GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי:
לפני רגע הלנת על כך שלקב"סית יש לה איסור להפנות אלייך.
<שולי אייל:
נכון.
יעקב מרגי:
אם אני הייתי יודע שיש עידוד של משרד החינוך להפנות אליך, הייתי בודק את מי מפנים, מאיזה אשכולות מפנים – אז הייתי חושש להסללה.
יעקב מרגי:
ההיפך הוא הנכון, לכאורה.
<שולי אייל:
לא.
יעקב מרגי:
תן לי רגע להסביר.
יעקב מרגי:
אולי לא הבנתי, תסביר לי.
<שולי אייל:
תן לי רגע להסביר.
יעקב מרגי:
יש פה סתירה.
<שולי אייל:
אני אומר שלצורך העניין, מנהל היום בבית ספר בישראל, אחרי שלוש שנים שהתלמיד למד אצלו, מכיתה ז' עד כיתה ח', כולל, אומר, התלמיד הזה הוא גם מונע מאחרים להתקדם בכיתה וגם פוגע בעצמו ולא יהיה לו סיכוי לבגרות, היום אין לו סמכות להגיד, הילד יעבור לבתי ספר שלי.
<שולי אייל:
שנה אחרי זה, הילד מגיע ליום אחד ללשכת גיוס, אני שירתי 29 שנה בתפקידי כוח אדם בצה"ל, יום אחד בלשכת גיוס, קובעים אם הוא יהיה אפסנאי, אם הוא יהיה בסייבר, אם הוא יהיה לוחם בסיירת.
<שולי אייל:
אף אחד לא מאשים את צה"ל בהסללה, נכון?
<שולי אייל:
כי ברור שצריך למיין אנשים, לא כולם שווים, שמים אותם, בודקים אותם, ביום אחד קובעים, לפעמים יש עוד יומיים מיונים, סיירת לפה או גיבוש לשם.
<שולי אייל:
אבל חלילה, מנהל בית ספר, ש-3 שנים מתמודד עם הילד, יגיד, הילד הזה יותר מתאים לחינוך מקצועי, שם הוא ייצא עם משהו בחיים, שם הוא ייצא עם תעודה – היום חל איסור.
<שולי אייל:
זאת הסללה.
<שולי אייל:
לקחת ילדים ולדעת מראש שאין להם שום סיכוי להגיע לבגרות או לבגרות איכותית ולהגיד, הוא לא יגיע גם לחינוך מקצועי – זאת הסללה הפוכה.
<שולי אייל:
לקבוע לו מראש שהוא יצא בלי כלום.
יעקב מרגי:
שאלה אחרת, אוקיי.
<שולי אייל:
אי אפשר לבכות על התיוג של ההכשרה המקצועית בישראל, מצד לא מעט שותפים פה, אבל מצד שני, לשים את ההכשרה המקצועית לנוער מתויגת כמשהו עם דה לגיטימציה, כלומר אתה לא יכול לצפות שמשדרים כל הזמן: זה לא טוב שיש בתי ספר להכשרה מקצועית, צריך להיות בתי ספר זה, אבל כשהילד מיד איך שהוא משתחרר מהצבא בגיל 21, יבואו עכשיו התאחדות התעשיינים לעודד אותו: בוא אלינו להכשרה מקצועית.
<שולי אייל:
איך אתם קוברים לו את התדמית הזאתי בגיל 14-15 עד 18, ואתם מצפים שבגיל 21 הוא יעשה את הסוויצ'.
<שולי אייל:
למה?
<שולי אייל:
כי אחרי 3 שנים בגולני פתאום יגיד: וואו התעוררתי?
<שולי אייל:
זה המסלול שלי בחיים?
<שולי אייל:
זה לא עובד.
יעקב מרגי:
עם יד על הלב אני שואל אותך: מה אתה רוצה?
<שולי אייל:
מה אני רוצה?
יעקב מרגי:
רגע, רגע, רגע.
יעקב מרגי:
מה אתה רוצה, שהמדינה כמדינה או משרד החינוך או כל מדיניות אחרת של הממשלה, שתבוא תאמר, כל תלמיד יופנה אוטומטית גם - - - הרי אתה יודע מה מאפיין את התלמידים שמגיעים אליך, בוא נשים את הדברים על השולחן.
יעקב מרגי:
למה ציפיתי שתציג לי מה אתם עושים, אופי התלמידים, מה מאפיין את התלמידים שמגיעים אליך, עם איזה - - - הרי בוא, אנחנו יודעים, ואני לא רוצה לתייג, זה לא חד משמעי.
יעקב מרגי:
יכולים להיות - - -
<שולי אייל:
המנכ"ל שלי בוגר הבית ספר שלנו - - -
יעקב מרגי:
סליחה, יש לי חבר, חבר לאחד ממקומות העבודה שלי, שהגיע לתפקידי הנהלה בכירים בתחום הכלכלה, שהוא בוגר ביס"ט (בית ספר לטייס), בסדר?
<שולי אייל:
בסדר.
יעקב מרגי:
תן לי רגע, זה לא אומר.
יעקב מרגי:
אל תעזור לי.
יעקב מרגי:
זה לא אומר.
יעקב מרגי:
אני נזהר, אני לא רוצה לומר.
יעקב מרגי:
אבל בפועל, מי שבא אליך זה או תלמידים שנפלטו או היו על סף נשירה, וגם מה שנקרא 07.
<שולי אייל:
אוקיי, מקבל.
<שולי אייל:
השאלה היא, על אותה קבוצת תלמידים, ודרך אגב, ראו שמחקר ראמ"ה שישבה קבוצת תלמידים זהה ממשרד החינוך, לקבוצת תלמידים זהה מהמשרד שלנו, עם אותם נתונים סוציו אקונומיים, 964 תלמידים בכל קבוצה, נעשתה השוואה ביניהם, והמחקר הוא מחקר אורך, התלמידים האלה כבר בני 22, ואני ביקשתי שימשיכו את המחקר הזה עד גיל 30 כדי לראות גם מי מתפרנס יותר טוב, ומי חי יותר טוב, והכל בסדר.
<שולי אייל:
ראוי היה שאחרי מחקר כזה נבוא בצורה מוכבדת ונגיד: אוקיי, עכשיו כשאנחנו רואים ש- 69% מאלה, מאותה קבוצת תלמידים, יצאו עם תעודת מקצוע, זאת אומרת אצלי – 31% יצאו בלי כלום, אבל במשרד החינוך 63% יצאו בלי כלום, יצאו בלי תעודת בגרות, בלי זה – מה עדיף?
<שולי אייל:
אבל כמובן שמחקר שעבדו עליו שנים, הוא לא יפורסם אליו, לא יהיה בשיח - - -
יעקב מרגי:
אני מסכים איתך.
<שולי אייל:
הציג פרופסור יונה את הפער בין האקדמאים - - -
יעקב מרגי:
בהשתכרות.
יעקב מרגי:
פער ההשתכרות.
<שולי אייל:
בהשתכרות.
<שולי אייל:
עכשיו, בוא נעשה ניסוי.
<שולי אייל:
בואו ניקח 200 קצינים שהשתחררו לפני שנתיים מהצבא, ו- 200 אפסנאים שהשתחררו לפני שנתיים מהצבא, מי לדעתך ירוויח יותר כנראה?
יעקב מרגי:
מה זה קשור לדיון?
<שולי אייל:
אני אגיד לך מה זה קשור, כי קשור גם מי הפוטנציאל שהלך להיות אקדמאי, ומה הפוטנציאל של מי שהלך זה.
<שולי אייל:
לא כולנו שווים.
<שולי אייל:
כשאתה לוקח את הקבוצות היותר חזקות ושלחת אותם לאקדמיה – אז כנראה גם הם יתפרנסו יותר טוב, השאלה היא, בקבוצת השווים כשנכנסנו – האם לקחנו בן אדם חסר מקצוע והפכנו אותו למקצועי?
<שולי אייל:
האם גרמנו לו להתפרנס יותר טוב או לא?
יעקב מרגי:
שולי.
יעקב מרגי:
הדיון היום - - - אני מבין שיש לך במה ואתה משחרר, יש ויכוח, אבל אתה מתנתק מהדיווח ואתה מתחמק.
יעקב מרגי:
כל מה שנאמת לנו פה זה, כרגע נסוב סביב הנקודה, האם הכל חינוך או לא הכל חינוך.
יעקב מרגי:
בוא תקשיב, הנה אני אומר לך.
יעקב מרגי:
תקשיב - - -
<שולי אייל:
בוא אני אתן לך דוגמא - - -
יעקב מרגי:
תן לי רגע, ומיד אני.
יעקב מרגי:
שולי, תעצור פה.
יעקב מרגי:
אני בא ואומר לנוכחים כאן, ואני אומר את זה לדיון, תקשיב טוב טוב, תפיסת העולם שלנו, כל מה שקשור בחינוך, צריך להיות בחינוך.
יעקב מרגי:
לומר לך שאנחנו מרוצים מכל מה שקורה במשרד החינוך?
יעקב מרגי:
יש דברים טובים, יש דברים פחות טובים, יש דברים שצריך לתקן, בסדר?
יעקב מרגי:
אז אל תלין על כך כי אתה הריבון, כרגע אתה קיים מכוח זה.
יעקב מרגי:
בתי הספר שלך, אני רוצה לומר לך, וחבל שמשרד החינוך לא פה ושומע.
יעקב מרגי:
אני אומר לך - - -
<קריאה:
הוא פה.
יעקב מרגי:
הוא פה?
יעקב מרגי:
מי מטעמם?
<קריאה:
אהרון שחר.
יעקב מרגי:
תקשיב.
יעקב מרגי:
והנה אני אומר לך.
יעקב מרגי:
לו יצויר שהממשלה בויכוח הזה של בתי הספר הטכנולוגיים היינו מנצחים ומקבלים החלטה שזה עובר למשרד החינוך, ואתה, איך שאתה, היית עובר למשרד החינוך, היית עושה את אותם דברים ומקבל גם צל"שים מההנהלה שלך, והיית ממשיך והיית נואם בשבח השינוי.
יעקב מרגי:
כרגע זה לא, אנחנו במקום אחד.
יעקב מרגי:
המקום הוא, איך אנחנו מוציאים יותר כוח אדם איכותי, מקצועי, לתעשיה ובלבד שלא תהיה הסללה.
חנין זועבי:
ושיתייחס לעוד נקודה - - -
יעקב מרגי:
יש לה שאלה אליך - -
<שולי אייל:
כן.
חנין זועבי:
לפני שאני אדבר – האם יש לך גם ביקורת עצמית אולי, איך לפתח את השיטה, בלי להיכנס לויכוח של משרד החינוך ומשרד העבודה?
חנין זועבי:
יש לך ביקורת עצמית גם על מה שאתם עושים?
<שולי אייל:
ברור שיש לי ביקורת.
חנין זועבי:
אז גם תציג לנו אותה.
<שולי אייל:
אנחנו צריכים לעבוד יותר על המיתוג של התחום, אנחנו צריכים יותר אוכלוסיה חזקה כדי לחזק אותה.
<שולי אייל:
אבל, אני חייב להגיד לך - - -
יעקב מרגי:
לסיכום.
חנין זועבי:
זהו?
חנין זועבי:
זו הביקורת?
<שולי אייל:
שניה, כן.
יעקב מרגי:
רגע, חנין.
<שולי אייל:
חבר הכנסת מרגי.
<שולי אייל:
אתה מכיר גם שאפילו פניתי אליך במאבק אז במאבק של הנוער כנגד הבנק.
<שולי אייל:
ראיתם הפגנות של הנוער העובד והלומד וראיתם מכתבים של מנהלי בתי ספר שמתחננים שלא יעבירו אותם למשרד החינוך.
<שולי אייל:
לא שמעתם פניה אחת מאף מנהל בית ספר, אל תעבירו אותנו למשרד הרווחה.
<שולי אייל:
תשאל: איך זה יכול להיות?
<שולי אייל:
כי אנשים פה, הנושא הטריטוריאלי לא מעניין אותם.
<שולי אייל:
מעניין אותם לשמור על החינוך מהסוג הזה - - -
יעקב מרגי:
אני אענה לך?
<שולי אייל:
שניה.
<שולי אייל:
שניה, שניה.
<שולי אייל:
אם משרד החינוך היה לוקח את המח"טים שלו והיה אומר שהם עכשיו עובדים במודל הדואלי של עבודה וחניכות, ולא לשלוח תלמידים לעבוד בלי שכר כמו שהם עושים את זה היום, שאצלנו התלמידים עובדים עם שכר.
<שולי אייל:
אם הוא היה - - -
יעקב מרגי:
יש סיבה למה הם עובדים עם שכר, בוא, שולי.
יעקב מרגי:
אני לא פותח את ה- - -
<שולי אייל:
זה נקרא ניצול.
<שולי אייל:
סליחה, יש כאלה שמתפרנסים אבל לא הילדים.
<שולי אייל:
אבל אני אומר: אם היו מערכות דומות, אני אומר לך, מוותר על התפקיד שלי, שיאחדו את המערכות ושהכל יהיה תחת מקום אחד.
<שולי אייל:
אבל אם המשמעות היא שהבתי ספר שעברו ממשרד הכלכלה למשרד החינוך לא שמרו על הצביון שלהם ולא שמרו על המודל הזה, ומתקשרת אלי מנהלת בית ספר ומתחננת שנשלח אליהם פסיכולוגים עכשיו כי הם על הקצה ואין להם עכשיו מענה טיפולי, אז אני אומר לך, זה יהיה עוול גדול להעביר את הבתי ספר למשרד החינוך עד שהם לא ישנו את החשיבה שלהם.
יעקב מרגי:
אמרתי לך שהכל דיון סביב העברת ה - - - חברת הכנסת חנין זועבי.
חנין זועבי:
כן.
חנין זועבי:
קודם כל אני רוצה להסכים איתו במה שהוא הציג, לא במה שהוא לא הציג.
חנין זועבי:
במה שהוא הציג אני מסכימה.
חנין זועבי:
אין בעיה, אתה יודע מה?
חנין זועבי:
באוכלוסיה העניה אין בעיה של תדמית, תתן לה פרנסה.
חנין זועבי:
שהוא יהיה מה שיהיה.
חנין זועבי:
בחברה ש-54% עניה – היא רוצה להיכנס לעבודה כי זהו הדלת לחיים.
חנין זועבי:
ואין לנו, אנחנו לא חברת הייטק, אנחנו חברה של עולם שלישי פה באותה מדינה כי יש כמעט שתי מדינות לשני עמים, גם כשאתה לא מסכים איתי, אז אני איתך ואני לא רוצה להעביר למשרד החינוך כי אני רוצה את הקשר הזה - - - מה אתה עושה עם הצילום הזה?
חנין זועבי:
אני רוצה את הקשר - - - תצלם - - אני רוצה את הקשר בין - - -
<שולי אייל:
הוא רוצה להראות שחנין זועבי ואלוף משנה בצה"ל - - -
יעקב מרגי:
למה אתה מ - - - אותו?
יעקב מרגי:
הלו, שולי.
יעקב מרגי:
אתה מפריע לי.
יעקב מרגי:
זה לא פה - -
חנין זועבי:
אני אעבור לנקודה הזאת של צה"ל.
חנין זועבי:
אני רוצה את הקשר הזה בין בתי הספר לבין שוק העבודה, ואני לא חושבת שמשרד החינוך יעשה עבודה טובה ב - - -
יעקב מרגי:
את שמעת את הסקירה של עופר?
חנין זועבי:
לא.
יעקב מרגי:
אז התחילה אינטראקציה, יש אינטראקציה.
חנין זועבי:
אוקיי, אז אני רוצה את הקשר הזה, מבחינה תאורטית.
חנין זועבי:
אבל מבחינה מעשית אתה יודע שאין שום קשר בין בתי הספר המקצועיים בחברה הערבית לבין שוק התעסוקה ואתה יודע שהיומיים האלה שהילדים צריכים לעשות, הם הרי לומדים שלושה ימים, עובדים יומיים – הם לא עובדים, הם יוצאים לרחובות.
יעקב מרגי:
אין לך מענה תעסוקתי או נקרא לזה חניכותי, התמחותי, איך שתגדיר אותו מבחינתך, לתלמידים ערבים בתעשיה?
חנין זועבי:
אבל הוא לא יספר, אני גם אגן עליך.
חנין זועבי:
אין מקומות עבודה, איך הוא יקשר?
חנין זועבי:
- - -
יעקב מרגי:
אין מוסכים, לכאורה, במגזר הערבי?
חנין זועבי:
יש, שוק העבודה אולי יספק חלק מסוים מאחוז התלמידים.
חנין זועבי:
אבל הוא לא מפקח על זה ולא מציג את זה כבעיה, זו הבעיה שלי איתו.
חנין זועבי:
הוא לא אמור לספק מקומות עבודה, אבל כאשר הוא בא ומציג את הכל ורוד והוא לא אומר שהתלמידים במגזר הערבי ברחובות, בגלל שאין מקומות - - -
יעקב מרגי:
הנתונים שלך מבוססים?
חנין זועבי:
כן, כן, כן.
יעקב מרגי:
שולי, תתייחס לזה.
יעקב מרגי:
עצרי.
חנין זועבי:
הוא לא מגדיר את זה כבעיה וזו הבעיה.
<שולי אייל:
אל"ף, אני מסכים באופן חלקי עם חברת הכנסת זועבי.
יעקב מרגי:
כמה זמן אתה מסכים איתה באופן חלקי בנושא הזה?
חנין זועבי:
אתה צריך להסכים איתי - - -
יעקב מרגי:
רגע, רגע, שניה, תני לי.
יעקב מרגי:
כמה זמן אתה מודע לבעיה הזאת?
<שולי אייל:
אני מודע לה מיום כניסתי לתפקיד.
<שולי אייל:
יש מגמות לימוד שכולם נקלטים בשוק התעסוקה - - -
יעקב מרגי:
כולל התלמידים הערבים.
<שולי אייל:
כולל התלמידים הערבים, לא תמצא כמעט מי שלומד אוטוטרוניקה והוא ברחוב, לא תמצא - - -
יעקב מרגי:
אוקיי, אז איזה מקצועות לא?
<שולי אייל:
אם אתה מלמד משהו כמו עיצוב גרפי או תחזוקת מחשבים או משהו כזה, או טיפוח החן - - -
חנין זועבי:
אכן תלמידות ברחוב.
חנין זועבי:
לא ברחוב, תלמידות, בנות בבית.
<שולי אייל:
- - - זה יותר קשה.
<שולי אייל:
עכשיו, חלק מהדברים נפתרים על ידי הקמת מפעלונים בבתי ספר, כלומר - - -
<קריאה:
סדנאות יצרניות.
חנין זועבי:
לא, הפתרון - - -
יעקב מרגי:
חנין.
יעקב מרגי:
שניה, שניה.
חנין זועבי:
הפתרון מתחיל כאשר אתה מציג את זה כבעיה, כל עוד אתה שותק - הפתרון לא מתחיל.
חנין זועבי:
כל עוד אתה לא מציג את זה כבעיה, זה לא בנפש שלך - - -
יעקב מרגי:
שולי, היא צודקת.
יעקב מרגי:
היית צריך לומר את ה- - - גם כן.
חנין זועבי:
- - - אז אין פתרון כי אתה לא מגדיר את זה כבעיה כי זה מחוץ אולי לדאגות שלך.
חנין זועבי:
חנין זועבי, תודה.
חנין זועבי:
אני רוצה להכניס לך, פשוט - - -
חנין זועבי:
אבל אני לא סיימתי.
חנין זועבי:
הבעיה השניה שאתה לא הצגת, הרשתות שפועלות בבתי ספר הערבים.
חנין זועבי:
מה קורה בישובים היהודים?
חנין זועבי:
הכל תחת הפיקוח בתי ספר לא יסודי, החטיבה העליונה, תחת הפיקוח של העיריות והשלטונות המקומיות.
חנין זועבי:
בחברה הערבית, 70% או 80% תחת הפיקוח של הרשתות עמל, עתיד, אבו נזיז - - -
יעקב מרגי:
את לא מעודכנת.
יעקב מרגי:
כמעט, זה דבר שכל יום עולה בשולחן שלי.
חנין זועבי:
אבל זאת לא הבעיה
יעקב מרגי:
התהליך של הפרטת החינוך העל תיכוני - - -
חנין זועבי:
למה במגזר הערבי יש פער גדול בין בתי ספר תחת פיקוח של שלטון מקומי לבין תחת הרשתות?
חנין זועבי:
זה חלק - - -
יעקב מרגי:
רגע, אני שואל, את מעדיפה את הרשות המקומית או את אורט או את קדימה?
חנין זועבי:
אני לא אכפת לי, אני רוצה - - - קודם כל, כן.
חנין זועבי:
הרשות המקומית.
חנין זועבי:
אני מעדיפה.
חנין זועבי:
למה?
חנין זועבי:
אני אסביר לך, כי יש פתח - - - כי חלק מהרשתות לא שקופות בנתונים ברווח שלהם, איך מנצלות את הרווח - - -
יעקב מרגי:
גם הרשויות המקומיות.
<שולי אייל:
אצלי הן שקופות.
חנין זועבי:
מעבירים את הרווח שלהם - - -
יעקב מרגי:
שולי, אל תפריע.
חנין זועבי:
- - - מהישובים, מבתי הספר הערבים ומשקיעים אותם בבתי ספר אחרים, ויש רשתות בלי שום פיקוח, אני לא אזכיר שמות פה, כולם יודעים מה המכללה הזאת מהישוב הערבי, איך היא נכנסת לתלמידים שלנו, לא עושה כלום, הם לומדים שעתיים ביום, אחרי השעה 10 הם מחוץ לבית ספר, אין שום פיקוח.
חנין זועבי:
אז לא הבעיה אם זה משרד החינוך או זה משרד התמ"ת – שיהיה פיקוח.
חנין זועבי:
זה תחת השלטון - - -
יעקב מרגי:
חנין, אני חייב לסכם.
חנין זועבי:
- - - שלכם ואין שום פיקוח.
חנין זועבי:
הנקודה השלישית, משרד החינוך הוא ענה על שאילתא שלנו, על מכתבים שלנו, הוא אמר אני לא פותח שום מגמות בחינוך הטכנולוגי או המקצועי, עד שהבעיה הזאת תיפתר בין איפה זה עובר, אם זה תחת משרד החינוך או אחר ומסתבר שב- 5 השנים האחרונות, כן פתחו בתי ספר, ההכנות בהם מ- - , בישובים היהודים אבל בישובים הערבים הם מסרבים לקלנסוואה, הם מסרבים גם - - -
יעקב מרגי:
הם מסרבים גם לביאליק, זה היא העלתה, שמשרד החינוך מתנגד לאשר העברה לבתי הספר הטכנולוגיים.
יעקב מרגי:
ועדיין זו מגמה אחת.
יעקב מרגי:
משרד החינוך בתהליך של חנק, שולי.
יעקב מרגי:
משרד החינוך בהליך של - - -
חנין זועבי:
אז אני חוזרת בי מהנקודה הזאת.
<שולי אייל:
אבל השנה פתחתי שני בתי ספר במזרח ירושלים.
חנין זועבי:
תחזיר את מזרח ירושלים לאיפה שהיא צריכה להיות.
יעקב מרגי:
תודה רבה, תודה.
יעקב מרגי:
ניר - - -
חנין זועבי:
והנקודה הרביעית - - -
חנין זועבי:
עצם זה שאתה מקשר את הנושא עם הצבא, תראה מה אנחנו מפסידים - - -
יעקב מרגי:
אבל לא היית בסקירה.
יעקב מרגי:
כבר שחררו, פעם היה - - - עזבי אותו, הוא לא הכל.
יעקב מרגי:
פעם היה - -
חנין זועבי:
אין י"ג, י"ב בחברה הערבית - - -
יעקב מרגי:
רגע, חנין, רגע.
<קריאה:
אבל אצלנו יש.
<קריאה:
בערערה יש לנו פעולה של י"ג.
יעקב מרגי:
אדוני, זאת הייתה הפעם השניה והאחרונה שהפרעת.
יעקב מרגי:
תקשיבי טוב, ובזה אני מסכם - -
<שולי אייל:
כבוד היושב ראש - - -
יעקב מרגי:
אתה יכול ל - - -
חנין זועבי:
לא, לא, אני רוצה שהוא יענה לי.
חנין זועבי:
אתה תענה לי?
חנין זועבי:
לא, אני רוצה שהוא יענה לי.
<שולי אייל:
יום ההכשרה המקצועית ורוצים לפתור את כל הבעיות, זו בעיה.
יעקב מרגי:
הוא לא יכול לענות, שולי, שחררתי אותך, אני מנהל את הדיון.
יעקב מרגי:
תקשיבי, את לא היית בסקירה של עופר - - -
חנין זועבי:
הייתי בוועדה אחרת, סליחה.
יעקב מרגי:
אז בואי.
יעקב מרגי:
92% בחינוך הטכנולוגי הם תחת המטריה של משרד החינוך ומשרד החינוך הודיע שאם פעם כל ה-י"ג ו-י"ד שלו היה רק עם צה"ל, היום הוא פתח את השורות גם כן, גם לא במסגרת השותפות עם צה"ל.
יעקב מרגי:
אז גם לזה נתנו מענה.
יעקב מרגי:
ניר דרור, הנוער העובד והלומד, בבקשה.
<ניר דרור:
אנחנו בנוער העובד והלומד בעצם פועלים בבתי הספר התעשיתיים של משרד הכלכלה.
<ניר דרור:
אני מרכז את מחלקת ההדרכה שאחראית על הפעולה בבתי הספר האלה.
<ניר דרור:
לנו חשוב להעלות, בתוך כל הבלבול מושגים שעלה פה, שני מושגים שמתבלבלים, זה ההתנסות בעולם העבודה, מה שמשרד החינוך מציג את זה, זה 6-12 ביקורים במקום העבודה, אל מול עבודה תחת לחץ, תחת דרישה ממעסיק שממש מכשירה את ה - - -
יעקב מרגי:
תעסוקה ממש.
<ניר דרור:
כן, תעסוקה ממשית, עם שכר כמובן, בהתאם לחוק כפי שהמחוקק קבע.
<ניר דרור:
הנקודה הזו היא נקודה חשובה, לדעתנו גם 6-12 ביקורים בשנה זה לא מספיק.
<ניר דרור:
דבר נוסף עלה פה, גם הסיפור של ההסללה ונקודה שחשוב להגיד אותה – יש הסללה גם במגמות מתמטיקה ואנגלית.
<ניר דרור:
זה לא - - -
יעקב מרגי:
אני הייתי מוכן לסבול מהסללה בין מתמטיקה לאנגלית ולא במה שדובר פה, אל תשווה בכלל.
<ניר דרור:
לא, אני רק אומר, כאילו, על הסיפור הזה.
<ניר דרור:
זהו, אלה שתי הנקודות שחשוב לנו על הסיפור הזה.
יעקב מרגי:
ניר קלינגר, בבקשה.
<ניר קלינגר:
ניר קלינגר, מנכ"ל התאחדות המלאכה והתעשיה.
<ניר קלינגר:
אל"ף, אני מברך את חבר הכנסת האלוף על היוזמה להקים את המועצה, שבאמת להתחיל לנהל, אולי, כגוף אחד את הנושא של הכשרה מקצועית.
<ניר קלינגר:
רק חשוב לציין שאנחנו מייצגים את כל התעשיה הקטנה המעסיקה עד 20 עובדים.
<ניר קלינגר:
מקומנו במועצה הזו נפקד.
<ניר קלינגר:
זאת אומרת, פנו לגדולים אבל מקום הקטנים נפקד.
<ניר קלינגר:
אני חושב שכדאי לתת לנו מקום במועצה הזו לכשתקום - - -
חנין זועבי:
איך קוראים למועצה?
<ניר קלינגר:
התאחדות המלאכה והתעשיה.
<ניר קלינגר:
עכשיו, לעניין ההסללה, לעצם העניין.
<ניר קלינגר:
אם ניקח נתון – 72% מהחברים בהתאחדות שהם היום בעלי מפעלים, הם בוגרי השכלה טכנולוגית של לפני 20 ו- 30 שנה.
<ניר קלינגר:
זאת אומרת, אל"ף, אנשים פותחים מפעלים וזה קיים, נכון, צריך בהכשרה הטכנולוגית לתת להם מיומנויות של ניהול, כדי שהם לא ימצאו את עצמם בסוף - - -
יעקב מרגי:
פושטי רגל.
<ניר קלינגר:
לא פושטי רגל, אבל שלא ימצאו את עצמם רק עובדים - - - ברגע שהם יוצאים לעצמאות, לדעת לנהל את המפעל מיומנויות בסיסיות, אבל עדיין חסרים לנו מקצועות, חסרים לנו רתכים, טפסים, בכל ה - - - של המקצועות חסרים עובדים, והיום אין המענה הזה.
<ניר קלינגר:
ולהגיד on job training זה עדיין הרבה טוב למפעלים הגדולים, מפעל קטן שיש בו מכונה אחת או מקסימום שתיים, יהיה לו קשה מאוד לשלב תלמיד לעבוד.
<ניר קלינגר:
לכאורה תתן לו מכונה לעבוד עליה ולהתנסות, והוא משבית לו 50% מהמפעיל.
<ניר קלינגר:
מי שיכול לחוות את החוויה יותר טוב בקליטת עובדים, זה יושב לצידי מיקי אלון, ברשותך תן לו שתי דקות, כי הוא בעל מפעל לפלסטיקה שקולט עובדים שמגיעים לא מיומנים והוא צריך להכשיר אותם.
יעקב מרגי:
ד"ר שמריהו רוזנר.
יעקב מרגי:
אני שמעתי.
< שמריהו רוזנר:
טוב, קודם כל כמה מילים.
< שמריהו רוזנר:
הנושא של היום קשור אלי בהרבה מאוד כיוונים גם באופן אישי וגם באופן מקצועי.
< שמריהו רוזנר:
קודם כל, אני גר כבר 40 שנה במעלות, אני ניהלתי בית ספר תיכון מקיף 13 שנים, הייתי גם נשיא של מוסד אקדמי והיום אני אחראי ברשת אורט כבר הרבה שנים על בתי ספר תיכוניים ועכשיו על מכללות, כך שאני מכיר את המערכת הזאת באמת מהיבטים שונים.
< שמריהו רוזנר:
קודם כל אני רוצה כמה הערות לחברת הכנסת זועבי, לגבי העניין של הרשתות, כי זה עלה פה – כמה שזה נכון.
< שמריהו רוזנר:
יש רשתות ויש רשתות.
< שמריהו רוזנר:
ואני מציע שכל רשות שרוצה להעביר את מערכת החינוך מידה, שזה המנדט שלה, לגוף אחר שיבדוק טוב טוב למי היא רוצה להעביר אותו, ושתעביר אותו למישהו שהיא חושבת שהוא יכול לעשות את זה טוב ממנה, מבחינה חינוכית לילדים.
יעקב מרגי:
אז בוא אני אומר לך, העלתם את זה.
יעקב מרגי:
אנחנו במהלך הדיונים, לפחות מאז שאני בתפקיד, בשנה וחצי האחרונים, גילינו שכל הסוגיה הזו, אני קורא לזה הפרטת מערכת החינוך העל יסודית, מהרשויות המקומיות לספקי שירות פרטיים, ככה אני מגדיר את זה.
יעקב מרגי:
משרד החינוך לא השכיל לעשות הסדרה - - -
<שמריהו רוזנר:
הוא עכשיו עושה.
יעקב מרגי:
בסדר, תודה רבה.
יעקב מרגי:
מזל שהכנו בפטיש הזה כמה פעמים.
יעקב מרגי:
זה משהו מזעזע, מדינה נאורה מתקדמת, הכל, שלא חשבה לעשות הסדרה.
יעקב מרגי:
כל רשות מקומית עשתה את זה בדרך שלה, בצורה שלה, בהפקרות מוחלטת, ממניעים שהם לא מניעים, אז אני שמח שזה בתהליך של הסדרה - - -
< שמריהו רוזנר:
אני רק רוצה עוד מילה להגיד על זה, שלרשות שהיא לא גדולה, הרבה פעמים העניין הזה הוא הכרחי, אני לא מדבר על רשות כמו תל אביב, שיש לה עשרות - - -
יעקב מרגי:
אבל זה לא הדיון.
< שמריהו רוזנר:
לא.
< שמריהו רוזנר:
נגענו.
< שמריהו רוזנר:
רק אני מזמין אותך לפנות לישובים ערביים - - -
חנין זועבי:
אני מסכימה שיש הבדל.
< שמריהו רוזנר:
- - - עשרה ישובים ערביים, בפזורה הבדואית, תפני אליהם, תשאלי אם הם מרוצים מ - - -
חנין זועבי:
אני יודעת שיש הבדלים.
< שמריהו רוזנר:
אוקיי, אז זה דבר אחד.
< שמריהו רוזנר:
אני רוצה לחזור אל העניין.
< שמריהו רוזנר:
באמת עסקו פה בהרבה סוגיות, אני רוצה לגעת עכשיו בנקודה של נישה שנקראת הנדסאים.
< שמריהו רוזנר:
זו נישה שיכולה להיות בהמשך לתיכונים, יכולה להיות גם לתיכונים יהודיים וגם לערביים, דרך אגב.
< שמריהו רוזנר:
לנו יש גם מסלולים של אוכלוסיה ערבית שממשיכים ללמוד מיד אחרי בית הספר התיכון, וזאת נישה שהיא יכולה למשוך תלמידים מכיתה ט' ללמוד בנתיב הטכנולוגי כי הם רואים אופק מידי להמשך.
< שמריהו רוזנר:
קשה מאוד לבוא לתלמיד בכיתה ט' עם יועצת שצריכה להפוך להיות מישהי אחרת ממה שהיא עושה היום ולהכווין - זה נכון, אבל לבוא לילד בכיתה ט' ולומר לו שאחרי לימודיו הוא ילך לעסוק בזה וכך הלאה – זה רחוק מדי.
< שמריהו רוזנר:
יש כאלה גם, באוכלוסיה היהודית כמובן זה אחרי צבא, זה טווח רחוק מדי.
< שמריהו רוזנר:
אפשר לבוא בקלות רבה יותר, אם היה אפשר לשנות את הדימוי של הטכנאים וההנדסאים ולהגיד לו: שמע, אתה מסיים מסלול, אתה מתחיל בכיתה ט', אתה מסיים אותו ישר ברצף בכיתה י"ד, ואתה יוצא לשוק העבודה או ממשיך את לימודיך להנדסה.
< שמריהו רוזנר:
הדימוי של ההנדסאים הוא דימוי נמוך, לא יודעים בדיוק מהו, עופר אמר קודם שיש כ- 6,000 או 7,000 הנדסאים בכל מדינת ישראל - - -
יעקב מרגי:
יש דיון, אני לא חושב שאנחנו צריכים להעלות אם כבר העלית את זה והעלינו את זה בדיונים פה, כל סוגיית האקרדיטציה של ההנדסאים, של טכנאים הנדסאים להשכלה גבוהה.
יעקב מרגי:
לצערי הרב נציגי המל"ג והוות"ת לא כאן, יש גם עקשנות יתר בקטע הזה, אני מבין לפערים של ה-י"ג-י"ד ולמכללות הטכנולוגיות – אני מקווה שיגיעו לאיזה נקודה ואני חושב שהגיע הזמן שכמו במדינות אחרות, תהיה קרדיטציה לאקדמיה - - -
<קריאה:
מודולריות של תכניות הלימודים.
יעקב מרגי:
אני מוגבל, כשאני מדבר אני לא אוהב שמפריעים לי.
יעקב מרגי:
אז אקרדיטציה של הסוגיה הזו, זה יעודד תלמידים שזה מקפצת ביניים.
יעקב מרגי:
זה ייתן משמעות למקצוע הזה של הנדסאים-טכנאים.
יעקב מרגי:
תמשיך.
יעקב מרגי:
תסכם במשפט אחד.
< שמריהו רוזנר:
אז זה מה שאני רוצה לומר, אם היה אפשר שבתוך אותו תהליך שמדברים פה על חינוך טכנולוגי היו מסתכלים על טכנאים והנדסאים ככאלה שמסיימים מערכת תיכון ומיד ממשיכים הלאה – היה יותר קל למשוך אותם מכיתה ט' ללמוד בנתיב הזה ולמשוך תלמידים עם עניין.
< שמריהו רוזנר:
כשלתלמידים אין המערכת הזאת והיא קטנה ולא ממותגת טוב ולא יודעים מה זה הנדסאים בכלל , כי לא בכל העולם יש מסלול כזה, שם יש בעיה וצריך, כמו שאמרת, באמת לחזק את הקטע הזה כדי שימשוך למעלה וימשיך אחר כך להנדסה או ללימודים האקדמיים.
חנין זועבי:
אתה לא מוצא בעיה של חיבור בין הבתי ספר לבין שוק העבודה בישובים הערבים?
חנין זועבי:
אתם כן מספקים שני ימי עבודה לתלמידים?
< שמריהו רוזנר:
לא, אני מדבר כרגע על - - -
יעקב מרגי:
לא כל מסגרת - - -
< שמריהו רוזנר:
לא, את מדברת רק על - - -
יעקב מרגי:
את לקחת את אופי הלימודים במשרד הגדול הזה.
חנין זועבי:
נכון.
יעקב מרגי:
מיקי אלון, אני רואה שאתה בוחן את הפלסטיק של מכשיר האייפון שלך או מצלם עדיין?
יעקב מרגי:
הקשבת?
<מיקי אלון:
הקשבתי.
יעקב מרגי:
אז יש לך בדיוק דקה ותשתדל לא לחזור על דברים שנאמרו.
חנין זועבי:
ומה אתה עושה עם הווידיאו הזה?
<מיקי אלון:
אני - - -
חנין זועבי:
באמת.
יעקב מרגי:
תציג את עצמך, בבקשה.
<מיקי אלון:
הישיבה מצולמת לא?
חנין זועבי:
לא, אתה אישית.
<מיקי אלון:
אני יכול לקחת מאתר הכנסת - - -
יעקב מרגי:
אתה סיימת את הדברים שלך?
<מיקי אלון:
כן.
<מיקי אלון:
אני חבר התאחדות התעשיה ובסוגריים גם חבר פורום ההורים היישוביים.
<מיקי אלון:
אני מנהל את העסק וכבר נמצא בו 27 שנה, בשנים האחרונות המפעל עצמו הוא בסדר, אנחנו פונים אל האלקטרוניקה ולהיי-טק, אנחנו מייצרים אריזות.
חנין זועבי:
איפה אתם נמצאים?
<מיקי אלון:
אנחנו נמצאים בצומת כנות, על יד גדרה.
<מיקי אלון:
המצב עם האנשים המקצועיים, המפעל מזדקן, העובדים מזדקנים, אין עובדים חדשים במשק, אין עובדים מקצועיים.
<מיקי אלון:
המילים פה מאוד יפות, אבל אני צריך ללכת בשביל למצוא אדם מקצועי, ללכת עם פתקים ולהדביק בשכונות כדי למצוא איזה עובד.
<מיקי אלון:
אנחנו משוועים לבתי ספר מקצועיים, אני אומר את זה בכל התחומים.
יעקב מרגי:
אני חוזר על השאלה ששאלתי את דוקטור לוטן: בגלל הקושי הזה, למה אתה לא מפתח לך מסלול פנימי שלך שאתה קולט עובד עם מיומנויות כלליות ומתאים אותו?
<מיקי אלון:
אני מפעל קטן, אנחנו בערך 20 עובדים.
<מיקי אלון:
אין לי את היכולת הזאת - - -
< שמריהו רוזנר:
תבוא אלינו, נעשה איתך.
<מיקי אלון:
מה זה?
< שמריהו רוזנר:
תבוא אלי, לאורט, יש לנו קורסים לכל המפעלים, אנחנו עובדים בתוך מפעלים, אנחנו מקימים קורסים שמותאמים למפעלים, עכשיו עשינו לרכבת ישראל - - -
<מיקי אלון:
אני רוצה שיבוא עובד ואני אוכל לקלוט אותו.
< שמריהו רוזנר:
אני כבר אומר לך, תבואו, אנחנו נתאים קורס לעובדים שאתה צריך אותם ללימודי תעודה.
יעקב מרגי:
כמוך יש עשרות, יכול להיות שזה יעניין ל - - -
<מיקי אלון:
המשכורות הן טובות, הן מזמן כבר לא מינימום.
יעקב מרגי:
אמרתי עשרות של מפעלים, לא משכורות.
<מיקי אלון:
לא, לא, אני מבין.
<מיקי אלון:
אני אומר, אין בעיה גם של שכר היום, זה לא מה שהיה פעם, זה לא שכר מינימום.
יעקב מרגי:
הקושי ידוע, אין ספק שיש קושי ל - - -
<מיקי אלון:
תודה.
יעקב מרגי:
אנחנו לקראת סיכום.
יעקב מרגי:
יש מי ש - - - יהודה קלו?
יעקב מרגי:
פה?
<יהודה קלו לבנה:
יהודה קלו לבנה, אני מנהל את מרכזי ההכשרה של תעשיות בית אל.
<יהודה קלו לבנה:
אז קצת בשם התעשיינים, אנחנו משוועים לשיתוף פעולה בין המשרדים, כי ברור לנו שההכשרה המקצועית היא הלב של כל העניין של התעשיה וגם אצלנו חסרים עובדים ועובדים מקצועיים ומכל הסוגים והמינים.
<יהודה קלו לבנה:
אנחנו מתמחים בתעשיית המתכת.
<יהודה קלו לבנה:
אני רוצה רק להעלות נקודה קטנה שאולי יכולה לתת אור חדש.
<יהודה קלו לבנה:
יש פרויקט שנקרא WUSI אולימפיאדה למקצועות לצעירים ולנוער עד גיל 21-22.
<יהודה קלו לבנה:
זה ממש מתנהל כמו אולימפיאדה בכל תחומי המקצוע בעולם.
<יהודה קלו לבנה:
זכינו להשתתף פעם אחת בקיץ שעבר, יש 75 מדינות ב- 60 מקצועות שונים.
<יהודה קלו לבנה:
הדבר הזה יכול, כמו שבישראל לוקחים אליפות בג'ודו או בשייט או באיזושהי מדליה, אז פתאום נפתחים חוגים וילדים רצים ונוהרים - - -
יעקב מרגי:
שמת לב שלא היה לך קשה לבחור את המקצוע בספורט, איפה זכו.
<יהודה קלו לבנה:
לא, אמרתי, זה היה המדליות ש - - -
יעקב מרגי:
אז תביא דוגמאות יותר טובות, הלאה.
<יהודה קלו לבנה:
כך גם ב-CNC וכרסום או בחריטה או בנגרות, מסגרות, מכטרוניקה וכו' – כשמשתתפים ישראלים יזכו, זה יביא גם אחרים.