GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי:
אתה פשוט לא מעודכן, אבל יש תכנית מיוחדת, של יותר מ-150 מיליון שקלים לחינוך הבלתי פורמאלי, בדגש על המגזר הדרוזי ואני יכולה להגיד לך - - -
<ניזאר סרחאן:
אני מכיר את התכנית.
מירב בן ארי:
רגע, שכל ראשי המועצות הדרוזיות, כולם ישבו אצל מנכ"לית המשרד בפגישה שאני פשוט מלווה, כי אני מלווה את באדר והצוות פה יכול להעיד על זה וישבו וביקשו והמנכ"לית ביקשה במפורש לא במצ'ינג, אלא להגיש תכנית יישובית.
מירב בן ארי:
אז עם כל הכבוד, ויש לי הרבה כבוד לתפקידך, אני יודעת שאתה עושה עבודה מצוינת בשטח, יש שיפור, ש שינוי, אני יודעת שאתה עוד לא רואה את זה, אבל אתם תראו את זה.
מירב בן ארי:
אני רק אומר, בעיקר כשאני מלווה את הדרוזים כבר תקופה ארוכה.
<ניזאר סרחאן:
אני לא אגיד את זה בכובע של מי שבא מהמגזר הדרוזי - - -
מירב בן ארי:
אני גם לא מתיימרת.
<ניזאר סרחאן:
כמי שעסק כמנחה השכלה מחוזי, כמי שהתעסק בזה ביום יום, התקצוב של הקול הקורא מדבר על תקצוב של 60-40 בתפקידי מנהל השכלה, מנהל יחידה ותקצוב של 50-50 בהעסקת מדריכים ואין תקציב לתשתיות.
יעקב מרגי:
אלף תודה רבה לך.
יעקב מרגי:
מבחינתי זה חדש.
יעקב מרגי:
לא ידעתי.
יעקב מרגי:
אנחנו מהללים ומשבחים את העבודה של מחלקות קידום הנוער פה בוועדה, אבל אם הייתי יודע שזה 50-50 לא הייתי יושב בשקט והנה עוד תרומה מהדיון הזה.
יעקב מרגי:
אומרים אין בית מדרש ללא חידוש.
יעקב מרגי:
אז יש לנו חידוש ואני חושב שזה לא נכון.
מירב בן ארי:
נועה, מה התכנית של החינוך הבלתי פורמאלי של ה-150 מיליון שקלים.
יעקב מרגי:
רגע, רגע, תעזבי את המגזר הדרוזי.
יעקב מרגי:
סליחה, אני לא מדבר כרגע על המגזר הדרוזי.
יעקב מרגי:
בבסיס, ללא התערבות, ללא כלום זה 50-50 וצריך להתייחס לזה אחרת.
<משה שגיא:
חוק הנוער זה לא 50-50.
מירב בן ארי:
זה לא נכון, נו.
<משה שגיא:
זה לפי הסוציו אקונומי של הרשות המקומית.
<משה שגיא:
יש - - - סוציאלי - - -
יעקב מרגי:
זה מדורג?
מירב בן ארי:
כן, לפי 1 עד 3.
יעקב מרגי:
טוב, אני אבקש את כל הפרטים בסוגיה הזו בסיכום.
מירב בן ארי:
אנחנו היינו עם הדרוזים אצל המנכ"לית, נכון?
מירב בן ארי:
אני לא סתם אומרת את הדברים.
מירב בן ארי:
עם כל ראשי הרשויות.
יעקב מרגי:
יש עוד אחד מחניכי הקורס שרוצה לשאול משהו?
<חדווה שמרלינג:
נעים מאד, חדווה שמרלינג, מנהלת מחלקת חינוך בקדומים.
<חדווה שמרלינג:
אני רוצה לשאול את האוצר או את החינוך.
<חדווה שמרלינג:
לגבי תקנות של בינוי זה ברור, תקנות ייעודיות זה ברור, אבל בנושאים השוטפים כמו הסעות, שהמשרד מתאחר בהן משנה לשנה, איפה יופיע התקציב זה?
<חדווה שמרלינג:
זאת אומרת אנחנו מבצעים את ההסעות בפועל, הכספים מגיעים הרבה אחרי - - -
יעקב מרגי:
בדצמבר, כל שנה.
יעקב מרגי:
זה קבוע.
יעקב מרגי:
אבל יש לזה היגיון.
<חדווה שמרלינג:
לתת דוגמא?
<חדווה שמרלינג:
חופשות – משרד החינוך – תשע"ג-תשע"ד – הגיעו השנה – 2016.
<חדווה שמרלינג:
זאת אומרת מאיזה תקציב זה יופיע?
<חדווה שמרלינג:
האם זה מופיע בשריונים?
<חדווה שמרלינג:
האם זה מופיע בביצוע השוטף?
<חדווה שמרלינג:
כשההסעות גדלות ברשות כמו שלנו, שהיא קטנטונת, כשתקציב ההסעות גדל - - -
יעקב מרגי:
הבנו.
<חדווה שמרלינג:
שנייה, זה עוד סעיף.
<חדווה שמרלינג:
תקציב ההסעות גדל בשני מיליון שקלים, אבל אנחנו יכולים לדווח על זה רק באמצע השנה, כי המערכת של דיווח הסעות נפתחת באמצע השנה.
<חדווה שמרלינג:
איך ישוריין התקציב הזה?
<חדווה שמרלינג:
זאת אומרת יכול להיות שהביצוע בפועל מראה המון, אבל היינו צריכים לראות ביצוע הרבה-הרבה מעבר.
יעקב מרגי:
לי נאמר, תקנו אותי, בדיונים שהיו כאן לגבי הסעות, כי בדינאמיקה של תחילת שנה הדברים לא סגורים, יש רשימות רישום.
יעקב מרגי:
הכל נגרר לספטמבר, אוקטובר, נובמבר, דצמבר משלמים רטרו.
איתן ברושי:
את זה הסבירו על השכר של המורים.
יעקב מרגי:
רגע, נו, בחייך.
יעקב מרגי:
קצת פחות ציניות, בוא.
איתן ברושי:
למה?
יעקב מרגי:
אני עכשיו בסעיף נסיעות.
יעקב מרגי:
אתה רב אומן.
יעקב מרגי:
אני לא יכול.
יעקב מרגי:
אני כרגע בסעיף ובנקודה אחרת.
יעקב מרגי:
רבותי, תשאירו את זה לוועדות האחרות, את ההצהרות האלה.
יעקב מרגי:
אנחנו רוצים לרדת לעומק, ללמוד.
יעקב מרגי:
אני רוצה ללמוד.
יעקב מרגי:
מחר יש לי דיון, אני רוצה להשתמש במידע הזה.
יעקב מרגי:
לי נאמר שזה כך, אני שומע דברים אחרים, אלא אם כן זה שתי סוגיות שונות.
<משה שגיא:
תשלום ההסעות משולם לפי קריטריונים ולפי קצב הדיווח של הרשויות לגבי מי המוסעים ולגבי הזכאות שלהם.
<משה שגיא:
התשלום משולם מדי חודש.
<משה שגיא:
אם זה הוכר בחודש דצמבר, אז זה משולם רטרואקטיבית מספטמבר עד דצמבר, אחורה.
<משה שגיא:
ואם זה מוכר בינואר, אז ישולם מספטמבר עד ינואר רטרואקטיבית.
<משה שגיא:
זאת אומרת אין פה כסף שהולך לאיבוד ואין תשלומי יתר.
<משה שגיא:
ואין התחייבויות.
<משה שגיא:
זה סעיף שאין לו התחייבויות בכלל.
<משה שגיא:
כל הביצוע הוא ביצוע מזומנים.
יעקב מרגי:
קיבלנו הסבר.
<זאב גולדבלט:
ממש במשפטים ספורים.
<זאב גולדבלט:
זאב גולדבלט, מנכ"ל פורום וועדי ההורים היישוביים, שמשבוע שעבר גם הוכר רשמית, כלומר עד עכשיו זה היה דה-פקטו, עכשיו גם דה-יורה אנחנו הגוף הייצוגי של כל הורי ישראל.
מירב בן ארי:
ברכות.
<זאב גולדבלט:
תודה.
<קריאה:
מוכר על ידי מי?
<זאב גולדבלט:
משרד החינוך, ודאי.
<זאב גולדבלט:
אותי מה שמטריד זה לא תת ניצול אלא אפס ניצול.
<זאב גולדבלט:
אם אני מסתכל על אותו דו"ח שפורסם, אין לי את הדו"ח של משרד האוצר או של משרד החינוך, יש לי את הדו"ח שכן פורסם, אז למשל חודש נוסף לגני הילדים חצי מיליארד שקלים – אפס ניצול.
<זאב גולדבלט:
תלמידי חוץ בחינוך המיוחד – אפס ניצול.
<זאב גולדבלט:
החזרי תמיכות עודפות – אפס ניצול וחינוך עצמאי לגנים – אפס ניצול.
<זאב גולדבלט:
זה לא תת ניצול, זה לא לנצל.
<זאב גולדבלט:
אני לא יודע איך לתרגם את זה, אני בטוח שבעלי המקצוע יידעו יותר טוב להסביר את מה שקרה כאן.
<זאב גולדבלט:
לעומת זה, במקביל אנחנו רואים, כולל בתקציב של השנה הקרובה, יום לימודים ארוך ממשיך לא להתקיים, למרות שהחלטת ממשלה מלפני שנים רבות מדברת על יום לימודים ארוך, במסגרת חוק ההסדרים דוחים את זה עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, כאילו כלום.
<זאב גולדבלט:
שעות פיצול לכיתות א'-ב', למרות שיש החלטת ממשלה, בוטלו השנה.
<זאב גולדבלט:
כאילו כלום.
<זאב גולדבלט:
כאילו שהילדים או עתיד הילדים או התשתית שעליה אנחנו בונים את החינוך - - -
יעקב מרגי:
זאב, זה נושא שדנו בו בחוק ההסדרים.
<זאב גולדבלט:
נכון, נכון.
יעקב מרגי:
נכון, נכון, אבל הדיון שלנו כרגע הוא – אי ניצול תקציבי.
<זאב גולדבלט:
שני משפטים.
יעקב מרגי:
אתה רוצה להלין עכשיו על כל העוולות?
יעקב מרגי:
על כל זה?
יעקב מרגי:
זה לא הדיון.
<זאב גולדבלט:
רק עוד שני דברים קטנים לגבי אי עוולות ואחרי זה אני אגש רק במשפט אחד לגבי מה שאני חושב שצריך להיות.
<זאב גולדבלט:
אין שום התמודדות חוץ מאשר כאן בוועדה ומעט גם במשרד החינוך, אבל זה רק מעט.
<זאב גולדבלט:
זה עדיין לא מספיק, בנושא של ביטול אותו מס גולגולת שאנחנו קוראים ל ו תשלומי הורים, שיוצר רק עוולות הולכות וגדלות בתוך עם ישראל עצמו.
יעקב מרגי:
אתה רוצה סקירה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת איזה מסמך הם הכינו לנו?
<זאב גולדבלט:
וכנ"ל גם בית ספר של החופש הגדול.
<זאב גולדבלט:
ובעצם למה אני חותר?
<זאב גולדבלט:
אני חותר לזה שכאן, בחדר הזה, בוועדה הזאת, צריכים להתקיים דיונים לא על מה שלא בוצע, אלא על המדיניות של מה שהולך להתבצע.
<זאב גולדבלט:
ואני חושב נכון, זה הפררוגטיבה של שר החינוך ושל משרד החינוך, אבל זה בדיוק הנקודה שוועדת החינוך צריכה לשמש כבקרה ופרוז'קטור - - -
יעקב מרגי:
אני קונה, אתה יודע?
יעקב מרגי:
אני קונה את העצה שלך.
יעקב מרגי:
אני כנראה הולך לקיים דיון, לבדוק ולקבל ממשרד החינוך את התמורות והתפוקות שנתנה לנו הסייעת השנייה, כמה זה עלה ואם היינו משקיעים את זה במשהו אחר, כמה זה היה נותן לנו.
יעקב מרגי:
אולי היינו מקבלים את כל הדברים האלה שאנחנו מלינים עליהם.
יעקב מרגי:
צריך לבדוק את הסייעת השנייה.
יעקב מרגי:
זה דיון אחר, אבל לא בניצול.
יעקב מרגי:
רבותי, לכולנו יש כוונות טובות, כולנו דחפנו.
יעקב מרגי:
אתה יודע שיש קולות שמדברים על כך שהסייעת השנייה באה מלחץ חברתי, לחץ ציבורי, אבל בסך הכל אף אחד לא בדק את זה, לא הכין את זה, לא הכשיר את מה שהיה צריך להיות.
יעקב מרגי:
יכול להיות שההשקעה הזו, אם היינו לוקחים אותה לפיצול בכיתות א'-ב', מנואל טרכטנברג דיבר איתנו על - - -
<זאב גולדבלט:
אני מזכיר לך שאם - - -
יעקב מרגי:
רגע, תן לי, זאב.
יעקב מרגי:
אני ברשות דיבור.
יעקב מרגי:
נתתי לעצמי ואף אחד לא מפריע לי.
יעקב מרגי:
מנואל טרכטנברג מדבר על החשיבות של היפוך הפירמידה, נכון?
יעקב מרגי:
נשקיע את זה בגיל הרך, איזה תמורות יהיו לנו.
יעקב מרגי:
אז באמת צריך לקיים דיונים.
<זאב גולדבלט:
אני שמח שכיוונתי לדעת גדולים.
יעקב מרגי:
יכול להיות שנעשה על זה דיון.
יעקב מרגי:
צריך לעשות דיון, נקבל מסמך.
יעקב מרגי:
ככה חשבו במשרד החינוך, יכול להיות שאפשר לעשות רברס.
יעקב מרגי:
לא יקרא כלום.
יעקב מרגי:
אם זו הייתה החלטה לא הכי שקולה ולא הכי עניינית - - -
<זאב גולדבלט:
רק לא לכוון דווקא לשם.
יעקב מרגי:
לא, אבל נועה, אל תחייכי מהר, כי אני לא אתמוך בביטול עד שלא נעשה בדיקה מעמיקה על הנושא הזה.
מנואל טרכטנברג:
אם תרשה לי מילה אחת.
יעקב מרגי:
אני רוצה שהם יתנו תשובות למה שנאמר.
מנואל טרכטנברג:
מילה אחת על מה שאמרת, כי זה חשוב מאד.
יעקב מרגי:
ידעתי שאני אגרור תגובות.
מנואל טרכטנברג:
תראה, הדוגמא של הסייעת השנייה זו דוגמא קלאסית, שכשאין מדיניות ארוכת טווח וברורה בנושאים מרכזיים, אז מגיבים ללחצים הרגעיים ואז הכסף מושקע בצורה לא יעילה.
מנואל טרכטנברג:
לרוב.
מנואל טרכטנברג:
לפעמים יכול להיות בטעות כן ובעניין הזה אתה יודע, הרי אנחנו הצענו הקמת מועצה לגיל הרך שתעשה תכלול של כל הנושאים לגיל הרך, מלידה ועד גיל 6 ויש לך תקציב נתון.
מנואל טרכטנברג:
יכול להיות שצריך לתת את זה למעונות, יכול להיות לסייעת שנייה, יכול להיות למשהו אחר.
מנואל טרכטנברג:
אבל העניין הזה שלא עושים, לא מתכננים ואז אתה מגיב ללחצים נקודתיים, זה הכי גרוע לכסף, למדיניות, להכל.
יעקב מרגי:
נאמרו כאן כמה דברים, סוגיית התקצוב הדיפרנציאלי או המצ'ינג לרשויות החלשות, אני רוצה שתתייחסו בקטע הזה וסביב גם מה שאמר ניזאר.
יעקב מרגי:
התייחסנו לסוגיה של הנסיעות.
<נועה היימן:
אני אתייחס לשני דברים ואז משה ישלים.
<נועה היימן:
חבר הכנסת טרכטנברג, הערת על הצורך לבחון את האופן שבו התקציב נראה, את השמות אחת לכמה זמן, אז בשנת 2015 משרד החינוך ומשרד האוצר ביצעו ביחד מה שנקרא חריש עמוק.
<נועה היימן:
סגרנו את כל התקציב ופתחנו אותו מחדש.
<נועה היימן:
הפכנו את התקציב מכזה שבנוי לפי היחידות של המשרד, שאף אחד לא מבין מה ההבדל.
<נועה היימן:
רוב הציבור לא יודע מה ההבדל בין אגף שחר לאגף שפ"י למזכירות הפדגוגית למינהל הפדגוגי.
<נועה היימן:
זה האופן שבו התקציב היה בנוי.
<נועה היימן:
הפכנו את התקציב, לפחות בעינינו והשתדלנו להפוך אותו לפשוט יותר, קריא יותר, מובן יותר למי שלא חי את רזי המבנה של המשרד.
<נועה היימן:
ואנחנו מדי שנה מנסים מאז לוודא שהתקציב לא משנה עוד פעם את צורתו.
<נועה היימן:
אז באמת אנחנו משתדלים ללכת בכיוון הזה ואנחנו צריכים להמשיך כל הזמן ולבדוק שהתקציב בנוי, מובן ונהיר למי שמנסה לקרוא בו.
<נועה היימן:
לגבי התקצוב הדיפרנציאלי, אני אגיד שבתקציב משרד החינוך יש המון רכיבי תקצוב.
<נועה היימן:
יש רכיבים שהם דיפרנציאליים.
<נועה היימן:
יש רכיבים שהם לא, יש רכיבים שצריכים להיות דיפרנציאליים והם לא כאלה היום ויש רכיבים שהם לא דיפרנציאליים היום וצריכים להישאר ככה.
<נועה היימן:
קשה להתייחס באמירה אחת כוללת לנשוא התקצוב הדיפרנציאלי, כי הוא באמת מאד מורכב.
<נועה היימן:
אני אגיד לגבי המצ'ינג שיש רכיבים בתקציב משרד החינוך שהם במצ'ינג לא מותנה.
<נועה היימן:
כלומר אנחנו לא פוסלים את ההעברה של המדינה לרשות כי היא לא שמה מצ'ינג מהצד השני.
<נועה היימן:
זה מרבית התקציב- - -
יעקב מרגי:
לא, אבל הבעיה שלי היא לא הפסילה בתנאי הסף.
יעקב מרגי:
אם אני כרשות חלשה רוצה כל כך, מגיש את הבקשה, אישרתם לי.
יעקב מרגי:
אין לי את יכולת הביצוע.
יעקב מרגי:
אני אקח דוגמא.
יעקב מרגי:
יש פרויקטים חשובים.
יעקב מרגי:
הנה, קחי את קידום הנוער.
יעקב מרגי:
אם זה לא יהיה 100 ו-0, אז אני אומר לך שברשויות חלשות, ערביות חלשות, זה לא יתקיים ושם - - -
<נועה היימן:
נכון, מסכימה לגמרי.
יעקב מרגי:
אם לא שם, איפה אני צריך לטפל בתופעת הנשירה?
<נועה היימן:
ברור.
<נועה היימן:
אני אומרת שיש רכיבים, אני לא מסתתרת מהעובדה שיש רכיבים בתקצוב המשרד, שמכיוון שרשויות חלשות או לא יודעות לשים את הכסף במצ'ינג, או מסיבה כזו או אחרת לא מגישות את הקול הקורא בצורה נכונה, או לא מצליחות ליישם ובאמת הפרויקט הזה מתפספס אצלן.
<נועה היימן:
יש רכיבי תקצוב כאלה בתקציב המשרד.
<נועה היימן:
יש רכיבי תקצוב שבהם אין שום בעיה לרשות לגשת, התקציב מועבר אליה אוטומטית בכלל, בלי שהיא תצטרך לבצע יותר מדי פעולות; ויש רכיבים שבהם היא כן צריכה.
<נועה היימן:
אנחנו עובדים בשנים האחרונות בניסיון לעבור רכיב-רכיב ולנסות להפוך אותו ליותר דיפרנציאלי.
<נועה היימן:
אני אגיד שזה מאד קשה, כי יש לחץ מאד - - -
חנין זועבי:
יש לכם - - -
יעקב מרגי:
רגע, רגע, היא בדיוק בשיא.
יעקב מרגי:
יש לחץ של מה?
<נועה היימן:
יש לחץ.
<נועה היימן:
כפי שיודעת ועדת החינוך, כבר שלוש פעמים עברה החלטת ממשלה על תקצוב דיפרנציאלי בחינוך ורווחה בתקציבי השלטון המקומי ואנחנו מתקשים להעביר את ההחלטה הזאת, בגלל לחצים לא פשוטים מצד השלטון המקומי.
יעקב מרגי:
תודו שהיה שר אחד ראשון שעשה את זה, השר יעקב מרגי.
חנין זועבי:
אבל אין תשובה.
חנין זועבי:
אני לא קיבלתי תשובה.
חנין זועבי:
יש מרכיבים בתקציב שלא מנוצלים כבר עשרות שנים וזו בעיה שנמשכת משנה לשנה.
<נועה היימן:
לא, זה שאלה אחרת.
<נועה היימן:
הם לא לא מנוצלים, הם מנוצלים, הם פשוט לא מנוצלים בצורה דיפרנציאלית כמו שהיינו רוצים לראות את זה ואת צודקת לחלוטין ואנחנו מסכימים עם זה.
<נועה היימן:
אנחנו יודעים שיש רכיבים ש - - -
חנין זועבי:
אבל מה המענה?
חנין זועבי:
מה המדיניות?
חנין זועבי:
אם את מסכימה זה בסדר, אבל יש מדיניות?
<נועה היימן:
זה בקולות קוראים - - -
<קריאה:
גם בניית כיתות?
איתן ברושי:
מה לא?
איתן ברושי:
איך אתה יודע שלא?
איתן ברושי:
גם אני.
יעקב מרגי:
שאלת אותי איך אני יודע שלא?
יעקב מרגי:
אני אסביר לך איך אני יודע שלא.
איתן ברושי:
גם בבנייה יש - - -
חנין זועבי:
אבל איך מתייחסים - - -
יעקב מרגי:
חנין, רגע.
איתן ברושי:
אבל היא בשיא עכשיו.
יעקב מרגי:
אתה גירית אותי בשיא.
איתן ברושי:
תיזהר, זה מוקלט.
יעקב מרגי:
מאחר שאני מכיר את תחלואי הרשויות הערביות וייאמר בצדק שגם הנבחרים שלהם מציגים זאת באומץ בדיון בוועדה, יש להם בעיה, כן, בקרקעות.
יעקב מרגי:
אתה אומר לי מאיפה אתה יודע שלא?
יעקב מרגי:
מה לעשות שאני מחויב רק לוועדת החינוך בקדנציה הזו.
יעקב מרגי:
לא מחויב ל-20 ועדות.
יעקב מרגי:
אז אני יושב יום ולילה על חינוך, חינוך, חינוך, אז אני יודע.
יעקב מרגי:
שאלת אותי, ענית לך תשובה.
איתן ברושי:
יש גם רשויות יהודיות חלשות, לא רק ערביות.
יעקב מרגי:
ענית לי בשביל האגו שלי.
חנין זועבי:
בסדר.
חנין זועבי:
זה חלק מהבעיה.
יעקב מרגי:
עכשיו בינוי: אם אין להם בעיה של קרקע ויש הרשאה לבינוי, היא מתבצעת.
יעקב מרגי:
איפה שלא מתבצע אחוז, וזה בא לי מקילומטרז' של דיונים, איתן ברושי.
יעקב מרגי:
איפה שלא מתבצע ראינו הלימה.
יעקב מרגי:
יש קושי ב - - -
איתן ברושי:
אין מאה אחוז מימון לשום בינוי.
יעקב מרגי:
לך, אז אתה לא מבין אותי.
יעקב מרגי:
100% ביצוע.
יעקב מרגי:
יש בעיה של קרקע.
איתן ברושי:
אבל אני מדבר איתך גם על מצ'ינג בבינוי.
איתן ברושי:
אין 100 אחזו בינוי בשום מקום בארץ, בשום בינוי.
יעקב מרגי:
עד הגדר יש - - -
איתן ברושי:
אני ניהלתי מועצה עם 18 בתי ספר.
איתן ברושי:
אף אחד לא יכול ללמד אותי פה.
איתן ברושי:
אני לא קראתי על זה בדו"חות.
יעקב מרגי:
טוב, אבל מה לעשות, אתה לא מהמגזר הערבי.
איתן ברושי:
לא, זה לא שייך לערבי.
איתן ברושי:
אני הייתי במועצה חזקה.
יעקב מרגי:
לכן הבעיות שלך זה לא הבעיות של המגזר הערבי.
איתן ברושי:
לא, אבל עכשיו אני דואג לכולם, מה זה שייך?
איתן ברושי:
אין בינוי במאה אחוז.
יעקב מרגי:
רגע, רגע, איתן.
יעקב מרגי:
אני אומר חד משמעי ואני רוצה להגיע לסיכום.
יעקב מרגי:
חד משמעית, כשיש הרשאה לפיתוח זה על כל הפרוגראמה.
יעקב מרגי:
אין מצ'ינג בפיתוח.
יעקב מרגי:
יש נכון, יש אזורים שהרשות צריכה לעשות עד לבית הספר, נכון.
חנין זועבי:
אבל יש הרבה בעיות אחרות שלא מנצלים את התקציב.
יעקב מרגי:
לענייננו, עזבו את זה עכשיו.
יעקב מרגי:
תנו לה לסיים ואני רוצה לעשות סיכום.
<נועה היימן:
יש סעיפים במסגרת החלטת ממשלה 922, משרד החינוך תיקן למשל את המצ'ינג במנגנון התקצוב של חוק הנוער, שהיה לפני זה אם אני זוכרת 50% אחיד לכל הרשויות ובמסגרת החלטת הממשלה 922 היא שונתה כך שברשויות חלשות ההשתתפות היום היא ב-90% וברשויות חזקות היא 50%.
<נועה היימן:
שוב, אנחנו הולכים ומנסים ביחד עם משרד החינוך לתקן כמה שיותר ממנגנוני המצ'ינג.
<נועה היימן:
במקרים מסוימים אנחנו מצליחים, במקרים מסוימים עדיין לא הצלחנו.
יעקב מרגי:
התייחסת לטענה של ניזאר, לגבי הסמיכות של האישור?
<נועה היימן:
לזה אני לא יודעת להתייחס.
<משה שגיא:
אני אסביר.
<משה שגיא:
אני ציינתי את זה גם קודם.
<משה שגיא:
חלק גדול מהתקציבים הגיעו בסוף שנת תקציב.
<משה שגיא:
אי אפשר לאשר תקציב לאף גוף, אם התקציב לא נמצא בתקציב המשרד.
<משה שגיא:
חלק גדול מהאישורים התקציביים בהחלטות ממשלה, אושרו בחודשים נובמבר ודצמבר.
יעקב מרגי:
הוא טוען שזה קורה כל שנה.
<משה שגיא:
אני לא יודע מה קורה כל שנה.
<משה שגיא:
יש כל שנה-.
<משה שגיא:
צריך לדעת ספציפית על איזה נושא הוא מדבר.
<משה שגיא:
אני לא יודע מה הנושא.
<משה שגיא:
אני לא מצליח להבין מה שהוא אומר, על איזה נושא ספציפי הוא מדבר.
<עמי צדוק:
למה זה מגיע בסוף שנה?
יעקב מרגי:
הוא אומר לך בשנה שעברה ועדת הכספים - - -
<משה שגיא:
שנה שעברה, אני אסביר.
<משה שגיא:
בשנת 2015 היה תקצב המשכי.
<משה שגיא:
התקציב אושר בחודש נובמבר וכל התקציב הגיע בחודשים נובמבר דצמבר.
<משה שגיא:
השנה כל האישורים התקציביים של המשרד התחילו, הבנייה הראשונה אושרה בחודש יולי.
<משה שגיא:
העודפים מחויבים על חשבון שנת 2015, היא אושרה בחודש יולי באופן חלקי.
<משה שגיא:
כל הפניות התקציביות של המשרד אושרו בחודשים נובמבר-דצמבר.
<משה שגיא:
אתם צריכים להבין איך זה נעשה במשך עשרה חודשים, בלי שיש אישורים תקציביים.
<משה שגיא:
כמובן שאני לא יכול להוציא אישורים תקציביים לגופים שזכאים לתקציב, לפני שהאישורים מתבצעים, בין היתר גם להחלטת ממשלה במגזרים הערבי והדרוזי והדרך החדשה.
<משה שגיא:
כל החלטות הממשלה האלה נתקעו בגלל שלא היה אישור תקציבי וצריך לעשות משהו בעניין הזה, כיוון שאם שנה הבאה תהיה אותה התנהלות, זו בעיה.
יעקב מרגי:
בבקשה, אחרון הדוברים.
יעקב מרגי:
אני רוצה לסכם.
<יורם מאי:
שלום, יורם מאי ממרכז השלטון המקומי.
<יורם מאי:
רציתי רק להעיר לגבי מה שנועה אמרה על הלחצים- - -
יעקב מרגי:
אתה לא חייב.
יעקב מרגי:
זה קיים.
<יורם מאי:
אני לא חייב, אבל הייתי רוצה.
יעקב מרגי:
תאמר, אין בעיה.
<נועה היימן:
אז אני רוצה להגן על כבוד השלטון המקומי ולהגיד שהם מוכנים לתקצוב דיפרנציאלי.
יעקב מרגי:
נועה, אל תפריעי לו.
יעקב מרגי:
הוא יודע לומר מה שהוא רוצה.
<יורם מאי:
נכון, כי מעניין שתמיד התקצוב הדיפרנציאלי הוא על חשבון הרשויות ואף פעם האוצר לא מוכן לתקצב מעבר בשביל - - -
יעקב מרגי:
זה המתח שקיים.
<יורם מאי:
תמיד על חשבוננו.
<יורם מאי:
אנחנו - - - מוכנים לתקצוב הדיפרנציאלי ב - - -
יעקב מרגי:
אני אומר לך את עמדתי, סליחה.
חנין זועבי:
מעניין שהרשויות החזקות - - -
יעקב מרגי:
אני אומר לך את עמדתי.
יעקב מרגי:
בגלל שהייתי שר משרד קטן מבחינה תקציבית, אז היה לי הכוח והאומץ והעברנו סכום משחק אפס.
יעקב מרגי:
זאת אומרת שהחזקות קיבלו פחות, החלשות קיבלו יותר.
יעקב מרגי:
שיננו את הנדנה מככה לככה וזה הצליח וועדת כספים מאשרת כל שנה את אמות המידה - - -
<יורם מאי:
הרשויות החזקות - - -
חנין זועבי:
אתה מייצג את הרשויות המקומיות כולן או רק את החזקות?
יעקב מרגי:
רגע, רגע, חנין.
<יורם מאי:
את כולן.
יעקב מרגי:
חנין, אני אגיד לך.
יעקב מרגי:
אני אענה לך - - -
חנין זועבי:
לא - - -
יעקב מרגי:
חנין, למה את כועסת עליו - - -
חנין זועבי:
- - - את הרשויות החזקות.
מירב בן ארי:
הוא נציג של כל השלטון המקומי.
מירב בן ארי:
מה, הוא בעד - - -
יעקב מרגי:
אתה מכיר את - - -
חנין זועבי:
הוא מגן על החזקים.
מירב בן ארי:
הוא לטובתך.
מירב בן ארי:
הוא אומר - - -
יעקב מרגי:
מירב, תודה.
מירב בן ארי:
מה יש לך?
יעקב מרגי:
תודה, אף אחד לא מפריע לי כרגע.
יעקב מרגי:
אתה יודע מה אתה עשית?
חנין זועבי:
הוא מייצג את הרשויות החלשות?
מירב בן ארי:
הוא מייצג את כל השלטון המקומי.
חנין זועבי:
גם את אל תגני על החזקים.
מירב בן ארי:
אני לא הגנתי על החזקים.
יעקב מרגי:
חנין תודה.
יעקב מרגי:
מירב תודה.
יעקב מרגי:
עכשיו אתה עשית בדיוק מה שאותו חניך טירון ששאל את המ"כ שלו – עם הקיטבג או בלי הקיטבג.
יעקב מרגי:
תקשיב, אני אענה לשניכם.
יעקב מרגי:
אתם צרחתם ולא שמעתם.
יעקב מרגי:
הוא מייצג את השלטון המקומי כולו ואני אסביר לך למה.
מירב בן ארי:
אני לא צרחתי, אני רק הסברתי.
יעקב מרגי:
השלטון המקומי קיבל עמדה.
יעקב מרגי:
הוא אומר לאוצר אל תסכסכו בינינו.
יעקב מרגי:
אתם רוצים, תביאו כסף תוספתי.
יעקב מרגי:
ואנחנו, הכנסת - - -
חנין זועבי:
זו העמדה של החזק.
מירב בן ארי:
מה זה קשור?
יעקב מרגי:
רגע, עכשיו עמדת הכנסת.
יעקב מרגי:
לא להפריע לי.
חנין זועבי:
תכבד את האינטליגנציה שלנו.
חנין זועבי:
זו העמדה של החזק לא של החלש.
חנין זועבי:
לא של כולם.
יעקב מרגי:
לכן אני אומר לכם, אנחנו, אני בכל אופן, עם השקפת עולמי, צריך לעשות את זה.
יעקב מרגי:
ניתן לכם שנה-שנתיים להסתדר ביניכם.
יעקב מרגי:
לא תסתדרו ביניכם, צעד אחר צעד אנחנו נחוקק ונתקן ונתקן, כדי שבסוף החזקות יקבלו פחות והחלשות יקבלו יותר, נקודה.
יעקב מרגי:
זו העמדה וכך צריך להיות.
יעקב מרגי:
אני קורא את הסיכום: הוועדה קודם כל מודה לחברי הכנסת שהשתתפו בדיון וגם למרכז להעצמת האזרח ולמרכז המחקר והמידע של הכנסת וכן למשרד החינוך ולמשרד האוצר ולאורחים החשובים שלנו, שהגיעו נציגי המחלקות ואגפי החינוך ברשויות המקומיות.
יעקב מרגי:
הוועדה רשמה בפניה את הודעת משרד החינוך לפיה תקציב המשרד נוצל ב-99.6%.
יעקב מרגי:
הוועדה מבקשת ממשרד החינוך יתר שקיפות בהצגת פירוט סעיפי תקציב המשרד.
יעקב מרגי:
על המשרד לשאוף להלימה בין פירוט סעיפי התקציב בעת אישור התקציב לבין הביצוע בפועל.
יעקב מרגי:
הוועדה רשמה לפניה כי משרד החינוך אינו מחזיר עודפי תקציב למשרד האוצר.
יעקב מרגי:
ודאי אם הוא מנצל 99.6% הוא לא מחזיר.
יעקב מרגי:
אם יש אי ביצוע באגף מסוים הוא מעובר לביצוע באגף אחר, שיכול לנצל אותו.
יעקב מרגי:
עם זאת, אם חוסר הביצוע נובע מקשיים באותו אגף, יש כפי שנדרש פה לסייע באותם סעיפי תקציב לאותם אגפים שלא מצליחים לנצל את התקציב ולבדוק מדוע גם לא נוצל התקציב ולקיים צוות התערבות בנושא.
יעקב מרגי:
הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להעביר לה פירוט של תכניות לקידום נוער לפי פירוט מה הוא תקציב המשרד עבור כל תכנית, מה הצימוד שנדרש מרשויות, בפירוט גיאוגרפי וסוציו אקונומי.
יעקב מרגי:
הוועדה קוראת לשר החינוך לשקול את שינוי אמות המידה לתקצוב המחלקות לקידום נוער, לפי מדד סוציו אקונומי.
יעקב מרגי:
בוקר טוב, אני מכבד לפתוח את ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.
יעקב מרגי:
10 בינואר 2017, י"ב בטבת תשע"ז.
יעקב מרגי:
הנושא, מצוקת קלינאי התקשורת במערך החינוך המיוחד בדרום.
יעקב מרגי:
האמת, אפשר להעתיק את הדיון הזה לגבי הדרום – מערך קלינאי התקשורת, מטפלים פרה-רפואיים כאלה ואחרים, נישאר בתחום החינוך, כבר במסגרות חינוך של החינוך אנחנו מכירים את זה, רחלי גם שומעת את זה ואנחנו כאן כדי לראות מה, למה ולנסות לדחוף.
יעקב מרגי:
אם צריך להוביל חקיקה, אם צריך לתפוס ולנקוט פעולה גם לגבי – אני בורר מילים – לגבי אחריותה של המועצה להשכלה גבוהה בחופש האקדמי לאפשר.
יעקב מרגי:
לא החופש האקדמי מה ללמד.
יעקב מרגי:
לאפשר למוסדות להשכלה גבוהה לקבוע לעצמם תנאי סף כאלה ואחרים.
יעקב מרגי:
אני מאלה שחושבים שהרגולטור צריך לשלוט.
יעקב מרגי:
לא לשחרר את הידיים מההגה.
יעקב מרגי:
נכון, לפעמים נותנים גז, לפעמים משחררים את הרגל מהגז.
יעקב מרגי:
אבל כשרואים שהרכב צריך קצת עזרה, אז נותנים.
יעקב מרגי:
פעם מאיצים, מחזיקים את ההגה, מכוונים.
יעקב מרגי:
אני אכוון, אני לא אשאר במליצות ובמשאלים.
יעקב מרגי:
אני חושב שאם יש מחסור, מדינה כמדינה צריכה לדעת שיש מחסור, צריכה לעשות הכל כדי לצמצם את הפערים ולתת.
יעקב מרגי:
כשהיה מחסור ברופאים בדרום, המדינה ידעה לעשות מעשה ולפתור את הבעיה הזו בצורה כזו או אחרת.
יעקב מרגי:
זה תפקידו של רגולטור.
יעקב מרגי:
זה תפקידה של מדינה.
יעקב מרגי:
למי אתן לדבר קודם?
<הדר ירדני:
אולי כדאי לדבר על מספרים, כמה יש בארץ.
יעקב מרגי:
מי זו הדוברת?
<הדר ירדני:
ד"ר הדר ירדני, מנהלת המחלקה להתפתחות הילד ושיקום במשרד הבריאות.
<אורלי הרצברג:
אורלי הרצברג, קלינאית תקשורת ארצית במשרד הבריאות.
יעקב מרגי:
אז משרד הבריאות רוצה לדבר קודם, להציג את הבעיה?
<הדר ירדני:
אני אתחיל במספרים.
<הדר ירדני:
אם אנחנו מדברים על מספרים, אתה אמרת שתדבר על כל מקצועות הבריאות ואני חושבת שזה נכון וחכם.
<הדר ירדני:
יש לנו כיום שישה בתי ספר לפיזיותרפיה, שכל שנה מסיימים 300 בוגרים.
<הדר ירדני:
מסיימים – עוברים את הבחינה.
<הדר ירדני:
יש לנו 5 בתי ספר לקלינאות תקשורת, כשכל שנה יחד עם בוגרי חוץ מסיימים 350 בוגרים.
חנין זועבי:
במה?
<הדר ירדני:
קלינאי תקשורת.
<הדר ירדני:
יש לנו ארבעה בתי ספר לריפוי בעיסוק.
<הדר ירדני:
כל שנה מסיימים 300 בוגרים.
<הדר ירדני:
אחרי מאמצים רבים הצלחנו לפתוח שלוש תכניות חדשות לפסיכולוגיה התפתחותית, שזה בבאר שבע, במכללת תל אביב יפו וב - - -
יעקב מרגי:
תזכירי לי את השם.
<הדר ירדני:
ד"ר הדר ירדני.
יעקב מרגי:
ד"ר הדר, כשאת אומרת נכנסים, תספרי לי גם כמה יוצאים.
<הדר ירדני:
לא הבנתי.
<הדר ירדני:
אני אומרת מסיימים תעודה.
<הדר ירדני:
בוגרים.
<הדר ירדני:
אנשים שקיבלו תעודה.
יעקב מרגי:
לא, כדי שאני אדע וכולנו ביחד ננסה להבין איפה הבעיה, המספר 350 לא אומר לי כלום.
<הדר ירדני:
350 שמקבלים תעודה.
יעקב מרגי:
לא אומר לי כלום.
יעקב מרגי:
אולי צריך רק 200?
יעקב מרגי:
אולי צריך 700.
<הדר ירדני:
כן.
יעקב מרגי:
אם אני אדע בשנתון כמה נשפכים – סליחה על הביטוי – לתוך המערכת של קלינאי התקשורת וכמה יוצאים ממנה, מה הצרכים שלנו כחברה - - -
<הדר ירדני:
אז תיכף אורלי תדבר על זה.
יעקב מרגי:
באיזה אזורים שואבים את קלינאי התקשורת, אז תהיה לי תמונת מצב יותר ברורה.
<הדר ירדני:
נשלים את כל המידע.
<הדר ירדני:
ננסה להשלים את כל המידע, אבל קודם כל אני אומרת מבחינת המספרים, זה מספר המסיימים שלנו כל שנה.
<הדר ירדני:
עכשיו אפשר לדבר האם זה מספיק, האם זה לא מספיק.
<הדר ירדני:
נמצאת פה אורלי והיא תיתן לך, לפחות לגבי קלינאות תקשורת - - -
<יהודית גידלי:
היית באמצע משפט.
<הדר ירדני:
דיברתי על פסיכולוגיה התפתחותית.
<הדר ירדני:
יש שלוש תכניות.
<יהודית גידלי:
נכון, כן.
<יהודית גידלי:
באר שבע, תל אביב ו-?
<הדר ירדני:
באר שבע, תל אביב ואור יהודה.
<יהודית גידלי:
תודה רבה.
<יהודית גידלי:
כמה יש שם?
<הדר ירדני:
בבאר שבע 8, במכללת תל אביב-יפו 20, ובאור יהודה יש להם נדמה לי עכשיו 12 ויש להם אישור ל-20.
<הדר ירדני:
זאת אומרת זה הולך וגדל כי זו תכנית שרק התחילה.
<הדר ירדני:
אני יכולה להגיד לך עוד שנייה בדיוק את המספר המדויק.
חנין זועבי:
את מדברת רק על השרון?
<הדר ירדני:
לא, לא, אני מדברת על כל הארץ.
יעקב מרגי:
בכללי.
יעקב מרגי:
אנחנו ממתינים לרב גוגל או מה?
<הדר ירדני:
לא, לא, מישהי ששלחה לי.
<הדר ירדני:
אורלי תמשיך ואני אחזור אליכם.
<קריאה:
אני לא הבנתי לגבי הפסיכולוגיה ההתפתחותית בבאר שבע.
<קריאה:
8 סטודנטים?
<הדר ירדני:
8 סטודנטים לפסיכולוגיה התפתחותית.
<קריאה:
שהתחילו?
<הדר ירדני:
עכשיו התחילו.
יעקב מרגי:
בבקשה, אין לנו זמן להמתין להודעות.
<אורלי הרצברג:
טוב, קודם כל אני כן רוצה לברך - - -
יעקב מרגי:
תציגי את עצמך בבקשה.
<אורלי הרצברג:
שמי ד"ר אורלי הרצברג, קלינאית תקשורת ארצית במשרד הבריאות.
<אורלי הרצברג:
אני כן מברכת על הדיון הזה.