GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אייל בלוך: לפני שאני דורש מילד להשתלב, אני צריך לדרוש מעצמי להשתלב ופתחנו קורס משולב לשינוי חברתי בתחום המוגבלויות.
<אייל בלוך: בהתחלה עם ישראל סייקס, אחרי זה דניאל ברפטמן והיום זה יואב קריים - - -
<קריאה: אנחנו כמנחים משולבים.
<אייל בלוך: אנחנו כמנחים משולבים ואנחנו דורשים מהסטודנטים להיות משולבים והשלב הבא שאנחנו דורשים, קודם כל מעצנו ואז מהסטודנטים, יש לנו סטודנטים לחינוך משולבים יחד עם אנשים עם מוגבלויות שרוצים – גם כאלה שלא זכאים לכאורה להיכנס למערכת החינוך, אנחנו פותחים את הדלת לכל אחד ולא משנה מה המוגבלות שלו ומאפשרים לו ללמוד ביחד.
<אייל בלוך: במקום ללמוד על, ללמוד עם.
<אייל בלוך: מתוך זה, אנחנו שואלים אותם מה היוזמות, מה הם רוצים לעשות, איזה שינוי הם רוצים לעשות בחברה.
<אייל בלוך: ב-2011 פתחנו קורס למוגבלויות עם שונות קוגניטיבית או מוגבלות שכלית ובקורס הראשון היתה עינת מוגדסי, החלום שלה ואני אתן לה להציג את זה בעצמה במקום שאני אציג בשמה.
<אייל בלוך: עינב?
<עינב מוגדסי: החלום שלי היה לעשות שינוי שיהיו גם סייעות לקויות למידה בגן רגיל.
<עינב מוגדסי: אני סייעת בגן, אני לקויית למידה ובגן רגיל לחלוטין, עם צוות רגיל, זה היה החלום שלי ועכשיו זה תהליכים שיש לי עשרה מקומות ויש לנו במכללה שלנו בדוד ילין לומדים עשרה חבר'ה אולי קצת יותר.
<סילביה שטיגליץ: עינב התחילה כסייעת בשירות לאומי ואחר כך נשארה ואז באו ההורים שהם רוצים להשאיר אותה וכמה שנים היא עבדה כסייעת כשההורים שילמו את השכר.
<סילביה שטיגליץ: החלום שלה היה להכניס עוד אנשים כמוה במערכת החינוך בגנים, בגלל התפקיד החשוב שזה מהווה - - -
<סילביה שטיגליץ: אני סילביה שטיגליץ, אני גם עובדת ב - - -
יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה, זה שמכללת דוד ילין לקחה את היוזמה ומובילה זה טוב, השאלה, ספרי לנו אם יש לכם שיתופי פעולה עם הרשויות המקומיות, עם משרד החינוך, כי בסוף הם בעלי המאה ובעלי הדעה.
<סילביה שטיגליץ: אני אסביר לכם איפה אנחנו נמצאים ומי השותפים שלנו.
<סילביה שטיגליץ: לפני חמש שנים יחד עם ההורים ויחד עם עינב ודוד ילין פנינו לשר שי פירון כדי לאפשר לנו לעשות פיילוט בשלב ראשון של 10 סייעות עם מוגבלות כתקן ולא בתשלום של ההורים, יחד עם הכשרה, כי כל איש חינוך צריך לעבור הכשרה.
<סילביה שטיגליץ: השר שי פירון הסכים ואז פנינו לשר בנט ואנחנו עומדים – שמשרד החינוך יחד עם העיר ירושלים, ישבנו כדי להוציא את התכנית הזאת לפועל לפיילוט כדי שאחר כך יהיה ארצי.
יעקב מרגי: ביטוח לאומי לא משולב פה?
<סילביה שטיגליץ: בשלב הזה לא, כרגע משרד החינוך.
<סילביה שטיגליץ: אנחנו עומדים על כך שמשרד החינוך יעביר את התקנים לעיריית ירושלים ואנחנו התחלנו את ההכשרה - - -
נורית קורן: מי משלם את שכר הלימוד שלהם?
<סילביה שטיגליץ: שכר לימוד שלהם הוא חלק ממשרד החינוך ביחד עם השתתפות שלהן כחלק מהמחויבות.
יעקב מרגי: כמה זמן ההכשרה שלהן?
<סילביה שטיגליץ: ההכשרה שלהם תהיה במהלך השנה, המבחן הוא - - -
יעקב מרגי: מהלך השנה יכול להיות שליש או רבעון.
<סילביה שטיגליץ: כל השנה כשחלק מההכנה זה גם ליווי בגנים והצוות של הגנים.
<סילביה שטיגליץ: יש לנו גיבוש מאד גדול - - -
יעקב מרגי: תראו איזה ערך סגולי מוסף יש ליוזמה הזו.
יעקב מרגי: תדעו לכם, שכדי להיות סייעת היום – ואני אומר את זה בצער – חוץ ממספר תעודת זהות ותאריך לידה לא צריך כלום.
יעקב מרגי: הנה, לוקחים אוכלוסייה מסוימת – נכון שזה פיילוט וזה רק עשר סייעות, עשרה תקנים.
יעקב מרגי: לא רוצה לומר לכם כמה רבבות של סייעות יש ואנחנו מדברים על זה ויש עבודת מטה אצלי בלשכה כדי אולי סוף סוף להגדיר את מקצוע הסייעת וכדי לתקנן את הסוגיה הזאת של הסייעות.
יעקב מרגי: המדינה לא אוהבת הגדרות ותקנונים, אבל לאט לאט חייבים לעשות סדר, אנחנו מפקידים את הדבר החשוב בעינינו ואנחנו מכבירים מילים כלפי הינוקות, הילדים שלנו, אבל אין לנו בעיה כדי ללכת לעבודה, להתייצב ב-8:00 לקחת את החבילה ולמסור אותה ואפילו לא יודע למי נותנים אותה.
יעקב מרגי: פעם היה לאחסן אבל היום התפיסה השתנתה.
יעקב מרגי: אז הנה, יוזמה, לכן התעקשתי שתגדיר, לא תזרוק סיסמה באויר.
<אייל בלוך: זו לא היוזמה היחידה, כי אנחנו כבר מעל 200 אנשים עם מוגבלות שעשו את היוזמות שלהם, יש בחורה אחרת בשם יעל גילבר שלקחה את הנושא של מלווה הסעות בחינוך המיוחד, שזה נושא מזעזע.
יעקב מרגי: אנחנו בזמן הקרוב נכנסים לכתיבת התקנות להסעת תלמידים עם צרכים מיוחדים.
<אייל בלוך: אז יש לנו כבר מדריך שכשתבנו ויש בחורה שיזמה את זה ומשרד הכלכלה רוצה לקחת אותה להכשרה בנושא, כשאנשים עם מוגבלות עצמם עושים את ההכשרה, זה נראה אחרת.
יעקב מרגי: היה שווה לעשות את הדיון הזה רק כדי לשמוע את זה.
נורית קורן: מעולה, רק בשביל זה.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע, יש לנו פה מורה?
יעקב מרגי: אוודאללה הזאר, מהצפון?
<הזאר עוודאללה: לא, אני מעין עקובה, זה ליד אבו גוש.
יעקב מרגי: לידנו, פה.
<שני בן אריה: סליחה שאני מתפרצת - - -
יעקב מרגי: את לא מתפרצת, מי הדוברת?
<שני בן אריה: קוראים לי שני בן אריה, אני ממגדל אור - - -
יעקב מרגי: ואת מלווה אותה?
<שני בן אריה: אנחנו ארגון שמלווה אנשים עם עיוורון ולקויות ראיה בשילוב בתעסוקה.
<שני בן אריה: הזאר ואני באנו ביחד - - -
יעקב מרגי: ראיתי אתכם בפרוזדור, לכן אפשרתי לך להתפרץ.
<הזאר עוודאללה: אני הזאר, מורה בבית ספר ברנקופייס בעין עקובה, אני מורה לאזרחות לכיתות ט', י' ו-י"א.
<הזאר עוודאללה: נכנסתי למערכת בגלל יוזמה חשובה של משרד החינוך - - -
יעקב מרגי: באיזו שנה נכנסת?
<הזאר עוודאללה: לפני שנה.
<הזאר עוודאללה: עכשיו השנה השנייה.
יעקב מרגי: שנה שניה.
<הזאר עוודאללה: כן.
יעקב מרגי: ואת בתקן או שאת עדיין על השליש?
<הזאר עוודאללה: עדיין על השליש וזה מדאיג אותי, כי אחרי שנתיים מה יקרה איתי?
<הזאר עוודאללה: האם אנחנו נשאר במערכת?
יעקב מרגי: אנחנו נדע אחרי שגב' זילברשטיין תדבר עם המנהל.
יעקב מרגי: תקשיבי, יש פה כמה דברים לא מובנים מאליהם, לא שאני רותה שתרגישי עכשיו פייטרית, אבל לפרגן קצת מותר בקצת שבחו של אדם.
יעקב מרגי: לקחת גם מקצוע אתגרי ומאתגר בחברה הישראלית, מקצוע האזרחית.
<קריאה: איזה כיתה, ט'?
<הזאר עוודאללה: ט', י', י"א.
יעקב מרגי: אני אומר לכם ואני מפרגן גם לילדים שלנו לעמוד היום מול ילדים קטנים, ביסודי זה אתגר, ב-ט', י', י"א במקצוע האזרחות – אני אומר ביושר, גם במגזר שאת באה וגם איפה שאת מלמדת, זה אתגר עצום.
יעקב מרגי: לכן גב' זילברשטיין וגב'- - -
<אסתר פיירסטיין: פיירסטיין, אבל דווקא המנהל שלה אמר לי – אני אתן לה שעות.
יעקב מרגי: אז אני מבקש שתעקבי אחרי זה.
<אסתר פיירסטיין: בוודאי.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לשים את זה במיוחד אישי בסיכום, אבל - - --
<קריאה: אולי שתספר איך קיבלו אותה?
יעקב מרגי: תנו לה לספר מהחוויות שלה, איך הגעת לזה ומה התחושות.
<הזאר עוודאללה: להרגיש את ההשפעה על התלמידים, לעמוד מול תלמידים ואת השוני, כולם יודעים שיש קושי במודעות, אין מודעות לאנשים עם מוגבלויות.
<הזאר עוודאללה: ולעמוד מול תלמידים, להיכנס לכל כיתה ולעשות את הסדנאות בהתחלה אני לא נכנסת רק מורה, אני מכינה את הקרקע, עושה סדנה קטנה להבין מה זו מוגבלות, מה זה בן אדם עם מוגבלות.
<קריאה: לתלמידים?
נורית קורן: קודם למורים ורק אחר כך לתלמידים.
<הזאר עוודאללה: אחר כך להגיע למצב שבו אני עומדת בתכנית ואני אחראית על תכנית הלימודים ומטלות ביצוע לכיתות י"א וזה השפיע באמת על התלמידים - - -
יעקב מרגי: חומרי הלימוד שאת משתמשת בהם, הם נגישים?
<הזאר עוודאללה: זהו, יש קושי בעניין הנגישות ואני מתמודדת עם זה.
יעקב מרגי: את מכינה לעצמך?
<הזאר עוודאללה: אני מכינה לעצמי.
יעקב מרגי: עוד לא גמרנו עם הנגשה, אנחנו מתקדמים עם הנגשה לתלמידים עם מוגבלות וקשיי ראיה, ללא ספק שיש התקדמות.
יעקב מרגי: כמה שאנחנו אוהבים לבקר כוועדה בכנסת, אבל מתקדמים ואני חייב לציין למרות שתמיד יו"ר ועדה אוהב קצת לסנוט, אבל אין ספק שצריך לומר מילה טובה למשרד החינוך, אבל עדיין העבודה רבה.
יעקב מרגי: עכשיו, את אומרת שאת לעצמך מכינה את החומרים.
<הזאר עוודאללה: במיוחד באזרחות כי עד עכשיו הספר לא מוכן, במגזר הערבי, זה עוד אתגר ואני מתמודדת מול המדריכים של המקצוע גם וכל - - -
חנין זועבי: יותר טוב שאת תכיני באזרחות.
יעקב מרגי: את לא שמעת את חנין זועבי, חברת הכנסת, היא אמרה טוב מאד שאת מכינה את הספר באזרחות.
<הזאר עוודאללה: הכי חשוב שזה נותן כלים לתלמידים לעבור את מבחני הבגרות, זה הכי חשוב.
יעקב מרגי: תגידי, אני שואל אותך בנימה אישית, הם מעזים להפריע לך?
<הזאר עוודאללה: מעיזים להפריע, אצל כל מורה יש בעיות משמעת בכיתה.
יעקב מרגי: אני חושב שלך צריכים להיות פחות.
<הזאר עוודאללה: לפעמים.
יעקב מרגי: איך הם באו באותו יום.
<הזאר עוודאללה: בדיוק.
<הזאר עוודאללה: זה משתנה, אני לא יכולה להגיד שאין כי זה משתנה.
יעקב מרגי: אבל זה לא מעל הסטנדרט.
<הזאר עוודאללה: לא.
<הזאר עוודאללה: אבל גם הגישה של התלמידים מול המורים היא תשתנה, יש שוני במודעות גם לקבל מורה, מה תפקיד המורה בכיתה.
<הזאר עוודאללה: אז השפעה גדולה, יש חשיבות ליוזמה הזאת.
יעקב מרגי: תדעו לכם, אני רואה בגרף שהגישו לנו שכ-50 אחוז מהמורים המשולבים במוגבלות הם מהמגזר הערבי, זה ברכה.
יעקב מרגי: אני רק רוצה שלא יהיה רק בצפון, אלא בכל הארץ.
<הזאר עוודאללה: אבל הטכנולוגיה שאני משתמשת בה, הציוד שלי, אני לא מעיזה לבקש מימון, עד עכשיו אני משתמשת בציוד שהוא בהשאלה וזה מדאיג אותי גם כן, לא רק מדאיג אותי אחרי השנתיים מה יקרה איתי, גם מבחינת ציוד וגם מודעות, נכון שעכשיו המצב יותר טוב, אבל כל שנה אני צריכה לעשות את המהלך הזה, את העבודה הזאת - - -
יעקב מרגי: טוב שאת מציפה את זה.
נורית קורן: את אומרת דברים מצוינים.
יעקב מרגי: את רוצה לסכם, משפט אחרון לפני שאני עובר?
יעקב מרגי: עוד משהו רצית לומר?
<קריאה: אפשר לבקש לציין רק איזה עזרים טכנולוגיים היא צריכה?
יעקב מרגי: לא עכשיו, זה לא טיפול פרטני.
<שני בן אריה: אני יכולה לחדד דברים ממש בקצרה?
<שני בן אריה: לגבי התקנים, אני מסכימה כאן שהתקנים בשליש הם לא מספיקים, הרבה מורים ובמיוחד במגזר הערבי בצפון הם כולם עדיין בתקופה של השליש, אני חושבת שצריך לתקנן – גם ככה יש 5 אחוז חובת העסקה, צריך להיות בהלימה, אם לתלמידים כבר יש תקן, שיהיה גם תקן למורים.
<שני בן אריה: הדבר השני שהזאר אמרה על המודעות הנמוכה, מנהלי בתי הספר היום עושים את זה בעיקר כי יש להם תקן, הם קיבלו תקן והם קצת מרחמים, הם לא ממש מאמינים.
<שני בן אריה: אני חושבת שהם צריכים לעבור - - -
יעקב מרגי: משרד החינוך שומעים אתכם, רגע - - -
<שני בן אריה: אני לא - - -
יעקב מרגי: סליחה גברתי - - -
<אשני בן אריה: אני?
יעקב מרגי: כן, את לא עונה לאף אחד אחד ואף אחד לא מתפרץ.
יעקב מרגי: מי שרוצה לדבר שירים את היד וירשם אצל המנהלת.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לקיים דיון מתורבת שהאחד שומע את השני.
<שני בן אריה: אני מדברת על מנהלי בתי הספר שאני פניתי - - -
יעקב מרגי: אני שמח שאת מציפה את הנושא הזה, יושבים אתנו בכוונה ואני שומר לסוף את הנציבות ומשרד החינוך ומשרד הבריאות אם צריך, משרדי הממשלה, אנחנו באנו להכיר את המיזם וחשוב לנו, זה לא ביקורת, חשוב שתציפו, גם למשרד החינוך חשוב שתציפו את הדברים כי גם המשרד רוצה להתמודד, רוצה להרחיב את זה.
יעקב מרגי: שמענו את הצהרת הכוונות ולכן - - -
<שני בן אריה: אני מתנצלת, זו לא היתה ביקורת, זו לא - - -
יעקב מרגי: שלי, לא שלך.
<שני בן אריה: אוקיי, אני התכוונתי שיש כוונה לעשות סדנאות הכשרה וזה מבורך למנהלים ולצוותים בנושא מודעות.
נורית קורן: נכון, חייבים.
<שני בן אריה: הדבר השלישי, הציוד, אני חושבת שלמנהל בתי בית ספר בתקציב משרד החינוך שיש לו, להשית את העלות של עשרות אלפים של ציוד של מורים, לפחות עם עיוורון, זה לא סביר בעיני.
<שני בן אריה: אני חושבת שצריך להיות תקציב יעודי לרכישת ציוד, כי המגזר הציבורי היום לא זכאי להחזר על ציוד שהוא רוכש לעומת המגזר הפרטי וזה משהו שהוא בעייתי.
<שני בן אריה: איך אפשר לבקש מבית ספר - - -
<קריאה: ביטוח לאומי לא צריך לעשות את ההנגשה הזאת?
יעקב מרגי: אני רוצה עוד מורה, בבקשה תציגי את עצמך.
<ספיר חיים: אני ספיר חיים, מורה לתיאטרון בבית ספר מורשת זבולון בנתניה.
יעקב מרגי: ואומרים לי שאת סיפור הצלחה.
<ספיר חיים: כן, משתדלת.
<ספיר חיים: לצידי קודם כל המנהלת, ברכה דבול.
<ברכה דבול: נעים מאד.
<ספיר חיים: אני מלמדת בבית ספר מורשת זבולון בנתניה, אני רוצה רק להגיד משפט קטן שמלווה אותי תמיד, מגבלה זה מלשון גבול אז אני בוחרת אם לעבור אותו או לא ויש לי רצון שבאמת הביא אותי לאן שהביא אותי.
<ספיר חיים: אני מלמדת תיאטרון ב-12 כיתות ערך - - -
יעקב מרגי: איפה למדת את זה, קודם כל?
<ספיר חיים: עשיתי 5 יחידות בגרות בתיאטרון בתיכון, אני מופיעה מגיל צעיר על במות וגם עשיתי תואר ראשון, חינוך והוראה עם התמחות - - -
נורית קורן: מדהימה.
יעקב מרגי: תראי איזה הבדלים, כשאומרים לי פה בכנסת – אתה שחקן, אני נפגע, אני מתנצל.
יעקב מרגי: כשאומרים לך את שחקנית- את נהנית.
<ספיר חיים: אז אני מלמדת תיאטרון, שזה כלי חשוב והכרחי לכל תלמיד, לתת לו את הבמה שלו.
<ספיר חיים: הבית ספר קיבל אותי, המנהלת המדהימה ולפניה היה מנהל, ישי גרטלר שקיבל אותי באמת ובאמונה - - -
יעקב מרגי: והתלמידים?
<ספיר חיים: והתלמידים מקבלים אותי.
יעקב מרגי: בואי, אני אגלה לך סוד שלא ישמעו, הם היו חייבים לקבל אותך אוי ואבוי אם לא.
<ספיר חיים: אני נכנסת לכיתה ובשיעורים הראשונים שלי אני שוברת את הקרח עם זה שאני שונה, דיברנו על זה, שאלו שאלות אבל היום אני חלק מהם, היום השונות הפכה להיות משהו רגיל.
נורית קורן: הם לא רואים את זה כי את כל כך טובה ומקסימה, באמת, כל הכבוד תמשיכי ככה.
מסעוד גנאים: תודה רבה - - -
נורית קורן: וגם לעזר, אני עוד מעט אצא, אני אומרת לכם שאפו לכל אחד מכם.
<ספיר חיים: אני יכולה להוסיף משהו קטן?
<ספיר חיים: לגבי הנגישות וכל הדברים האלו, בבית ספר אצלנו באמת יש מודעות לזה, הכיתות שלי הן בקומת קרקע, הכל נגיש, הכל נוח, זה באמת - - -
<ספיר חיים: תודה רבה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת גנאים.
מסעוד גנאים: תודה רבה, אני מברך את כולם בישיבה הזו החשובה, מאחר ואני גם באתי ממערכת החינוך והייתי מורה ואני גם מודע לכמה "תלונות" במרכאות שהגיעו אלי מבעלי מוגבלויות, אם זה בעיניים או מנהלים או אפילו מפקחים לא כל כך מעוניינים לקלוט אותם למרות בקשתם, אני יודע על שניים כאלה מכפר מנדא למשל, פנו אלי.
מסעוד גנאים: אחד פנה אלי והוא מבקש, הוא מתחנן, הוא רוצה להשתלב ולא יודע אם הוא שולב, לפני שנתיים, הישאם.
<קריאה: הישאם?
<קריאה: כן, שולב.
מסעוד גנאים: אז דברים מתקדמים, בסדר.
חנין זועבי: אבל אין לו קביעות.
יעקב מרגי: רבותי, זה שאתם זוכרים את השמות לכאורה צריך לשמח אותי.
מסעוד גנאים: זה בגלל שהמספר הוא כל כך מועט, מעט מאד.
יעקב מרגי: גב' זילברשטיין, אני מחכה ליום שלא תזכרי את כל השמות בעל פה.
<אסתר פיירסטיין: אמן.
<אסתר פיירסטיין: אבל יש לו קביעות, זה לא נכון.
יעקב מרגי: בסדר, יש קביעות, חנין זועבי, היא אומרת שיש קביעות.
מסעוד גנאים: יש קביעות?
<אסתר פיירסטיין: יש לו קביעות - - -
חנין זועבי: 10 שעות הם קביעות?
<אסתר פיירסטיין: אף אחד אין בשנה הראשונה.
חנין זועבי: לא, הוא בשנה הרביעית, הוא כבר 6 שנים בלי שום עבודה.
<אסתר פיירסטיין: נכון, יש לו קביעות, אנחנו נותנים חלק מהשעות וחלק מהן נותן המנהל עצמו מתוך זה שהוא מעריך אותו ואת העבודה שלו.
חנין זועבי: הוא יישאר במשרה חלקית?
יעקב מרגי: המנהל, הכל תלוי במנהל.
יעקב מרגי: מסעוד גנאים, אתה ברשות דיבור.
מסעוד גנאים: אני לא אאריך בדברי, אבל אני רוצה להגיד ככה, אין כמו השתלבות בעלי מוגבלויות כמורים או מורות, כמו הזאר כדוגמה נפלאה מאד ולכן שאלתי אותה בקשר לקבלת התלמידים, איך הם קיבלו את זה.
מסעוד גנאים: אני הרי יודע מה עמדתם של חלק מהמנהלים, למשל, אחד מהם אמר לי – אני לא רוצה בעיות, בקושי, מורים "רגילים" במרכאות, שמשתלטים על התלמידים וכל הדברים האלה.
מסעוד גנאים: אבל הניסיון של הזאר וגם אני יודע מדוגמאות אחרות שהם הוכיחו את עצמם שהם לא פחותים ואפילו יותר חזקים ממורים שהם עם ניסיון כדי באמת להשתלב, לעורר את תשומת הלב של התלמידים ולתת שיעורים כרגיל, באופן שהוא נפלא מאד.
מסעוד גנאים: רציתי רק משפט אחרון, אדוני היושב ראש, אין כמו שילובם את מורים בעלי מוגבלויות במערכת החינוך כדי באמת להגיע ליעד של העלאת התודעה אצל כל החברה, שבעל המוגבלות הוא אדם לכל דבר, יש לו פוטנציאל, יש לו את היכולת, רק הוא צריך איזה הנגשה מסוימת כדי להגיע והוא יכול לתת לתלמידים ולחברה.
מסעוד גנאים: לכן צריך לזרז, צריך גם את המספר הזה של המורים המשולבים להעלות אותו יותר ואנחנו כולנו מגוייסים למשימה הזו.
נורית קורן: סליחה חנין, אני רק מתנצלת אני פשוט צריכה לעבור לעוד ועדה, אתם מדהימים ותמשיכו.
יעקב מרגי: תודה לכם על היום הזה ותמסרי גם לאילן ולקארין.
נורית קורן: אני אמסור.
נורית קורן: אנחנו נעשה כל מאמץ שתמשיכו לשלב אנשים.
חנין זועבי: אוקיי, שלוש הערות על הדיון החשוב הזה, קודם כל אני חושבת שלא אנחנו - - - אנשים עם מוגבלויות, אני חושבת שהחברה מטיבה, מרוויחה, כאשר היא משלבת אותם, היא מפסידה כאשר היא לא משלבת אותם ואני חושבת שהזאר, כאשר היא נכנסת לכיתה היא נותנת מודל מה זה כבוד האדם, מה זה שוויון, מה זה לכבד את האחר, הרבה יותר מאשר עשרות שעות חינוך תיאורטי על הזכויות של האדם ועל הזכויות של אנשים עם מוגבלויות בצורה מיוחדת.
חנין זועבי: אבל אנחנו לא צריכים לסמוך על סיפורי הצלחה אישיים, אתם לא צריכים להיות כל כך מוכשרים ולפרוץ, אנחנו צריכים לדבר עם הממוצע, אתם מצליחים למרות המערכת, אנחנו צריכים אנשים מצליחים בגלל המערכת, אתם למרות הכל הצלחתם.
יעקב מרגי: ולא להיות מופתעים כשמצליחים.
חנין זועבי: כן, אתם לא צריכים כל כך להיות הזאר וספיר, להיות כל כך מוכשרים ומוצלחים, זה מגיע לכם וסיפורי ההצלחה האישיים האלה מדאיגים אותנו כי זה אומר שהאנשים הממוצעים, שאין להם את הכישורים שלכם, לא יצליחוץ לכן אנחנו צריכים לדאוג למערכת שתתתן צדק, סליחה שאני נכנסתי באיחור של 20 דקות ולא ידעתי אם אתם דיברתם.
חנין זועבי: האם יש קודם כל סקר, כמה מורים מחכים לעבודה, כמה - - -
יעקב מרגי: אין ביקוש.
יעקב מרגי: אין ביקוש גדול.
חנין זועבי: לא, האם אתה דיברת ,אדוני היושב ראש, על תכנית לשיבוץ המורים, אפשר אדוני שתי דקות?
חנין זועבי: סליחה שאחרתי, זה חשוב לי.
יעקב מרגי: עוד לא, לא הפסדת הרבה, אנחנו בהתחלה.
חנין זועבי: אז זה מאד נחוץ ולא לסמוך על הכישורים שלהם, אלא מערכת צודקת.
יעקב מרגי: מירב הירש, בבקשה.
<מירב הירש: תודה רב,ה שמי מירב הירש ואני סמנכ"ל במרכז לעיוור בישראל ואנחנו גם חברים בפורום האזרחי חקידום אמנת האו"ם לשוויון זכויות אנשים עם מוגבלויות.
<מירב הירש: אחד מהדברים שמאד הציקו לי בהתחלה, כשדיברו על זה פה שזו איזו שהיא יוזמה של השר פירון, כשלמעשה ב-2006 נוסדה האמנה של האום ומדברת על קידום זכויות לאנשים עם מוגבלויות וישראל אימצה אותה בשנת 2012.
<מירב הירש: אחד הסעיפים שם מדבר על זה שאנשים עם מוגבלויות, ילדים, ישתלבו במערכת החינוך ובין היתר ישלבו מורים עם מוגבלויות בתוך מערכת החינוך, כדי לסייע לאותם ילדים להשתלב וגם כדי להגביר את המודעות.
יעקב מרגי: אז קודם כל, כדי שלא נקפח את שכרו של השר פירון, הוא לא חבר מפלגתי, גם אמנות כתובות הרבה שנים בהרבה תחומים, אם הוא לקח והיה חלוץ היה שווה להזכיר אותו.
<מירב הירש: בוודאי, אבל צריך לזכור כי האמנה היא מסמך – אני מניחה שאין פה אף אחד בחדר שלא מכיר את האמנה לזכויות הילד, צריכים גם להכיר במיוחד ביום הנכה – את האמנה לזכויות לאנשים עם מוגבלויות.
<מירב הירש: דבר שני, אנחנו במרכז לעיוור לצורך העניין, אחד הדברים שאנחנו עושים מידי שנה ב-6.6 את הבליינד דייט, ישראל לא רואה 6/6 ואד מהדברים שאנחנו עושים רק בשנה האחרונה – יושבים פה נציגים של אופק לילדינו – אנחנו דואגים שיהיו הדרכות כי אנחנו מאמינים ששינוי העמדות בחברה הישראלית ושינוי הסטיגמות – החברה הישראלית מאד סטיגמטית – תהיה באמצעות חשיפה של אנשים עם מוגבלויות לילדים, בכל הגילאים.
<מירב הירש: אנחנו מעבירים סדנאות לילדים בגילאי גן, שנה שעברה העברנו סדנה של אנשים עם כלבי נחיה בבית ספר שלם, מכיתה א' עד כיתה ט' כדי שיחשפו ואנחנו חושבים שזה משהו שלו היו מאמצים אותו בכל מערכת החינוך ולא רק שאנחנו היינו דוחפים אותו במהלך הבליינד דייט זה היה מקדם.
<מירב הירש: דבר נוסף שאני רוצה להגיד - - -
<מירב הירש: זה לדעת האם יש נתונים על כמה מורים עם מוגבלות יש במערכת החינוך ומכל מוגבלות, כלומר כמה - - -
יעקב מרגי: אמרנו שבסוף הם מתייחסים, בסדר?
יעקב מרגי: סגן ראש ראש מנהל מחלקת חינוך ירושלים, זימי?
<יואב זמרן: כן, אני זימי.
<יואב זמרן: שני דברים אני רוצה, קודם כל לגבי סיפור הסייעות אנחנו כרגע בתהליך קליטה של עשר סייעות, הפרויקט עם דוד ילין ומשרד החינוך - - -
יעקב מרגי: זה המקום לציין את עיריית ירושלים שבאמת, האפשרויות בלתי מוגבלות, יש פתיחות להרבה תחומים וזה עולה לכם ביוקר אבל לא תפסידו מזה בעתיד.
<יואב זמרן: אין ספק, מבחינתנו שכמה שנצליח לייצר תקנים יחד עם משרד החינוך בסוגיית הסייעות, יש גם מקום לעניין הזה ואנחנו עם דוד ילין עושים מהלך ואני חושב שאפשר להשליש את הסיפור הזה ולמעלה מזה, בכלל המערכת, גם במגזר הערבי וגם במגזר החרדי וגם במגזר הכללי.
<יואב זמרן: אני כן רוצה לומר שני דברים לענייני – קודם כל לגבי מנהלים.
<יואב זמרן: מההכרות שלי, מנהלים שמנהלים ומבינים את המשמעות הערכית של הדברים – הם מסתערים עליהם ואני חושב שככל שנדע להנגיש את העניין הזה ולהביא באמת סטודנטים, בוגרים, שנכנסים למערכת, לקלוט אותם במערכת, אני דווקא חושב שהמנהלים יעשו את זה ויעשו את זה באהבה גדולה.
<יואב זמרן: אני כן הייתי שמח לראות את זה גם במגזר החרדי, ששם שעות התקן לא קיימות כי השיטה עובדת אחרת והייתי שמח שתמצא הדרך שאנחנו נוכל לעודד את מנהלי המגזר החרדי לקלוט מורים עם מוגבלויות.
יעקב מרגי: שמעה אותך גב' שרה זילבשטרום ואסתר פיירסטיין, נכון?
יעקב מרגי: הם יעבירו את המסר שלך גם למנהל המחוז החרדי במשרד החינוך ואני אשמח לשמוע תגובות גם בעניין הזה.
<יואב זמרן: וגם במזרח ירושלים, אני מבין שיש בצפון, שמחתי לשמוע שאחוז גבוה מאד הוא מהמגזר הערבי, היינו שמחים לראות איך אנחנו מנגישים את העניין הזה בבתי הספר במזרח ירושלים - - -
חנין זועבי: זה אחוז גבוה מאלה ששובצו, לא מאלה שמחכים גם.
חנין זועבי: כלומר האחוז גבוה - - -
יעקב מרגי: לא לא, ממה ששובצו.
חנין זועבי: כלומר יש שני אחוזים, אחוז מהמגזר - - -
<יואב זמרן: אני אשמח שהמחכים ישובצו ומשהמשובצים ישובצו אצלנו.
יעקב מרגי: שירלי פינטו, יש דבר כזה כאן?
<שירלי פינטו: בוקר טוב לכולם, אני בן אדם חרש, יש פה מתורגמנית לשפת הסימנים.
יעקב מרגי: היא פוקדת אותנו באופן קבוע כשאנחנו מתעסקים בנושא הזה, ברוכה הבאה.
<שירלי פינטו: אין לי קשר עם מערכת החינוך, אני לא מורה בעצמי, אני מתמחה למשפטים, עוד מעט עורכת דין ואני חרשת מלידה, ההורים שלי חרשים, גם סבא וסבתא שלי חרשים.
<שירלי פינטו: אני בקשר עם הרבה מורים חרשים שעובדים עם מערכת החינוך ואני רוצה להגיד משהו לגבי המורים החרשים בתוך המערכת.
<שירלי פינטו: היום יש לפחות מורים, כ-80 מורים חרשים שעברו תואר ראשון בהוראה, סיימו את התואר והרבה מהם בהצטיינות אבל הבעיה היא שהם לא מוצאים עבודה, הם לא מועסקים במערכת החינוך – בגלל שהם דוברים שפה אחרת, שפת סימנים.
<שירלי פינטו: זה כמו שאנשים דוברי שפה ערבית או ספרדית או יוונית, יש גם שפת סימנים.
<שירלי פינטו: שפת סימנים היא שפה בפני עצמה, ומערכת החינוך לא משלבת אותם.
<שירלי פינטו: אם היא משלבת אותם, אז רק ללמד שפת סימנים, הם מורים שלמדו אזרחות, היסטוריה, מתמטיקה, גיאוגרפיה.
<שירלי פינטו: הם למדו המון הכשרות אבל לא משלבים אותם, למה?
<שירלי פינטו: בגלל שלטענת משרד החינוך המורים האלה לא מותאמים למערכת החינוך הרגילה, אז מה אנחנו עושים פה?
<שירלי פינטו: זה הכלה?
<שירלי פינטו: זה שוויון?
יעקב מרגי: אוקיי, אנחנו נשמע את זה בהמשך.
יעקב מרגי: מעיין לוי וראבעה.
<ראבעה סלאמה: שלום לכולם, שמי ראבעה סלאמה מירכא, צפון, יועצת חינוכית בבית ספר עמל וליידי המנהלת שלי שירין ג'מאל.
<ראבעה סלאמה: נקלטתי בתכנית של שילוב מורים בעלי מוגבלויות לפני שלוש שנים, אחרי שעברתי תאונת דרכים קשה.
<ראבעה סלאמה: ברגע שנכנסתי לבית ספר זה הכניס לי תקווה, נקלטתי בתכנית הזאת לפני שלוש שנים, על בסיס 10 שעות והמנהלת נתנה עוד 3 שעות כך שיהיה חצי משרה באופק החדש.
יעקב מרגי: והיום את יועצת?
<ראבעה סלאמה: היום אני יועצת חינוכית, 3 שנים וזה אחרי שהמתנתי 4 שנים להקלט במשרד החינוך כמורה לחינוך מיוחד ולא נקלטתי בגלל רפורמת הניקוד, ואז הלכתי לכיוון אחר של התכנית הזאת, למדתי תואר שני בהצטיינות למרות המגבלה שהייתה לי.
<ראבעה סלאמה: נקלטתי לבית ספר שמאפשר נגישות, הכלה, תמיכה ובמהלך העבודה שלי, בתחילת הדרך אף אחד לא מתחיל מנוסה, שנה ראשונה היתה תצפית, למידה עצמית, למידה גם עם היועצת העמיתה בבית ספר, גם המנהלת שלי והתחלתי לאט לאט להקלט במערכת תוך כדי דחיפה ועידוד וכיום אני עובדת 23 שעות, המנהלת הוסיפה לי ועם תקן וקיבלתי קביעות ואני אציין גם את הנושא הזה של הנגישות, המנהלת ברגע שנקלטתי, היא היחידה שהסכימה לקבל אותי מכלל המנהלים בביתי הספר, יש לנו חמישה בתי ספר יסודיים.
<ראבעה סלאמה: מתוך אמונה, כיוון שהיא מכירה את הסיפור שהיה לי כי כל הכפר הכיר את הסיפור והיא גם יועצת במקור והיא גם בעצמה מאמינה, היא מאמינה באיש צוות והיא דוחפת ונותנת לו עידוד.
<ראבעה סלאמה: הנגישות שהייתה בתכנית הזאת מטעם בית הספר, מטעם משרד החינוך – במהלך העבודה שלי עברתי כל מיני מכשולים, ניתוחים, גילו עוד מחלה שהצריכה טיפולים והיא אפשרה לי את ההיעדרויות, את ההתחשבות, האיחורים וגם בעניין הנגישות הפיזית של המקום עצמו, חדש יועצת הוא חדר טיפולי שצריך להיות במקום רחוק, רגוע, אז היא מיקמה אותי בחדר קרקע, סמוך גם לכיתות של התלמידים שאני מלמדת בהן, גם בקומת קרקע.
<ראבעה סלאמה: יש קושי עם מדרגות אבל מתגברים על זה כי אי אפשר לשים מעלית בבית ספר.
<ראבעה סלאמה: בנוסף יש לי חניית נכים, דאגנו שהמועצה תסמן חניית נכים קרוב לשטח בית הספר וכיום מרוב שהיא מאמינה בי וביכולות שלי, אני גם מנהלת תכנית של מצטיינים יום שישי בבית ספר, בנוסף לזה היא גם נותנת לי את העבודה מול מורים והורים ויש לי את הקבלה של כל הצוות שהוא תומך, תלמידים דואגים גם לעזור לי לסחוב את התיקים.
יעקב מרגי: ואת גרה בירכא?
<ראבעה סלאמה: גרה בירכא.
<שירין ג'מאל: שלום רב לכולם, אני שירין ג'מאל מנהלת בית ספר עמל בירכא ואני מאד מתרגשת כי אני אדבר קצת על הסיפור האישי שלי.
<שירין ג'מאל: אני גדלתי עם דוד ודודה מוגבלים, דודה אילמת וחרשת ודוד מוגבל שכלית, הם עד עצם היום הזה תקועים בבית, אין להם מסגרת, בלי סבא ובלי סבתא, הם מתמודדים לבד.
<שירין ג'מאל: הדודה עברה אבחון והיא אינטליגנטית והיא היתה יכולה להיות מהמוצלחות ביותר אבל בגלל שאנחנו חברה סגורה והמרכז היחידי שהיה בזמנו היה בנצרת, הם ניסו לנסוע אבל זה ממש נכשל, ובגלל זה אני מאד מתרגשת גם לחזור לסיפורים האישים של התלמידים.
<שירין ג'מאל: אלו שלא מוצאים את עצמם במערכת החינוך, לא בגלל שהמערכת לא מאפשרת אלא בגלל שצריך הרבה תקציבים ולפעמים זה תלוי בבירוקרטיות - - -
יעקב מרגי: תזכירי לי את השם שלך?
<שירין ג'מאל: שירין.
יעקב מרגי: שירין, אני אשאל אותך שאלה, את ביושר שמת את הדברים על השולחן ואמרה יש לי מודעות גבוהה לזה אז אני אשאל אותך שאלה.
יעקב מרגי: זה שיש לך פתיחות, זה הכי חשוב והלוואי והייתה לך הפתיחות הזאת גם בלי – אנחנו מצפים לשכולם תהיה הפתיחות וההבנה גם בלי ההכרה מסיפור אישי.
יעקב מרגי: השאלה ואני שואל בהתעלם לרגע מהיום הזה, אני אומר האם את הרגשת שהמערכת מקריבה משהו בשביל שהמורה ראבעה תשתלב?
<שירין ג'מאל: אני גם יועצת במקור ואני ליוויתי הרבה תלמידים עם מוגבלויות ובגלל שאפשרנו להם ונתנו להם את הספייס ודחפנו, תאמין לי הם הגיעו למקומות מאד טובים, אני אומרת שזה רווח נטו למערכת.
<שירין ג'מאל: היא גם מעצימה, גם היא מועצמת ותלמידים מועצמים כי היא כל הזמן משתמשת בסיפור האישי שלה בכיתות, בגלל זה אני אומרת שזה רווח נטו וזה מעצים תלמידים עם מוגבלויות במערכת שכן אפשר, אפשר אחרת.
<שירין ג'מאל: ויש עוד משהו שאנחנו עושים כדר מיוחד בבית ספר אנחנו משלבים ילדים עם קוים אוטיסטיים בתוך הכיתות - - -
יעקב מרגי: על הרצף.