שאי-אפשר לסתור - - -
יעקב מרגי: אני מכבד את מה שאת אומרת.
יעקב מרגי: אני רק שואל: איפה הייתם, כשחוקקו את חוק המוכשר, כשתקצבו את המוכשר בחוסר?
<הדיל יונס: קיים חוסר שוויון - - -
יעקב מרגי: איפה כל הארגונים, איפה כל משרדי הממשלה, איפה כל המשפטנים היו, כשקבעו שילד X לא ראוי ולא זכאי לתשלום לשעות הוראה למורה איכותי, לעומת ילד אחר?
יעקב מרגי: אני שואל: איפה הייתם?
<הדיל יונס: לא נראה לי שנתקלתי בהוראה בחוק או בתקנות שמפלים או קובעים משהו שהוא אי-שוויוני.
<הדיל יונס: אני חושבת שאי-השוויון שקיים לא נגרם ביודעין ובאישור של ועדת חינוך.
<הדיל יונס: זה מהלך שנעשה באישור וביודעין של ועדת חינוך שמאשרת משהו בניגוד לחוק, להוראה ראשית בחוק מסמיך.
<הדיל יונס: משפטית, זה - - -
יעקב מרגי: כדי לא להכשיל אתכם משפטית – הנה אני אומר לכם, אני סיכמתי – אני מודיע: לא יהיו תקנות, עד שתתנו לי מענה לסיפור הזה של תרבותי ייחודי.
יעקב מרגי: כמו כן, אני נותן לכם, ראשי הסיעות החרדיות: מאחר ולא ידעתם לדבר ביניכם, אני מתנדב, אם תרצו, לחבר בינך - - -
מנחם אליעזר מוזס: לא נתת לי לדבר.
יעקב מרגי: אני אתן לך, לפני שאני נועל את הישיבה.
יעקב מרגי: מאחר ולא ידעתם לדבר ביניכם, ושעה לפני הדיון, בצורה מבישה – תן לי רגע, מה שיש על לבי אני אומר – לא ייתכן ששעה לפני הדיון אני אקבל מכתב של חברי-הכנסת של דגל התורה שלא יודעים לדבר עם יהדות התורה, כשליצמן מאיץ בי, שר הבריאות של יהדות התורה, להעביר את התקנות.
יעקב מרגי: אני מקבל שעה לפני כן מכתב יפה וחכם.
יעקב מרגי: אני יודע שכשיו"ר ועדת הכספים רצה לעצור את המדינה, ידע לעצור את המדינה.
יעקב מרגי: הוא עשה לי - - -
יעקב אשר: אנחנו לא רוצים לעצור את המדינה – - -
יעקב אשר: - -אנחנו רוצים אוכל בריא.
יעקב מרגי: הוא ידע לעצור.
יעקב מרגי: אתה רוצה לעצור.
יעקב מרגי: הוא ידע לעצור לי תקציבים, כשהייתי שר, בגלל שלא נעניתי לבקשה מסוימת שלו.
יעקב אשר: מה אתה מכניס - - -?
יעקב מרגי: הוא יודע.
יעקב מרגי: אז אני לא מבין למה שעה לפני הדיון, כשניתנו לו שלושה שבועות ממני לסיים את הסאגה הזאת ולא מצליחים.
יעקב אשר: הוא אמר את זה - - -
יעקב מרגי: מאחר ואני מאמין בבעיה, מאחר ואני יודע שלצערי הרב החברה החרדי – - -
יעקב אשר: שאנחנו צודקים.
יעקב מרגי: - - ה-DNA שלה הוא שפועלים רק כשנופל הטיל ולא יודעים לקדם את פני הרעה, אז הנה אני אומר לכם: תורידו את השלט "נגרר" ושימו שלט "גורר", ואני נותן לך.
יעקב מרגי: זה שאני לא מעביר היום את התקנות זה לא אומר שלא אעביר אותן בזמן הקרוב.
יעקב מרגי: אני נותן לך להסתדר עם משרד הבריאות עם ראשי המפלגות שמייצגים אותך, כולל ש"ס ויהדות התורה.
יעקב מרגי: תביאו מתווה מוסכם.
יעקב מרגי: כרגע, באין מענה, אני לא מעביר את התקנות.
<קריאה: אדוני, רק - - -
יעקב מרגי: תכף אתן לךְ.
יעקב מרגי: חבר-הכנסת מוזס, בבקשה.
מנחם אליעזר מוזס: אני חושב: מילה בסלע, מִשְתּוּקָא בתרֵין.
מנחם אליעזר מוזס: חז"ל אומרים שכל מילה שווה סלע – מה שאתה דיברת ומה שהרב אשר דיבר.
מנחם אליעזר מוזס: הייתי יו"ר איגוד מנהלי הישיבות הראשון.
יעקב אשר: אתה אשם...
מנחם אליעזר מוזס: הייתי לפני 40 שנה, כשקבעו: אתן, ישיבות קטנות, תקבלו רק 40%.
מנחם אליעזר מוזס: בהסכם קואליציוני העלו את זה ל-60%, אבל יותר?
מנחם אליעזר מוזס: – נייט.
מנחם אליעזר מוזס: יש אפליה ברורה בין ילדים אלה לילדים אלה.
מנחם אליעזר מוזס: בגיל התיכון אלה זכאים ואלה לא זכאים.
מנחם אליעזר מוזס: זה כבר נקבע בשעתו, בזמנו.
מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שכל מילה שנאמרה כאן – אלה באמת דברים של טעם.
מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אתה שומע?
יעקב מרגי: כן, אני אתך.
מנחם אליעזר מוזס: אתה שומע את השבחים, כן?
<קריאה: הוא רוצה שתחזור על השבחים.
יעקב מרגי: אני חי טוב, כשנכנסים בי.
יעקב מרגי: ה-DNA שלי זה מלחמות.
מנחם אליעזר מוזס: יעקב אשר, כל מילה שנאמרה כאן היא מילה בסלע מישתוקא בתרין.
מנחם אליעזר מוזס: והמשכיל בעת ההיא יידום.
מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שמה שאמרת עכשיו, במילים האחרונות, אלה הנכונות.
מנחם אליעזר מוזס: הגענו ברגע האחרון, אבל צריכים לתקן את הדבר הזה.
יעקב מרגי: זה גם על דעת שר הבריאות ליצמן?
מנחם אליעזר מוזס: על דעת מי אתה מדבר?
יעקב מרגי: כבודו מדבר בשמו?
מנחם אליעזר מוזס: אני מדבר.
מנחם אליעזר מוזס: אני כאן חבר בוועדה, לא?
יעקב מרגי: אני חפץ, כמה – אני לא רוצה לומר: מת לדעת – לדעת מה עמדת יהדות התורה המאוחדת בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: נציג מועצת התלמידים והנוער הארצי, בבקשה.
<דן קציר: אני דני קציר, נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<דן קציר: האמת היא שכשראינו את נושא הוועדה, באנו לדבר, באופן כללי, על ההשפעות של הרפורמה החדשה שעשו בנוגע למזון הבריא בבתי-הספר, בקפיטריות.
יעקב אשר: אתה מדבר על הקפיטריות.
יעקב מרגי: כללי.
יעקב מרגי: הוא אומר מה שרצית.
<דן קציר: אני מדבר, באופן כללי, על כל הרפורמה, ולא על העניין החרדי בפרט.
מנחם אליעזר מוזס: יש ישיבות קטנות במועצת התלמידים?
יעקב מרגי: אתה לא תרצה שהם ישלמו.
יעקב מרגי: כשהגשתי את הצעת החוק, מיד אמרו לי: תחריג.
<דן קציר: אנחנו רוצים - - -
יעקב מרגי: באמת אם היית מאמץ את "והמשכיל בעת ההיא יידום", לא היית נופל.
<דן קציר: הלוואי.
<דן קציר: האמת היא שאנחנו ממש מחכים שיגיעו אלינו.
<דן קציר: אני רוצה להעלות באמת בעיות מהשטח שקיימות בעקבות השינויים.
<דן קציר: היום, קודם כל, יש הרבה בתי-ספר שלא נפתחו בהם קפיטריות.
<דן קציר: לדוגמה בבית-הספר שלי, ותכף פברואר, אין קפיטריה.
<דן קציר: הרבה מזה נגרם מהתקנות החדשות שהונחתו.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להגיד לך שהבן שלי שכח איך נראית ארוחת הצהריים בבית, והוא לוקח כסף כל בוקר מהבית כדי לקנות.
יעקב מרגי: הלוואי ולא הייתה שם קפיטריה.
<קריאה: יביאו מהבית.
יעקב מרגי: הלוואי ולא הייתה קפיטריה.
<מיכל חורין: אני רק מבקשת: אם אפשר, לקבל את החומרים, את הבסיס של התפריטים – את פירוט התפריט של המוסדות התרבותיים ייחודיים - -
יעקב מרגי: כמה זמן אתם רוצים להידברות?
<מיכל חורין: - - וכספים, כדי שנוכל - - -
<אברהם פרידמן: אמרתי: שישים יום – הכול ייגמר.
יעקב מרגי: תשבו ביניכם.
יעקב מרגי: אני לא נותן לכם שישים יום.
<קריאה: למה לא חודש?
יעקב מרגי: סליחה, את רוצה לנהל את הדיון במקומי?
יעקב מרגי: אולי הייתי חוסך לך.
יעקב מרגי: מה תרבות הדיון הזאת?
מנחם אליעזר מוזס: אפשר להציע 45 יום.
יעקב מרגי: לא, אתה לא מציע כלום.
יעקב מרגי: אמרתי לך: "והמשכיל בעת ההיא יידום"?
<מיכל חורין: כי יהיה לנו קשה להגיע לאיזה שהוא - - -
<מיכל חורין: אני צריכה את החומר מהם.
<מיכל חורין: אני לא יכולה להתחיל - - -
יעקב מרגי: 45 ימים.
יעקב מרגי: הנה, נעניתי.
<קריאה: את תקבלי חומר מקצועי.
<קריאה: לקבל את החומר.
<קריאה: לקבל את החומר – 45 יום?
יעקב מרגי: לקבל את החומר – תשבו ותתחילו לדבר.
<אברהם פרידמן: תקבל חומר מקצועי.
<קריאה: יש עוד שלושה חודשים - - -
יעקב מרגי: אתה לא הבנת.
יעקב מרגי: כשאני אומר 45 יום – זה פה.
יעקב מרגי: כדי שזה יהיה פה תוך 45 ימים - - -
<מיכל חורין: אפשר לקבל תוך שבוע, כדי שנוכל - - -?
יעקב מרגי: זאת אומרת, כבר אחרי הדיון אתם מחליפים טלפונים ומתחילים יום.
יעקב מרגי: 30 יום – גמרתם הכל ביניכם.
יעקב מרגי: תתחילו לדבר.
יעקב מרגי: 30 יום – תסיימו את ההידברות.
יעקב מרגי: הרביזיה לא נדונה ולא הוצבעה.
יעקב מרגי: יועץ שר החינוך ביקש לדבר.
<עמית פרסיקו: יועץ של שר החינוך.
<עמית פרסיקו: קודם כל, תודה ליושב-הראש על הדיון המורכב.
<עמית פרסיקו: אנחנו מצרים על כך שזה לא עובר היום.
<עמית פרסיקו: שמענו אתכם.
<עמית פרסיקו: בסוף, זו תקנה שאמורה לחול על כלל תלמידי ישראל, ועוסקת בנושא שאין חשוב ממנו וזה הבריאות שלהם.
<עמית פרסיקו: כולנו מסכימים על זה.
יעקב אשר: תכניס רק ללו"ז של השר עוד פעם סיור בקריית-שמואל, - -
<עמית פרסיקו: ברשותך, חבר-הכנסת אשר, - - -
יעקב אשר: - - לראות ילדים עם נפיחויות בראש שנופלים לתוך חצר שאין להם.
יעקב מרגי: למה אתה מפריע לו?
יעקב אשר: הוא דווקא בחור טוב.
יעקב מרגי: קריית-שמואל – אני אגיד לך מי אשם עוד.
יעקב אשר: תפסיק כבר להיות - - -
<עמית פרסיקו: היושב-ראש, אתה מפריע לו.
יעקב אשר: ונציג שלהם - - - , וזה שיושבים על 20 דונם.
יעקב אשר: אז על 20 דונם יושבים הילדים שלו, והילדים שלנו – על 800 מ"ר.
<עמית פרסיקו: אני רק אשלים את המשפט.
יעקב אשר: אסור לי גם להגיד את זה.
יעקב מרגי: אתה רוצה לקבל את 20 הדונם האלה?
יעקב אשר: 10 דונם, 20 דונם.
יעקב אשר: ילדים ב-800 מ"ר.
יעקב מרגי: אתה רוצה לקבל אותם?
יעקב אשר: מה, אנחנו משחקים היפים כמו לכולם?
יעקב אשר: דואגים לילדים שלנו?! - - -
יעקב מרגי: יעקב אשר, אתה רוצה לקבל אותם?
יעקב אשר: יונה יהב מוכן לתת את זה כבר.
יעקב אשר: אתם מונעים את זה.
יעקב אשר: אתם דואגים לילדינו?
יעקב אשר: ! תביא כבר לבחירות – יותר טוב.
יעקב מרגי: אני מתנצל בשמו.
<עמית פרסיקו: תודה, תודה.
<עמית פרסיקו: אני אומר שהיה פה את הדיון לגבי - - -
יעקב אשר: זה לא אישי.
יעקב אשר: הוא בחור נהדר.
יעקב מרגי: תהרוג אותו, וזה לא אישי.
יעקב אשר: למדתי את זה ממך.
יעקב מרגי: זה רק אצלנו בבתי המדרש.
יעקב אשר: עוד פעם "אצלנו"?
יעקב אשר: מה יש לך?
יעקב מרגי: אצלי – לא אצלך.
יעקב מרגי: אצלנו.
יעקב אשר: תהיה חרדי גאה.
יעקב מרגי: מה שיש לי תביעות – אני גאה, ומה שלא – אני לא גאה.
יעקב אשר: אני גאה.
<עמית פרסיקו: אני רק אומר לסיום: אנחנו נשמח להמשיך לבוא בדברים, כמו שאנחנו תמיד עושים.
<עמית פרסיקו: אבל ההצעה של ההחרגה, אנחנו לא מאמינים בה.
<עמית פרסיקו: אנחנו חושבים שזה צריך לחול על כלל הילדים.
<עמית פרסיקו: יש בעיות שנוצרות מזה.
יעקב מרגי: תשבו ביניכם, ותתנו מענה.
יעקב אשר: תשימו כסף, ואל תחריגו.
<עמית פרסיקו: אני רק אומר שחשובה ההערה שאמרה פה נציגת משרד החינוך: אם הדיון נקבע לעוד 45 יום, זה טוב ויפה, אבל את החומרים אנחנו צריכים לקבל הרבה לפני כן: עלויות קונקרטיות וכדו'.
<עמית פרסיקו: זהו.
<עמית פרסיקו: תודה רבה.
יעקב מרגי: אני פותח את ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.