GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עינב לוק: אני רוצה להגיד על כמה דברים חדשים ומשמעותיים שאנחנו עובדים, אחד, זה הרחבת נושא עמיתים שמובילות את זה היועצות בתכנית העמיתים, מובילים את זה דרך מינהל חברה ונוער שיכנס לתוך מעורבות חברתית, כך שיותר ילדים יוכלו לבחור בתכנית הזאת.
<עינב לוק: אנחנו הולכים לכתוב השנה קוד אתי של מערכת החינוך, איך מתנהלים ברשת, שאותו יכתבו הילדים.
<עינב לוק: אנחנו מתחילים את זה בשבוע הלאומי לגלישה בטוחה, אנחנו כמובן שותפים במהלך מאו"ר, שותפים משמעותיים שם.
<עינב לוק: הדבר האחרון שאני רוצה להתייחס אליו הוא שכל שנה אנחנו צובעים את השנה בצבע אחר בנושא של גלישה בטוחה.
<עינב לוק: בשנה שעברה דיברנו על לקחת 30 שניות לפני שיתוף והפצה, זה כל הנושא של האיפוק לפני שאני שולח ומפיץ.
<עינב לוק: שנה לפני זה עסקנו בנושא שאת התייחסת אליו, חברת הכנסת, זה נושא של העמודים מן הצד.
<עינב לוק: אנחנו חושבים שלעומדים מן הצד יש תפקיד מאד משמעותי, לא רק להעיר הלאה אלא גם להבין מה המשמעות של לא להגיב, של להעביר את זה הלאה, של רק לכתוב משהו שמעורר איזה – אנחנו חושבים שלילדים יש הרבה מאד כח בעניין ולכן אנחנו כל פעם שמים נושא אחר והשנה, הנושא שבחרנו זה פניה לעזרה.
<עינב לוק: הנושא של השבוע יהיה 'מושיטים יד ברשת', אנחנו רוצים להגיד שאנחנו רוצים לעודד ילדים שנפגעים, יש ילדים שנפגעים ולא פונים לעזרה ולא יודעים למי לפנות לעזרה, אנחנו רוצים לעודד את הפניה לעזרה מצד הילדים, גם כלפי העמיתים שלהם, גם כלפי המורים וגם כלפי ההורים.
<עינב לוק: העבודה העיקרית הולכת להיעשות עם המורים, שבעצם אנחנו רוצים לראות את המורים יותר אקטיביים בנושא של פניה לעזרה, לא רק לחכות שילדים יפנו אלא בעצם לתת כלים למורים לנושא של פניה לעזרה, איך לייצר זמן ומקום בתוך בית הספר לבדוק עם הילדים מה עובר עליהם בנושא של גלישה בטוחה וכמובן גם הנושא של הדרכת הורים, שההורים רואים מה קורה כי הרבה פעמים הדברים מתרחשים בבית, הם מגיעים ממצוקות בבית - - -
יעקב מרגי: כשאני לפעמים קורא טוקבקים ואני רואה מי עומד מאחוריהם, אני לא עושה הכללה, אבל חלק מאותם מורים.
יעקב מרגי: טוקבקים איומים, סגנון בוטה, אלים ועל ידי אנשים בוגרים, זה לפעמים מוציא אותך מדעתך איך אדם בוגר, במיושב בדעתו, יכול לכתוב דברים כאלה.
יעקב מרגי: אוקיי, חבר הכנסת דב חנין ולאחר מכן נחזור למשרד החינוך.
דב חנין: תודה לך אדוני היושב ראש, תודה על קיום הדיון החשוב הזה.
דב חנין: אני מצטרף לדבריך שאולי בהם אני רוצה לפתוח, כשאנחנו עוסקים בנושא הזה, אנחנו צריכים להבין שאנחנו עוסקים במפגש בין שני זרמים מאד בעייתיים.
דב חנין: זרם בעייתי אחד הוא דברים שקורים בחברה שלנו בכלל, נאמר כך ובצדק שהחברה שלנו היא חברה מאד אלימה, מאד מתוחה וזה לא נמצא רק ברשת, זה נמצא בחיים שלנו, בחיים היום יומיים שלנו וזה גם מתבטא ברשת.
דב חנין: לזה צריך לחבר את התהליכים שקורים ברשת והתהליכים ברשת הם תהליכים מאד בעייתיים ומסוכנים ואני מצטרף לדברים של חברת הכנסת סויד, על זה שלרשת יש גם תרומות חיוביות, היא מקור של מידע, אינפורמציה, חיבור בין אנשים, כל הדברים האלה הם דברים טובים ואנחנו בעדם, אבל צריך להבין שברשת יש מנגנונים, מובנים, שמעודדים גם הקצנה וגם בריונות.
דב חנין: קודם כל, אני מניח שכולכם יודעים, מסביב לשולחן הזה, שרשת כמו פייסבוק מתגמלת אמירות קיצוניות ולפעמים גם אמירות אלימות.
דב חנין: זאת אומרת המנגנונים הפנימיים של הרשתות האלה יודעים לתת עדיפות למסר שהוא נורא פרובוקטיבי, הוא ישר יזכה להקפצה, הוא ירוץ קדימה בזמן שכל מיני אמירות מתונות ומאוזנות, ירדו למטה ולא יזכו לכזאת בולטות.
דב חנין: נורא פשוט, כי זה מייצר להם כסף, זה מייצר להם רווחים.
דב חנין: זאת אומרת, מאחורי הבריונות ברשת יש איזה שהוא סוג של קפיטליזם של הבריונות ברשת וזה דבר שאנחנו חייבים להבין אותו, מאחורי העסק הזה עומד מנגנון שמייצר מהסיפור הזה המון רווחים, אז איך מתמודדים עם הדברים האלה?
דב חנין: זו שאלה מאד מסובכת, כי אנחנו – חברת הכנסת סויד מעורבת בכמה ניסיונות בעניין הזה ובחלקם אני שותף – אנחנו במקרים רבים מנסים לפתור את זה דרך החוק, אומרים, אוקיי, הדבר הזה פשוט אסור, אבל זה לא תמיד נותן לנו פתרון ולפעמים אנחנו גם בעצמנו חוששים שאנחנו נשפוך את התינוק עם המים, אז אנחנו מאד זהירים בדברים האלה וכאן החשיבות של הדיון הזה.
דב חנין: בעצם, אחת השאלות הקריטיות ביותר היא שאלת הדה לגיטימציה לדברים מסוימים שאנחנו רואים אותם בציבור ואין לנו כלי חברתי יותר חזק מאשר מערכת החינוך ואני מתכוון לא רק למערכת החינוך הפורמלי – וכל הכבוד לעבודה שאתם עושים במשרד החינוך – אלא גם לחינוך הלא פורמלי – תנועות נוער, קבוצות נוער, התארגנויות וכד', להפעיל את כל המערכות האלה כדי לייצר דה לגיטימציה לסוג מסוים של אמירה, לסוג מסוים של התבטאות, שאולי היא תהיה חוקית אבל היא תהיה מגעילה.
דב חנין: אנחנו צריכים להעביר בסופו של דבר מסר שאומר שזה בסדר גמור לנסוע בכביש, אבל זה לגמרי לא בסדר לדרוס אנשים, אותו דבר ברשת, זה בסדר גמור לגלוש ברשת, רק לא לדרוס אנשים ולמחוץ אותם תוך כדי זה שאני משתמש ברשת.
דב חנין: אני חושב שזו מערכה נורא חשובה ולכן אני מברך על כל היוזמות שלכם, אבל החשש הגדול שלי הוא שמול העוצמות של המנגנונים האלה, כל הדברים שאנחנו עושים זה כמו ילד שמנסה להתמודד עם סכר שהוא לגמרי פרוץ ופה ושם אנחנו מצליחים לשים אצבע.
דב חנין: לכן, אדוני היושב ראש, אני מציע גם לוועדה לקחת את הנושא הזה כנושא בעדיפות ומדי פעם לראות מה אנחנו עוד צריכים לעשות, גם מכם אנחנו מבקשים חוץ מהדברים טובים שאתם עושים, לספר לנו מה חסר, מה אתן כנשות מקצוע שעובדות בתחום, אתם כילדים שפעילים בתחום הזה, תלמידים שפעילים בתחום הזה, מה אתם חושבים שהמערכת יכולה לעשות עוד ולא עושה, איפה נקודות החוסר שלנו, איפה נקודות העיוורון שלנו, כי אני חושב שזו אחת השאלות החברתיות הכי חשובות שנמצאות על השולחן הציבורי.
יעקב מרגי: תודה, חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.
מסעוד גנאים: תודה רבה, אני לא אאריך בדברי משום שחברי כבר אמרו את כל מה שצריך לומר.
מסעוד גנאים: אין ספק שהנושא הוא חשוב מאד והוא מסוכן מאד, אנחנו כל יום חשופים לתופעות האלה, כל יום חשופים לאיזה תלמיד או תלמידה שהם נחשפו למעללים כאלה, לצערי, ברשת מחברות שלה או מאחרים.
מסעוד גנאים: והיא בינה לבין עצמה, לפי הסביבה שלה, אם הסביבה שלה תומכת והיא בטוחה והיא מדברת, זה צעד ראשון שיהיה בסדר וההיפך הוא נכון, יש כאלה שלא יודעים איפה לפנות, מופנמים בעצמם וראינו תוצאות איומות בסוף של תלמידים או של ניסיון התאבדות או התאבדות או שאר התופעות, לצערי, שראינו.
מסעוד גנאים: אני חושב שמה שקורה ברשת – אין ספק שטכנולוגיה היא ברכה או קללה, תלוי איך משתמשים בה ולמה, אבל לפי דעתי השימוש ברשת של הנוער שלנו, במיוחד התלמידים, זה גם חושף – ברעידות אדמה יש סולם ריכטר – זה סולם ריכטר לחינוך ולעולם הערכים שלהם ושלנו, מה אנחנו נתנו להם ולצערי, הרבה מהם נופלים במבחן הזה.
מסעוד גנאים: פה האחריות והתפקיד שלנו מכל הצדדים, אם זה של מערכת החינוך או של ההורים בבית, משום שהילד הזה שחי בינינו אבל לבד, פה האחריות והתפקיד שלנו מכל הצדדים, אם זה של מערכת החינוך או של ההורים בבית, משום שהילד הזה שחי בינינו אבל לבד – בגלל הטכנולוגיה הזו הוא בינו לבין עצמו, משוטט, לא יודע איפה ומגיע לאלסקה או לקוטב הצפוני ובן שלי ליידי ואני לא יודע, אני חושב שהוא ליידי אבל הוא לא ליידי, אני לא יודע איפה הוא טס, באיזה עולם הוא נמצא – זה מכריח אותנו, לפי דעתי – מה שאתם עושים במשרד החינוך זה נפלא, צריך להעלות את התודעה אצל ההורים לעשות משהו שם כדי שהם גם יאתרו מה הבן שלהם, שעומד לידם או יושב לידם, עושה וגם הכלים, כשמדברים על המורים, אנחנו מדברים על דברים חדשים, העולם שמשתכלל במהירות האור והילדים שלנו הם יותר מתוחכמים מאתנו, כל גיל הוא יותר מתוחכם מהגיל שהיה אחריו, אז צריכים לעקוב אחרי זה, לרוץ אחרי זה כדי גם להציל אולי קרבנות בעתיד, תודה.
יעקב מרגי: תודה, אני אעביר את רשות הדיבור למשרד החינוך שוב ולאחר מכן ארגון אינטרנט ישראל, אני אתן לך להתייחס לזה.
יעקב מרגי: אין ספק שנער או תלמיד או נערה שחווים תופעה של ביוש ברשת הם – אחד הסימפטומים זה התכנסות בתוך עצמם, בדרך כלל דחויים והם אפילו לא יספרו על זה.
יעקב מרגי: השאלה, תוך כדי הצגת הנושאים, אם אותם עמיתים שומרי מסך גם יודעים לזהות בתוך החברה, בתוך הסביבה שלהם, נערים או נערות כאלה שחוו והם לא יזעקו את זעקתם, הם זועקים זעקתם פנימה.
<עמיר גפן: בוקר טוב, עמיר גפן, אגף טכנולוגיות מידע במינהל תיקשוב של המשרד.
<עמיר גפן: לשאלה הספציפית לגבי החוויה הרגשית והטיפולית אני אתן לעינב לענות, אני בעצם מגיע לתוך העשייה המשותפת הזאת בתוך המשרד ממינהל תקשוב, שבעצם זה מאד מתחבר למה שנאמר פה בוועדה.
<עמיר גפן: המינהל שאני נמצא בו קודם כל מחפש לשלב ולהביא את הטכנולוגיה לתוך בתי הספר ואל התלמידים, אין לנו, באופן עקרוני, בעיה עם הטכנולוגיה ולא עם טכנולוגיות הרשת ואל עם הרשתות החברתיות, אבל גם אנחנו כמינהל די מהר זיהינו –שלצד כל הדברים הטובים, בדיוק כמו שנאמר פה – בשימוש לא נבון בכלים האלה אנחנו יכולים לייצר אירועי פגיעה ואירועים קשים ומתוך זה בעצם יצאנו להתחיל לבוא ולומר – איך לצד ההנגשה של הטכנולוגיה הזאת שאנחנו מעודדים אותה ובעדה, אנחנו בעצם מקנים נורמות להתנהלות ויכולת של הבנה של המרחב הזה.
<עמיר גפן: אני כבר אקדים ואומר אולי לסוף, אני מגיע ממקום טכנולוגי, הפתרונות שהטכנולוגיה יכולה לתת לנו הם מאד מצומצמים, בכל זאת יש משהו ואנחנו עושים את זה – החל ממקומות שמחפשים לסנן את אותם אתרים ברמה הטכנולוגית, בטח במערכת החינוך ובבתי הספר, שלא תהיה גלישה חופשית לאתרים שאנחנו חושבים שלא צריך לגלוש אליהם, שימוש מושכל בכלל וזמן שימוש בחשיפה למסכים שצריכה להיות מבוקרת וגם להכיר – בכל זאת קיימים כלים שיכולים – שהם גם במרחב הדיגיטלי – שיכולים לעזור לנו להימנע וגם אם ראינו תופעות שהן תופעות שליליות לדווח ולהתחיל תהליך גם מול ספקי הפלטפורמות שבעצם עוזר לנו לחפש לדווח על התכנים האלה, להוריד את הדבר האלה, בתוך הדפדפנים יש כלים - - -
מסעוד גנאים: סליחה, משום שנתקלתי בבעיה לפני שבוע, אתם מתערבים בעניינים ספציפיים איך לפתור בעיה – למשל מנהל בית ספר שאחת התלמידות פרסמו למשל תמונות שלה ורוצה עזרה?
<עמיר גפן: כן, מצוין - - -
מסעוד גנאים: הוא יכול לפנות – איך להסיר את זה, איך לסגור פייסבוק מסוים שהוא רוצה את זה?
<עמיר גפן: לכן, זה בדיוק החיבור שעינב דיברה, פה בדיוק מגיעה לידי ביטוי – כמו שאני ועינב יושבים פה כשאני מגיע מהצד הטכנולוגי ועינב מגיעה מהצד החינוכי הטיפולי, אותו דבר, כשיש לנו אירוע יש לנו פה שני ממדים, אחד זה כמו שאתה אומר בכמה הטכנית, אנחנו רוצים את הפגיעה הזאת לנסות ולהסיר אותה ואני כבר אומר, זה לא תהליך קל, אבל זה לא אומר שאנחנו לא מנסים וזה בהיבט הטכנולוגי הטכני ומיד לצדו את ההיבט החינוכי, ההתערבותי, הטיפולי וזה אנחנו עושים ביחד עם שפ"י והחיבור הזה – בעצם כשאנחנו מדברים על אלימות ברשת יש לנו גם את הצד של החינוך וגם את הצד של הרשת, הצד הטכנולוגי.
<עמיר גפן: עוד דבר אחד ועם זה אני אסיים, מאד חשוב לנו כמינהל תקשוב - - - מערכת החינוך, שהמורים יכירו את הסביבות, שיכירו איפה הדברים האלה קורים.
<עמיר גפן: זאת אומרת שאם אחד התלמידים המקסימים פה ייגש למורה ויגיד עשו לי משהו סנאפצ'ט או הייתי באיזה אירוע לא נעים בהאוס פרטי, שהמורה לפחות ידע –אני לא אומר שהמורה צריך להוריד סנאפצ'ט והאוס פארטי, אבל לפחות שידעו במה מדובר, שפה יש איזה וידאו חברתי ופה יש משהו אחר – את ההנגשה של הידע הזה, בזה אנחנו עוסקים בצד הטכני ביחד עם שפ"י בצד החינוכי והטיפולי וחברה בנועם, בצד הערכי וגם הבלתי פורמלי.
<טלי אורנשטיין כהן: אז רגע, אז אני - - -
<טלי כהן אורנשטיין: אני טלי כהן אורנשטיין, אני ממינהל חברה ונוער שאמון על הרצף החינוכי – החינוך הבלתי פורמלי – בשעות הבוקר בבתי הספר והחי' הבלתי פורמלי לי אחר הצהריים בתנועות הנוער, מנהיגויות של נוער ואני חייבת רגע לציין שבמקביל לקבוצות של גוגל, בשיתוף משרד החינוך שומרי המסך, יש קבוצה אחרת שנקראת מובילים ברשת, שזה גם, שיתוף פעולה הדוק – שפ"י, מינהל חברה ונוער ומינהל התקשוב, אנחנו מקימים קבוצות מנהיגים שזה יהיה נושא ההתמחות שלהם.
יעקב מרגי: במסגרת תנועות הנוער, ארגוני הנוער או בתי הספר?
<טלי כהן אורנשטיין: לא, במסגרת הרשויות, הם יהיו כמו מד"צים, מדריכים צעירים ויעלו ברשויות, מי שמנהל אותם זה רכז נוער מטעם הרשות שאנחנו מכשירים אותו.
יעקב מרגי: במידה ויש רכז נוער.
<טלי כהן אורנשטיין: כן, במידה ויש ואם אין אז יש כל מיני אפשרויות.
<טלי כהן אורנשטיין: בכל מקרה, גם תנועות הנוער – אנחנו מעבירים חומרים שנכתבים בנושא לתנועות הנוער, לארגוני הנוער, מועצת הנוער הארצית כתבה מדריך שנקרא 'עושים טוב ברשת – מעבירים את זה הלאה: מדריך מנוער לנוער', אנחנו עוסקים בזה גם בחינוך הבלתי פורמלי וזהו, בגדול.
יעקב מרגי: כמה כאלה יש לך?
<טלי כהן אורנשטיין: מובילים ברשת?
<טלי כהן אורנשטיין: תכנית שמתחילה השנה - - -
יעקב מרגי: אה, מתחילה.
<טלי כהן אורנשטיין: אנחנו עדיין מגייסים, יש לנו קבוצה שהתחילה כבר לפעול בהוד השרון - - -
יעקב מרגי: השאיפה היא – יש לכם מגבלה?
<טלי כהן אורנשטיין: לא, אין, כל רשות שתרצה אנחנו נכשיר.
יעקב מרגי: איך עושים שהיא תרצה?
<טלי כהן אורנשטיין: אנחנו פונים אליהם, מסבירים להם.
יעקב מרגי: לא הבנת את השאלה לעומק.
<טלי כהן אורנשטיין: מה?
יעקב מרגי: מי שיושב פה שואל את השאלות, איך אתם מתמרצים אותם לרצות?
<טלי כהן אורנשטיין: אנחנו נותנים להם הכשרה על חשבון משרד החינוך, התלמידים מרוויחים מזה שעות מעורבות חברתית.
יעקב מרגי: מאה אחוז, תודה.
יעקב מרגי: אינטרנט ישראל, בבקשה.
<אורנה היילינגר: אורנה היילינגר, מנהלת המרכז לאינטרנט בטוח באיגוד האינטרנט הישראלי.
<אורנה היילינגר: איגוד האינטרנט מפעיל בעצם בחמש שנים האחרונות את המרכז לאינטרנט בטוח שעושה שני דברים – האחד, הוא קו חם שפועל 24/7 ונותן מענה אנושי מאויש למי שנפגע ברשת, רק אתמול טיפלתי במהלך הלילה בשתי פניות כאלה.
<אורנה היילינגר: מגיעות אלינו למעלה מ- 4,000 פניות בשנה כש-50% מתוכן - - -
יעקב מרגי: כשאת אומרת קו חם, זה מספר שהוא ידוע?
יעקב מרגי: מפורסם?
<אורנה היילינגר: פחות ידוע, לכן יש לנו רק 4,000 פניות.
יעקב מרגי: פחות ידוע – את לא אומרת את זה בציניות.
<אורנה היילינגר: אני לא אומרת את זה בציניות, אני אומרת את זה ברצינות.
יעקב מרגי: אז איך עושים כדי לפרסם אותו?
<אורנה היילינגר: אני אשמח לקבל את העזרה של אדוני, בכל דרך שהיא לפרסם את זה, זה מופיע בחוזר מנכ"ל של משרד החינוך, זה מופיע ומתקבל ועדין אני חושבת שמרבית הציבור עוד לא יודע את זה, זה מופיע גם בקמפיינים השונים שעשינו בשנים האחרונות ואני מקווה שככל שעובר הזמן, באמת יש יותר חשיפה ונשמח לקבלת את עזרת הבית הזה לחשיפת המספר.
<אורנה היילינגר: זו פעילות אחת - - -
יעקב מרגי: זה במסגרת קווי חינם?
יעקב מרגי: איך זה?
<אורנה היילינגר: זה מספר טלפון רגיל.
יעקב מרגי: רגיל?
<אורנה היילינגר: 03, אין מספר אחד כוכבית, ניסינו לקבל את זה ממשרד התקשורת ולא קיבלנו, אני חושבת ש - - - של מאו"ר קצת בלם את הנושא הזה, אנחנו נשמח לקבל באמת מספר כוכבית כדי שזה יופיע בכל הרשומות, בכל ארגון, כאחד ממספרי החירום.
<אורנה היילינגר: אני חושבת שהמפתח לשינוי אמתי זה הדוגמה, דוגמה אישית, נאמר גם על ידי חברי הכנסת – אני מאד אהבתי לשמוע את חבר הכנסת חנין אומר שהוא חסם מישהו ברשת, אני חושבת שחלק מהשינוי זה להגיד – די, מספיק, אנחנו לא מוכנים יותר לזה.
<אורנה היילינגר: מחברי הכנסת ועד לכל אחד ואחד מהתלמידים, זה להגיד מספיק.
יעקב מרגי: בינתיים חוסמים יותר, אם תעשי סטטיסטיקה, כשאת מנדנדת למישהו – תפסיק, להתנהג טוב, לתת לו מוסר, פעם, פעמיים, שלוש, הוא חוסם אותך, נמאס לו לשמוע אותך.
<אורנה היילינגר: אני חושבת שכוכם של הרבים מול אחד שאומר 'מספיק' זה באמת כח חלש, אבל כשרבים אומרים 'מספיק' זה בהחלט - - -.
<אורנה היילינגר: בנוסף, כשאני אומרת 'לא' ונעזרת על ידי שלושה או ארבעה אנשים, זה כבר עושה את זה אחרת.
<אורנה היילינגר: חשוב לי עוד לומר – המודעות של ההורים, המודעות של המבוגרים, זה בציר העניין.
<אורנה היילינגר: כמות הפניות שמגיעות אלינו על שיימינג או על בריונות ברשת שמתחילות מעצם העובדה - - -
יעקב מרגי: אני חייב להפסיק אותך, אנחנו צריכים לא לדבר בכמה קולות, אנחנו כהורים צריכים להפסיק לדבר בכמה קולות – מצד אחד אנחנו שומעים ואנחנו דוחפים לעצמאות של הילד ולא לחטט לו ולא זה ולא זה וכולנו יודעים מה הפרפרים בבטן, כל אחד עם הילדים שלו.
יעקב מרגי: כיף לאותם הורים שהילד אומר לו 'קח אבא' או 'קחי אמא, תבדקי לי' וצריך לשים את הדברים על השולחן, לא להסתתר, כשהעסק הוא אידאלי אנחנו לא צריכים את הדיון הזה.
יעקב מרגי: אנחנו צריכים את הדיון הזה למצב הלא אידאלי, כי ברגע שנער או נערה רוצה או רוצה להיות בוטה או בוטה כלפי חברה שלה היא תעשה את זה והיא לא תראה את זה לכל אחד ואם היא רוצה לעשות שיימינג או חרם ברשת, היא לא תראה את זה לכל אחד.
יעקב מרגי: היא אפילו תנסה להסוות את זה או ינסה להשוות את זה, אנחנו צריכים להתמודד במצב הלא אידאלי.
יעקב מרגי: הורים זה נכון, אני לא מוריד מהאחריות, ההורים חייבים להיות חלק מכל תהליך ואנחנו צריכים – כשאנחנו מקיימים דיון, גם על המצבים הלא אידאליים.
<אורנה היילינגר: יש לי שני דברים להגיד לך – הם עושים עבודה נהדרת, הם באמת עושים עבודה נהדרת - - -
יעקב מרגי: מי אלה 'הם'?
יעקב מרגי: אני לא אוהב את ה-'הם'.
<אורנה היילינגר: אני מכירה אותם מהשטח, אבל אחרי שהם היו בכיתה ודיברו עם הילדים ועשו איזה שהוא שינוי קטן בקרב הילדים והילד חוזר הביתה ורואה את אמא שלו או את אבא שלו כותב פוסט, שאני לא יכולה לקרוא אותו, עבודת הקודש שלהם לא שווה לשום דבר.
<אורנה היילינגר: זה פעם אחת, פעם שניה - - -
יעקב מרגי: יבוא הילד, אם זה עשה עליו רושם ואנחנו אומרים – והשיב לבבות על בנים.
יעקב מרגי: יגיד לו - אבא, לא עושים ככה.
יעקב מרגי: אמא, לא עושים ככה, איך את מדברת?
<אורנה היילינגר: זה פעם אחת, פעם שניה, אני רוצה לספר לכם סיפור שקרה לי במהלך סוף השבוע, מתקשרת אם לנערה בת 13 שבמהלך הלילה היא גילתה שהבת שלה בת ה- 13 שלחה תמונות עירום מלא, של עצמה, לבחור בן 15, לנער בן 15, בווטסאפ, אני מרימה להנחתה לאסתר.
<אורנה היילינגר: העניין הוא שהאמא לא דיברה איתה מעולם על זה, בת 13, זה הסיפור.
יעקב מרגי: מפעילי אתרים אינטרנט, שרון קייזר נמצאת אתנו?
יעקב מרגי: את רוצה להתבטא?
<שרון קייזר-הלר: אני קצת מצטרפת לקול של אורנה - - -
יעקב מרגי: רק סביב השולחן אם תרצי, אוקיי, יש מישהו שרוצה להתייחס סביב השולחן?
<ליאור פרץ: אני רוצה להוסיף משהו לגבי מה שהיא אמרה, אורנה.
יעקב מרגי: זה כבר עבד עליה, היא לא - - -
<ליאור פרץ: אז נכון שהיא אומרת שאנחנו באים הביתה, עשינו את השינוי שלנו אפשר להגיד ואנחנו מנסים כמה שפחות ואנחנו רואים את ההורים יותר מתקדמים.
<ליאור פרץ: אבל כפי שחבר הכנסת אמר פה, שרוצים שההורים יתקדמו יותר מהילדים, אני חושבת שזה בעצם התהליך שנעשה פה שהילדים - - - בטכנולוגיה וההורים עקפו אותם, שככה זה כאילו הגיע לרמות הפגיעה ובנוסף, אם אנחנו רואים שרמת הנפגעים ורמת הפוגעים עולה, אז אני חושבת שצריך יותר לפעול.
<ליאור פרץ: נגיד אנחנו התחלנו מגיל צעיר כבר – קוראים לזה עמיתים ג'וניור – ואנחנו, ילדים בגיל שלנו, בכיתה ט', הכשרנו ילדים מהיסודי שימשיכו את הדור שלנו וככה זה יתקדם יותר מהר וכל התהליך הזה ימשיך - - -
יעקב מרגי: הולך ומתרבה ומתחזק, אין ספק.
יעקב מרגי: אני רוצה לשאול שאלה, אתכם, את העמיתים.
יעקב מרגי: כולנו, חבוי בתוכנו הילד שבנו והתלמיד שבנו וברגע שפניתם או הערתם למישהו על שיח אלים או התנהגות בלתי הולמת, לא חששתם שזה יחשוף אתכם לתגובות ציניות, אפילו לפעמים התקפה?
<שירז ארזי: אני מניחה שתמיד יש את החשש הזה, שאולי הצד השני לא יקבל את זה טוב, בעיקר אם הוא יותר מבוגר מאתנו.
יעקב מרגי: אני הנחתי את ההנחה, השאלה אם את חווית את זה.
<שירז ארזי: כן.
<שירז ארזי: צריך להתגבר על הרגשות האלה ודווקא כן להגיד להם, כי אנחנו יכולים להשפיע אפילו שאנחנו יותר צעירים מהם, יש לנו את הכח להשפיע וצריך להאמין בזה שאנחנו יכולים להשפיע וזה יקרה.
יעקב מרגי: תודה, בבקשה.
<כפיר קושניר: אנחנו, בני הנוער, לא משנה איך מסתכלים על זה, אנחנו הדור הבא.
<כפיר קושניר: באיזה שהוא מקום אנחנו אפילו מחנכים - - -
יעקב מרגי: לא מסתכלים על זה, זו עובדה.
<כפיר קושניר: זו עובדה.
יעקב מרגי: זה תהליך שיקרה ולא יעזור לך כלום.
<כפיר קושניר: באיזה שהוא מקום, אנחנו אפילו מחנכים את ההורים שלנו כמו שהם מחנכים אותנו, זה משהו שפועל ואם ילד בא ועושה אלימות ברשת, נכון, אנחנו יכולים להסביר לו שזה לא נכון ולא מוסרי ואת כל מה שצריך, אנחנו לא יכולים לחשוב אבל מה שהוא יעשה, אנחנו פועלים כדי שזה לא יקרה מלכתחילה.
יעקב מרגי: במילים אחרות, אתה לא פוחד.
<כפיר קושניר: אני לא פוחד.
יעקב מרגי: הולך על זה.
<כפיר קושניר: בן אדם שעושה את זה – אם אתה מסביר לו מה הוא עשה, הוא מתחרט על זה.
<כפיר קושניר: אלה דברים שמתמודדים איתם ואני רוצה להוסיף למשהו שאמרו פה, אמרו שאם משהו קורה בסנאפצ'ט או בהאוס פארטי כשקורה משהו וצריך לספר למורה – אם התלמיד בא לבד זה יכול להזיק לו באיזה שהוא מקום.
<כפיר קושניר: לדעתי, הכח של הקבוצה – אם יש מאחורי הילד עוד ילדים שיכולים לעזור לו, זה יגרום לדבר הזה להיות יותר ברור ויותר יבוא לטובתו.
יעקב מרגי: אין ספק, לכן זה מתבקש, אני חושב שצריך להעתיק ולשכפל את המודל הזה בכל בית ספר.
יעקב מרגי: אפילו להיות נדיב, בכל שכבת גיל בבית הספר, זה ייתן יותר ביטחון גם לאלה שעוסקים בזה וגם לאלה הנפגעים, כי אמרתי – אחת התופעות, זה בדוק ממחקר ידוע, הם סובלים לאחר מכן מחרדות, מבידוד עצמי, הם זועקים פנימה, הם לא מוציאים את זה החוצה.
יעקב מרגי: צריך מישהו – ברגע שתהיה לו המשענת הזו של אותה קבוצה אין ספק ש - - - התחרטת?
<שרון קייזר-הלר: התחרטתי.
<שרון קייזר-הלר: שרון קייזר-הלר מהשירות הפסיכולוגי חינוכי פה בירושלים וממרכז 'הורשת' ואני רוצה לחבור - - -
יעקב מרגי: מה זה 'הורשת'?
<שרון קייזר-הלר: 'הורשת' זו קבוצה של פסיכולוגים - - -
יעקב מרגי: אני חשבתי שיש פה טעות דפוס.
<שרון קייזר-הלר: לא לא, הורים ברשת זה חינוך להורות וחינוך ברשת.
<שרון קייזר-הלר: אני רוצה להתייחס למה שאמרו כאן
<שרון קייזר-הלר: גם בני הנוער וגם משפ"י ואני חושבת שגם חברת הכנסת הזכירה את זה, שאנחנו במודלים שאנחנו עובדים איתם ובנינו בעצם מתייחסים מאד דווקא ל- 28 ילדים האחרים שלא לקחו חלק במעשה הבריונות, במודלים פסיכולוגיים ישנים יותר קוראים להם – העומדים מהצד, אנחנו מכנים אותם היום – הקוראים מהצד.
<שרון קייזר-הלר: בעצם אתם דיברתם עכשיו על כוחה של קבוצה והכח לתמוך ועל ערבות הדדית ועל להיות ביחד, ואנחנו מאמינים היום שהמוקד צריך להיות שם, להציף את הקולות החיוביים, להביא את הערכים שלנו כהורים, כמחנכים, כאנשי טכנולוגיה זה לא משנה, לתוך המרחבים הווירטואליים ולהטמיע אותם שם, להפסיק – לא להפסיק, גם אני כפסיכולוגית מתעסקת הרבה עם מי שעשה את הבריונות ומי שחטף את הבריונות, אבל במקביל – אם אנחנו נעשה עבודה חינוכית, מערכתית, אמתית, עם חברי הקבוצה האחרים, עם אותם קוראים מהצד, שם יכול לבוא השינוי ואת זה שמענו מאותם בני נוער.
<שרון קייזר-הלר: אתה בעצם שאלת, מה קורה כשילד חוטא ואתם דיברתם על לא ללכת לבד, הילדים שאנחנו פוגשים בסדנאות, בשטח, אומרים את זה בצורה מאד ברורה – אנחנו לא מגנים גם על החברה הכי טובה שלי, אני לא אגן כדי שהאש לא תוסט אלי, אם הייתי יודע, אני, שיבואו שלושה או ארבעה אנשים ויתמכו בי ויתנו לי את הגב ויהיו ביחד – כי בסופו של לדבר פה, מדינת ישראל, אנחנו, ערבות הדדית ורעות זה הערכים המרכזיים שאנחנו רוצים להנחיל פה, אז אנחנו צריכים להביא את כל הדבר הזה גם לרשת.
יעקב מרגי: מועצת התלמידים והנוער הארצית ולאחר מכן המשרד לביטחון פנים, משטרת ישראל, בבקשה.
<טל וקנין: טל וקנין, נציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<טל וקנין: קודם כל רצינו להודות - - -
יעקב מרגי: מאיפה את בארץ?
<טל וקנין: אני מהרשות אשדוד וגם יובל, חברה שלי.
יעקב מרגי: היא תציג את עצמה אחר כך.
<טל וקנין: חשוב לנו, קודם כל, להגיד תודה לכל הגורמים שעבדנו אתם במהלך השנה האחרונה, אם זה הכפתור האדום ואם זה איגוד האינטרנט הישראלי וגם בתחילת השנה, פתחנו את - - -
יעקב מרגי: סליחה, לפני כן, הכפתור האדום מופיע בלוחות המודעות של בית הספר, בגדול, במקום בולט?
יעקב מרגי: זה אחד התובנות שהיו לנו מהדיונים, הראשון.
יעקב מרגי: אומרים לי כן?
<טלי כהן אורנשטיין: אני אתייחס.
יעקב מרגי: בבקשה, אני אחזיר לך את רשות הדיבור.
<טלי כהן אורנשטיין: מה שעשינו, בעקבות גם הדיון הזה, אנחנו הוצאנו עלון בשנה שעברה, לכל בתי הספר, שהיו בו כל המסרים של משרד החינוך כולל מספרי טלפון לפניה לעזרה, גם של איגוד האינטרנט, גם של כפתור אדום, גם של הזמנה לפנות ליועצי בתי הספק, לרכז התקשוב וזה נשלח לכל בתי הספר, לשלוח את זה לתלמידים ולהדפיס את זה ולשים את זה בבית הספר.
<טל וקנין: אז גם כל אלו עזרו ותמכו במהלך השנה בכל מה שקשור בבריונות ברשת ושיימינג.
<טל וקנין: אנחנו מדברים כאן על פתרונות שהמועצה מנסה לקדם, בתחילת השנה פתחנו את השנה בסימן שבוע אהבת חינם, בוא נקרא לזה שיימינג חיובי, אתגרנו את התלמידים באמצעות פרויקט של 'תעביר את זה הלאה' - - -
יעקב מרגי: אין שיימינג חיובי.
<טל וקנין: שיימינג חיובי - - -
יעקב מרגי: שיימינג זה ביוש, אבל הבנו את הרעיון.
<טל וקנין: אבל זה שיימינג חיובי.
יעקב מרגי: הבנו את הרעיון, מאה אחוז.
<טל וקנין: אז אנחנו מגיעים למצב שעם כל מה שכל אחד עובד בצורה מדהימה, בארגונים שונים, אנחנו לא מצליחים לאגד את כל המוקדים האלה לדבר אחד, לגב אחד, מול התופעה הגדולה הזאת.
<טל וקנין: זו תופעה שהגב שלה הרבה יותר רחב מכל ארגון קטן ואני חושבת שאם אנחנו נאגד כוחות ונשתמש בכח שיש לנו בתור מועצת התלמידים והנוער הארצית, שמאגדת את כל העניין גם הבלתי פורמלי וגם הפורמלי, תנועות וארגוני הנוער וגם בתי הספר, אנחנו נוכל ליצור רשת חברתית רחבה של חינוך לכבוד הדדי, חינוך למשמעת עצמית ושימוש ברשת.
<טל וקנין: רציתי גם להתייחס לעוד דוגמה, של כל העניין של דוגמה אישית, בשנים האחרונות התופעה גם של השיימינג וגם הכפשות והסתה ברשת ממשיכות להתקדם בקצב הולך וגובר, אם זה בין חברי כנסת ואם זה בין אזרחים שמרשים לעצמם לקחת את חופש הביטוי למקום הרבה יותר כואב וקיצוני, אם זה בין קבוצות ומחנות פוליטיים, אז זה מגיע לכל מקום ועצם העובדה שאנחנו לא מותחים את הקו הדק הזה, בין חופש הביטוי לבין כבוד האדם והזכות לשם טוב ואנחנו לא יודעים איפה לשים את הסטופ, כי במידה מסוימת כשאנחנו לא שמים קו ברור ואנחנו לא עוצרים את זה כשזה מגיע מכאן, אין לנו זכות לחנך אף אחד, אין לנו זכות לחנך כשאני נבחרת ציבור – אני נבחרת ציבור של תלמידים שנתנו בי את אמונם שאני אשמיע את דעתם, אין לנו זכות לחנך אם אנחנו בעצמנו לא מראים דוגמה אישית.
<טל וקנין: אז זה מה שלדעתי, אני מנסה להעביר, אנחנו נשמח לשתף פעולה במסגרת השבוע לאינטרנט בטוח.
יעקב מרגי: תודה, יובל רוצה להוסיף?
<יובל בושרי: לא תודה.
יעקב מרגי: אוקיי, משטרת ישראל, בהיבט הזה של בני הנוער, כשזה כבר גולש אליכם זה כבר ברף החמור והקיצון, אז תן לנו תמונת מצב.
יעקב מרגי: הכצעקתה?
<ירון שטרן: כן, הנושא של שיימינג ברשת הוא נושא שהוא בדרך כלל לא מגיע לפתחה של משטרת ישראל בתחום האכיפתי, אלא יותר בתחום של הטיפול בנוער.
<ירון שטרן: אנחנו שותפים, יחד עם משרד החינוך ויחד עם גופים אחרים שדיברו פה סביב השולחן, בנושא של הפעלת תכניות מניעה.
<ירון שטרן: יש קציני מניעה שעוברים בבתי ספר ומרצים לתלמידים איך להתנהל ברשת, כמובן גם על דברים אחרים שהם יותר בתחומים הפליליים, אבל גם בנושא הזה של התנהגות נכונה ברשת, אנחנו שותפים עם משרד החינוך בשבוע האינטרנט הבטוח, שוטרים מגיעים גם להרצות בבתי ספר ולהסביר לתלמידים כיצד ניתן להתגונן, כיצד ניתן לפנות למשטרה במידה ועלתה איזו שהיא בעיה וגם כיצד אפשר לעזור ולסייע להם.
<ירון שטרן: מעבר לכל הדברים הטובים שעד היום אנחנו עושים, המשרד לבט"פ יזם את הקמת המאו"ר, יחד עם הגופים האחרים שיושבים כאן סביב השולחן, יש פה את נאוה מהמשרד לבט"פ שהיא תרחיב ותפרט לגבי זה.
<נאוה כהן-אביגדור: ד"ר נאוה כהן-אביגדור מאגף מצילה במשרד לביטחון הפנים ואני רוצה להתייחס לשני דברים בבקשה.