GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי אלאלוף:
אז יגידו מספר, יש 10,000 באמצעות גופים, עוד 10,000, טעינו, עוד 30,000.
אלי אלאלוף:
30,000 אנשים בהכשרה מקצועית – זו תשובה לאומית לבעיה הזאת?
אלי אלאלוף:
של הוצאה מהעוני של אוכלוסיות שלמות?
אלי אלאלוף:
וכשיוצאים מהעוני זה לא רק כלכלית, זה גם חברתית.
אלי אלאלוף:
תקראו את הדו"ח שהחברים שלי ואני כתבנו.
אלי אלאלוף:
דבר שני, זה תרומה לפריון העבודה במדינה הזו.
אלי אלאלוף:
זה שילוב חברתי אדיר.
אלי אלאלוף:
זה פיתוח פריפריה.
אלי אלאלוף:
אני רוצה להגיד, אמר את זה יעקב, אני לא אגיד: "הבן של ההוא ילך להיות מסגר, או פחח".
אלי אלאלוף:
אני רוצה שגם הבן שלי, אם הוא רוצה, שיבחר במקצוע שהוא רוצה, אבל בתנאי שיקבל את ההכשרה ברמה הנדרשת, בתנאים נדרשים.
אלי אלאלוף:
היום הפריפריה, תתפסו טוב, אף אחד לא מעז להגיד - מחזקת רק את תל אביב.
אלי אלאלוף:
תל אביב והמרכז מרוקנים את הפריפריה מהעוצמה שלה.
אלי אלאלוף:
תחשבו, ילד טוב בדרום או בצפון – התעסוקה לא באה, המפעלים לא באים, זה הביצה והתרנגולת.
אלי אלאלוף:
מפעלECI באופקים, שהיום מעסיק עובדים ברמה גבוהה בשכר סופר הולם – הוא בא רק מפני שמצא שמה, רובם, אנשים לא יודעים, שיש שמה קריה לחינוך טכנולוגי לבנות ובית ספר גבוה לבנות.
אלי אלאלוף:
אופקים.
אלי אלאלוף:
חרדיות.
אלי אלאלוף:
מדהימות.
אלי אלאלוף:
כולם רוצים לגנוב אותן.
אלי אלאלוף:
ECI גם גונבת.
אלי אלאלוף:
בצדק.
אלי אלאלוף:
הכשרה מקצועית, במצב הנוכחי, ביכולת הנוכחית, בתקציבים שלא משתנים.
אלי אלאלוף:
חברים, אנחנו הולכים להצביע – לא השתנה בגרוש ב-17 ו-18.
אלי אלאלוף:
אפילו ירד טיפה.
אלי אלאלוף:
מ- 1,400,000 ירד ל- 1,350,000 אם אני לא טועה ל- 17, 18.
אלי אלאלוף:
זה לא מה ששר האוצר ושר העבודה רוצים ורצו.
אלי אלאלוף:
זה לא מה שהוועדה של מנכ"ל משרד האוצר שי באב"ד, שאמר: "אני עובד על ועדה שתשפר את פריון העבודה במשק".
אלי אלאלוף:
לכן, עד עכשיו, אנחנו חייבים להיאבק כדי להחזיר להכשרה המקצועית את היוקרה שלה.
אלי אלאלוף:
ובין היתר, היוקרה שלה תבוא בזכות זה שאפשר להתחיל בתיכון ללמוד מקצוע, ואותו בחור יכול להימצא אחר כך בטכניון ובפוסט דוקטורט.
אלי אלאלוף:
לא יכול היום המחסום המטורף שאומר: "בגרות, אם זה בהכשרה מקצועית – רק 14 יחידות".
אלי אלאלוף:
מי זה הפושע שקבע את זה וממשיך לקבוע את זה?
אלי אלאלוף:
למה משרד החינוך ומשרד העבודה לא עובדים ביחד בנושא הזה?
אלי אלאלוף:
עכשיו, אנחנו הפוליטיקאים פישלנו, נכשלנו.
אלי אלאלוף:
אבל עכשיו זה בין בני אדם - תשבו ביניכם, תמצאו את שיתוף הפעולה, אין שום הצדקה שהמקיפים כפי ששמם אומר, אמור לתת תשובה כוללת לילדים להביא אותם אם הם רוצים.
אלי אלאלוף:
אני לא אגיד את השם של הפרופסור לכלכלה המועמד לפרס נובל, שאתמול עמנואל טרכטנברג אמר: "איך אתה יודע עליו?".
אלי אלאלוף:
הבחור הזה למד נגרות בלוד, והיום הוא פרופסור בהרווארד.
אלי אלאלוף:
שלנו.
אלי אלאלוף:
הוא יכול להיות מועמד לפרס נובל לכלכלה, והוא התחיל בהכשרה מקצועית והוא גאה, הוא סיפר לנו כשהיינו חיילים ביחד: "אני אהיה שמה, אתם תראו" – והוא שמה.
אלי אלאלוף:
יש היום אפשרות וחייבים להפסיק את הלטיפונדיות הבולמות את הילדים.
אלי אלאלוף:
את הצעירים שלומדים.
אלי אלאלוף:
שיתחילו בהכשרה מקצועית אם טוב להם, שימשיכו בטכנאים והנדסאים, ואחר כך מי שהנדסאי יכול להיות מועמד ללימודים בהנדסה.
אלי אלאלוף:
זו הזכות המלאה של המוביליות הנדרשת בתחום הזה.
אלי אלאלוף:
וכולנו חייבים להבין את זה, להשתחרר מהכבלים שהחבר שלי, שלא נמצא כרגע, שבא אליי, אדון אילוז בהכשרה מקצועית: "אבל תעשו כמו בעבר".
אלי אלאלוף:
לא, זה שונה.
אלי אלאלוף:
אנחנו חייבים לתפוס את ההכשרה המקצועית כקרש קפיצה למקצועות הטכנולוגיים.
אלי אלאלוף:
חברים, אנשים בהכשרה המקצועית, ואני מכיר תעשיינים, וביקרתי במפעלים וביקרתי גם אצל יושב ראש התעשיינים, שרגא ברוש, והוא אומר לי: "אלי, תפסיקו לברבר.
אלי אלאלוף:
תביאו".
אלי אלאלוף:
עכשיו, גם למבוגרים.
אלי אלאלוף:
אי אפשר לעשות אותם שבויים למפעלים שלהם.
אלי אלאלוף:
הכשרה פנים מפעלית זה גם אופציה, אבל לא סוף דרך.
אלי אלאלוף:
כי אם אנחנו ניתן למפעלים להכשיר עובדים ללא מסלול קידום, ללא שיפור בתנאי ההעסקה שלהם והשכר שלהם – אז אנחנו בונים את העבדים של מחר, או של היום בכלל.
אלי אלאלוף:
לכן הכשרה מקצועית זה לא תחום של איך מלמדים נגרות או ברזלנות או כל אחד מהמקצועות שאתם מכירים.
אלי אלאלוף:
אין ידע, אני בא מוועדת הקליטה, אין ידע, אומר מנכ"ל משרד הקליטה.
אלי אלאלוף:
איזה מקצועות אתם רוצים?
אלי אלאלוף:
לכן אנחנו המלצנו להקים מועצה להכשרה מקצועית, כדי שתתווה דרך, שתיתן המלצות לדרג המדיני, כדי שידע מה לעשות, שיהיה מחקר שמלווה את זה.
אלי אלאלוף:
ההכשרה המקצועית נשאר בשקרובים לי.
אלי אלאלוף:
(אומר משפט בצרפתית ובערבית, להלן התרגום החופשי כפי שהדובר תרגם אותו): בצרפתית "הקרוב העני" ובערבית מרוקאית זה "המת החי".
אלי אלאלוף:
לא, זה לא יהיה.
אלי אלאלוף:
כל עוד שאני פה ואני בטוח שאני לא אהיה לבד – אנחנו נעסוק במאבק מטורף ללא פשרה.
אלי אלאלוף:
נכשלנו במאבק אחד, אני מודה.
אלי אלאלוף:
אבל לא נפסיד במלחמה הזאת, כי המלחמה הזאת יש בה רק טוב.
אלי אלאלוף:
אני לא רואה שום דבר שפוגע במישהו.
אלי אלאלוף:
לכן אני באמת רוצה להודות, ואני אבקש את סליחת
אלי אלאלוף:
כם שאני חייב לרוץ - - -
יעקב מרגי:
אנחנו נשמור לך על האינטרסים.
אלי אלאלוף:
זה היום גם שלך.
אלי אלאלוף:
אז תודה רבה לכם.
יעקב מרגי:
תודה רבה, אדוני, יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
יעקב מרגי:
חבר הכנסת, פרופסור יוסי יונה.
יוסי יונה:
אדוני היושב ראש.
יוסי יונה:
אני רוצה להתחיל באזכור של מחקר שנעשה, של ה-OECD מ- 2014 שמתייחס לישראל בתחום הזה של חינוך מקצועי עיוני והתארים הקיימים בתחום הזה, אני אקרא רק משפט אחד מהדברים שנכתבו בדו"ח הזה: "כך נקבע.
יוסי יונה:
נקבע כי שכרם של בוגרי האוניברסיטאות והמכללות האקדמיות בישראל גבוה ב- 51% משכרם של בוגרי מסלולים על תיכוניים במכללות הטכנולוגיות ובבתי הספר המקצועיים".
יוסי יונה:
זאת אומרת, אם זו תמונת מצב שהיא נכונה גם להיום, זה יהיה בלתי צודק בעליל אם אנחנו נבוא לאם ולאב ונגיד להם: "שלחו את ילדיכם לבתי ספר מקצועיים משום שעל ידי כך אתם תבטיחו את עתידם הכלכלי" – חד משמעית.
יוסי יונה:
עכשיו, כאן ישב אלי אלאלוף ואמר מה מן הצפוי, מן הראוי.
יוסי יונה:
אם אנחנו מדברים על מן הראוי, הרי אף אחד לא שולל באופן עקרוני את חשיבותו של החינוך המקצועי והחינוך הטכנולוגי, אבל האם מישהו יכול להבטיח שמסלול ההזדמנות וההשתלבות בשוק העבודה והמצב הסוציו אקונומי העתידי שלו הוא יהיה דומה לאנשים שמגיעים לאוניברסיטאות או שנמצאים במסלולים עיוניים?
יוסי יונה:
אני לא רואה, וכפי שגם ידידי אלי אלאלוף אמר, התגייסות משמעותית של מדינת ישראל וממשלת ישראל כדי להשקיע בפיתוחן של תשתיות של הוראה והכשרה מקצועית שאכן יבטיחו שילדי ישראל יקבלו חינוך טכנולוגי – אלה שרוצים בהם – כך שהם בעצם יבטיחו את עתידם הכלכלי וישתלבו באופן מיטבי בשוק העבודה.
יוסי יונה:
לכן במציאות שכזו, אנחנו כאן יושבים סביב השולחן הזה, ואנחנו יכולים לבוא ולומר: "לא, במצב הקיים אני לא אמליץ לילדיי ולילדי שכניי ללכת לחינוך מקצועי, למה העוול הזה?", מה גם שאנחנו גם יודעים, יש לנו נתונים נוספים, שפה מסופקים לנו על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת, כן?
יוסי יונה:
אתם עושים עבודה נהדרת, אני רוצה לציין במאמר מוסגר, באמת, אנחנו נשענים על העבודה שאתם עושים והיא מאוד חכמה, מעמיקה ויסודית ומאפשרת לנו דיונים הרבה יותר יסודיים בועדות הכנסות, אז תודה לכל מי שאמון על המלאכה הנהדרת הזאת.
יוסי יונה:
מגיע להם, נכון, אדוני היושב ראש?
יעקב מרגי:
יום יום.
יוסי יונה:
אוקיי.
יוסי יונה:
אז בבקשה.
יוסי יונה:
ואנחנו יודעים מהם הנתונים, ככל שהמצב הסוציו- אקונומי של היישוב נמוך יותר, כך ההסללה לחינוך מקצועי גדולה יותר, אז בבקשה, כל אלה שבאים ומדברים בזכות החינוך המקצועי והטכנולוגי – תתחילו בבקשה בצפון תל אביב.
יוסי יונה:
אוקיי?
יוסי יונה:
תתחילו בבקשה בשהם.
יוסי יונה:
תתחילו בבקשה בדרום.
יוסי יונה:
ביישובים, בלהבים, בעומר.
יוסי יונה:
שיהיה שם חינוך כי הדבר הוא כל כך מאוד חשוב ונכון, הבה ונראה שם שינוי מגמה מאוד מאוד משמעותי, כן?
יוסי יונה:
להכנסתם של מסלולי חינוך מקצועי לשם, ואז תבואו ותגידו שהדבר הוא נכון לכל הארץ.
יוסי יונה:
עכשיו, וודאי שאני בעד חינוך מקצועי טכנולוגי שהוא עתיר ידע ועתיר השכלה ומאפשר להיכנס לאוניברסיטה ולטכניון ולהיות מהנדסים ואסטרונאוטים ו- what ever, כולנו בעד זה.
יוסי יונה:
אבל המציאות בישראל כפי שהיא כיום, היא בעצם מסלולי הזדמנויות דיפרנציאליים, ויש רבים שאינם מהססים לומר, חברי פרופסור יוסי שביט מאוניברסיטת תל אביב, שחוקר המון שנים את התחום הזה של חינוך המקצועי, מציג בפנינו בעיה, הוא אומר: "הביטו", ואני מזדהה עם הבעיה הזאת שהוא מציג אותה.
יוסי יונה:
הוא אומר: "תראו מה קורה, המערכת כולה מכווננת לתעודות בגרות, אבל חלק ניכר מהאנשים שמקבלים תעודות בגרות אינם מצליחים להגיע לאוניברסיטה ולכן הם נשארים קרחים משני הצדדים".
יוסי יונה:
לכן מהו הפתרון?
יוסי יונה:
הורידו את שיעורי הבגרות, כי בלאו הכי זה סתם, כי המון פעמים בתי ספר מנפחים את התוצאות ומעקמים ויש בגרויות - - -
נורית קורן:
לא תמיד מורידים, גם לפעמים זורקים את התלמיד מבית הספר כדי שילמד בבית ספר אחר.
יוסי יונה:
יפה, ואז הוא אומר: "הילדים האלה יוצאים קרחים משני צדדים, משום שאחת, הם לא יכולים להגיע לאוניברסיטאות, ומצד שני, כן?
יוסי יונה:
הם גם לא מקבלים מקצוע".
יוסי יונה:
אז מה עכשיו הפתרון שלו?
יוסי יונה:
בהינתן וזה המצב, אז בואו נחזיר את החינוך המקצועי לילדים האלה.
יוסי יונה:
לא, זה עוול כפול.
יוסי יונה:
עכשיו, אני, כל אחד בא עם הפצע שלו, והפצע שלו מכתיב לו גם את האופן שבו הוא רואה את העתיד.
יוסי יונה:
נכון?
יוסי יונה:
לא ניתן לברוח מזה.
יוסי יונה:
חבר'ה, אני הופנתי לחינוך מקצועי כאשר הכישורים המקצועיים שלי היו אפסיים, מזעריים.
יוסי יונה:
שלוש שנים ביליתי בבית הספר במגמה של מסגרות מכאנית, מבלי שידעתי לאחוז שופין בידי ומבלי שידעתי להפעיל מחרטה ומבלי שידעתי להפעיל את כלי הריתוך - - -
נורית קורן:
אז המורים נכשלו.
יוסי יונה:
סבלתי שם שלוש שנים.
יוסי יונה:
משום שבא יועץ פסיכולוגי להורי ואמר להם: "יוסי יונה, נבטיח שהוא יתפרנס בכבוד".
נורית קורן:
באיזה גיל עשו את ה - - - ?
יוסי יונה:
בגיל 14.
יוסי יונה:
ואני נושא את הטראומה הזו, שאני מסתכל המון פעמים על ילדים בשכונות כאלה ואחרות ואני אומר: מסכנים, האם הם צריכים לעבור את המסלול הזה, שמישהו קובע באופן קולקטיבי שהם מתאימים לחינוך מקצועי ושולחים אותם לשם?
יוסי יונה:
אני רוצה להגיד לכם, אני רוצה להגיד לך אדוני היושב ראש, אני רוצה להגיד לך חברתי נורית קורן, חברת הכנסת נורית קורן – שההסלה הזו עדיין נמשכת בישובים מוחלשים.
נורית קורן:
נכון, לצערנו.
יוסי יונה:
אז יכול להיות שהיום זה לא מופנה כלפי מזרחים כפי שהיה בעבר – זה מופנה ליוצאי אתיופיה, זה מופנה ליוצאי קזחסטן, משום שאנחנו מתמודדים עם עוד בעיה שאנחנו לא מעיזים להתמודד איתה, אדוני היושב ראש וזו מערכת ציפיות שהיא נמוכה לתלמידים מתלמידים מרקעים תרבותיים וגזעיים שונים.
יוסי יונה:
לכן, אם מישהו רוצה, ואני, שוב, בסופו של יום בא ואומר – אני חושב שחינוך מקצועי, איכותי, הוא חשוב וחינוך מקצועי יש לפתח אותו.
יוסי יונה:
אבל אם ממשלת ישראל לא באה בתכנית משמעותית רבת שנים – חזון של חמש שנים, עשור, כדי לבוא ולהראות לנו כיצד היא משדרגת את החינוך המקצועי, כיצד בעצם גם חינוך מקצועי בתיכון יכול לאפשר לאדם להגיע לטכניון.
יוסי יונה:
אם אין לה את זה אז היא עושה עוול לציבור מאוד גדול של אזרחים.
יוסי יונה:
נקודה אחרונה, כן, אחת מהבעיות של משק העבודה הישראלי זה פריון, והפריון, דרך אגב, עובדים ישראלים עובדים יותר שעות ממדינות אחרות, אבל הפריון שלהם לשעה נמוך.
יוסי יונה:
ולמה הוא נמוך?
יוסי יונה:
בגלל שהתשתיות - - -
יעקב מרגי:
המיומנויות.
יוסי יונה:
בגלל שהתשתיות המקצועיות והמיומנויות הן נמוכות.
יוסי יונה:
אז בבקשה, אם מישהו יבוא ויציג בפני, תציג בפני, תכנית שהיא חומש שכזאת, או שעשור, שבאמת יש לו שדרוג של החינוך המקצועי בצורה משמעותית – כולנו בעד חינוך מקצועי, אם מה שאנחנו הולכים לעשות זה בעצם משחזרים, משכפלים, את המציאות שקיימת כבר משנות ה- 50 בישראל – אז אני הראשון שאני אומר: לא.
יוסי יונה:
הורה נכבד, אמא, אבא, אל תשלחו את ילדיכם לחינוך המקצועי, משום שעושים עוול לילדים שלכם, משום שהם לא יצליחו להשתלב בשוק העבודה הישראלי באופן מיטבי ולא יצליחו להבטיח את עתידם הכלכלי ואת רווחתם הכלכלית.
יוסי יונה:
תודה אדוני היושב ראש.
יעקב מרגי:
תודה רבה לך, אדוני.
יעקב מרגי:
חברת הכנסת נורית קורן, אני אתן למצגת, ולאחר מכן נפתח דיון כך שיוכלו – גם האורחים – מי שרוצה להתבטא, בעקבות המצגת או בעקבות הדברים שנאמרו על ידי חברי הכנסת – יוכלו להירשם כאן בפתק קטן, לא גדול, חבל על הניירות, ואנחנו ניתן את רשות הדיבור.
יעקב מרגי:
בבקשה, עופר.
יעקב מרגי:
תציג את עצמך לפרוטוקול.
<עופר רימון:
השם שלי הוא עופר רימון, אני מנהל את החינוך הטכנולוגי במשרד החינוך.
<עופר רימון:
כבוד יושב ראש הוועדה, הפרופסור יוסי יונה, אני בפתח הדברים אגיד, בהמשך לדבריך, יושב כאן דן פרת, אנחנו עושים שיתוף פעולה עם הקרן של סטף וורטהיימר וכשאנחנו החלטנו להקים מגמות מכונות בשיתוף איתם, הלכנו לבתי הספר האליטיסטים ביותר בארץ, לריאלי בחיפה, לגימנסיה הרצליה.
<עופר רימון:
יושבים כאן פרטנרים שלנו מחיל חינוך.
<עופר רימון:
עכשיו יש קבוצה של תלמידים שיצאו בלי תעודת בגרות, עשינו להם דחיית גיוס לחצי שנה, הם עוברים קורס של הכשרה מקצועית, יוצאים עם תעודת מקצוע של תחזוקת כלי צמ"ה, הם ישרתו בתחום הזה בחיל חימוש שמחכה להם שם, ויצאו מהצבא כבר עם תעודה ביד.
יעקב מרגי:
עם פרקטיקה וניסיון.
נורית קורן:
התעודה מוכרת?
<עופר רימון:
יושב כאן - - -
יעקב מרגי:
הסמכה, הסמכה.
<עופר רימון:
- - - יושב כאן איגוד המוסכים, שיחד איתם אנחנו בונים תכנית לכל ילד שלומד אצלנו במגמת רכב, שייכנס בתוך מוסך ובעל המוסך יוודא את המיומנויות שהוא משיג תוך כדי הלימודים.
<עופר רימון:
מה שאני מציג כאן זה תכנית, מה שאתה ביקשת לראות, רב שנתית.
<עופר רימון:
לא חמש שנים, אני מתנצל, עשר שנים.
<עופר רימון:
התחלנו אותה כבר ב- 2014 ואני אציג את התפיסה ואני מקווה שנניח את דעתך וכמובן שאם יהיו לך הערות והסתייגויות, נשמח מאוד לשמוע אותן.
יעקב מרגי:
אז תיצמד עכשיו למצגת.
<עופר רימון:
מה שאתם רואים כאן זה גידול סיסטמטי ב- 5-6 השנים האחרונות, מ- 120,000 תלמידים לקרוב ל- 150,000 תלמידים.
<עופר רימון:
את הגידול הזה אתם רואים גם במגזר היהודי, גם במגזר של דוברי ערבית, גם במגזר החרדי.
<עופר רימון:
אתם רואים את הגידול הזה גם במספר בתי הספר, מבערך 600 בתי ספר ל- 900, כי אנחנו רוצים בכל מקיף שיהיו גם מגמות טכנולוגיות, לא שיזרקו את הילדים האלה מאחורי הגדר, אלא במקיף, כחלק מהלימוד הרגיל.
<עופר רימון:
אתם יכולים לראות גידול אצלנו במגמות, בכל המגמות שלנו, מגמת תקשוב שזה תחזוקת מחשבים - - -
יעקב מרגי:
עופר.
יעקב מרגי:
אני בכוונה בפתיח לא הארכתי, אבל נגעתי בנקודות ממוקדות.
יעקב מרגי:
אתה בא, נותן לנו נתונים - - -
<עופר רימון:
כי ביקשתם נתונים - - -
יעקב מרגי:
רגע, רגע, אתה לא יודע מה אני הולך להגיד.
יעקב מרגי:
אני הולך להאיר, לא להעיר, בסדר?
יעקב מרגי:
כשאתה אומר לי, "בתיכונים במקיפים לימוד טכנולוגי הרי אתה ואני יודעים שאותו תלמיד שיוצא ממקיף, עם התייחסות למקצוע אחד, הוא לא יצא חשמלאי, אין לו הסמכה לחשמל.
יעקב מרגי:
לכן - - -
<עופר רימון:
אצלנו יש הסמכה לחשמל.
יעקב מרגי:
תן לי, רגע.
יעקב מרגי:
אני אסכם מה הציפיות שלי ממך, תעשה לנו סדר בעולם המושגים.
יעקב מרגי:
אנחנו שמענו גם מחבר הכנסת אלאלוף, גם מפרופסור יוסי יונה חבר הכנסת, שמדבר על החינוך הטכנולוגי, גם האיכותי, האקדמי, עם מיומנויות גבוהות, וגם עובדי הייצור האלה שנמצאים עם תעודת הסמכה מינימלית של מכונאי או מסגר או רתך או כל דבר אחר, תן לי סדר בעולם המושגים.
יעקב מרגי:
אתה בטח תציג לנו גם נתונים של תלמידים בתוך מערכת החינוך.
יעקב מרגי:
אתה אומר לי שהוא במגמה טכנולוגית, מה זה נותן?
יעקב מרגי:
איך הוא יוצא מהתיכון ארבע שנים במסלול טכנולוגי, ספר לנו איך הוא יוצא, עם איזה מיומנויות.
<עופר רימון:
אז אני אסביר.
יעקב מרגי:
בבקשה.
יעקב מרגי:
אבל תמשיך, תיצמד, תוך כדי תן לי את ה - - -
<עופר רימון:
אני רק אתן לך סקירה כללית.
<עופר רימון:
בסוף כיתה ט', ילד יכול לבחור אצלנו, הבחירה היא בידי הילד, אם הוא ילך לחינוך העיוני או ילך לחינוך הטכנולוגי.
<עופר רימון:
החינוך הטכנולוגי הוא בחירה.
<עופר רימון:
וכשהוא בוחר ללמוד בחינוך הטכנולוגי בתיכון, אנחנו לא הופכים אותו למי שיידע רק להכניס בורג ולהוציא בורג.
<עופר רימון:
אנחנו רוצים לתת לו מיומנויות כמה שיותר רחבות, גם מיומנויות גנריות, שנקראות אנגלית טכנית, לקרוא שרטוט.
<עופר רימון:
דברים שיעזרו לו בכל מקצוע שהוא יעבוד בו, וגם ללמוד את המקצוע.
<עופר רימון:
הוא מקבל בין 1,000-1,500 שעות בין כיתה י'-י"ב.
<עופר רימון:
אם הוא מחליט להמשיך לכיתה י"ג, הוא מקבל עוד, בערך, 1,150 שעות רק במקצוע, ואם הוא ממשיך ל- י"ד, הנדסאי, עוד 1,150.
יעקב מרגי:
הסמכה, מתיכון מקיף רגיל, הוא יכול לקבל רק ב- י"ג-י"ד, הסמכה למקצוע.
<עופר רימון:
נכון.
<עופר רימון:
שהוא יוצא - - -
יעקב מרגי:
אדרבא, בוא תציג לנו.
<עופר רימון:
אני יכול לתת לך הרבה מאוד דוגמאות
יעקב מרגי:
תציג, בבקשה.
<עופר רימון:
אז אני אראה את כל המצגת בצורה סדורה.
<עופר רימון:
מה שאני מראה כאן זה את כל המגמות שלנו, גידול בכל המגמות.
<עופר רימון:
גם במגמת הנדסת תכנה עם התמחות סייבר, שאנחנו רוצים שהאופק שלהם הוא להתגייס ל- 8200 ולמקומות אחרים וגם במגמת מלונאות וגם במגמות הרכב, בהכל אנחנו עושים גידול.
<עופר רימון:
כי מה שחשוב לציין אצלנו, שילד שלומד בחינוך הטכנולוגי, הוא נמצא בתוך הנתיב של המסלול הבגרותי.
<עופר רימון:
אולי הוא לא יגיע בסוף לתעודת בגרות, אבל הוא נמצא בתוך המסלול וכל מה שהוא לומד נחשב לו כקרדיטציה לבגרות.
<עופר רימון:
נגיד גם, נגיד גם - - -
<קריאה:
מה זה אולי?
<קריאה:
- - -
יעקב מרגי:
אתה רוצה לשאול שאלות?
<קריאה:
שאלתי מה זה אולי?
יעקב מרגי:
לא, אתה לא יכול עכשיו, אתה תירשם.
<עופר רימון:
נגיד גם שאנחנו שמים פוקוס מאוד חזק על לימודי טכנאים הנדסאיים.
<עופר רימון:
לפני חמש שנים הייתה הנחה שאנחנו פה רק משרתים את צה"ל, וצה"ל עיקר העניין שלו זה בתחום המכונות, אלקטרוניקה וחשמל.
<עופר רימון:
אנחנו פרצנו את זה ואמרנו – רגע.
<עופר רימון:
גם במגזר דוברי הערבית אנחנו רוצים טכנאים הנדסאים, גם במגזרים שהם לא מתגייסים, אנחנו לכולם רוצים לאפשר את הטכנאים ההנדסאים ולכן יצאנו מהמכסות שצה"ל נותן לנו ואנחנו בהרחבה והרחבה והרחבה ואתם יכולים לראות את זה כאן בשקפים – אנחנו נמצאים כבר ב- 7,000 תעודות של טכנאים הנדסאיים שאנחנו מפיקים.
<עופר רימון:
בסך הכל התמונה הגדולה של החינוך הטכנולוגי במדינת ישראל, היא תמונה שאומרת שבערך 60% לומדים חינוך עיוני, בערך 40% לומדים חינוך טכנולוגי, כשכמובן הרוב נמצא במשרד החינוך.
<עופר רימון:
כאן יש השוואות ל- OECD.
<עופר רימון:
מה הממוצע ב- OECD, מה הממוצע בישראל.
<עופר רימון:
אנחנו בנינו תכנית ואמרנו, שמה המטרות שלנו?
<עופר רימון:
המטרה שלנו היא להעניק לכל ילד כלים לממש את עצמו, ומה שאנחנו רוצים להגיד זה דבר מאוד פשוט, אנחנו רוצים שאם ילד אוהב רכב, מעניין אותו רכב, יש לו תשוקה ללמוד רכב- שזה לא יהיה פחיתות כבוד.
<עופר רימון:
שילדים יוכלו להיכנס למגמה הזאת ולראות את הרכב בשיא תפארתו.
<עופר רימון:
עכשיו, אני אגיד לך משהו מדהים.
<עופר רימון:
בעקבות פעולות שאנחנו עושים, ואני לא אפרט את כולם, עם כל השותפים שלנו שנמצאים כאן סביב השולחן, קיבלתי בקשה מאוד מרגשת.
<עופר רימון:
קיבלתי ממקיף במודיעין, קיבלתי בקשה, מקיף מאוד נחשב במודיעין, לא משנה עכשיו השם, שהם רוצים לפתוח מגמת רכב.
<עופר רימון:
עכשיו, הייתי בשוק.
<עופר רימון:
לא קיבלנו פניה כזאת כבר חמש שנים.
<עופר רימון:
הילדים אמרו שמעניין אותם להבין מערכות אוטומציה ברכב ובמקיף במודיעין אנחנו הולכים לפתוח מגמת רכב.
<עופר רימון:
לכן, אנחנו אומרים, אנחנו יוצאים - - -
יוסי יונה:
רגע, סליחה - - -
<עופר רימון:
רגע, יוסי, שניה.
יוסי יונה:
כמה ילדים בעירוני ד' תל אביב ירצו ללמוד רכב?
<עופר רימון:
בשלב זה לצערי מעט.
<עופר רימון:
אבל ככל שאתה נכנס לרכב, ולרכב אוטונומי של גוגל, ולרכב היברידי ואתה רואה כמה זה מסקרן וכמה מעניין – אנחנו נכניס יותר ויותר ילדים במיינסטרים, שיבינו שללמוד רכב זה מרתק, כי אתה יודע שאני בטוח שסביב השולחן הזה יש הרבה אנשים שרכב מרתק אותם.
<עופר רימון:
אז אנחנו יוצאים מהילד, ומה שאנחנו רוצים לתת לילד זה ללכת מתחום העניין שלו.
<עופר רימון:
אני מאוד מצר על זה שהפנו אותך ללמוד מערכות תחזוקה מכניות שלדעתי זה מקצוע מדהים, אבל מה?
<עופר רימון:
זה לא עניין אותך ולא היה לך "Passion" למקצוע הזה.
<עופר רימון:
אבל יש לנו ילדים שלומדים היום תחזוקת מערכות מכניות, ותוך כדי הלימודים אנחנו שולחים אותם למעבדות שנותנים הסמכה ברתכות, והם יוצאים גם עם תעודת - - - הם גם לומדים במסלול הבגרותי וגם יוצאים עם תעודת מקצוע של רתך.
<עופר רימון:
הדבר השני זה לפתח - - -
<עופר רימון:
לפתח את ערך העבודה - - -
יעקב מרגי:
אתה תדבר אחר כך.
<קריאה:
בסדר.
יעקב מרגי:
זה לא בסדר.
יעקב מרגי:
אם אם אתה מוותר אני אתן לך עכשיו רק הערת ביניים.
<קריאה:
לא, לא.
יעקב מרגי:
לא.
יעקב מרגי:
תודה.
<עופר רימון:
הדבר הבא שהוא מאוד מאוד חשוב לנו, זה לפתח את ערך העבודה בחברה הישראלית, וזה תפקיד של מערכת חינוך - - -
יעקב מרגי:
עופר, סליחה שאני עוצר אותך.
<עופר רימון:
בבקשה.
יעקב מרגי:
מאחר והתייחסת ל - - - איך ההוא הגדיר את זה?
יעקב מרגי:
כל אחד מדבר מאיפה שכואב לו.
יעקב מרגי:
הוא אמר את זה בצורה אחרת.
יעקב מרגי:
ואני אומר לך, גם היום, כשאתה אומר "זה מבחירה", כשבא תלמיד ויושב עם היועצת או מנהלת בית הספר, היא פורשת לו את המגמות, אומרת לו: "מול התעודה שלך – מה אתה בוחר?
יעקב מרגי:
" גם אם הוא החליט מרצונו, וזה לא הסללה, ללכת לענף הרכב או לענף החשמל.
יעקב מרגי:
המערכת לא בודקת מה היכולות שלו, אם בכלל יהיו לו הכישורים האוביקטיביים, ויש היום כלים למדידה והערכה אם אנחנו - - -
<עופר רימון:
מסכים איתך.
יעקב מרגי:
רגע, תן לי רגע.
יעקב מרגי:
וזו הפרקטיקה של החיים.
יעקב מרגי:
בסוף הוא מבזבז את ט' ו- י' ואמצע י"א ופתאום הוא מרגיש שהוא נתקע עם דבר שהוא בכלל לא חלם עליו.
יעקב מרגי:
ואנחנו חיים עם זה ונתקלים בזה שתלמידים בתחילת י"א נמצאים בפרשת דרכים – מה עושים?
יעקב מרגי:
וזה לא כסף גדול.
יעקב מרגי:
אני חושב שהגיע הזמן.
יעקב מרגי:
אנחנו מדינה שמשקיעה הרבה בחינוך.
יעקב מרגי:
הגיע הזמן לא להתנהל חפל"פ.
יעקב מרגי:
סליחה, לא יודע מה זה, אל תשאל אותי מה זה חפל"פ.
יעקב מרגי:
בסדר?
יעקב מרגי:
אני אומר: משקיעים כל כך הרבה, מה הבעיה גם לאבחן את הילדים האלה – אתה רוצה חשמל?
יעקב מרגי:
בוא נראה אם אתה מסוגל, בוא נראה מה הנטיה שלך, בוא נראה אם יהיו לך בעתיד המיומנויות והיכולות להתמודד עם מקצוע כזה.
יעקב מרגי:
מכונאות – לא כל אחד.
יעקב מרגי:
גם אם אני אוהב מכונאות, יכול להיות שיש לי ידיים, סליחה על הביטוי, עקומות.
יעקב מרגי:
לא יודע.
יעקב מרגי:
זה הערה תוך כדי.
<עופר רימון:
לא, זו הערה מדהימה, תראה.
<עופר רימון:
ברוב המחקרים שאני קורא, הנושא, זה נקרא, עולם שלם שקוראים לו הכוונה מקצועית, בוא נגיד את האמת, הנושא הזה של הכוונה מקצועית בישראל הוא לא בנוי.
<עופר רימון:
יועצות הרבה פעמים, וצריך לשים את הדברים על השולחן, כי אתה יודע, גם ביקורת - - -
יעקב מרגי:
זו לא ביקורת.
<עופר רימון:
אבל ההערה הזו היא במקום כי אני חושב שבתחום הזה של הכוונה מקצועית אנחנו חלשים.
יעקב מרגי:
תראה, התעשיה למדה את זה, היא יודעת לעשות את זה - - -
<עופר רימון:
בנקודה הזו - - - התעשיה היום לא קולטת עובד, תעשיות איכותיות, מפעל שמכבד את עצמו, מקום עבודה שמכבד את עצמו – הוא לא מקבל עובד, בנוסף לכל המיונים שלו גם עושה לו אבחון - - -
<עופר רימון:
חד משמעית.
יעקב מרגי:
מוציא ואומר – שמע, הבנאדם הזה לא מתאים למה שאנחנו מחפשים.
<עופר רימון:
תשמע, אני עם זה אין לי מה להגיד אלא רק להסכים עם מה שאמרת.
<עופר רימון:
ובסוף אני אומר שהמטרה שלנו היא לתרום לקידום הצמיחה של המשק והכלכלה.
<עופר רימון:
עכשיו, אם תראה את התכנית הגרמנית אז המטרה שלהם, השורה האחרונה ששמתי היא השורה הראשונה, קודם כל הכלכלה בגרמניה או הכלכלה בשוויץ, אנחנו לא, אנחנו יוצאים מתוך הילד ובסוף אומרים, גם המטרה שלנו.
<עופר רימון:
וגם אנחנו אומרים לצה"ל, אנחנו רוצים לענות על הצרכים של צה"ל, אבל אנחנו יוצאים מתוך הצרכים של הילדים.
<עופר רימון:
אנחנו בנינו תכנית שמיפתה את החוזקות של המערכת שלנו ואת האתגרים.
<עופר רימון:
מבחינת חוזקות, הדבר המדהים במערכת החינוך הטכנולוגית במדינת ישראל, ואני הייתי בדנמרק, הייתי בשוויץ, הייתי בפינלנד – הם תקועים עם העניין הזה, שיש בסוף כיתה ט' מקבל החלטה – הוא ילך לחינוך מקצועי, הוא ילך לחינוך עיוני, מי שהולך לחינוך מקצועי הוא לא בנתיב האקדמי, יש לו תקרת זכוכית, והם היום מנסים לפצח את העניין הזה.
<עופר רימון:
אצלנו, אני רוצה להדגיש, המערכת לא מסלילה.
<עופר רימון:
מי שלומד מכונאות רכב, הוא בתוך המסלול הבגרותי.
<עופר רימון:
מי שלומד מלונאות ותיירות – הוא בתוך המסלול הבגרותי.
<עופר רימון:
זה חלק מתפיסת העולם שלנו.
<עופר רימון:
דבר שני, מערכת טכנולוגית שנותנת מענים לתלמידים ברמות שונות.
<עופר רימון:
ילד אצלנו, יש לנו ילדים שלומדים בחינוך הטכנולוגי שעושים - - -
יעקב מרגי:
עופר, עוד שאלה.
יעקב מרגי:
סליחה.
יעקב מרגי:
כשאתה אומר שאנחנו לא מסלילים, המערכת לא מסלילה בכעבר, עכשיו יש דוגמאות למכביר, בסדר?
יעקב מרגי:
נכון, יש לך נתונים ובדקת את זה ואתה אומר לי – הוא בוחר והוא הולך במסלול הבגרותי, אתה יכול לתת לנו מצב, מי שהולך למגמה העיונית איזה תעודת בגרות הוא מוציא?
יעקב מרגי:
וזה שהולך למסלול המקצועי, איזה תעודת בגרות הוא מוציא?
יעקב מרגי:
מבחינת המשמעותיות שלה, של התעודה הזו?
<עופר רימון:
לא תכננתי להראות את השקף הזה אבל אולי אני כן אראה לך אותו - - -
יעקב מרגי:
החיים מלאים הפתעות.
<עופר רימון:
כי אתה שאלת.
<עופר רימון:
בשנות ה- 90 הפער בשיעור הזכאות בין תלמידי החינוך הטכנולוגי, כמו שאתה רואה בשקף הזה, לבין התלמידים בנתיב העיוני, היה הבדל של יותר מ- 30 נקודות.
<עופר רימון:
כי היינו כמו המערכות האלה.
<עופר רימון:
אם אתה, כמו שהיה בתקופה שלך, הלכת למסלול של תחזוקת מערכות מכניות, שכח מהמסלול של הבגרות, אלו שני מסלולים נפרדים.
<עופר רימון:
כמו שאתה רואה, אנחנו משנות ה- 2000, עשינו את כל המסלולים הטכנולוגיים חלק מהמסלול לבגרות, ואתה רואה שהפער בין שיעור הזכאות הולך ומצטמצם, זה פה מופיע עד 2014, אם הייתי מראה - - -
יעקב מרגי:
לא שאלתי על שיעור הזכאות.
יעקב מרגי:
תעודת בגרות משמעותית, איכותית, בין המסלול העיוני לבין המסלול הטכנולוגי.
<עופר רימון:
אין הבדל.
<עופר רימון:
אם ילד בא ונניח מחליט בכיתה י' שמאוד חשוב לו להיות במסלול העיוני ובוחר ללמוד גאוגרפיה, אז תהיה לו תעודת בגרות שיהיה לו לפחות בכל מקצועות הליבה 14 יחידות לימוד, ויהיה לו עוד את מקצוע הבחירה גאוגרפיה 5 יחידות לימוד ותהיה לו תעודת בגרות.
<עופר רימון:
ילד שלומד בחינוך הטכנולוגי, יהיו לו הרבה יותר נקודות בגרות, כי רק בחינוך הטכנולוגי צריך לעשות קרוב ל- 15 יחידות לימוד ויהיו לו גם את ה-14 יחידות חובה, אבל יהיה כתוב שמקצוע הבחירה שלו זה מכונאות רכב.
<עופר רימון:
יהיה כתוב שמקצוע הבחירה שלו זה מלונאות ותיירות.
<עופר רימון:
אותה תעודת בגרות אחד לאחד.
<עופר רימון:
היה איזשהו דיון, זו שאלה מאוד מורכבת, חבר הכנסת אלי אלאלוף העלה את זה בדבריו – קיבלנו גם בקשות כאלה – האם אפשר לתלמידים שלומדים בחינוך הטכנולוגי, קיבלנו את זה מחיל האוויר, למשל, בקשה כזו ומעוד כמה חילות, להוריד להם כמה יחידות בחינוך העיוני, כמו למשל ספרות או - - - אני לא יודע, כמה מקצועות, כדי שהם יוכלו יותר להרחיב בחינוך הטכנולוגי, אנחנו, אצלנו, אין דבר כזה היום, זו שאלה מאוד גדולה.
<עופר רימון:
מי שלומד בחינוך הטכנולוגי, צריך לעשות את כל ה- 14 יחידות חובה שהן הליבה ועוד 10-15 יחידות של החינוך הטכנולוגי, אבל אני ברשותך אחזור למצגת.
יעקב מרגי:
אוקיי.
יעקב מרגי:
רק תעשה את זה יותר - - -
<עופר רימון:
כן, כן, הנה אני סוגר את הכל.