GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עפרה שרון: זה לוקח זמן עד שהדברים מבשילים, עד שיש קריטריונים - - -
מירב בן ארי: אז עכשיו שלושה חודשים יחכו עד שזה ייכנס לפועל?
<עפרה שרון: בוא נסביר.
מרב מיכאלי: בירוקרטיה.
<עפרה שרון: לא, זה לא בירוקרטיה.
<עפרה שרון: יש הבדל בין לבנות תכנית אסטרטגית לבין להפוך אותה לקריטריונים ולהעביר אותה את כל המסלול שצריך להעביר אותה.
<עפרה שרון: לכן אנחנו אמרנו שאנחנו עושים את זה בסד הזמנים שהוקצב לנו כדי באמת לאפשר, לנסות לתחום את הכול לפרק זמן של חודשיים-שלושה מהרגע שהדברים הבשילו.
מירב בן ארי: בינתיים הקבוצות יחיו עם ה-153 - - -
<עפרה שרון: בינתיים לקבוצות יש תזרים בכל מקרה של ה-153 וייכנס לתוקף ה-450, זאת אומרת שברגע שהוא ייכנס הסכום פשוט יגדל והם יוכלו לקבל אותו.
<מיכל כפרי ירדני: אתמול קיבלנו הודעה שב-29 בחודש המועצה הלאומית, ששם זה צריך להיות, שם צריך לקבל את האישור, זה עודד טירה, אתמול קיבלנו הודעה שהנושא יעלה.
<גיא אטיאס: אבל זה רק הליך אחד מתוך - - -
<עפרה שרון: זה הליך אחד מתוך הרבה מאוד נושאים.
מירב בן ארי: אבל זה רק תהליך אחד - - -
<עפרה שרון: לא, אנחנו במקביל, המשרד מפעיל - - -
מירב בן ארי: צריך להוציא קול קורא כזה ב - - -
<גיא אטיאס: פירטנו את כל ה - - -
<עפרה שרון: המשרד במקביל עושה את כל התהליכים.
<גיא אטיאס: לבוא ולהגיד שלא עשינו כלום, כפי שנאמר, באה מיכל ואומרת 'הנה זה קורה, זה כבר מגיע לתחנה שאני נמצאת בה'.
מירב בן ארי: לא, זו התחנה הראשונה.
<גיא אטיאס: זו לא התחנה הראשונה, יש עוד תחנות לפני, אבל בואו נשים רגע את זה בצד, יש עדיין תחנות לאחר מכן.
<גיא אטיאס: אנחנו לא יודעים להתחייב אם זה ייגמר אחרי חודשיים או חודשיים ויומיים או חודשיים וחצי או שלושה.
<גיא אטיאס: תחמנו את עצמנו ב - - -
מירב בן ארי: שלושה חודשים מקסימום, אמרת לבית המשפט - - -
<עפרה שרון: כן, אנחנו אמרנו שזה ייקח חודשיים-שלושה.
<עפרה שרון: אני רוצה להגיד שגם כדי לסיים את התהליך הזה בחודשיים-שלושה זה דורש מאיתנו מאמצים נרחבים שהמשרד משקיע בנושא הזה.
מירב בן ארי: תשמעי, הגיע הזמן שהם יעשו מאמצים נרחבים כי בזמן הזה את רואה, מה שנקרא, את פספסת את זוהיר בהלול, אבל הוא אמר, בצדק, שהניתוח הצליח אבל החולה מת.
מירב בן ארי: אני יודעת שאתם עושים מאמצים אבל בזמן הזה אנחנו לא רוצים להרוג את הקבוצות של הנשים.
<גיא אטיאס: מסכימים.
<שי כרם: אם בסופו של יום יודעים שאמור לעבור סכום של - - - דרך אגב, כל הסכומים ביחד יוצאים 5 מיליון, 450 כפול 9 קבוצות ועוד 900 ועוד ה-800, אבל בוא נניח שמדברים רק על ה-800,000 ועל ה-900,000 ואם יודעים שבסופו של יום, בעוד שלושה חודשים, הכסף יעבור, אז יתכבדו ויעשו מאמץ וייתנו לנו מקדמה שנוכל - - -
<עפרה שרון: אז הצגנו גם את זה, שאנחנו מדברים על מקדמה של 80%.
<שי כרם: אבל איפה זה?
<שי כרם: אנחנו לא מדברים על זה.
<עפרה שרון: רק ברגע שיש אישור אפשר לתת מקדמה.
מירב בן ארי: ממי צריך אישור על המקדמה, עפרה?
<עפרה שרון: באופן עקרוני אנחנו כבר הצגנו את הדברים, זה נמצא בתיאום יחד עם החשב הכללי, יש בינינו הבנות, לא סתם הצגנו את המקדמה של 80% ואנחנו פועלים, בתקווה שזה יקרה כמה שיותר מהר.
<עפרה שרון: השאיפה היא להציג את הדברים לפני.
מירב בן ארי: רגע, המקדמה הזו של ה-80%?
<עפרה שרון: זה על ה-800,000 - - -
<גיא אטיאס: ה-800 וה-900.
<עפרה שרון: בדיוק, רק על הסכומים של המנהלת, לא על הסכומים של - - -
מירב בן ארי: איפה זה עומד?
מירב בן ארי: זה יצא כבר?
<עפרה שרון: זה נמצא בעבודה.
<עפרה שרון: זה נמצא בהליך.
<גיא אטיאס: זה עוד צריך לעבור ועדה משרדית.
<שי כרם: הכול בהליך, רק שלפני רגע אמרת שה-800,000 שקל זה רק בהמלצה ועוד לא אושר.
<גיא אטיאס: לא, אמרתי ה-800 של שנה שעברה, אתה מערבב בנתונים.
מירב בן ארי: רגע, תגידי - - -
<גיא אטיאס: ה-800 של שנה שעברה זו הייתה המלצה, קיבלנו אישור באופן חריג לעונה הנוכחית וזה חד פעמי.
מירב בן ארי: גיא ושי, רגע, אני רוצה שתעצרו שנייה.
מירב בן ארי: המקדמה שנמצאת עכשיו בתהליך של - - -
<גיא אטיאס: 800 ו-900 המקדמה.
מירב בן ארי: מתי תדעו?
<עפרה שרון: אנחנו אמרנו, כל זה בתוך חודשיים ימים אנחנו צריכים לדווח לבית המשפט.
<עפרה שרון: הכול נמצא ביחד, זה מה שהסברתי, שאנחנו פועלים במקביל.
<עפרה שרון: אנחנו פועלים גם על התיקון של אמות המידה ו - - -
מירב בן ארי: 800 לקבוצות ו-900 למנהלת?
<עפרה שרון: כן, 800 לקבוצות ו-900 למנהלת.
מירב בן ארי: והמקדמה הזאת עכשיו אצל החשב?
<שי כרם: אנחנו משלמים לקבוצות.
<עפרה שרון: אנחנו פועלים במקביל, כן.
מירב בן ארי: רגע, תגידי, עפרה, כמה זמן ייקח עד שנדע על המקדמה הזאת?
<עפרה שרון: אנחנו כבר הצהרנו לבית משפט שאנחנו פועלים לקבל מקדמה.
מירב בן ארי: והצגתם את זה לחשב?
<גיא אטיאס: לחשב הכללי, כן.
<עפרה שרון: ודאי, אנחנו לא התחייבנו על דעת עצמנו.
מירב בן ארי: אז אתם מחכים לאישור שלו עכשיו?
<עפרה שרון: אנחנו מחכים להעביר את כל המסמכים טכנית בכל הצמתים כדי להעביר את זה.
<עפרה שרון: השאיפה לעשות את זה כמה שיותר מהר, אנחנו לא רוצים להתחייב כי אחר כך אנחנו רואים שאנחנו מקבלים הערות שאנחנו כן או לא עמדנו בלוחות זמנים.
<עפרה שרון: שמנו סד זמנים זריז מאוד של חודשיים עד שלושה לכל התהליך.
<עפרה שרון: ככל שנוכל לקבל כבר בעוד שבועיים אז אנחנו נעשה את זה בעוד שבועיים.
מירב בן ארי: אנחנו מדברים על החשב הכללי במשרד האוצר, לא החשב של המשרד.
מירב בן ארי: אוקיי, אז אני גם אומרת לכם שבעניין הזה אפשר לעזור לכם מול החשב הכללי.
<עפרה שרון: אנחנו כבר מתואמים איתו, הדברים סגורים.
מירב בן ארי: אבל אתם מסודרים איתו, אז בסדר.
מירב בן ארי: אז תשמעו מה אנחנו עושים, דבר כזה, קודם כל אני מסכמת.
מירב בן ארי: אני מודה לכל מי שהגיע, גם מי שהגיע באיחור, עדיין תרמתם פה תרומה לדיון.
מירב בן ארי: ראשית, אני עושה כאן כמה דברים, אחת, אנחנו נוציא מכתב סיכום לשרה.
מירב בן ארי: צריך גם להוציא למנכ"ל משרד הספורט.
<גיא אטיאס: יוסי שרעבי.
מירב בן ארי: ליוסי שרעבי, שגם הוא יהיה בעניינים, כי זה יותר עניין של פרוצדורות, פחות עניין של אג'נדה.
מירב בן ארי: לכן חשוב שיהיה מנכ"ל המשרד.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים תוך חודש, שזה הזמן שהוא גם תיכף עובר להתנדב, לקבל תשובה לגבי המקדמה, לדעתי זה מספיק זמן, חודש.
<עפרה שרון: חודש מהיום?
מירב בן ארי: כן, תשובה לגבי המקדמה.
<עפרה שרון: לקבל סטטוס, את מתכוונת?
מירב בן ארי: הייתי מעדיפה שתקבלו את המקדמה, אבל גם שנדע סטטוס ואם צריך, את יודעת, אפשר להתערב מול החשב הכללי.
<עפרה שרון: אין בעיה.
מירב בן ארי: אני מכירה כמה אנשים במשרד האוצר, את יודעת.
מירב בן ארי: אז יש לנו תשובה, צריך להבין - - -
<עפרה שרון: למרות שאני חייבת לציין פה שהחשב הכללי פעל איתנו באמת בתיאום.
<יהודית גידלי: 80% של ה-800 ושל ה-900.
מירב בן ארי: בדיוק, 1,700,000 בסך הכול, צריכה לצאת מקדמה של 80% מזה, שזה יעזור לך לנשום ולקבוצות.
מירב בן ארי: במקביל, כמובן, היום אנחנו בנובמבר, בוא נגיד שאנחנו נכנס את הוועדה בתחילת פברואר, זה מספיק זמן, בשביל שהסאגה הזו של תשע הקבוצות שאמורות לקבל 450,000 שקל, כמובן בניכוי המקדמה ש - - -
<עפרה שרון: כן, אני רק רוצה להגיד משהו לגבי ה-450, שכל זה בכפוף לזה שלא יהיו שינויים בהכנסות וברווחים של הטוטו וכו' וכו'.
מירב בן ארי: כן, אז אנחנו רוצים לעשות כאן דיון - - -
<עפרה שרון: אנחנו כן יכולים להתחייב לשלש את הסכום ממה שיהיה הסכום, כמובן בכפוף לכל מה שיקרה עם הרגולציה.
מירב בן ארי: צריך שהוועדה תבחן את הנושא של שילוש הסכום בתחילת פברואר, בוועדה כאן, כל הגורמים שנמצאים פה, הרלוונטיים, כדי לדעת האם באמת הנושא הזה טופל.
מירב בן ארי: שלא תחשבו לרגע שאנחנו מזלזלים באג'נדה, אנחנו יודעים שהאג'נדה, גם של השרה, גם של המשרד, כן לקדם את הספורט הנשי, אני אישית גם הייתי אצל מיכל בווינגייט, שמעתי בסך הכול באמת תגובות חיוביות וטובות, אני יודעת שגם פרוצדורה ובירוקרטיה, היא מתישה, אני מכירה את זה בעצמי מעבודה שלי.
מירב בן ארי: לכן זה שאנחנו צמצמנו את הדיון לכדורסל נשים, כי אנחנו באמת רצינו לשים את הזרקור על זה, לא כי חלילה אנחנו חושבים שמינהל הספורט והטוטו לא מעודד ספורט נשים וכאלה.
מירב בן ארי: אז זה לעניין שכל הזמן צמצמתי אותך להגדרה.
מירב בן ארי: הוועדה תבדוק את העניין, בעיקר מול המנכ"ל כדי לוודא, גם את המקדמה וגם את הנושא הזה ואני מאוד מאוד מקווה שגם החשב וגם כל הגורמים ה - - - כדאי אולי להוציא גם את המכתב למשרד האוצר, לרפרנטים של הספורט שם.
מירב בן ארי: מי הרפרנט של הספורט באוצר?
<גיא אטיאס: איתי טמקין זה הרכז ותמיר זה הרפרנט.
מירב בן ארי: אני אדבר איתו, כי אני עובדת עם הרפרנטים.
מירב בן ארי: אוקיי, אנחנו נעביר את המכתב גם לשר האוצר.
<עפרה שרון: אני רק רוצה להגיד עוד משפט אחד.
<עפרה שרון: שאמנם אתם ריכזתם וצמצמתם את הדיון לכדורסל נשים, אבל כל ההחלטות שהתקבלו פה הם יתקבלו בקריטריונים והם רלוונטיים לענפים נוספים.
מירב בן ארי: תאמיני לי, גיא אמר את זה ללא הרף כל הזמן ואני צמצמתי אותו.
<עפרה שרון: זה חשוב מאוד שנגיד את זה.
מירב בן ארי: אני יודעת, גם מיכל אמרה את זה, כשהיא הציגה את הדברים שלה.
<עפרה שרון: זה גם לנושא של כדורגל נשים ולעוד ענפים נוספים.
מירב בן ארי: כן, מיכל דיברה על זה בהתחלה, וגם גיא.
מירב בן ארי: אנחנו נבצע מעקב אחרי העניין הזה, כדי לא להשאיר את ליגת הנשים בכדורסל כאן לבד ואתה גם תעדכן אותנו, שי, מה המצב אצלך.
מירב בן ארי: אני אתן לך גם את המייל שלי.
מירב בן ארי: תודה רבה שהגעתם.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 5.12.2016, ה' בכסלו התשע"ז, הנושא על סדר היום – מלחמה בביוש וסינון תכנים פוגעניים באינטרנט.
יעקב מרגי: תחילה, טרם אומר את דברי, אני אזכיר לאורחים ולחברי הוועדה ולחברי הכנסת כי הוועדה בראשותי קיימה כבר באוקטובר 2015 דיון שכותרתו היתה – מיגור השיח האלים והבריוני במרחב הווירטואלי, חזרה לדיון ב- 12.7.2016 בעקבות תופעת הביוש על המ"פ – שאני חושב שקשור למ"פ של החייל אלאור אזריה – התופעה היתה לאחר מכן קיצונית והתקיים דיון.
יעקב מרגי: הכנסת קיימה יום מיוחד בסוגיה הזו והיה שולחן דיון שהתעסק בסוגיית הביוש ברשת וכולם מדברים, במיוחד בימים האחרונים, על התופעה ולא לחינם.
יעקב מרגי: התופעה הזו קנתה שביתה במקומותינו ככלי עבודה בידי גורמים מסוימים, אבל טרם נגבש עמדה אם הכלי הזה הוא צורך או כורח אנחנו צריכים ללמוד על מטרותיו של כלי זה.
יעקב מרגי: לכלי הזה יכולות להיות מטרות חיוביות, לכאורה, למתוח ביקורת, ליידע להזהיר, להרתיע, לאכוף נורמות ולשמור על הסדר ויש מי שאומר שאף להעניש, אבל נשאיר את זה לדיון אם כן או לא, אם זה התפקיד, אם זה ראוי שזה יהיה כלי ענישה ואנחנו צריכים לשאול האמנם, אם בכלל – ויש מי שמשתמש בזה להתכבד בקלון חברו, לבדר, לנקום, להתגדל, ליצור עליונות, ליצור לעצמו רייטינג ואני שואל, האם אין כאן פגיעה חמורה בזכויות אדם בסיסיות?
יעקב מרגי: ולא אמנה, אני לא משפטן, נמצאת אתנו חברת הכנסת רויטל שתיגע בנקודות המשפטיות כמו איזו הפרה, כמה זכויות בסיסיות של זכויות האדם – ומה שקורה בתופעת השיימינג, ביוש, לא לחינם קראו לה בריונות ברשת ולעיתים זה גובל אפילו בהסתה וחושף את האדם לפגיעה פיזית.
יעקב מרגי: יש, כפי שאמרתי, סיכום דיונים מאוקטובר 2015, ומה- 12.7.2016 והנתונים מראים שהשחקנים המרכזיים במגרש הזה שנקרא הרשת הווירטואלית הם בני הנוער, לפחות 50% מבני הנוער העידו על כך שנפגעו או פגעו באמצעות הרשת, אני חושב שלא לחינם נקבע דיון כאן, בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, כי אני חושב שמשרד החינוך הוא אמצעי עיקרי – לא יודע אם יש כלי אחר במדינה שיכול להעביר את זה מלמטה למעלה בפס רחב, בצורה הכי רוחבית.
יעקב מרגי: ומאחר שנגעתי בבני הנוער, הבנתי שיש אתנו תלמידים שהם 'עמיתים שומרי מסך', שומרי היערות, אז תציגו לנו מה אתם עושים ולאחר מכן נפתח דיון.
<כלנית דמתי: קודם כל אנחנו מאד נרגשים להיות פה, במעמד הזה - - -
יעקב מרגי: רגע, לפני כן, אני נתתי רשות - - -
<כלנית דמתי: אני היועצת שלהם, אני רוצה לעשות סדר.
יעקב מרגי: אז תציגי את עצמך.
<כלנית דמתי: שלום לכולם, שמי כלנית, אני יועצת בחטיבת רבין אורט - מוצקין, נמצאים אתי פה אסנת אדיר, סגנית המנהלת ושלושה תלמידים שהם עמיתים שומרי המסך.
<כלנית דמתי: אצלנו בבית הספר, אנחנו נהנים משני העולמות, יש לנו גם את התכנית המדהימה של משרד החינוך של עמיתים, שרצה כבר הרבה מאד שנים, מכשירים תלמידים להיות מנהיגי דעה, ללמד ולהעביר את הבשורה הלאה בכל מיני נושאים, בין היתר בשכבה ט' הנושא הוא בריונות ברשת וגלישה בטוחה.
<כלנית דמתי: הכובע השני הוא של אורט, הם חברו לגוגל וביחד הרימו את הנושא הזה לסדר היום, איתם אנחנו נהנים מה-'ג'וניור', תלמידים שלנו שמכשירים תלמידים בייסודי שהם יהיו 'שומרי מסך' גם.
<כלנית דמתי: זהו, בנינו מרכז למידה שהם יספרו עליו.
יעקב מרגי: פרקטיקה, איך אתם עושים את זה, בבקשה תציגו לנו.
יעקב מרגי: כל מי שמדבר, שיציג את עצמו.
<כפיר קושניר: שמי כפיר קושניר, אני תלמיד בחטיבת רבין קריית מוצקין ואני משתתף בפרויקט העמיתים שבעצם מסבירים בו על הבריונות ברשת, איך לנהוג איתה ובנוסף איך לגלוש בצורה יעילה ובטוחה יותר.
<כפיר קושניר: לפי מה שעברתי שם, אחרי הפעילות הזאת, אני ידעתי איך לגלוש בצורה בטוחה יותרו הבריונות ברשת נהייתה משהו שאני אישית חייב לטפל בו, אני לא יכול להסתכל על בריונות ברשת ולהעביר אותה הלאה.
<כפיר קושניר: קודם כל אני יכול לפנות למבוגר אחראי, אני תמיד אהיה לצד זה שנפגע ואני לא אהיה לצד זה שפוגע, כי לדעתי זה לא מוסרי ולא נכון שדבר כזה יקרה.
<כפיר קושניר: יותר מזה, בפרויקט הזה, אנחנו דיברנו גם על השפעת הטלפון הסלולרי, למרות היתרונות החיוביים שלו יש לו גם השפעות שמצמצמות את חיינו למסך קטן שחוסם לנו את איך שאנחנו רואים את העולם.
<כפיר קושניר: אני למדתי שצריך לפעמים להרים את הראש ולדעת שיש עוד עולם מסביב למסך הזה.
<כפיר קושניר: המסרים האלה, העברנו אותם לתלמי החטיבה בגובה העיניים, כי סך הכל הם בני נוער בדיוק כמונו וככה זה לא נותן לנו הרגשה שאנחנו יותר טובים מהם וזה לא נותן להם הרגשה שהם נחותים יותר, אז יש דיבור משותף.
רויטל סויד: כפיר, מתי הבנת בפעם הראשונה או מתי הפנמת מה זו בריונות הרשת?
רויטל סויד: הרי בסוף יש איזה שהוא שיח שמתנהל, מתי הפנמת, רגע, זה בריוני, זה לא טוב, זה אסור ?
<כפיר קושניר: אני לא חוויתי את זה על בשרי אבל - - -
רויטל סויד: לא, בכלל, גם בצפייה מהצד.
<כפיר קושניר: בצפייה מהצד אני ראיתי את הפגיעה בזה, יש לי חבר שחווה את זה ואני רק ראיתי אותו דועך וקשה לו עם זה והחלטתי שאני חייב לעשות עם זה משהו, שזה לא יכול להימשך ככה.
יעקב מרגי: אני רוצה שתכנסו לאיך הדריכו אתכם, איך גיבשו אתכם, מה לימדו אתכם לעשות כדי להתמודד עם זה?
<שירז ארזי: בעצם עברנו - - -
<שירז ארזי: שירז ארזי, גם מחטיבת רבין קריית מוצקין.
<שירז ארזי: אנחנו עברנו סדנאות, הדרכות, שנתנו לנו כלים איך להתמודד – קודם כל מה היא בריונות ברשת, איך אנחנו מתמודדים איתה, איך אנחנו תוקפים כנגד בריונות ברשת, איך אנחנו משכנעים אנשים לא לעשות את זה כי זה הרי דבר שהוא שלילי, להעביר להם שזה דבר שלילי בריונות ושזה לא משהו שצריך לחזור על עצמו ושצריך לקרות.
יעקב מרגי: והחברה שלך רוצה להוסיף?
<ליאור פרץ: כן.
<ליאור פרץ: שלום לכולם אני ליאור פרץ, עמיתה שומרת מסך, עקב הצטרפות של המרכז לפרויקט העמיתים הרגשתי שאני צריכה לעבור איזה שהוא תהליך שינוי והשינוי היה באמת בהרגלי הגלישה האישיים שלי.
<ליאור פרץ: בנוסף, הרגשתי שהנתינה הזאת והתרומה לאחר – אני מדברת כעמיתה, כמישהי שמעבירה את הפעילות הזאת – הרגשתי שהנתינה והתרומה לאחרים נותנת לי ולאחרים לצמוח ולהתפתח ובנוסף, זה חוזר בהרגשה כל כך מדהימה.
<ליאור פרץ: בנוסף, התלמידים שדיווחו שהם עברו את המרכז – הרי זה היו תלמידים שהם קרובים לגילנו וממש, בגובה העיניים – הם אמרו שזה היה להם חווייתי ושהיה להם משמעותי שילדים בגילם, שמבינים את הצרכים שלהם ואת הדילמות שלהם, שהיינו באותו מצב, מעבירים להם תכנים של גלישה ברשת.
<ליאור פרץ: זהו.
יעקב מרגי: לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת, יש לי שאלה למשרד החינוך, כמה בתי ספר משתתפים בפרויקט, במיזם הזה וכמה עמיתים יש כאלה ברחבי הארץ.
יעקב מרגי: כלומר, יש את מוצקין, אבל זה בבית ספר אחד, זה לא משקף, אני רוצה להאמין שזה מתפשט.
<עינב לוק: עינב לוק, אני מהשרות הפסיכולוגי ייעוצי.
<עינב לוק: לגבי עמיתים, אני רוצה להגיד שרשת אורט באמת היו הקבוצה הראשונה שפעלה בנושא הזה וכעת אנחנו מרחיבים את זה, נמצאים איתי גם נציגה ממינהל חברה ונוער וגם מאגף תקשוב ובעצם חברנו יחד שלושת הגופים ומה שאנחנו עושים עכשיו, אנחנו מכניסים את זה לתכנית המעורבות החברתית של מינהל חברה ונוער, כך שזה יהיה אחד הערוצים שילדים בכיתות י' יוכלו לבחור בזה, אנחנו מרחיבים את זה.
יעקב מרגי: כאחת הפעולות של מעורבות חברתית?
<עינב לוק: בדיוק, זה יכנס לתוך הפלטפורמה של מעורבות חברתית, כבר יש לנו כמה רשויות - - -
יעקב מרגי: ב-תשע"ז או ח'?
<עינב לוק: כבר השנה נכנסים לשם בתי ספר.
<קריאה: כמה בתי ספר עכשיו נמצאים בפרויקט?
יעקב מרגי: רשת אורט, היא אמרה.
<עינב לוק: אנחנו בינתיים לא יודעים להגיד מספרית, אנחנו בתהליך של להכניס את זה כולל לחבור לגופים נוספים כדי שכמה שיותר תלמידים יוכלו להיכנס לתכניותינו, זו אחת התכניות המשמעותיות שעושות עבודה משמעותית בקרב הילדים.
יעקב מרגי: חיים ילין, בבקשה.
חיים ילין: אני נחשפתי לתכנית הזו בסיור, כשהייתי עם ועדת המדע בגוגל וגם הציגו לי את זה נערים.
חיים ילין: זו באמת תכנית מרגשת ואני מהאופטימיים שחושבים שאפשר לנצח את הבריונות, אבל זה לוקח הרבה מאד משאבים מאתנו וגם תפיסות.
חיים ילין: אני אומר את זה כראש רשות לשעבר, אותי לא מעניינים הציונים ואמרתי את זה גם לבתי הספר, אבל משרד החינוך רוצה מצוינות ולא מדבר תמיד על מיצוי של הפוטנציאל, אבל מצד שני, על ערכים ועל בני אדם.
חיים ילין: אין לזה ציון, אי אפשר להגיד לבן אדם או לתלמיד שעוזר לזולת שהוא מקבל עכשיו ציון 100 במקום 5 יחידות מתמטיקה, אין דברים כאלה.
חיים ילין: אני חושב, שאם אנחנו בתפיסה החינוכית שלנו ננסה לגדל בני אדם, אז גם התופעה הזאת של בריונות ברשת היא תפחת, כי בני אדם הם לא אנשים אלימים, זה חינוך לזה, צריך לחנך דור אחר לגמרי ואנחנו חיים גם במדינה שהיא אלימה.
חיים ילין: אנחנו חיים במדינה שיש בה גזענות, שיש בה מלחמות, שיש בה המון טרור בתוך מדינת ישראל, אנחנו בסביבה עויינת ואלימה והשאלה היא איך אנחנו, תחת האתגר הזה, מסוגלים לבוא ולהגיד לנוער שיש דרכים אחרות לגמרי ולא בריונות.
חיים ילין: ההבדל המשמעותי שיש בין הבריונות שהייתה לפני שלושים או ארבעים שנה, זה שתמיד זה היה בבית הספר או בשכונה הקטנה, אבל היום זה לא בשכונה הקטנה, היום אפשר להשפיל ילד שכל מדינת ישראל תראה את זה ופה הסכנה.
חיים ילין: הסכנה היא לא רק באלימות המילולית או במה שאנחנו כותבים, אלא בהפצה, במי שרואה את זה.
חיים ילין: אני אומר בפעם הראשונה, כבוד היושב ראש, חסמתי בן אדם בפעם הראשונה בפייסבוק, עד היום אני לא חסמתי אף אחד וחשבתי שהדמוקרטיה היא חופש, אבל ברגע שהפגיעה הופכת להיות פגיעה אישית שגם הילדים שלי וגם הסובבים שלי וגם החברים שלי קוראים את זה ברשת, זה כבר לא מוסיף שום דבר והגבול הדק הזה – אם אנחנו נצליח שהנוער יבין אותו והדוגמאות שיש פה מצוינות אבל זה לא מספיק –צריך איך שהוא להרחיב את זה, אני חושב שצריך להשקיע הרבה יותר ואני חושב שהפרויקט הזה – באמת, אני לא מפרסם פה את גוגל – אבל הפרויקט שהם לקחו כפרויקט קהילתי, הוא לדעתי בלתי רגיל ואני מזמין לראות את זה ולראות איך זה עובד, זה פשוט מחמם את הלב לראות.
יעקב מרגי: תודה, חברת הכנסת רויטל סויד.
רויטל סויד: מאיפה להתחיל?
רויטל סויד: רובכם יודעים שכשהגעתי לכנסת, ביום הראשון שלי, יום ההשבעה, גם הקמתי את השדולה למיגור שיח אלים ובריוני ברשת וגם הגשתי הצעות חוק בנושא ובעצם, אם אני מסכמת איך בכלל הגעתי עם המטען הזה לכנסת של מאבק בשיח אלים ובריוני, הרי זה דווקא מהיכרות מאד קרובה עם בני נוער, ייצוג של בני נוער ולראות עד כמה הרסנית הרשת יכולה להיות לחיים שלנו, אחד של השני.
רויטל סויד: לצערי הרב, אנחנו כבר כמעט שנה וחצי, אנחנו רואים רף של עליה באלימות, בבריונות, בשיימניג – שאגב, לפעמים הוא חיובי ותכף אני אתייחס מתי – אז אנחנו רואים שפה מאד בוטה ואם בעבר חשבתי שאני צריכים לפנות גם לנושא של חקיקה וגם חינוך וגם העלאת המודעות, אז לצערי הרב העלאת המודעות נעשית מעצמה, אנשים נפגעים, לפעמים גם מגיעים לעמדת קיצון של מתאבדים והחקיקה מדשדשת ומכיוון שאנחנו יודעים מצוין מה זה אלימות, אלימות היא משהו מאד ברור, היא משהו פלילי, אנחנו יודעים מה אלים, מה מותר ומה אסור, גם הסתה, אנחנו יודעים מה מותר ומה אסור וגם הסתה לטרור, אנחנו מנסים ומצליחים להבין מה מותר ומה אסור.
רויטל סויד: בריונות לעומת זאת, זה הדבר הזה שאתה לא יודע איפה להעביר את קו הגדול, אתה לא יודע מתי "תמותי", "תתביישי", "שמנה", "פרה", "מטומטם", "חולה נפש", מתי זה עבירה ומתי לא, מתי זו ביקורת לגיטימית ומתי לא, האם כשהביקורת הזו נאמרת למבוגר היא בסדר אבל לבן נוער היא לא בסדר?
רויטל סויד: ופה קו הגבול הוא מאד קשה להעביר ואז הגעתי לתובנה, התובנה היא תובנה – אני לא אגיד שהיא מצערת, אבל היא בהחלט מחייבת אותנו להתגייסות – שהדבר שהכי חשוב שאנחנו נעשה לצד חקיקה ולצד העלאת מודעות ואני מברכת על הדיון הזה – ואתה אדוני היושב ראש, ועדת חינוך, חברת הכנסת מרגי, מחויב מאד לנושא הזה – הגעתי לתובנה שהדבר שמאד חשוב שאנחנו נעשה, הוא להשקיע בחינוך אבל לא סתם בחינוך.
רויטל סויד: אתם מדברים פה על פרויקט של ילדי כיתה י', אנחנו צריכים בכלל לחשוב שלא רק כיתה י', אנחנו צריכים להגיע לכיתה א' –כמו שאמרת, כפיר, כל כך יפה, היום החיים מתמצים בזווית ראייה כזו של מסך קטן, זה אפילו לא מסך מחשב, זה כבר הסמרטפון, כל החיים מתנקזים לשם וקבוצות הווטסאפ האלה שבהם ילדים מוציאים אחד את השני ובעצם מחרימים אחד את השני ופוגעים אחד בשני בדרך שאי אפשר בכלל להבין אותה.
רויטל סויד: אני תמיד נותנת את הדוגמה של הבן שלי שהיום הוא בכיתה ד', אבל הוא היה בכיתה ג' כשפעם ראשונה הוא זכה למכשיר המתקדם הזה, אבל בעצם שמחזיר אותנו שנות אור אחורה מבחינה חברתית, רגשית וסביבתית וכשהם הוציאו ילד מהכיתה ואמרתי לו, מה אתה עושה – הוא אמר לי, אמא, אבל מה הבעיה?
רויטל סויד: בלי להבין בכלל שמעבר למסך הזה יושב ילד והוא בוכה.
רויטל סויד: פעם, כשהיה לנו מאד ברור, לילדים צריכים בכיתות א', ב', בגן, מה מותר ומה אסור, מה זה להכות ומה התגובה, איך נראית התגובה הרגשית ממול, היום אנחנו בכלל לא מצליחים להבין את זה כי יש לנו מסך ומקלדת ויש לנו סוג של אוטיזם רגשי מול מה שקורה למי שנמצא בצד השני.
רויטל סויד: לכן, הנושא של החינוך הוא מאד חשוב, אבל צריך להבין משהו בחינוך, אנחנו לכאורה מחנכים לא להיות אלים ובריוני ואני היום התקדמתי עוד צעד, החינוך הוא גם לא להיות פסיבי ברשת.
רויטל סויד: כי כשאנחנו יושבים שם – אנחנו, אף אחד מאתנו לא בריוני ברשת – אנחנו רואים את זה, אנחנו מזדעזעים, אנחנו אומרים, וואו, זה נורא ואיום, בואו נראה מה עושים, נרוץ לחקיקה, נעשה דיון בכנסת, אתם מגנים את מי שבריון, אבל איזה כח שקט וכרגע אילם, יש לנו, לכל הצופים האלה אשר עומדים ולא עושים כלום ורק מגנים ולא מתחברים, איזה כח יש לנו לבוא ולהוקיע.
רויטל סויד: לא באלימות, לא בבריונות, אלא דווקא בשיח ואני חושבת שהיום אחד היעדים הגדולים – אני מברכת אתכם גם בתקשוב, גם בשפ"י, גם כמובן במשרד החינוך – אני חושבת שהיום המסר צריך להיות – לא לשיח אלים ובריוני, אבל גם לא לעמוד יותר דוממים מול האלימות והבריונות ברשת וזה דבר שהוא מאד מחויב המציאות.
רויטל סויד: אני הגשתי הצעת חוק שבכל גוף ציבורי, בין היתר בבתי ספר, יהיה ממונה – כמו שיש ממונה על הטרדות מיניות – יהיה גם ממונה על אלימות ובריונות ברשת שיתנקז אליו הכל, שהוא זה שידע לפנות אליכם הילדים והוא זה שידע לפנות לאיגוד האינטרנט, לכפתור אדום, לגוגל, לפייסבוק, למשטרת ישראל, למערך מעוף, הוא זה שידע לפנות כדי לנסות לסייע בכלים היותר אופרטיביים אבל כמובן שאתם, בני הנוער, מחוייבי מציאות.
רויטל סויד: שאלת קודם על חקיקה, אז חקיקה שמעבירה את הגבול בבריונות והסתה היא מאד ברורה, כמו שאמרתי - - -
יעקב מרגי: לא, הפוך, לא אמרתי חקיקה, אמרתי פגיעה בזכויות יסוד בסיסיות.
רויטל סויד: חקיקה בבריונות היא הרבה יותר קשה.
רויטל סויד: אני רוצה לומר משהו על שיימינג, כי שאלת באמת מה זה שיימינג.
רויטל סויד: שיימינג, ביוש, באופן טבעי צריך להיות דבר רע מבחינה ערכית ומוסרית, אנחנו לא רוצים לבייש אף אחד.
רויטל סויד: יש איזה שהוא פן צר מאד שכשמישהו נפגע ממישהו אחר ובוחר להוציא את התכנים של הפגיעה שבו – אנחנו רואים את זה בעיקר בעבירות מין, במותקפות מינית, לא מי שכותבת על אחרות בעילום שם, לא מי שכותבת באופן כללי שאני יודעת שיש מישהו שפוגע ובאופן כללי – כשיש מישהו או מישהו שבשמו מתייצב וכותב על מה שקרה לו וזה חוסה תחת חוק לשון הרע, במובן הזה שזה לא שקר וזה דברי אמת, פה אנחנו לא יכולים לבוא ולומר דבר על זה, אין פה איסור על חוק איסור לשון הרע, יש פה מישהו שנפגע ומחליט את הפגיעה שלו להוציא ברשת, בשמו ולא באיזו שהיא אצטלה של דברים אחרים, כאן אנחנו דווקא רואים איך הרשת דווקא משרתת אותנו.
רויטל סויד: הרשת מדהימה, הרשת בהחלט מאפשרת החלפת דעות, היא מאפשרת גם ביקורת, היא מאפשרת גם החלפת מידע והשכלה שלא יכולנו להגיע אליה קודם, צריך רק שנדע, בדור שלנו, איך לנתב אותה לקווים חיוביים.
יעקב מרגי: כמו בהרבה סוגיות השאלה הגדולה היא איפה מותחים את הקו.
רויטל סויד: מאד קשה.
יעקב מרגי: משרד החינוך אגף טכנולוגיות ויחד עם שפ"י – השר הודיע לי בתגובה שאתם עושים עבודת מטה בסוגיה הזו, בבקשה תציגו לנו.
<עינב לוק: אני רוצה להגיד שאנחנו עברנו כברת דרך בנושא הזה וכרגע אנחנו מרגישים שמשרד החינוך שם את זה כנושא מאד משמעותי במשרד ואני אגיד איך זה בא לידי ביטוי.
<עינב לוק: קודם כל, יש לנו שתי ועדות במשרד, ועדה אחת היא ועדה תוך משרדית שבעצם שותפים בה כל האגפים במשרד - - -
יעקב מרגי: ושמה של הוועדה?
<עינב לוק: הוועדה לגלישה בטוחה ובעצם הגענו למסקנה שזה לא גוף אחד שמוביל את זה, אלא מי שצריך להוביל את זה הם כל האגפים במשרד.
<עינב לוק: זה בא לידי ביטוי בכל התכנים ולכן אנחנו כאן יושבים נציגים גם ממדע וטכנולוגיה וגם מינהל חברה ונוער, כדי שזה יהיה בפורמלי ובבלתי פורמלי, שזה יהיה בשעות חינוך ובשעות כישורי חיים, שזה יבוא לידי ביטוי אפילו בתכנים הלימודיים, זאת אומרת שאם היום לומדים ביולוגיה או כימיה דרך אמצעים מתוקשבים אז גם שם צריך לדעת לאן נכנסים, לאן גולשים וחשבנו שזה יהיה נכון שזה יהיה שזור בכל העשייה של המשרד ולכן אנחנו יושבים יחד, כגוף.
יעקב מרגי: זו סוגיה של הגלישה הבטוחה.
<עינב לוק: נכון, בנוסף לזה אנחנו יושבים גם בוועדה בין משרדית, שיושבים בוועדה גופים ממשרדי הממשלה וגופים נוספים כמו גוגל, מייקרוסופט, אינטל ואנשים נוספים שיכולים לתרום לנו למהלך הזה.
<עינב לוק: אני רוצה להגיד כמה מילים על כמה מהלכים חשובים שאנחנו עושים.
<עינב לוק: בעצם, התוצאה של שתי הוועדות האלה הם כמה מהלכים חשובים, המהלך הראשון זה שישנה תכנית לכל שלבי החינוך שפועלת בשעות החינוך, במסגרת כישורי חיים, מהגיל הצעיר ועד לגיל הבוגר, זאת אומרת – אני בהחלט מסכימה איתך, חברת הכנסת, שלא ניתן להתחיל לעסוק בנושא הזה רק בכיתה י', אנחנו מדברים על עמיתים בכיתה י' וגם העמיתים הוסיפו שהם עובדים עם ילדים צעירים יותר, אם הם ירצו הם יוסיפו על זה בהמשך, אבל התכנית הספירלית מיועדת לילדים, ממש מגילאים צעירים ועד לגילאים הבוגרים.
<עינב לוק: כמו שאמרתי, התכנית משולבת בשעות חינוך, בשעות כישורי חיים ובנוסף לשעות חינוך, יש צוות בבית הספר שנקרא 'חיים ברשת' והצוות הזה כולל את מנהל בית הספר, רכז תקשוב, רכז חינוך חברתי, יועצת וגורמים נוספים בתוך בית הספר והם אמונים על התכנית.
<עינב לוק: בתכנית יש עבודה לאורך כל שנת הלימודים וגם עבודה ממוקדת בשלושה מוקדם במהלך השנה – אחד בתחילת השנה, כי בתחילת השנה אנחנו מדברים על מדיניות, על תקנון, על איך מתנהגים בבית הספר, מה לגיטימי ומה לא לגיטימי ואת זה אנחנו עושים בתחילת השנה.
<עינב לוק: בשבוע הלאומי לגלישה בטוחה, שכל בית הספר עוסק בנושא הזה על ידי גורמי פנים ועל ידי גורמי חוץ ולקראת היציאה לחופשת הקיץ – כשאנחנו יודעים שבחופשת הקיץ הילדים נמצאים הרבה במרחב הווירטואלי מאשר במהלך כל השנה.
<עינב לוק: אז אלה השלושה מועדים שאנחנו שמים את זה ביתר שאת, אבל זה פועל לאורך כל השנה.