GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אני כאן כדי לשאול את השאלות שלך.
יעקב מרגי: אני כאן כדי להשלים בשאלות.
יעקב מרגי: אם לא, תוכלי לבקש רשות דיבור.
יעקב מרגי: איך אתה נותן מענה לקטע הזה, בהתייחס לצורת הסקירה שלכם?
<בועז דהן: טוב, מדגם או כלל הספריות.
<בועז דהן: שלוש סיבות למה אנחנו עושים מדגם.
<בועז דהן: שלוש סיבות.
<בועז דהן: האחת, קודם כל מדגם זו השיטה הנהוגה בעולם.
<בועז דהן: הארצות בהן - - -
יעקב מרגי: אתה יודע, הרבה דברים.
<בועז דהן: בסדר, זה לפחות ה- - -.
<בועז דהן: שוודיה, פינלנד, גרמניה, ניו-זילנד, אוסטרליה, אנגליה וישראל.
יהודה גליק: טוב, לא משכנע.
יהודה גליק: הלאה.
<בועז דהן: אחת.
<בועז דהן: שתיים, היום אנחנו נותנים תגמולים - - -
יעקב מרגי: אתה יודע שבקריית שמונה, אם איזו אישה צועקת, קוראת לבן שלה מהמרפסת, יש כאלה שעדיין עושים את זה, שומעים אותה בדימונה.
יעקב מרגי: אתה אומר לי בשוודיה, סקנדינביה, הקצב?
יעקב מרגי: בוא, אנחנו פונדק דרכים קטן.
יעקב מרגי: בוא נתייחס אליו ככה.
<בועז דהן: אנחנו בספריות משתדלים לחשוב בגדול, אבל בסדר, אני ממשיך.
<בועז דהן: הסיבה השנייה זה – היום אנחנו נותנים עבור השאלות במדגם.
<בועז דהן: סך ההשאלות שנותנים במדגם זה מאות אלפים.
<בועז דהן: יש לי את המספר, זה 379 או משהו כזה.
<בועז דהן: סך ההשאלות בכל הספריות הציבוריות הוא מעל ל-15 מיליון השאלות.
<בועז דהן: המשרד החליט שאם אנחנו ניתן עבור כלל ההשאלות, כל סופר יקבל פחות משתי אגרות.
<בועז דהן: סיבה שנייה.
<בועז דהן: סיבה שלישית.
<בועז דהן: היום אנחנו מקצים בעוגה 2.7 מיליון.
<בועז דהן: במקצוע שלי אני עובד מול הרשויות.
<בועז דהן: הפרויקט הזה דורש ממני נתוני השאלות.
<בועז דהן: הם לא אצלי.
<בועז דהן: יש בתי תוכנה בספריות, יש שישה בתי תוכנה.
<בועז דהן: תוכנת ניהול שמנהלת ספרייה.
<בועז דהן: כשאני רוצה את נתוני ההשאלות אני קונה אותם מהם.
<בועז דהן: אני קונה את נתוני ההשאלות.
<בועז דהן: כשעשינו את הבחינה לעומק - - -
יעקב מרגי: טוב, פריירים לא מתים, אתה מכיר, הם מתחלפים.
יעקב מרגי: אתה מתקצב את הספריות העירוניות?
<בועז דהן: כן, דרך הרשות.
יעקב מרגי: אז למה זה לא יהיה תנאי?
<בועז דהן: כי ניהול בית התוכנה זה - - -
יעקב מרגי: למה זה לא יהיה תנאי?
<בועז דהן: למה?
<בועז דהן: ניהול בית התוכנה הוא לא אצלי.
יעקב מרגי: רגע, לא הבנת אותי.
יעקב מרגי: לא הבנת את השאלה שלי, אלא אם כן דיברת לא לעניין ואני מוחק את זה אפילו מהפרוטוקול.
<קריאה: אני לא מבינה למה נוער ומבוגרים - - -
יעקב מרגי: לא, אל תביני.
יעקב מרגי: חכי רגע, עוד לא התייחסנו לזה.
יעקב מרגי: אני הריבון, נכון?
יעקב מרגי: משרד התרבות, אני הרגולטור.
יעקב מרגי: אני תומך, מתקצב ספריות דרך הרשות המקומית.
יעקב מרגי: לרשות יש אינסנטיב להחזיק את הספרייה שלה, נכון?
יעקב מרגי: היא רוצה את התמיכה.
יעקב מרגי: היא מגישה כל שנה בקשה אליכם?
יעקב מרגי: אחד התנאים שלך להציב לו – תן לי נתוני השאלה.
יעקב מרגי: תעשה מסד נתונים פשוט, קיבלת מדע מדויק.
<בועז דהן: נתוני ההשאלה הם גם לא אצל הרשות.
<בועז דהן: זו חברה פרטית שמנהלת את תכנת הספרייה.
<בועז דהן: היא לא קשורה לרשות.
<בועז דהן: אז מנהל הספרייה משלם לה עבור זה.
<בועז דהן: הבחינה הזאת באמת נבחנית.
<בועז דהן: אנחנו העלינו בדיוק את הסוגיה הזאת אצל היועצת המשפטית ולקראת שנת 2018 אנחנו כותבים מכרז חדש וקול קורא חדש, שבו נבחן את האופציה הזאת בעקבות הישיבה עם האגודה והאיגוד.
<בועז דהן: אז זה יעלה על הדיון ובמידה ויהיה ניתן להכניס את זה כתנאי בקול הקורא, זה יהיה.
יעקב מרגי: סליחה, ואם יהיה לך נתון מדויק של ההשאלות, מה תהיה ההשפעה על גובה התגמול?
<בועז דהן: אז כלל ההשאלות יסתכם בקרוב ל-15 מיליון.
<בועז דהן: העוגה התקציבית היא 2.7 מיליון.
<בועז דהן: חשבון פשוט ייתן - - -
<קריאה: רגע, אתה כולל גם ספרות לעז ב-15 מיליון?
<בועז דהן: לא.
יעקב מרגי: הוא אמר עברית וערבית.
<בועז דהן: אז זה בדיוק.
<בועז דהן: 15 מיליון השאלות והעוגה התקציבית היא 2.7.
<בועז דהן: בממוצע כמה כל סופר יקבל עבור השאלה, כפול מספר ההשאלות שלו בשנה הנבדקת.
<בועז דהן: אז אני מניח ואגב, היום אנחנו נותנים 400 שקלים מינימום, מקסימום 24,000 שקלים.
יעקב מרגי: אבל אתה נותן לכל הסוגות?
<בועז דהן: לכל הסוגות שמניתי.
יעקב מרגי: לכל הסוגות שמנית?
יעקב מרגי: זה לא כלל הסוגות.
יעקב מרגי: כי יש דברים שהם לא לעניין.
<בועז דהן: נכון.
<בועז דהן: ספרי בישול.
יעקב מרגי: אין לנו עניין לעודד.
יעקב מרגי: אם יהיו גם ככה.
יעקב מרגי: הם מסחריים.
<בועז דהן: סיבה שלישית, ה-2.7, בגלל שהם כוללים גם את התשלומים לבתי התוכנה והוא כולל את התקורה של הזכיין, החישוב שעשינו, אם היום אנחנו משאירים את העוגה התקציבית כדי לדלות את הנתונים, זה מגיע ל-800,000 שקלים, ש - - -
יעקב מרגי: אנחנו נבקש בסיכום.
יעקב מרגי: הנה, אני מקבל נענוע בראש.
יעקב מרגי: אנחנו בסיכום נבקש להגדיל את העוגה התקציבית.
יעקב מרגי: זה לא כסף גדול ואני מכיר את הראש של השרה והאידיאולוגיה שלה לגבי הפריפריה.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני לא נבהל מזה שתסקור 15 מיליון השאלות, כי אני חושב שלהיות צודק זה יותר נכון מאשר להשאיר חלק ב - - -
יהודה גליק: לדעתי לא.
יהודה גליק: לפחות - - -
יעקב מרגי: תנו לי התייחסות קטגוריה, הפרדת קטגוריית ילדים ונוער, אם לא אני לא מרגיע את הסופר הצעירה שלנו.
<קריאה: כל מי שדיברתי איתו אמר שספרי מבוגרים - - -
יעקב מרגי: אני לא מייצג אותך נכון וטוב?
<בועז דהן: המדגם של הסטטיסטיקה, אני לא קובע את שמות הספרייה במדגם.
<בועז דהן: יש איש מקצוע, סטטיסטיקאי שמקבל את נתוני כל הספריות בארץ, למ"ס, הרכב אוכלוסייה, מגדר, גיאוגרפיה - - -
<קריאה: זה מצחיק.
<קריאה: הייתה - - -
יעקב מרגי: לא, לא, תרבות דיון.
יעקב מרגי: אני לא יודע מה תרבות הכתיבה.
יעקב מרגי: אני כותב סוג אחר של כתיבה, אז תנו לי.
<בועז דהן: בתוך הספריות האלה נמצא ייצוג לחרדים, לערבים, לפריפריה, למועצה אזורית, למועצה ציבורית ומועצה עירונית.
<בועז דהן: מרכז.
<בועז דהן: בסוף המדגם שניתן הוא מדגם שעובר חוות דעת מקצועית של סטטיסטיקאי, ורק אחרי שאנחנו מקבלים אותה אנחנו מתחילים תשלומים.
<בועז דהן: לא לפני.
יהודה גליק: הוא משקף כמו הסקרים של הבחירות.
יעקב מרגי: אני מסכים, בועז.
יעקב מרגי: אנחנו לא כופרים בגישה של לעשות מדגם מייצג.
יעקב מרגי: כי אי אפשר לרדת לכל רזולוציה.
יעקב מרגי: מאמינים לזה.
יעקב מרגי: יש גם שיטות בכלכלה שנותנות לסוקר את הכלים להגיע פחות או יותר לאיזו פרישה דומה למציאות.
יעקב מרגי: יש סטיות כאלה ואחרות, אין מה לעשות.
יעקב מרגי: במקרה הזה זה לא נתונים שאי אפשר לרכז אותם.
יעקב מרגי: הם נמצאים ויש לך אפילו מנוף לקבל אותם בדין.
יעקב מרגי: ואמרת שאתם הולכים לבחון את זה, זה טוב.
יעקב מרגי: אבל גם כשאתה דוגם, תלוי מה כוונת המכוון.
יעקב מרגי: תלוי אם זה שהזמין את הסוקר אמר לו מה האני מאמין שלי.
יעקב מרגי: מה אני רוצה שתייצר לי, איזה נתון.
יעקב מרגי: כי זה לא מדע אחיד.
יעקב מרגי: כי גם סוקר מקבל הזמנת עבודה לפי הראש של המזמין.
יעקב מרגי: ואני אומר לך, כנראה שיש כאן עיוות שצריך לטפל בו.
יעקב מרגי: יש כאן לקונות שהצבענו עליהן ואני מאמין שאם היינו מביאים עוד איזה 20 סופרים, היו מציגים לנו כל אחד מהזווית ראייה שלו, ככה אני רוצה להיות הכי מאוזן.
יעקב מרגי: זה לא אומר שפה נמצאת כל החכמה.
יעקב מרגי: יכול להיות שהיו עוד עיוותים.
יעקב מרגי: לכן אני גם מברך על הקטע הזה של לצאת בפנייה ולשמוע, לעשות מאגר של כל התלונות והפניות.
יהודה גליק: שתי הערות קטנות.
יהודה גליק: לא התייחסת לזה ששנת 2016 עוד לא שולם, שנת 2015 אני לא יודע אם כן שולם או לא.
יהודה גליק: דבר שני, אני רוצה להבין, אני כן שומע מכם מוכנות לחשיבה מחודשת.
יהודה גליק: אתם תהיו מוכנים לשבת ולהיפגש עם הסופרים והסופרות?
יעקב מרגי: כן, שנתיים.
<בועז דהן: שנתיים.
<בועז דהן: זה לא שנתיים.
<בועז דהן: אנחנו כל שנה נותנים עבור השנה שקדמה לה.
<בועז דהן: הסקירה מתבצעת בין ינואר לדצמבר בשנה שקדמה לשנת התשלום.
<בועז דהן: 2015 לא ניתן, היה צריך לתת בשנת 2016, תיכף אני אסביר למה לא ניתן.
יעקב מרגי: אין לך אפשרות אחרת.
<בועז דהן: נכון, בהחלט.
יהודה גליק: לא ניתן.
<בועז דהן: רגע.
<בועז דהן: ובשנת 2016 יש לנו את כל שנת 2017.
<בועז דהן: זאת אומרת זה שנה.
<בועז דהן: למה לא ניתן בשנת 2015?
<בועז דהן: שתי סיבות.
<בועז דהן: סיבה אחת, יצאנו במכרז והוצאנו אותו והעלינו אותו לאוויר ולצערנו לא היו מציעים.
<בועז דהן: ולמה לא היו מציעים?
<בועז דהן: אני רוצה להכניס אתכם ל - - -
יהודה גליק: מכרז למה?
יהודה גליק: למדגם?
<בועז דהן: לא, למכרז.
<בועז דהן: מי שמטפל בכל הפרויקט הזה זה מכרז שאנחנו מוציאים עכשיו.
יעקב מרגי: חברה שעושה.
<בועז דהן: לדקה, אני רוצה קצת להשתמש במינוח המקצועי נטו.
יהודה גליק: לא, לא, בועז, אבל אתה מבין שכל מה שאתה מסביר עכשיו, הגברת הזאת והגברת הזאת לא יכולה לקנות קוטג' לבית, כי יש פה איזו שהיא בירוקרטיה שלא קיבלנו.
יהודה גליק: אז באמת.
יעקב מרגי: תגיד רגע, מה, אתה רוצה שמהתמלוגים היא תקנה קוטג'?
יהודה גליק: לא יודע, אני שואל.
<קריאה: האמת שכן.
יהודה גליק: כן, כן, זה מה שהם מספרים.
יעקב מרגי: אה, דירה בקומה שלישית לא מספיק?
יהודה גליק: כל אחד עם הקוטג' שלו.
<גלית והבה שאשו: אני רוצה אם אפשר להתייחס רגע.
<בועז דהן: רגע, אני רק רוצה לסיים.
<בועז דהן: בשנת 2017 אנחנו עושים את כל המאמצים כדי לתת גם עבור ה - - -
יעקב מרגי: הנה, רק סבלנות.
יעקב מרגי: לג'ינג'ים אין סבלנות.
יעקב מרגי: הנה הוא ענה לך.
<בועז דהן: בשנת 2017 ניתן גם עבור שנת 2015 וגם עבור שנת 2016.
יעקב מרגי: חסכת לי בקשה.
<בועז דהן: עשינו שמיניות.
<בועז דהן: הזכיין הסכים לעשות את זה, למרות שהוא לא מחויב, אבל מתוך רצון שלא לעשות איזה שהוא פער בשנים, השנה בעזרת השם ובישועתו - - -
יעקב מרגי: זאת אומרת שהתקציב לא הלך לאיבוד.
<קריאה: ולמה המבוגרים מקבלים כפול?
יהודה גליק: עכשיו השאלה למה מבוגרים מקבלים כפול.
יהודה גליק: זאת שאלה שלא נשאלה.
<קריאה: וזה הכי בוער.
יעקב מרגי: בוער לך.
<בועז דהן: אני רוצה ברשותכם את המספרים.
<בועז דהן: הסכום שהוקצה – 2,699,000 שקלים.
<בועז דהן: סליחה, מיליון.
<בועז דהן: אני מקבל באלף שקלים.
<בועז דהן: תשלום לבתי התוכנה 30,000 שקלים.
<בועז דהן: תשלום לחברת מרקין שופנן, היא הייתה הזכיינית, 50,000 שקלים.
<בועז דהן: סך הכל תשלומים לסופרים – 2.600.
<בועז דהן: מתוכם 80% הולך לסופרים דוברי שפה עברית ו-20% מתוך 2.600 הולך לאוכלוסייה הערבית.
יעקב מרגי: כגודלם באוכלוסייה.
<בועז דהן: כגודל באוכלוסייה.
<בועז דהן: חלוקה לסופרים: סופרים כותבי עברית, אמרתי, סליחה.
<בועז דהן: עכשיו חלוקה לז'אנרים.
<בועז דהן: סופרים למבוגרים מקבלים 64%, שזה מסתכם במיליון שקלים וסופרים לילדים מקבלים 40%, שזה 659,000 שקלים.
יעקב מרגי: ה-40% או 60% נקבעים לפי גודלם בכותבים?
<בועז דהן: זה נקבע, כי אחרי שעשינו את כל השקלול, יצא בסוף בממוצע לכל סופר בין 4 שקלים ל-6.
<בועז דהן: אם אני - - -
יעקב מרגי: לא, לא, בין 4 ל-6 לא מעניין אותי.
<בועז דהן: אבל זה מה שיוצא בסוף.
<בועז דהן: אה, סליחה.
יעקב מרגי: אני רוצה לשאול, איך נקבע ש-64% מהעוגה הולך למבוגרים?
<בועז דהן: בזמנו הייתה ישיבה של האגודה לסופרים, שקבעה את התמהיל ואת המינון בהתאם לכמה שיקולים.
<בועז דהן: השיקול האחד, אני לא יודע אם מותר להגיד אותו בקול, אבל אני לא הייתי שותף לוועדה ואני ירשתי אותו.
<בועז דהן: השיקול האחד, שספרות עיון מצריכה מהסופר הרבה יותר מאמץ והשקעה - - -
<קריאה: פרוזה היא ספרות - - -
<בועז דהן: לא, לא, רגע.
<בועז דהן: זה שיקול ועדה, אני לא נכנס.
<בועז דהן: אני ירשתי את זה.
יעקב מרגי: חכו, הוא כרגע בעיון, לא נקפוץ.
<קריאה: עיון?
יעקב מרגי: מה זה עיון?
<בועז דהן: אמרתי עיון, סליחה.
<בועז דהן: סליחה.
<בועז דהן: ספרות למבוגרים.
<בועז דהן: החליטו מי שהחליטו, וזה בדיוק הבחינה שאנחנו נעשה, שספרות למבוגרים מצריכה הרבה יותר מאמץ והשקעה מהסופר - - -
יהודה גליק: הוא אמר מה שהחליטו.
יעקב מרגי: אמנם אני מאד, סליחה, סליחה.
יעקב מרגי: אתן כנראה לא מורגלות בדיונים בוועדה ואני הייתי נחמד בגלל שזה סופרים.
יעקב מרגי: אני יכול לחזור.
יעקב מרגי: אין התפרצויות.
<בועז דהן: סופר של שירה למשל, מספר ההשאלות שלו מוכפל כפול 4, כדי שנגיע לאיזה שהוא סכום מינימאלי.
יעקב מרגי: לא, הפריעו לי.
יעקב מרגי: ההתפרצויות הפריעו לי.
יעקב מרגי: תחזור חזרה.
יעקב מרגי: הייתה החלטה ש -?
<בועז דהן: הייתה החלטה של האגודה - - -
יעקב מרגי: כן, שספרות מבוגרים מחייבת יותר השקעה.
<בועז דהן: ולכן - - -
יעקב מרגי: ותזכיר לי את שמך, האמא לתשעה ילדים שכתבה 100 ספרים.
<מיריק שניר: מיריק.
יעקב מרגי: זה שבה את ליבי, מה את רוצה?
יעקב מרגי: אני גם אח, בן תשיעי, יחד עם עוד שמונה, תשעה.
יעקב מרגי: אז זו חוויה.
יעקב מרגי: מעבר לכתיבה זו גם חוויה.
יעקב מרגי: אמא שלי בלי שתרצה הייתה סופרת ילדים, כשהייתה מספרת לנו סיפורים.
יהודה גליק: הייתה סופרת אותם כל יום, אם כולם שם.
יעקב מרגי: מי שלא גדל באהבה שלא צריך לספור.
יעקב מרגי: מרגישים את זה.
יעקב מרגי: היא אמרה בקטע שהיא הקריאה ואני מאמין שהיא חשבה שחלק לא הקשבנו לא אפילו, אבל היא אמרה – כשאני כותבת לילד, אני צריכה לצאת מהראש שלי, המבוגר, להיכנס לתוך תוכו של הראש של הילד, לחשוב איזה צבעים המאיירת צריכה לעשות כדי לקלוט את זה.
יעקב מרגי: איזה מילים.
יעקב מרגי: לרדת לסוף דעתו באוצר המילים של הילד ועוד לא מניתי עוד הרבה מיומנויות שהיא צריכה.
יעקב מרגי: אם אני לא עושה את זה טוב, תפריעי לי.
<מיריק שניר: לא, אני לא מתפרצת.
יעקב מרגי: אני מאמין שיש עוד הרקבה מיומנויות שלא נגעתי בהן, שכל כולה עכשיו.
יעקב מרגי: מה תאמר על זה?
יעקב מרגי: זה שולי?
יעקב מרגי: זה שירה?
יעקב מרגי: אז בוא, יש לכאן - - -
<בועז דהן: כבוד יושב הראש - - -
יעקב מרגי: אני אומר לאלה שקבעו אז, לא לך.
<בועז דהן: כבוד יושב הראש, אני אומר את זה חד וחלק – התמהיל הוא המנדט של המשרד.
<בועז דהן: אנחנו נבחן את זה ואם צריך ניתן 50%-50% - - -
יעקב מרגי: אתם הולכים לבחון את זה?
יעקב מרגי: מה עם נוער וילדים לא אמרת.
יעקב מרגי: אתם מתחמקים?
יהודה גליק: לא, נוער כמו ילדים אמרת.
יעקב מרגי: רגע, רגע, תן לי רגע.
<בועז דהן: היום ספרות ילדים - - -
יעקב מרגי: 40.
<בועז דהן: 64% ספרות למבוגרים ו-36% ספרות לילדים.
יעקב מרגי: ונוער.
<בועז דהן: נוער זה ילדים.
יעקב מרגי: רגע, זו השאלה.
<בועז דהן: אז רגע, בסדר.
יעקב מרגי: בועז, תהיה איתי.
<בועז דהן: נבחן גם את זה.
יהודה גליק: את זה הם יבחנו.
<בועז דהן: רוצים הפרדה בין ילדים ונוער?
יעקב מרגי: אני חושב שנוער צריך להיות בקטגוריית מבוגרים.
יעקב מרגי: לא יתכן שכשאנחנו רוצים הנוער הוא מבוגר, הוא בוגר, אנחנו מרשים לו, אנחנו כהורים מרשים לו בעל כורחנו לעשות דברים שאנחנו בעד לעשות.
<בועז דהן: אגב, מי שקובע ספרות ילדים – לשאלת חבר הכנסת יהודה גליק מי קובע מה זה נוער וילדים – זו הספרנית.
<בועז דהן: זו המומחיות שלה, זו המקצועיות שלה.
<בועז דהן: למה מחייכים?
יעקב מרגי: אני חשבתי שהספרנית יודעת לעשות רק ששששש.
<בועז דהן: זהו, אנחנו כבר לא שם.
<גלית והבה שאשו: אני רוצה להתייחס לסיכומו של עניין בשם המינהל.
<גלית והבה שאשו: אני ראשת המינהל, למי שנכנס.
<גלית והבה שאשו: אני רוצה לומר את הדבר הבא: אין ספק ש - - -
יעקב מרגי: אני בסכום עכשיו.
<גלית והבה שאשו: שאנחנו נכנסים לעובי הקורה בסוגיה זאת.
יעקב מרגי: גלית, גלית, נקודה.
יעקב מרגי: אני לא נסחף אתכם.
יעקב מרגי: הדיון שחשבתי להיות משמים משך אותי.
יעקב מרגי: בעשר אני הייתי צריך כבר להיות באולם משודר אחר שמחכה לי.
<גלית והבה שאשו: אוקיי.
<גלית והבה שאשו: אז תוקם ועדה לבחינת הנושא ותיכנס לעובי הקורה, חד משמעית.
<איריס אליה-כהן: אני רק רוצה להגיד מילה.
<איריס אליה-כהן: אפשר?
<איריס אליה-כהן: אני מסכימה לגמרי עם חברי, סופרי הילדים והנוער, אבל צריך כן לזכור שבשעה שלסופר ילדים יש 20 או 30 ספרים בסדרה, עדיין לסופר מבוגרים יש 5, ספרים - - -
יעקב מרגי: יבחנו את הכל.
<איריס אליה-כהן: זאת אומרת כן צריך ל - - -
יעקב מרגי: תקשיבי, אני לא הוועדה שהולכת לבחון.
<יהודית גידלי: אני המנהלת, יש לכם זמן.
<יהודית גידלי: סליחה.
יעקב מרגי: יש זמן, סליחה.
יעקב מרגי: הייתה טעות פה.
יעקב מרגי: אנחנו לא נרד פה לרזולוציות, עם כל הכבוד, כי מה שנכון לך יכול לגרום עיוות להוא ומה שישפר את ההוא, יגרום לך עיוות.
יעקב מרגי: אנחנו לא הוועדה.
יעקב מרגי: לכן חבל לקפוץ.
יעקב מרגי: כל אחד טוען את טענתו, אבל זה לא אומר שכרגע זה מה שהולך להיות.
יעקב מרגי: לכן לא צריך להקפיץ אתכם.
<גלית והבה שאשו: כן, כן.
<גלית והבה שאשו: אני רוצה לומר שמקדמת דנא זה היה בשנת 1987 כשהוחלטה ההחלטה הזאת.
<גלית והבה שאשו: ההחלטה הייתה בשיתוף אותן מה שאתה הטבת לציין – חבר הכנסת מרגי – אותן אגודות למיניהן, בעלות אינטרסים כאלה ואחרים.
<גלית והבה שאשו: אנחנו, כמו בכל דבר שאנחנו עושים בשנה וחצי האחרונות, וגם חבר הכנסת גליק מודע לכך, אנחנו הופכים אבן על אבן.
<גלית והבה שאשו: תוקם ועדה.
יעקב מרגי: זמן, זמן.
יעקב מרגי: תני לנו זמן.
<גלית והבה שאשו: אני אתן לכם.
<גלית והבה שאשו: במהלך השנה הזאת הוועדה הזאת תתכנס.
<גלית והבה שאשו: פירותיה, בעזרת השם יתברך, יהיו בשנת 2018.
<גלית והבה שאשו: אנחנו נעשה עבודה כמו שצריך.
יעקב מרגי: יישום?
<גלית והבה שאשו: נדבר עם כל מי שצריך ולא רק עם כאלה וכאלה אחרים.
<גלית והבה שאשו: אני מודה לכן.
<גלית והבה שאשו: אתן התפרצתן לדלת פתוחה.
<גלית והבה שאשו: אני רק רוצה לומר עוד משהו.
<גלית והבה שאשו: אנא מכם - - -
יעקב מרגי: אני יכול לבקש משהו?
<גלית והבה שאשו: הפלאפון שלי מפורסם ברשומות.
<גלית והבה שאשו: אני זמינה 24/7, חוץ מ-25 שעות של שבת קודש.
<גלית והבה שאשו: אני מבקשת להיעזר בי.
<גלית והבה שאשו: לא פניתם אלי.
<גלית והבה שאשו: פניתם לתקשורת וחבל.
<קריאה: כנראה - - - סליחה, סליחה.
יעקב מרגי: רגע, אתן הבטחתן שאתן לא מתפרצות, נכון?
יהודה גליק: אתה צריך להיות מורה.
יעקב מרגי: אני בא ואומר שאני מבקש בקשה שהיא צנועה.
יעקב מרגי: הצניעות האישית שלי.
יעקב מרגי: אני מבקש, כשאתם מסכמים, להביא את זה לדיון בוועדה.
<גלית והבה שאשו: בוודאי.
<גלית והבה שאשו: נשמח לעשות את זה.
יעקב מרגי: רצית הערה, נכון?
<מיריק שניר: ספר ילדים שאני כותבת – זה יישמע אולי מוזר – ייצאו בסוף 20 דפים מאוירים, אבל אני עבדתי עליו לפעמים 20 שנה, לפעמים 30 שנה.
<מיריק שניר: נכון, שיטת הכתיבה היא שונה.
<מיריק שניר: אני לא כותבת ספרת, גומרת ועוברת לכתוב ספר אחר.
<מיריק שניר: אני כותבת בו זמנית יצירות שונות, אבל כל אחת מהן אני מקדישה לה לפעמים עשרות שנים, בוודאי הרבה מאד שנים.
יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה שהיא קצת נוסטלגיה.
יעקב מרגי: בתקופה שלי לספרי הילדים היה ריח מיוחד.
יעקב מרגי: עדיין יש את זה?
יעקב מרגי: אתה זוכר את זה?
מסעוד גנאים: כן, בטח, בטח.
מסעוד גנאים: תחילה אני מתנצל על זה שבאתי באיחור ולא שמעתי.
יעקב מרגי: אז אני אתן לך רקע.
יעקב מרגי: נאמר לנו כאן שהעוגה של התמלוגים והספרות מתחלקת ב-80%.
יהודה גליק: 80% בעברית, 20% בערבית.
יעקב מרגי: עכשיו תדבר חופשי.
מסעוד גנאים: 20% לערבים?
מסעוד גנאים: דווקא לא על זה רציתי לדבר.
יעקב מרגי: אני עזרתי לך.
מסעוד גנאים: לא על עוגה ולא על - - -
<בועז דהן: יש 400 סופרים דוברי שפה ערבית ובשנת 2015 הענקנו להם 600,000 שקלים - - -
מסעוד גנאים: רגע, תחילה אתם נציגים של משרד החינוך?
מסעוד גנאים: תרבות, אה, זה של רגב?
יהודה גליק: כן, כן.
יהודה גליק: רגב מעניקה לערבים, ראית מה זה?
מסעוד גנאים: מי אמר שרגע לא טובה לערבים?
מסעוד גנאים: היא טובה מאד.
<קריאה: פי שניים תקציב.
מסעוד גנאים: לא, לא, זה בסדר.
יעקב מרגי: אותי לימדו כשהייתי קטן, אל תיבהל מאלה שמרעישים.
יעקב מרגי: תיבהל מאלה השקטים.
מסעוד גנאים: הלוואי שבשאר הדברים יהיה צדק חלוקתי כמו של התמיכה ב - - -
<בועז דהן: אתה מוזמן לצטט אותנו.
<בועז דהן: 600,000 שקלים בשנת 2015 עבור 400 סופרים דוברי שפה ערבית.
<בועז דהן: דוברים ודוברות.
יעקב מרגי: כמה ספריות עירוניות יש לכם במגזר הערבי?
<בועז דהן: 61.
מסעוד גנאים: אחרי הדיון תיתן לי את כל הרשימה.
<גלית והבה שאשו: דרך אגב, אנחנו הקמנו ספריות חדשות גם עבור, אני לא אוהבת להגיד מגזר, גם עבור הציבור החרדי וגם עבור הציבור הערבי על סוגיהם השונים.
יעקב מרגי: כתיבת הספרים במגזר החרדי היא רבה ויש לכם מזל ששם זה קרוב לצבע השחור, לכן זה לא מגיע אליכם.
<בועז דהן: לא, לא, זה מגיע, כבוד יושב הראש.
יעקב מרגי: אם היה מגיע לתמיכה אצלכם, זה היה גומר לכם את כל העוגה.
<בועז דהן: כבוד יושב הראש במדגם יש לנו שתי ספריות חרדיות.
<בועז דהן: יש לנו קרוב ל-150 סופרים וסופרות והם מתוגמלים כמו כל ה - - -
יהודה גליק: אדוני יושב הראש, אני רק רוצה - - -
יעקב מרגי: מסעוד באמצע.
יהודה גליק: לא, מסעוד סיים.
יהודה גליק: הוא אמר שהוא סיים, לא?
יעקב מרגי: הוא עוד לא אמר כלום.
מסעוד גנאים: מה סיימתי?
מסעוד גנאים: אני לא התחלתי.
יהודה גליק: סליחה, סליחה.
מסעוד גנאים: אני חושב, אדוני יושב הראש, אני מניח שכולנו היינו ילדים.
יעקב מרגי: לא, יש כאלה שאף פעם לא היו ילדים.
חנין זועבי: יש כאלה שנשארו ילדים.
מסעוד גנאים: ובטח נולדו מבוגרים, אז אני חושב שאת ספרות הילדים, את הסיפורים שלנו שקראנו בילדות או שקראו לנו, לפי דעתי הם שהשפיעו על הדמות שלנו, על עיצובה, על בניית עולם המושגים, על הדעות שלנו על העולם, אולי יותר מאלה שקראנו בנובלים וברומנים, כאשר התגברנו, של דוסטוייבסקי והמינגווי ואחרים.
מסעוד גנאים: לכן אני חושב אדוני יושב הראש, שמפה נגזרת החשיבות של תמיכה בסופרים בספרות ילדים, נקודה.
<אורית רז רודנסקי: רק רציתי להעיר שמיריק ואני מתורגמות גם למגזר הערבי.
<איריס אליה-כהן: אני רוצה להגיד שאולי צריכה להיות דווקא הפרדה בין המגזר היהודי לערבי, כי למשל באחת השנים אנחנו יודעות שהסקר, מתוך 25 ספריות, סקר 7 ספריות ערביות.
<איריס אליה-כהן: הסיכוי שאני אכנס - - -
<בועז דהן: 5.
<איריס אליה-כהן: לדעתי זה היה 7, אבל אנחנו לא נתווכח על הפרטים.
<איריס אליה-כהן: מה שכן, יש איזה שהוא עיוות שבעצם נוצר בסקר שלנו, כי אם סוקרים שליש כמעט מתוך הספריות במגזר הערבי, אז אנחנו נפגעים מזה.
<איריס אליה-כהן: זאת אומרת שוב, יוצא מצב - - -
<בועז דהן: מתוך 230 ספריות – 61 דוברי שפה ערבית.
<בועז דהן: זה רק הגיוני שהסטטיסטיקה - - -
מסעוד גנאים: הכוונה ספריות ביישובים הערבים.
<בועז דהן: זה רק הגיוני שהסטטיסטיקאי יגיד - - -
<איריס אליה-כהן: צריך לבצע הפרדה בין - - -
<בועז דהן: עבור 180 זה 19, עבור 61 זה 5 ספריות.
<בועז דהן: זה רק הגיוני.
<ליאת רוטנר: אגב, זה לא משנה אם אני נגיד אכתוב עכשיו 4 ספרי מבוגרים, כי יש לי 17 ספרי נוער והם מחליטים אם סופר הוא סופר ילדים שמקבל חצי או סופר מבוגרים שמקבל כפול, לפי רוב הספרים שלו.
<ליאת רוטנר: אז אני צריכה עכשיו לכתוב 18 ספרי מבוגרים כדי לעבור ל - - -
<גלית והבה שאשו: סליחה רגע - - -
יעקב מרגי: גלית, לא, רגע.
יעקב מרגי: אני רוצה לעצור את זה.
יעקב מרגי: סליחה, אנחנו לא הקמנו פה את הוועדה ואמרנו שלא יורדים לרזולוציות.
יעקב מרגי: יש פה הצהרה עקרונית שהנושא הולך להיבחן.
יעקב מרגי: יש פה הודעה חד משמעית שאתם מוזמנים.
יעקב מרגי: יהיה פרסום.
יעקב מרגי: תהיו מוזמנים לומר את ההערות.
יעקב מרגי: לכן אני לא יורד פה לרזולוציות, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: די, מספיק.
יעקב מרגי: גברת חנין, את רוצה לומר משהו?
יהודה גליק: אני רוצה לומר מילה אחת.
יהודה גליק: תודה לך אדוני יושב הראש ותודה לכם על היחס ובאמת ראוי, לא באתם להתנצל, באתם עם פתיחות ותודה רבה לכם.
יעקב מרגי: חנין, את רוצה לומר משהו?
חנין זועבי: לא, אני מצטערת, חשבתי שמתחילים בשעה 10.
יעקב מרגי: לא, אבל זה בסדר.
יעקב מרגי: אני מקריא את הסיכום: קודם כל הוועדה מודה לחבר הכנסת יהודה גליק על היוזמה הברוכה לקיום הדיון.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לסופרות.
יעקב מרגי: הייתי רוצה לראות ולשמוע כאן גם סופרים.
יעקב מרגי: תודה לסופרות שהגיעו בזמנן הפרטי להביע, לא את מחאתן, אבל לזעוק את העיוות שישנו וקיים ואני שמח.
יעקב מרגי: הוועדה מודה על כך וגם שמחה לשמוע שעמדת משרד התרבות היא לבחון את כל הסוגיה הזו במהלך שנת 2017 ושהפירות של אותה בחינה יהיו כבר בתמיכה או תקצוב של שנת 2018.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד התרבות לכשיהיו מסקנות לבחינה מחודשת, לבוא לכאן, לדיון בוועדה ואז נוכל גם לשמוע וגם לחנוך אותן חגיגית.
יהודה גליק: ואני חושב שגם צריך להפוך את זה לחוק, בחקיקה, את כל הנושא הזה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשרת התרבות לבחון הגדלת תקציב התמלוגים לסופרים.
יהודה גליק: התשלומים, לא התמלוגים.
יעקב מרגי: התמלוגים.
<קריאה: תשלומים, תשלומים.
יעקב מרגי: תשלומים, תגמולים.
יעקב מרגי: איך שלא תקרא אותם, בעייתי מבחינתי.
<בועז דהן: התמודדות עם הספריות שכובלות על כך שזה - - -
יעקב מרגי: כמו כן אני חושב שהספריות צריכות לא להלין על כך, כי בסך הכל הכללי הסופרים והסופרות מזינים את אותן ספריות שהם מפעילים וחיים מהם.
יעקב מרגי: היום ה-12 בדצמבר 2016, י"ב בכסלו התשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הוא הצעת חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות (תיקון מס' 5) ((סמכות ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת), התשע"ז-2016, הצעת חוק פרטית 2397 של הכנסת ה-20 של חבר הכנסת יעקב מרגי וקבוצת חברי כנסת.
יעקב מרגי: לפני שאתחיל, אני רוצה כאן - -
<קריאה: איפה הצעת החוק?
יעקב מרגי: קודם כל, תלמד נימוס.
יעקב מרגי: בוקר טוב ולא להפריע.
יעקב מרגי: - - אני רוצה לפתוח בהודעת צער על פטירתה של מנהלת מחוז חיפה במשרד החינוך רחל מתוקי זיכרונה לברכה, שבנוסף לתפקידה כמנהלת מחוז חיפה השתתפה גם בכמה ועדות משרדיות וציבוריות גדולות כמו התוכנית הלאומית ללמידה משמעותית.
יעקב מרגי: היתה ראש צוות העבודה לגיבוש תוכנית הלימודים תרבות יהודית-ישראלית, ועדות קבלה לאוניברסיטאות ומכללות, הוועדה לתשלומי הורים בחינוך המוכר שאינו רשמי, ועוד משימות רבות שמילאה לשביעות רצון כולם.
יעקב מרגי: משתתפים בצער המשפחה וחבריה לעבודה.
יעקב מרגי: כמו כן, אנחנו משתתפים בצער משפחת עמרמי.
יעקב מרגי: שלי עמרמי בוזגלו היתה יו"ר הנהגת ההורים העירונית בכפר סבא וגם היא הלכה השבוע הזה לעולמה.
יעקב מרגי: משתתפים בצער המשפחה.
יעקב מרגי: על סדר היום, כפי שאמרתי, הצעת חוק ההסעה הבטיחותית.
יעקב מרגי: אנחנו בהכנה לקריאה שנייה ושלישית.
יעקב מרגי: אעביר את רשות הדיבור ליועצת המשפטית של הוועדה, ולאחר מכן ניגש להקראה ולהצבעה.
<מירב ישראלי: באמת מדובר בהעברת סמכות אישור התקנות לפי חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות מוועדת הכלכלה לוועדת החינוך והתרבות בנושאים מסוימים שזה הנושא של הצו של ההתחשבנות בין רשויות לנושא של התנאים בהסעה.
<מירב ישראלי: יש נושא אחד שנשאר בסמכות ועדת הכלכלה והוא נושא הבטיחות ברכב.
<מירב ישראלי: כשניסחנו את הצעת החוק לקריאה ראשונה ראינו שיש איזשהו חסר בניסוח החוק המקורי.
<מירב ישראלי: מעבר לנוסח של הקריאה הראשונה, אנחנו גם נציע איזשהו תיקון נוסף שהוא גם טכני וצריך לסדר רק את העניין של הסמכויות.
יעקב מרגי: יש לנו כבר את הנוסח המעודכן?
<מירב ישראלי: זה מאוד פשוט.
<מירב ישראלי: צריך פשוט להוסיף אישור ועדת כלכלה בסעיף 5 לחוק ולראות מה לעשות עם סעיף התקנות הראשונות הישן מהחוק הקודם - האם יש למחוק אותו או רק למחוק את הסעיף שאנחנו מעבירים לוועדת החינוך.
<מירב ישראלי: אבל זה טכני, זה עניין של ניסוח.
יעקב מרגי: בבקשה, צריך להקריא את זה שוב?
<מירב ישראלי: "הצעת חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות (תיקון מס' 5) (סמכות ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת).
<מירב ישראלי: .." - יש לנו את תיקון סעיף 3.
<מירב ישראלי: "בחוק הסעה בטיחות לילדים ולפעוטות עם מוגבלות, בסעיף 3(א1) במקום "ועדת הכלכלה" יבוא "ועדת החינוך , התרבות והספורט".
<מירב ישראלי: כפי שאמרתי, מדובר בסעיף הזה על רשות ששולחת ילד לרשות אחרת.
<מירב ישראלי: לפי הסעיף היא תשתתף בהוצאות ההסעה והליווי של הילד למוסד החינוך וממנו החלות על הרשות המקומית האחרת.
איתן ברושי: אני רוצה לעקוב.
איתן ברושי: מאיפה את מקריאה עכשיו?
<מירב ישראלי: אני מקריאה מהחוק המקורי, מהחוק העיקרי עכשיו.
איתן ברושי: שאין לנו אותו.
<מירב ישראלי: אני פשוט מסבירה מה - - -
יעקב מרגי: היא מסבירה לך את התיקון שהיא הקריאה.
איתן ברושי: איפה התיקון מופיע אצלי?
יעקב מרגי: הנה, אצלך - סעיף 3(1)?
איתן ברושי: סעיף 1?
<מירב ישראלי: סעיף 1, סעיף 3.