GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דניאל זליקוביץ:
מהפרק האחד הזה, אני יכול להגיד לך שלמדתי כל כך הרבה ורכשתי כל כך הרבה ערכים.
<קריאה:
במה עסק הפרק?
<דניאל זליקוביץ:
אני לא זוכר את השם של הפרק.
<דניאל זליקוביץ:
הוא עסק ביחסים של אחים ובדברים נוספים.
<דניאל זליקוביץ:
אני כמובן קורא גם למשרד להמשיך אתנו בתהליך ושלא נשכח שום דבר בדרך.
<דניאל זליקוביץ:
יש לנו עוד המון עבודה.
<דניאל זליקוביץ:
תודה.
יעקב מרגי:
תלמידים נוספים או מירב?
מירב בן ארי:
יש לי הצבעה בוועדה אחרת ואני צריכה ללכת.
מירב בן ארי:
קודם כל, גם אני השתכנעתי ואני רוצה להגיד שגם אני, כמו מרגי, בעד להעביר את זה לכיתה י' אבל ככל שהכרנו וראינו את העבודה שלכם, להפך, אני יותר התחזקתי למה לא בכיתה י'.
מירב בן ארי:
אני רוצה להגיד לך, דסי, כל הכבוד על העבודה.
מירב בן ארי:
אין ספק שמה שצריך לעשות – וזה גם מה שההורים כאן אומרים ובצדק ואומרים גם התלמידים – זה פשוט לראות שבאמת השטח פועל כי בסופו של דבר יש רפורמה נהדרת אבל אם היא לא מגיעה לכל מנהלי בתי הספר, יש בעיה.
מירב בן ארי:
זה משהו שצריך לבדוק.
מירב בן ארי:
באמת צריך לבדוק בבתי הספר, לעקוב, לעשות מעין רשימה ולבדוק מי בעניינים, מי יודע ומי לא.
מירב בן ארי:
אני חייבת לומר לך משהו.
מירב בן ארי:
דווקא בניגוד למקרים אחרים, נראה שהתלמידים היו מאוד מעורבים כאן ומאוד בעניינים ואומרים את דעתם.
מירב בן ארי:
זה חשוב מאוד.
מירב בן ארי:
זה בניגוד לעניינים אחרים ואנחנו יושבים בוועדה הזאת כמעט שנתיים ורואים שלפעמים התלמידים ממודרים אבל דווקא כאן יש מעורבות.
מירב בן ארי:
אני חושבת שצריך לקחת בפרופורציות.
מירב בן ארי:
גם אתה הזכרת את זה.
מירב בן ארי:
צריך לקחת בפרופורציות.
מירב בן ארי:
בחינות בגרות הן חשובות אבל לא כל בחינה שלמדתי, כנראה שינתה את חיי או תשפיע על חיי.
מירב בן ארי:
יש בחינות שאנחנו עושים אותן כי אנחנו צריכים אותן, מידע כללי ועד כי זאת מחויבות בית הספר.
מירב בן ארי:
אני באמת חושבת שכל יומיים בחינה, אין לזה משמעות כי בסוף אתה מאבד את העניין.
מירב בן ארי:
אני מאוד בעניין של עבודות.
מירב בן ארי:
אני חושבת שזה מאוד מעשיר.
מירב בן ארי:
אבל אני חייבת גם לומר משהו.
מירב בן ארי:
צריך קצת להוריד את רף הפינוק.
מירב בן ארי:
כולנו כאן עברנו את כיתה י"א.
מירב בן ארי:
זאת כיתה שהיא קשה.
מירב בן ארי:
במהות שלה היא קשה והיא מורכבת.
מירב בן ארי:
אני הייתי בסיור בבית הספר גם עם היושב ראש וגם לבד.
מירב בן ארי:
זאת כיתה קשה ולכן צריך קצת יותר תעצומות נפש.
מירב בן ארי:
זה לא אומר שאיך שזה מתנהל עד היום זה היה בסדר אבל לקחת 21 בחינות, לצמצם אותן ל-13 בחינות, זה משהו.
מירב בן ארי:
בעיני זה פחות מדי ועובדה שאתה אומר ששלושים אחוזים רוצים יותר.
מירב בן ארי:
אני שמחה שאצלי לא הגבילו את המתוגברים כי עשיתי 31 יחידות.
יעקב מרגי:
אני חייב לציין בוועדה שמירב הצליחה.
מירב בן ארי:
כן.
מירב בן ארי:
עשיתי 31 יחידות או 32 יחידות כי באמת היה לי חשוב לעשות את המתוגבר.
מירב בן ארי:
אם כן, צריך להוריד קצת את רף הפינוק, צריך גם להבין שכיתה י"א היא כיתה שמראש היא חזקה מבחינת המחויבות שלה התלמידים אליה.
מירב בן ארי:
אני חייבת להגיד לך משהו, לזה שבא מרעננה.
מירב בן ארי:
אמרת שיש תלמיד שקם ביום לא טוב.
מירב בן ארי:
מה זה הדבר הזה?
יעקב מרגי:
לזה שבא מרעננה קוראים יותם.
מירב בן ארי:
גם אני אם אני קמה ביום לא טוב, אז מה, שואלים אותי אם אני באה לוועדות?
יעקב מרגי:
כשהיא קמה ביום לא טוב, אנחנו סובלים.
מירב בן ארי:
נכון, אבל אני קמה ואני באה.
מירב בן ארי:
אין כאן בחירה.
יעקב מרגי:
לקחת את זה קיצוני מדי.
<דניאל זליקוביץ:
הוא אומר שעל יום אחד לא יכולים כל החיים.
מירב בן ארי:
אחלה, אבל אנחנו נגיד, לא היו לנו מועדי ב' והיום יש מועדי ב'.
מירב בן ארי:
תשמעו, צריך להסתכל גם על הדברים האלה.
מירב בן ארי:
אין לי ספק, ואני אתכם בעניין הזה, שכל יומיים בחינה, אין לזה שום משמעות.
מירב בן ארי:
אני גם מאוד מסכימה עם ההורים.
מירב בן ארי:
שמעתי אותך אומר בחטף לגבי העניין של יישום הרפורמה בתוך בתי הספר בצורה כזו שכל תלמיד יוכל לבוא ולראות שבאמת זה קורה.
יעקב מרגי:
אני אתן את רשות הדיבור להורים ואחר כך אחזור לתלמידים.
<קריאה:
כל אחד מאתנו ידבר דקה.
<אלי מור:
אני יושב ראש ועד הורים עירוני של פתח תקווה וחבר פורום הורים יישוביים ארצי.
<אלי מור:
אני דווקא בתחושה לא טובה שדי מקובעים כאן לגבי התכנית.
<אלי מור:
אני אומר שקודם כל אנחנו בעד הערכה חלופית ואנחנו בעד התכנית אבל לפעמים בכל תכנית יש גם את הניואנסים הדקים שלה שצריך לעשות את הבלאנס הסופי.
<אלי מור:
המשרד יצא לתכנית, ובואו נשים את הדברים על השולחן, בלי פיילוטים, בלי שום דבר ואתם תבדקו בעוד שלוש שנים, תבדקו בדיעבד ולא תוך כדי.
<אלי מור:
זה שיש פערים גדולים בין השטח לבין מה שאתם רוצים ויש לכם כוונות טובות - - -
יעקב מרגי:
אתה לא מדייק.
<אלי מור:
למה?
יעקב מרגי:
כי אנחנו בפיילוט שבעים שנים וזה לא הצליח.
יעקב מרגי:
עכשיו אנחנו עושים משהו אחר.
<אלי מור:
בזה אנחנו מסכימים.
<דסי בארי:
עשינו שנה אחת פיילוט.
<קריאה:
הצלחנו כי עובדה שאנחנו קיימים.
יעקב מרגי:
אנחנו קיימים למרות.
<אלי מור:
אנחנו באים ואומרים בואו עם התכנית הטובה הזאת – שהיא באמת טובה – ותעשו את השינויים האחרונים, את הפיין טיונינג.
<אלי מור:
בעצם להמשיך בזה, להמשיך בהערכה חלופית עם כל הבעיות בשטח, ויש בעיות בשטח.
<דסי בארי:
מה הכוונונים עליהם אתה מדבר?
<אלי מור:
אני אומר לתת אפשרות של מבחן חיצוני אחד בכיתה י' או שניים או כמה שתחשבו מכיוון שעדיין לא כל הילדים הם אותם ילדים.
<אלי מור:
אנחנו מסתכלים על הספק, תחום רחב מאוד, ויש ילדים שזה קשה יותר.
יעקב מרגי:
חשבת על זה שאם חלק מהתלמידים שלא בשלים, דווקא אלה שאתה הולך אליהם, תאתגר אותם בכיתה י' והם לא מוכנים, מה יקרה להם?
יעקב מרגי:
חשבת על זה?
<דסי בארי:
בעבר הם נכשלו.
יעקב מרגי:
אני אומר לכם מידע אישי.
<קריאה:
עובדתית אתה ואני נבחנו גם בכיתה י'.
מירב בן ארי:
אנחנו לא נבחנו בכיתה י'.
מירב בן ארי:
ממש לא נכון.
מירב בן ארי:
גם הוא לא נבחן בכיתה י'.
יעקב מרגי:
מבחן גמר בשרטוט.
מירב בן ארי:
הכול היה כמעט בכיתה י"ב ובכיתה י"א היו לנו מעט.
<אלי מור:
מה שקורה, ואני מדבר הרבה עם הילדים ואני אמרתי את זה גם למנכ"לית, לטעמי המנהלים בפגישות אתכם אומרים מה שאתם רוצים לשמוע.
<אלי מור:
לנו הם אומרים דברים אחרים לגמרי.
<אלי מור:
כיתה י' נתפסת בעיני הילדים ובעיני המנהלים כבזבוז זמן, כמריחה, כהמשך חטיבה, ככלום.
יעקב מרגי:
י"ב כלום, י' כלום, אז מה כן?
<דסי בארי:
אם רק בחינה חיצונית תגרום לזה להיות שווה משהו, על זה אנחנו מבכים.
<דסי בארי:
אנחנו מנסים לנתק את העובדה שלומדים רק בשביל הבחינה.
<דסי בארי:
מנהל שאומר שכיתה י' איננה משמעותית - - -
יעקב מרגי:
זאת דעתך.
<נוי ולדמן:
אני רוצה לומד תודה רבה על כך שאנחנו כאן בפורום הזה.
<נוי ולדמן:
שמעתי כאן מלים, שמעתי כאן הרבה דעות.
<נוי ולדמן:
אני מטעם צעירי כולנו.
<נוי ולדמן:
היו כאן כמה דברים שעלו במהלך השיחה.
<נוי ולדמן:
אתה דיברת על עניין הגבינה במערכת כיתה י"ב, כאילו בכיתה י"ב יש חורים וזה פשוט בגלל שבכיתה י"א לומדים עשרה מקצועות ואז בכיתה י"ב לומדים חמישה מקצועות.
<נוי ולדמן:
דיברתם גם על כך שללא בגרות התלמידים לא יבואו ללמוד.
<נוי ולדמן:
אני חושב שאדם הוא מטבעו אדם סקרן.
<נוי ולדמן:
במערכת החינוך דווקא מדכאים לנו הרבה פעמים את היצר ללמוד ומגבילים אותו.
יעקב מרגי:
אני מכיר ילדים שכל היום הם באייפון.
<נוי ולדמן:
כן.
<נוי ולדמן:
גם עצם זה שיש לנו אייפון, זה בגלל בני אדם סקרנים.
<נוי ולדמן:
דיברתם כאן על למידה משמעותית.
<נוי ולדמן:
הכול טוב ויפה, באמת למידה משמעותית נוגעת ללבי.
<נוי ולדמן:
היו לי מחנכים מדהימים שהצליחו להנגיש לנו את זה בדיוק לפי החלום עליו דיברת, כמו בפינלנד.
<נוי ולדמן:
אני בטוח שזה מודל שאתם גם מדברים עליו, אבל מה עם כיתה י"א וכיתה י"ב?
<נוי ולדמן:
בסדר, בכיתה י' היה מקסים, קשת בענן, אבל הגענו לכיתה י"א ונגמרה הלמידה המשמעותית, קחו ערימת דפים ותתחילו ללמוד, תתחילו לשנן, לקרוא, לקרוא, לקרוא, לקרוא ולהקיא על המבחן.
<נוי ולדמן:
אני הגעתי למצב בכיתה י"א שיש לי חמש בגרויות בחמישה שבועות.
<נוי ולדמן:
זאת אומרת, כל שבוע אני עושה בגרות.
יעקב מרגי:
נתנאל כהן.
<נתנאל כהן:
אני תלמיד פנימיית בית הספר התיכון על שם בויאר בירושלים.
<נתנאל כהן:
אני רוצה להתייחס לכמה דברים.
<נתנאל כהן:
את גברתי דיברת על כך שיש בסך הכול 13 מבחנים לבגרויות אבל לא רק זה הלחץ עליו אנחנו מדברים.
<נתנאל כהן:
יש עוד הרבה מבחנים.
<נתנאל כהן:
שלושים אחוזים הערכה של בית הספר, זה עוד ועוד ועוד מבחנים.
<נתנאל כהן:
יוצא שכל כמה ימים יש לי מבחן שאני צריך ללמוד אליו, ללמוד, ללמוד, ללמוד ולהקיא את החומר ואז אני שוכח.
<נתנאל כהן:
אני שוכח כי עכשיו למדתי המון למתכונת בהיסטוריה, חומר של כמה שנים מהמהפכה הצרפתית ועד להקמת המדינה, ומה קרה אחר כך?
<נתנאל כהן:
שכחתי.
<נתנאל כהן:
שכחתי הרבה חומר שאני צריך ללמוד אותו שוב עכשיו לבגרות.
<נתנאל כהן:
זה לא רק אני.
<נתנאל כהן:
אני יכול להעיד על עצמי שאני פעיל מאוד חברתית בירושלים, אני מכיר את התחושות האלה מכלל הסביבה שלי.
<נתנאל כהן:
זאת טענה מאוד מרכזית כשהתלמידים אומרים שהם לומדים, לומדים, לומדים ולא בצורה משמעותית אלא אנחנו פשוט מקיאים את החומר ושוכחים אותו.
יעקב מרגי:
מישהו למד על המהפכה הצרפתית, אמרו לו שהוא יושב על הכיסא של לואי 14 והוא אמר שכשהוא יבוא, הוא יקום.
<דסי בארי:
צודק.
<דסי בארי:
אנחנו אתך.
<דסי בארי:
אנחנו חושבים שצריך לעשות את זה יותר משמעותי.
<נתנאל כהן:
דרך אגב, גם בגרויות בכיתה י'.
<נתנאל כהן:
גם אני שמעתי תלמידים שאומרים למה לא מתחילים בגרויות בכיתה י' ולמה לא מתחילים את האחריות כזאת כבר מכיתה י'.
<נתנאל כהן:
טענה שנייה מרכזית שמעלים התלמידים היא הלחץ הנפשי שמופעל עליהם.
<נתנאל כהן:
יש לחץ נפשי שהוא מאוד טבעי שיהיה בתהליך ההתבגרות וחוסר איזון נפשי וזה דבר שהוא מאוד טבעי, אבל כאן כבר לא מדברים על חוסר איזון נפשי.
<נתנאל כהן:
אני מדבר על חרדות והתלמידים מדברים על חרדות שאפשר להגיד שהן על גבול הקיומיות - מה אני, מי אני, מה יצא ממני אם אני לא אצליח במבחן הקרוב.
<נתנאל כהן:
זה נורא.
יעקב מרגי:
אני חושב שביטאת את הדברים.
יעקב מרגי:
סכם את דבריך.
<נתנאל כהן:
אם כן, הלחץ הנפשי הזה של תלמידים שיוצאים ממבחן במתמטיקה ובוכים על כך שהם לא הצליחו כי מה יצא מהם, זה דבר שצריך להתמודד אתו.
<נתנאל כהן:
כשיש את כל הלחץ הזה ואין פנאי לפעילויות שירגיעו את התלמידים, לשבת, לדבר ולפרוק את הדברים, הלחץ מצטבר וזה לא טוב.
יעקב מרגי:
שי רוטברט.
<שי רוטברט:
אני גר בדימונה.
<שי רוטברט:
אני בן 18.
יעקב מרגי:
אתה לומד בטכני.
<שי רוטברט:
כן.
<שי רוטברט:
בדימונה, שם נפתחה שלוחה לפני שש שנים.
<שי רוטברט:
גילוי נאות שאני חייב לומר כרגע אחרי שדסי הציגה את התכנית.
<שי רוטברט:
אנחנו את התכנית לא הכרנו.
יעקב מרגי:
מה הגילוי הנאות?
<שי רוטברט:
אני אומר.
<שי רוטברט:
לא הכרתי את התכנית.
<שי רוטברט:
גם כשהעבירו לנו, הרגשתי שלא העבירו לי אותה בצורה מלאה.
<שי רוטברט:
עכשיו הבנתי אותה יותר טוב.
<שי רוטברט:
הדעה שלי, ואני מסתכל מנקודת מבטי, עד כיתה י' התלמידים לפי דעתי נמצאים בשאננות.
<שי רוטברט:
אני לא אגיד קייטנה חס וחלילה כי זה לא המקום שאני בא אליו.
<שי רוטברט:
התלמידים כאילו באים, שיעור חופשי אחד, שני.
<שי רוטברט:
לפי דעתי התלמידים גם מתפנקים.
<שי רוטברט:
לפי דעתי.
<שי רוטברט:
בכיתה י' יש תלמידים שלא בשלים לזה, נכון, אבל אתה צריך להתחיל להטמיע להם את זה בכיתה י'.
<שי רוטברט:
כמו שתיקח ילד וזרוק אותו לבריכה עם מים עמוקים.
<שי רוטברט:
רוב הסיכויים שהוא יטבע.
<שי רוטברט:
הסיכוי שאתה מטמיע בו את זה לפני, שאתה מכין אותו לקרקע, עם כל הכבוד להערכה משמעותית, זה מדהים.
<שי רוטברט:
לי אישית זה עזר במקצועות הייתי פחות חלש והשלושים אחוזים הרימו לי את ציון הבגרות.
<שי רוטברט:
זה מדהים.
<שי רוטברט:
אבל לפי דעתי תלמידי כיתה י"א – אני עכשיו תלמיד י"ב – בחורף סבבה, אתה נכנס לבום של מתכונות ובום של בגרויות.
<שי רוטברט:
אני לא מדבר על זה שאתה ממשיך אחרי תקופת יוני.
<שי רוטברט:
כיתה י"ב זה כאילו יוצר מצב שאתה עושה כמה בגרויות.
<שי רוטברט:
הנה, ביום חמישי יש לי בגרות בספרות, שלום, לא רואה יותר בית ספר.
<שי רוטברט:
זה לא צריך להיות כך.
<קריאה:
תכנון.
יעקב מרגי:
אני שמח שקיימתי את הדיון הזה רק בגלל הפריסה.
יעקב מרגי:
התכנון.
<שי רוטברט:
ההתנדבות זה נושא מבורך אבל אני מרגיש מנקודת מבטי שיש איזושהי כפייה מסוימת.
<שי רוטברט:
אומרים שאם לא תתנדב, לא תהיה לך תעודת בגרות.
<שי רוטברט:
התנדבות זה לשון לתת לחברה, לתת לקהילה והנה, הבחור הזה מוכן לתרום.
יעקב מרגי:
אני אשאל אותך שאלה.
יעקב מרגי:
החכמה היא לא רק להגיד מה לא טוב.
יעקב מרגי:
איזה מיזם אני הייתי עושה אם לא התנדבות כדי שהבוגר של המערכת יהיה יותר ערכי ויותר מסתכל על הצרכים של החברה ועל החברה?
<שי רוטברט:
לא הבנתי את השאלה.
יעקב מרגי:
אם לא התנדבות, מה?
<שי רוטברט:
ההתנדבות היא דבר מדהים.
<שי רוטברט:
לפי מה שאני מבין, התנדבות זה אחרי בית הספר.
<שי רוטברט:
לדוגמה, במקום שעת חברה בה תדבר עם המחנך, שזה חשוב, מערכת החינוך תקצה עוד שעה ועוד שעתיים.
יעקב מרגי:
אבל ממך.
יעקב מרגי:
אני רוצה להרגיל אותך שגם ממך - כן, המדינה קצת כפייתית, לא הרבה, גם חינך הוא חניכה - משרד החינוך, שר החינוך, משרד החינוך, המדינה החליטה שהיא רוצה להטמיע בך את כושר הנתינה לחברה.
יעקב מרגי:
איך?
יעקב מרגי:
באיזו דרך?
<קריאה:
שנת שירות.
יעקב מרגי:
הוא מדבר על כמה שעות ואתה מדבר על שנה?
יעקב מרגי:
אני בעד אבל את זה אתה לא יכול לכפות.
<שי רוטברט:
דבר כזה הוא גם סוג של תהליך.
<שי רוטברט:
הכול סוג של תהליך.
<שי רוטברט:
אין לי תשובה חד משמעית.
יעקב מרגי:
אני אקח דוגמה.
יעקב מרגי:
אם אתה שואל אותי, אני לא הייתי לוקח את זה לתבנית.
יעקב מרגי:
לו יצויר שאני רואה בכיתה, אני כמחנך, שלתלמידים יש זילות של ערך השואה.
יעקב מרגי:
אני הייתי מנווט אותם להתנדב בקרב ניצולי שואה.
יעקב מרגי:
אז זה עושה להם תהליך.
<שי רוטברט:
לפני ההתנדבות צריך להיות תהליך.
<שי רוטברט:
כמו שאתה לומד למבחן, אתה צריך להכין את התלמיד.
<שי רוטברט:
אם אפשר, משפט אחרון.
<שי רוטברט:
לפי דבריה של נציגת משרד החינוך אתם צמצמתם את הבגרויות של היסטוריה ותנ"ך, אם אני לא טועה.
<שי רוטברט:
אמנם הקלתם עלינו במועד אבל העמסתם כמות חומר לא נורמלית.
<שי רוטברט:
יש המון נושאים שהם חשובים.
<שי רוטברט:
בואו נמצא את הדרך ושתפו את מי שעבר את זה ואת אנשי המקצוע איך לנסות כמה שיותר להוריד את העומס.
<שי רוטברט:
שוב, לא צריך להתפנק ואנחנו צריכים ללמוד.
יעקב מרגי:
איך הגעת לדיון?
<שי רוטברט:
אני חבר בצעירי כולנו.
<שי רוטברט:
החבר'ה כאן הם בוועדה.
<שי רוטברט:
הרכז שלי הוא דניאל שביקש ממני ללכת לדיון אני שמח להיות כאן.
יעקב מרגי:
יוזמה ברוכה.
יעקב מרגי:
זאב גולדבלט, משפט.
<זאב גולדבלט:
שלושה משפטים.
<זאב גולדבלט:
קודם כל, צל"ש לתלמידים.
<זאב גולדבלט:
אני הרבה זמן לא שמעתי חבורה כל כך אינטליגנטית, כל כך ממוקדת שיודעת גם להציג את הנושא בצורה כל כך בהירה ומנומקת.
<זאב גולדבלט:
באמת כל הכבוד.
<זאב גולדבלט:
אני לא אומר את זה מעמדה של התנשאות.
<זאב גולדבלט:
משפט שני.
<זאב גולדבלט:
לגבי מה שאמרה קודם חברת הכנסת מירב בן ארי לפני שיצאה, אל תתפנקו.
<זאב גולדבלט:
יש דבר חשוב ויש דבר דחוף.
<זאב גולדבלט:
עובדתית ברגע שיש כאן צלצול על הצבעה, על חוק בקריאה שנייה ושלישית, היו קמים חברי הכנסת, לא משנה מה היה הדיון וכמה נושא הדיון חשוב, היו עוזבים את הוועדה ורצים למליאה.
<זאב גולדבלט:
למה?
<זאב גולדבלט:
כי זה חשוב וזה דחוף כרגע.
<זאב גולדבלט:
אותו דבר הבחינה לעומת לימוד העומק.
<זאב גולדבלט:
דבר שלא שייך לנושא הזה אבל כן שייך, שייך בעיקר לוועדה ובזה אני מסיים.
<זאב גולדבלט:
ברמה האישית אני מוחה, קשה לי להבהיר עד כמה, על הנוכחות הדלה של חברי הכנסת.
<זאב גולדבלט:
זה בולט ובוטה.
יעקב מרגי:
בישיבה הבוקר היו נוכחים רבים.
<זאב גולדבלט:
זה בולט, בוטה ומעליב על רקע למשל הדיון האחרון שהיה כאן לפני כן שעסק בחוק שעוסק באומנים.
<זאב גולדבלט:
אז נכון שהתלמידים מצטלמים פחות טוב ממירי מסיקה או ירדנה ארזי או אפילו הגברת קורן אבל אני חושב שכאן מדובר על העתיד של מדינת ישראל, כאן מדובר על 150 תלמידים בכל שכבת גיל.
יעקב מרגי:
מחית.
יעקב מרגי:
לא צריך לנאום.
<זאב גולדבלט:
זה הרבה יותר חשוב כי זה העתיד.
יעקב מרגי:
הפרוטוקול כאן ואני כאן.
יעקב מרגי:
אותי לימדו שהיכן שאתה כאן, כולם כאן.
<דני רהט:
סמנכ"ל חינוך של רשת עמית, רשת של 55 בתי ספר על יסודיים.
<דני רהט:
אין ספק שהרפורמה עושה טוב, אין ספק שזה מקדם את המערכת, אין ספק שזה מאפשר לעשות חינוך בערכים.
יעקב מרגי:
אבל?
<דני רהט:
העומס בכיתה י"א הוא נכון והפתרון שהועלה כאן הוא פתרון של פריסה.
<דני רהט:
דסי אמרה שזו מגמה שצריכה להמשיך.
<דני רהט:
זאת אומרת, הרפורמה לא הסתיימה.
<דני רהט:
אני חושב שהדבר הנכון הוא להמשיך ולהמשיך זה אומר שאפשר להפחית אירועי בחינה בכיתה י"א ולהעביר יותר להערכה חלופית מחליפת בגרות מלאה ולא רק בשלושים אחוזים, לא רק לבתי ספר בודדים ולא רק למי שרוצה אלא לעשות את זה יותר שיטתי באופן שיפחית.
<דני רהט:
בעיקרון ברור שאסור לחזור אחורה, ברור שאנחנו באמצע העלייה וברור שלחזור לבחינות בכיתה י"א ו-י' זה לא רלוונטי.
<לורן פוריס:
משפט אחד.
<לורן פוריס:
אני לא בטוחה שמבחינת התלמידים זה משלים.
<לורן פוריס:
ברור לי שחלק מהתלמידים, אני חושבת שהיה להם הרבה יותר נוח להתחיל בשתי בחינות קטנות.
<לורן פוריס:
אני לאו דווקא חושבת על בחינת לשון.
<לורן פוריס:
לא נושאים כבדים אבל להתחיל להכין אותם ובכל זאת להפוך את כיתה י' ולהכניס אותם קצת ולשמן אותם כדי שיגיעו בכיתה י"א יותר מוכנים.
<לורן פוריס:
מה שקורה זה שבעצם לצאת מגן העדן הזה של כיתה י', תסתכלו על הפרצופים שלהם, ולהיכנס לכיתה י"א, לסירה הסוערת הזאת, לים, לאוקיינוס הזה, זה קצת יותר מדי.
<לורן פוריס:
אולי ניתן היה לתת בשתי בחינות פשוטות.
<לורן פוריס:
אני לא נכנסת לקטע הפדגוגי, אני לא מורה.
<דסי בארי:
נתנו את זה בחורף י"א, שתי בחינות בחורף י"א.
<לורן פוריס:
באמת הכרתי כמה מחזורים, ארבע בנות שנבחנו בכיתה י' וכל החברים שלהם ולא קרה להם כלום.
<לורן פוריס:
הם היו מאושרים.
<לורן פוריס:
לדעתי מה שקורה כיום, אני שומעת המון תלונות.
<לורן פוריס:
המעבר החד מכיתה י' לכיתה י"א, ממים רגועים למים כל כך סוערים, תסתכלו על כולם ותשאלו אותם.
<לורן פוריס:
תעשו הצבעה בין הילדים.
יעקב מרגי:
רבותיי, קודם כל, חשוב לסיכום להזכיר שהדיון הזה נולד ביוזמה של הורים ותלמידים.
יעקב מרגי:
זה לא בא מנשיאות הכנסת.
יעקב מרגי:
היה חשוב לי לומר את זה כי הדיון משודר ואותם תלמידים שלא יכלו להגיע לכאן כי הייתה להם מטלה במחשבים, יזמו אותו, יוכלו לצפות בו.
יעקב מרגי:
ראשית, תודה וברכה לאותם תלמידים והורים.
יעקב מרגי:
הוועדה שמעה את הסקירה של משרד החינוך על התהליכים שקדמו לרפורמה, על צוות י"א.
יעקב מרגי:
הוועדה התרשמה שהתהליך שהתחיל בו משרד החינוך הוא תהליך חשוב שיש להטמיע אותו בצורה מיטבית במערכת.
יעקב מרגי:
לגבי התחושה שלנו נכון להיום, לאור העומסים הרבים שיש על תלמידי כיתה י"א.
יעקב מרגי:
הוועדה לא נוכחה לדעת שאין עומסים למרות הצמצום במספר הבחינות.
יעקב מרגי:
יש עומסים וכנראה שהם נובעים מאזורי נוחות של הנהלות בתי הספר ואני חושב שמשרד החינוך חייב להיכנס לסוגיה הזו שנקראת פריסת המבחנים החיצוניים בבתי הספר.
יעקב מרגי:
אם לא יוחלט אחרת, אני לא מגבש עמדה אבל אני יכול לקבל שזה בכיתה י"א-י"ב בתנאי שיש לכם מה לומר בתכנית של מנהלי בתי הספר.
יעקב מרגי:
עובדתית נכון להיום, אם לא כל יומיים בחינה, אז פעם בשבוע בחינה.
יעקב מרגי:
כשזה מרוכז בתקופה מסוימת, אני חושב שהעומסים הם בלתי נסבלים.
יעקב מרגי:
אני רואה מה עובר על התלמידים והתלמידות, עומסים בלתי נסבלים וצריך לעשות הכול כדי שהפריסה לפחות תראה שהתהליך של הרפורמה מתקדם, לבחון זאת ואפילו להוציא נייר עמדה בנושא הזה על ידי משרד החינוך.
יעקב מרגי:
אסור להשאיר את זה פתוח באוויר.
יעקב מרגי:
הוועדה קוראת למשרד החינוך לא לחזור אחורה אלא להמשיך עם הרפורמה שהיא מבורכת.
יעקב מרגי:
הוועדה כבר קיימה דיון אחד על סוגיית הערכה חלופית ועל למידה משמעותית.
יעקב מרגי:
כל חצי שנה אנחנו נקיים עוד דיון כדי לראות שהתהליך הוא באמת בעיצומו ובתהליך של קדימה צופה פני עתיד.
יעקב מרגי:
תודה רבה הישיבה נעולה.
יעקב מרגי:
אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.
יעקב מרגי:
16 בינואר 2017, י"ח בטבת תשע"ז.
יעקב מרגי:
הנושא על סדר הדיון – מתן כלים לשילוב החרדים בלימודי השכלה גבוהה, של חברת הכנסת שרן השכל.
יעקב מרגי:
הנושא השני, מסלולי בגרות לתלמידים חרדים, של חברת הכנסת קארין אלהרר.
יעקב מרגי:
שרן השכל עדיין לא הגיעה.
יעקב מרגי:
קארין, אני אתן לך לפתוח.
קארין אלהרר:
באמת?
קארין אלהרר:
טוב, בסדר.
יעקב מרגי:
זה הדיון היחיד שאני פטור מלומר דברים פתיחה, אז בבקשה.
קארין אלהרר:
טוב.
קארין אלהרר:
תודה רבה אדוני יושב הראש.
קארין אלהרר:
אני אומר ששמחתי להצטרף לדיון שהציעה חברתי, חברת הכנסת שרן השכל.
קארין אלהרר:
תראו, העניין הוא די פשוט.
קארין אלהרר:
באוגוסט 2015 לא רק שהייתה תכנית אלא גם נבחר זוכה והיה הסכם ליישום התכנית.
קארין אלהרר:
התכנית אומרת - - -
יעקב מרגי:
את יכולה לתת לנו רקע על התכנית?
קארין אלהרר:
כן, כן, בקצרה.
קארין אלהרר:
התכנית אומרת שבעצם יהיה מסלול שיכין אנשים צעירים עם רקע חרדי לבגרות, אפילו לא אמרו כמה יחידות וכו', אבל כן שיהיה איזה שהוא רקע כהכנה לבגרות והם בעצם יתנו להם שעות אקסטרה אחרי יום הלימודים, לא במהלך יום הלימודים, להכין אותם.
קארין אלהרר:
איזה שהוא שילוב בקהילה.
קארין אלהרר:
אני רואה בזה גם הקלה אחרי התיכון.
קארין אלהרר:
אנחנו כל הזמן מדברים – אנשים שרוצים להשתלב בשוק התעסוקה – אני רואה בזה ערך חשוב מאד, והדבר הזה לא קורה.
קארין אלהרר:
מאוגוסט 2015 להבנתי יש תקצוב לדבר הזה.
קארין אלהרר:
יש עמותה או חברה זוכה.
קארין אלהרר:
רק אני שואלת איפה המעשים, אדוני?
קארין אלהרר:
זו שאלה שאני אבקש לקבל עליה תשובה.
יעקב מרגי:
משרד החינוך כאן?
יעקב מרגי:
איפה?
<קריאה:
פה.
קארין אלהרר:
מעבר לעובדה שזה מלמד בפעם המי יודע כמה שמשרדי ממשלה מצהירים הצהרות אבל איפה המעשים, אבל יש פה גם עניין של מינהל תקין, אדוני.
קארין אלהרר:
יש חברה, יש כסף, יש אפילו כוונות, אבל מה אנחנו מועילים לאנשים עצמם.
קארין אלהרר:
אני גם אבקש לנצל את הדיון הזה כדי לדעת במה הייתה אמורה להתמקד התכנית שעדיין לא - - -
יעקב מרגי:
תלמידים יש?
קארין אלהרר:
מיד נבדוק את זה.
יעקב מרגי:
בואו נשמע.
קארין אלהרר:
איזה בגרויות, באיזה מקצועות.
קארין אלהרר:
מה היתרון של התכנית הזאת על פני 12 שנות לימוד, שזה גם דברים חשובים שהייתי שמחה לדעת.
מאיר כהן:
והחברה כבר עובדת?
מאיר כהן:
ומקבלת כסף?
<קריאה:
עדיין לא.
מאיר כהן:
היא רק עובדת?
יעקב מרגי:
סליחה, אחרי הפתיחה.
יעקב מרגי:
חברי הכנסת, אחרי הפתיחה נפתח את הדיון.
קארין אלהרר:
אני מציעה, אדוני יושב הראש, בהכירי את יושב ראש הוועדה ואת הנחישות שלו, אני רוצה לראות לוח זמנים, אדוני.
קארין אלהרר:
כאילו הכל עובד ושום דבר לא עובד ואני רוצה לדעת מתי נזכה לראות תלמידים - - -
יעקב מרגי:
לאחרונה הסיסמא הזאת – כלום כי אין כלום - - -
קארין אלהרר:
לא יהיה כלום כי אין כלום.
יעקב מרגי:
הכל עובד כלא עובד.
קארין אלהרר:
בדיוק.
קארין אלהרר:
אז אתה יודע אדוני, אנחנו מנסים ולא מצליחים.
קארין אלהרר:
אז אני באמת רוצה לראות איפה זה עומד, מה אנחנו עושים כדי לקדם - - -
יעקב מרגי:
ולכן התכנסנו היום.
קארין אלהרר:
תודה רבה אדוני.
יעקב מרגי:
בבקשה, חברת הכנסת שרן השכל.
שרן השכל:
תודה רבה.
יעקב מרגי:
אתם יודעים, התכנה של המחשב, גם את נתקלת בזה, מאלצת אותנו להפוך.
אלי אלאלוף:
אז שיניתם משהו, ואני באתי לדיון על אילת.
יעקב מרגי:
זה הדיון הבא.
יהודה גליק:
אילת בשתים עשרה.
יעקב מרגי:
באת לאילת?
יהודה גליק:
פה זה ירושלים.
מרדכי יוגב:
אתה יכול לנוח עכשיו ואתה יכול - - -
יעקב מרגי:
אנחנו שמחים בך גם בדיון הזה, אדוני, יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
יעקב מרגי:
אני יודע מה הלו"ז.
שרן השכל:
אני חושבת שזה גם חשוב.
אלי אלאלוף:
דיון חשוב מאד.
שרן השכל:
גם בתחום הלימודים וגם בהדרגה.
שרן השכל:
כמה דברים, קודם כל אני רוצה לברך אותך על התערוכה הנפלאה הזו שנמצאת פה.
יעקב מרגי:
חבר הכנסת גליק.
שרן השכל:
כן, באמת.
יעקב מרגי:
בקרדיטים אני לא עסקינן.
יעקב מרגי:
זה לא שלי.
יעקב מרגי:
יש לי משימות אחרות.
יהודה גליק:
יש לה אינטרס פה, אתה יודע, הדוברת שלה.
שרן השכל:
איפה זה באמת?
יהודה גליק:
אה, הנה, הדוברת, בבקשה.
יהודה גליק:
הדוברת שלך מקבלת פרחים.
שרן השכל:
נכון.
יעקב מרגי:
טוב, אם כבר הזכרת את התערוכה, התערוכה הזאת תסתיים השבוע, ברוך השם, כי יש לנו תערוכה אחרת.
קארין אלהרר:
גם אני רוצה את זה בוועדה.
יהודה גליק:
גם התערוכה הבאה היא חשובה מאד.
קארין אלהרר:
חבר הכנסת גליק, מה עם ועדות נוספות?
יעקב מרגי:
אני מבקש.
אלי אלאלוף:
למה, זה עבודות שלך?
קארין אלהרר:
גם.
קארין אלהרר:
לא בצחוק.
יעקב מרגי:
זה להראות את ירושלים כמאחדת שיש בה את כל האוכלוסיות, בשונה ממה ש - - -
יהודה גליק:
ירושלים של שלום, 50 תמונות - - -
יעקב מרגי:
ואנחנו לא מאשמים את התקשורת, בשונה ממה שמצטייר.
יהודה גליק:
50 תמונות שהולכות לרוץ ב-50 ערים בעולם, לרגל 50 שנה של איחוד ירושלים, כשהנושא שמאפיין את התמונות זה באמת אהבה ושלום בתוך האוכלוסייה בירושלים.
יעקב מרגי:
עד כאן תערוכת ירושלים.
קארין אלהרר:
רגע, אבל אני גם רוצה בוועדה אצלי.
יהודה גליק:
בשמחה.
יהודה גליק:
תודה רבה לך.
יעקב מרגי:
תאמרי לחנה שתתאם.
יעקב מרגי:
הן מדברות טוב ביניהן.
יהודה גליק:
אין שום בעיה, האבירה קארין.
יהודה גליק:
בשמחה רבה.
יהודה גליק:
אנחנו נמצא דרך.
יעקב מרגי:
יהודה, תודה.
יעקב מרגי:
סליחה, עד כאן תערוכות.
יהודה גליק:
כל השבחים ליהודית.
יעקב מרגי:
שיבחנו, שיבחנו.
יעקב מרגי:
נקודה.
שרן השכל:
אוקיי, אחרי התערוכות נדבר באמת על השילוב של חרדים גם בנושא של לימודי ליבה.
שרן השכל:
ככה, קודם כל יזמתי את הדיון הזה בגלל שבאמת הגיעו אלי כמה פניות מכל מיני גורמים שונים, על הנושא הזה של חרדים והשילוב שלהם גם כן בלימודים, לימודי ליבה וגם בבגרויות.
שרן השכל:
בסופו של דבר החברה שלנו תהיה חזקה ככל שהשכבות שהן גם חלשות קצת יותר, יהיו חזקות יותר.
שרן השכל:
אנחנו מבינים שזה יעד אסטרטגי.
יעקב מרגי:
או אוכלוסיות מודרות, שעד עכשיו לא - - -
מאיר כהן:
דווקא אני מ-יש עתיד מבקש לא לכנות את החרדים כאוכלוסייה מוחלשת.
יעקב מרגי:
מודרות.
יעקב מרגי:
הדירו.
יעקב מרגי:
הדירו את עצמם.
שרן השכל:
אוכלוסייה שהיא חלשה יותר.
שרן השכל:
אי אפשר להתעלם בסופו של דבר מהנתונים, איפה שיש אחוזי אבטלה מאד גבוהים.
שרן השכל:
אחוזים של אנשים שפחות משתלבים גם בתחום החינוך.
מאיר כהן:
לדעתם הם לא מוחלשים, אנחנו מוחלשים.
יעקב מרגי:
עזבו סמנטיקה, הבנו אחד את השני.
יעקב מרגי:
כולם הבינו אחד את השני.
שרן השכל:
בכל מקרה, הגיעה אלי גם פנייה בכל הנושא הזה של בגרויות.
שרן השכל:
הבנתי שמאז שהעבירו תכנית, שהייתה מטרה להעביר תכנית למכרז לבגרויות אקסטרניות לחרדים, על מנת שישלימו את הבגרויות ואחר כך יוכלו להשתלב באקדמיה, באוניברסיטאות וכמובן לאחר מכן גם בשוק העבודה.
שרן השכל:
הבנתי שהיו גם כמה כשלים בנושא הזה של להוציא את הבגרויות לאיזו שהיא תכנית או לאיזה שהוא מכרז שהוא אקסטרני, כי בסופו של דבר החרדים לא באים ונרשמים למקום הזה.
שרן השכל:
הם רגילים ללמוד בישיבות או בבתי הספר שלהם או בקהילה שלהם ולכן הם לא יוצאים החוצה.
שרן השכל:
ואני לא מצליחה להבין מה הבעיה שיבואו ואת אותה התכנית יבואו ויישמו גם בתוך הישיבות או בתוך הקהילה ויתגמלו אותם על פי אלה שמצליחים בבגרויות.
שרן השכל:
אני מעוניינת לקבל תשובה למה, כי אם נרשמים בסך הכל 14 או 20 איש מתוך אלפי אנשים, אז יש פה כשל והמטרה שלנו היא לא לבוא ולעשות דווקא – בואו ותעשו את זה בדרך שאנחנו חושבים, אלא המטרה היא באמת לבוא ולראות איך מירב האנשים, כמה שיותר אנשים יוכלו לבוא, ללמוד ולסיים את הבגרות הזו.
שרן השכל:
אז זה אחת השאלות שאני רוצה להעלות ולקבל עליה תשובה.
שרן השכל:
הדבר השני, הבנתי שמאז ביטול חוק טל, יש איזה שהם תקציבים שהיו אמורים לעבור גם כן לישיבות שמלמדים בהן תכניות ליבה.
שרן השכל:
הבנתי שהתקנות לא הותקנו עדיין ולכן יש איזו שהיא בעיה שבה בעצם חרדים שכן רוצים ללמוד לימודי ליבה, לא מקבלים תקציב במוסדות שלהם.