GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורלי הרצברג:
אני חושבת שזה ביטוי לתרומה של קלינאי התקשורת לבריאות האדם ולתפקוד שלו מלידה ועד זקנה, בהרבה מאד תחומים של המקצוע שהוא עוסק בו וכדאי לציין אותם – שמיעה, הפרעות שפה, הפרעות דיבור, הפרעות בליעה, תקשורת בכללה.
<אורלי הרצברג:
הדבר הזה עומד גם לפתחו של משרד הבריאות ומוביל בתחום הזה גם כמובן את הקידום של המקצוע הזה והשירותים בתחום בכל הארץ, גם ברגולציה שנעשית בתחום ותהליכים שהולכים ומתקדמים.
<אורלי הרצברג:
בארץ יש היום, נכון לאתמול רשומים 4,440 קלינאי תקשורת בעלי תעודת מקצוע.
<אורלי הרצברג:
זאת אומרת שהם למעשה יכולים, הם הפוטנציאל לעיסוק במקצוע.
יעקב מרגי:
הדיוק האחרון מתבקש.
<אורלי הרצברג:
כן.
יעקב מרגי:
הם הפוטנציאל לעיסוק.
<קריאה:
זה לא הדיוק, כי - - -
יעקב מרגי:
רגע, תני לה.
<קריאה:
רגע, היא צריכה לדבר על - - -
יעקב מרגי:
לא, לא, סליחה.
יעקב מרגי:
אצלנו כל אחד מדבר בזמנו, אחרי שהוא מקבל רשות דיבור.
<קריאה:
אבל זה שזה לא 4,500 - - -
יעקב מרגי:
גברתי, אבקש לא להפריע.
<אורלי הרצברג:
רגע, לפי נתוני המשרד, לפי הנתונים משנת 2015, נכון לשנת 2015, מספר קלינאי התקשורת עלה בעשור האחרון פי שניים.
<אורלי הרצברג:
צריך לציין את זה.
<אורלי הרצברג:
צריך להדגיש את זה.
<אורלי הרצברג:
זה לא דבר של מה בכך.
<אורלי הרצברג:
כמו שד"ר הדר ירדני אמרה, בערך בשנה, בשנים האחרונות, בסביבות בין 300 ל-350 מקבלים תעודות מקצוע והם בערך 300 בוגרי התכניות בארץ ובערך 50 מהם, 40-50 מהם הם בוגרי תכניות חו"ל, שזה בדרך כלל מאוניברסיטאות בירדן.
חנין זועבי:
יש לך פילוח לאומי ל-350 האלה?
<אורלי הרצברג:
זה בערך, 50 או אפילו יותר.
<אורלי הרצברג:
פילוח לאומי בארץ את מתכוונת?
<אורלי הרצברג:
כמה מתוכם מהמגזר הערבי לדוגמא?
<אורלי הרצברג:
בוודאי בין 50 ל-60, אפילו יותר הם מהמגזר הערבי.
<אורלי הרצברג:
בסקר שנערך או אפילו מחקר שערך האגף לתכנון ומדיניות ביחס עם הלמ"ס, שהתפרסם לפני פחות משנה, אמנם הוא נוגע לנתונים של שנת 2012, מהסיבה שאי אפשר היה להצליב נתונים אחרים עם הלמ"ס, אבל בכל זאת אני רוצה לציין אותו, משום שהוא כן נותן לנו מושג.
<אורלי הרצברג:
אז הסקר מצא שבעוד שמספר קלינאי התקשורת המועסקים ל-100,000 איש במדינת ישראל הוא 40 בכלל הארץ, בדרום נמצא שהוא רק 16.
<אורלי הרצברג:
זאת אומרת שהוא אפילו נמוך יותר ממה שנמצא בצפון הארץ, ששם המספר הוא לגמרי לא רע, שזה 36 אנשים בעלי תעודה, אבל אלה כבר מועסקים.
<אורלי הרצברג:
כי הסקר הזה התעסק במועסקים.
יעקב מרגי:
במועסקים.
<קריאה:
זה לפני 4 שנים.
<אורלי הרצברג:
בסדר, לפני 4 שנים, אבל לא יכולים להיות נתונים - - -
<אורלי הרצברג:
אוקיי, אנחנו כן מתבססים על הסקר הזה כרגע.
<אורלי הרצברג:
המשרד חושב שלא צפויה ירידה במספר קלינאי התקשורת בשנים הקרובות, אלא עלייה במספר של קלינאי התקשורת בארץ.
<אורלי הרצברג:
המצוקה שלנו עדיין - - -
יעקב מרגי:
כן, אבל עדיין יש כלל בסטטיסטיקה.
יעקב מרגי:
גם אם תיקחי עכשיו ותשפכי לשוק 1,000 בשנה, הם יתפרשו בדיוק לפי הפרישה שלהם באחוזים היום.
יעקב מרגי:
יש את השוק הפרטי שלוקח לעצמו.
יעקב מרגי:
זה טבעי שבמרכז הארץ זה ילך לשם, כי התעריפים גבוהים יותר.
יעקב מרגי:
זה נכון אפילו במטפלים הסיעודיים, זה נכון ודאי, כל שכן בקלינאי תקשורת.
יעקב מרגי:
זה המצב.
יעקב מרגי:
אנחנו מקבלים סקירה.
יעקב מרגי:
הנתונים מדברים בעד עצמם.
יעקב מרגי:
גם הצפון, ככל שהוא מעודד לעומת הדרום, הוא עדיין חסר.
יעקב מרגי:
הדרום כל שכן.
יעקב מרגי:
עכשיו שתבינו, כשאני מדבר - ואני מדבר למשרד הבריאות - תבינו, כשילד מגיע למוסד חינוכי טיפולי ולא מקבל את הטיפולים הפרה-רפואיים שביניהם גם קלינאי התקשורת, הוא לא מקבל.
יעקב מרגי:
אני אומר לך שהורים מתלוננים אלינו שזה במקום בתדירות כזו וכזו הוא מקבל כך וכך.
יעקב מרגי:
יש רגרסיה של אותם ילדים.
יעקב מרגי:
הרי אנחנו כאן כדי להיות צוות ההתערבות.
יעקב מרגי:
לקבל בסוף הדיון החלטה לנסות לדחוף את מי שצריך לדחוף.
יעקב מרגי:
לא תהיה ברירה.
יעקב מרגי:
במקרה הזה כאינטרס ציבורי של החברה בישראל, נצטרך לדבר בסוף הדיון על תמריצים.
חנין זועבי:
אתה שאלת על מדד צורך.
יעקב מרגי:
כן, מיד אני אתן.
יעקב מרגי:
לכן אני רוצה שהדיון ילך לכיוון הזה.
<אורלי הרצברג:
בסדר גמור.
יעקב מרגי:
אני צריך לדעת האם, כפי שהזכירה חברת הכנסת חנין זועבי, אני גם צריך לדעת האם אתם יכולים לומר לי מה הצורך שלכם היום במוסדות החינוך בקלינאי תקשורת בדרום.
יעקב מרגי:
כמה הייתם מצפים שיהיה, כמה יש לכם ואיפה המחסור.
יעקב מרגי:
גם את זה אני צריך לדעת.
יעקב מרגי:
דיברנו בדיונים אחרים גם על תמרוץ יתר, שאתם יודעים לשלם והשאלה היא אם אתם יודעים לשלם יותר ממה שהמערכת יודעת לשלם לקלינאי תקשורת במרכז, כי שם אין צורך, לעומת הדרום.
יעקב מרגי:
המערכת יודעת להתמודד עם זה?
<קריאה:
לשלם יותר?
יעקב מרגי:
לשלם, עם מ' סופית.
יעקב מרגי:
טבין ותקילין.
יעקב מרגי:
אם ערך שעה במרכז הוא X וכדי לעודד קלינאי תקשורת – זה מדע, זה מחקר ידוע, מדע מדויק, שהוכיח את עצמו במנהלי מחלקות בפריפריה.
חנין זועבי:
אפשר עוד שאלה?
יעקב מרגי:
אין שום סיבה שאנחנו לא נאמץ את השיטה הזו, כי מה לעשות, בני אדם הם בני אדם וקלינאי תקשורת זה לא מכונה.
יעקב מרגי:
הם בני אדם וצריך לתמרץ אותם להגיע לדרום.
יעקב מרגי:
בבקשה, שאלה.
חנין זועבי:
שאלה.
חנין זועבי:
אתם תענו בטח על השאלה המרכזית של מדד הצורך.
חנין זועבי:
גם אם יש 300 או אולי 30 מספיק ואולי 300 לא מספיק.
חנין זועבי:
כלומר המדד האמיתי זה הצורך.
חנין זועבי:
יש שאלה אחרת.
חנין זועבי:
ידוע לי ש - - -
יעקב מרגי:
הצורך הוא לא רק במערכת החינוך.
חנין זועבי:
כן, כן.
יעקב מרגי:
הצורך הוא גם במערכת הבריאות ויכול להיות שמערכת הבריאות - - -
<קריאה:
זה אותו פול.
יעקב מרגי:
שואבת - - -
חנין זועבי:
מסכימה.
חנין זועבי:
מאה אחוז.
<קריאה:
זה אותו מספר אנשים.
<קריאה:
מה שאין לנו, אין להם ולהיפך.
יעקב מרגי:
מה שברור ונאמר, למה לחזק.
חנין זועבי:
וצריכים גם לדבר על מחסור ואולי תופעה של מחסור אפקטיבי ואני אסביר את עצמי.
חנין זועבי:
אני מכירה תופעה ביפו ובמרכז על קלינאיות תקשורת שהן לא רוצות לעבוד בגלל תנאי העבודה.
חנין זועבי:
כלומר, הן מובטלות בגלל שפעם שילמו להן לפי משכורת, לפי אחוז של משרה.
חנין זועבי:
עכשיו, בגלל כל מיני רפורמות, הם משלמים להם פר שעה, אז היא לא רוצה לנסוע ממקום X למקום Y בגלל שעה או שעתיים, כי אז היא מפסידה את כל היום, אז היא מובטלת.
יעקב מרגי:
כדאיות.
יעקב מרגי:
זה עניין של כדאיות.
חנין זועבי:
כדאיות.
<קריאה:
את מדברת על מערכת הבריאות או החינוך.
חנין זועבי:
אני מדברת על מערכת הבריאות.
יעקב מרגי:
מערכת החינוך.
חנין זועבי:
הבריאות.
יעקב מרגי:
הבריאות?
נורית קורן:
רגע, אתם משלמים על חינוך והם משלמים בריאות?
יעקב מרגי:
לא, הם לא משלמים.
יעקב מרגי:
זה משרד הבריאות.
נורית קורן:
אז רגע, מי משלם?
יעקב מרגי:
רגע, רגע, בואו נעשה סדר.
יעקב מרגי:
הדיון היום במחסור, במצוקת קלינאי תקשורת במערך החינוך המיוחד בדרום.
יעקב מרגי:
משרד הבריאות פה הוא הפקטור לא להעסקה במשרד החינוך.
יעקב מרגי:
הוא הפקטור יחד עם המל"ג, ליצור את המלאי.
יעקב מרגי:
היא אמרה פול, את המלאי הזה.
יעקב מרגי:
זהו.
חנין זועבי:
אוקיי, אז אולי זו גם בעיה.
יעקב מרגי:
אז כשמדברים על תשלום זה - - -
יוסף ג'בארין:
אפשר להוסיף?
יוסף ג'בארין:
הנושא של קלינאי תקשורת יש בו ייחוד תרבותי מאד מובהק, כי הוא מחייב ידיעת השפה של המטופלים ולכן זה נושא שמעלה במובהק את הסוגיה הזו של האם זה גם עונה על הסוגיה של הצרכים בתוך - - -
יעקב מרגי:
מניסיון אישי, הבן שלי כבר בכיתה י"א, אבל כשהוא היה עוד ילדון קטן תרתי משמע, אז לקחתי אותו לקלינאי תקשורת במרפאה המשפחתית.
יעקב מרגי:
דווקא יצאה קלינאית תקשורת מהצפון, ערבייה והיא דיברה עברית די טוב, דרך אגב.
<זהר לרר-פטקין:
אז אני רוצה להגיד שלפחות במשרד הבריאות, בתחום של התפתחות הילד, דווקא בדרום, במגזר הערבי, יש הרבה יותר מטפלים קלינאי תקשורת שבאים באמת מהצפון והמחסור הוא פחות חמור מאשר באוכלוסייה האחרת.
יעקב מרגי:
הכללית.
<קריאה:
כי הם לא למדו בארץ.
<זהר לרר-פטקין:
הם מגיעים מהצפון, הם באים לכמה ימים, הם מתוגמלים יפה, זה משתלם להם.
יעקב מרגי:
זה במערכת הבריאות.
<זהר לרר-פטקין:
הם מצוינים מבחינה מקצועית.
יעקב מרגי:
אני מדבר על מערכת החינוך.
יוסף ג'בארין:
אני מניח שזו מציאות משתנה בעיקר בגלל הלימודים בירדן.
יעקב מרגי:
אבל היא אומרת לך שמתוך אותו נתון שהיא נתנה, כ-50 לומדי חוץ בסך הכל.
יעקב מרגי:
נכון?
יעקב מרגי:
זה הנתון שנתת לנו.
חנין זועבי:
אבל זה שישית.
יעקב מרגי:
וודאי שזה.
יעקב מרגי:
אם זה יותר גדול מחלקם באוכלוסייה אז זה נותן את הדלתא הזו, החיובית.
חנין זועבי:
כן, אבל הם היו מעדיפים ללמוד בארץ.
<הדר ירדני:
אבל מספר קלינאי התקשורת דוברי הערבית, ככל שיש לנו הנתונים, הם בהחלט בתיאום עם הצרכים של האוכלוסייה.
נורית קורן:
נכון, נכון.
יעקב מרגי:
אפילו העודפת.
<הדר ירדני:
אין כרגע מצוקה של דוברי ערבית.
<הדר ירדני:
מה שכן, לא ניתן לי להשים רק שנייה ואחר כך ידברו אחרים ואני אשתוק.
יעקב מרגי:
או שנשתיק אותך.
<הדר ירדני:
יכול להיות, באהבה.
יעקב מרגי:
לא, סתם.
<הדר ירדני:
אז אנחנו במשרד הבריאות כן המלצנו למל"ג לפתוח תכנית נוספת בדרום וזה המשפט האחרון שאני רציתי להגיד.
יעקב מרגי:
זה מה שאני צריך לשמוע.
<הדר ירדני:
והמל"ג יספר איפה עומדת התכנית, מתוך שיקולים שונים גם של צרכים עתידיים שחשבנו שיהיו באוכלוסייה של הדרום, גם גידול של האוכלוסייה, גם תהליכים של הזדקנות האוכלוסייה.
<הדר ירדני:
הרי אנחנו לא מדברים רק בילדים.
<הדר ירדני:
אמנם אנחנו עוסקים עכשיו בילדים, אנחנו לא מדברים רק בילדים.
<הדר ירדני:
אלה תהליכים של הזדקנות האוכלוסייה, צרכים שונים.
<הדר ירדני:
קשה מאד לאמוד צרכים.
יעקב מרגי:
אני שמח על הסקירה.
<הדר ירדני:
רק שתדעו שבכל העולם קשה מאד לאמוד צרכים עתידיים של המקצוע ויש לי גם על זה עדויות ממרכזים אחרים בעולם.
<הדר ירדני:
אז זה איזה שהוא - - -
חנין זועבי:
אבל במקום לחכות למל"ג ולפתוח עוד תכנית, יש כבר תכנית קיימת.
חנין זועבי:
אי אפשר להגדיל את מספר הסטודנטים מ-8 ל - - -
<נעמה שחר:
הבעיה היא שזה לא - - -
יעקב מרגי:
רגע, רגע, אני אענה לך.
<נעמה שחר:
אני יושבת ראש אגודת קלינאי התקשורת.
<נעמה שחר:
ואני אשמח גם לענות על זה.
יעקב מרגי:
ראיתי, שנייה.
יעקב מרגי:
המצוקה, אני מעריך, סליחה - - -
חנין זועבי:
אז זה לא ייפתר אם פותחים עוד תכנית.
יעקב מרגי:
סליחה, סליחה.
יעקב מרגי:
שוב, אני לא רוצה לפתוח כרגע דיון על כלל מערך קלינאי התקשורת בכל המערכות הסיעודיות, הבריאותיות.
יעקב מרגי:
זה לא המנדט שלי.
יעקב מרגי:
כרגע המצוקה שלנו היא מערך החינוך המיוחד.
יעקב מרגי:
ההערכה שלי, הערכה – אין לי ידיעה ואין נתונים – שבמרכז זה לא הכצעקתה.
יעקב מרגי:
הבעיה לא כל כך קשה.
נורית קורן:
מבחינת משרד החינוך.
יעקב מרגי:
רגע, תנו לי להתבטא, לשים את הדברים.
יעקב מרגי:
כולם ידברו.
יעקב מרגי:
ברוך השם הדיון לא עמוס, אפשר שכולם ידברו.
יעקב מרגי:
רק נעשה סדר, כי אם כל פעם נזרוק קטעים ולא נתמקד ונלך לכיוון, הדיון ייגמר ואנחנו לא נתקדם לכלום.
יעקב מרגי:
הערכה שלי שבמרכז גם אם יש מחסור, הקושי ניתן להתמודד איתו, כי זה הכל בנגישות.
יעקב מרגי:
אפשר לנייד מזה וברוך השם יש מוסר עבודה לאנשים ולהתפרנס, לעשות עבודה, משרה פלוס.
יעקב מרגי:
גם עבודה פרטית, גם עבודה ממוסדת.
יעקב מרגי:
כשאנחנו מדברים על מחסור, וכשהיא אומרת שהיא תפתח מסגרת בדרום, אני מאד מעודד.
יעקב מרגי:
אני אסביר לך למה.
יעקב מרגי:
ההנגשה של הסטודנטים מהדרום לאותה מסגרת היא אלף גדולה יותר.
יעקב מרגי:
לי אין ספק שגם ההתמודדות, התחרות שם קלה יותר.
יעקב מרגי:
גם הם מחוברים למקום, הם יישארו במקום וככה אפשר להתמודד.
יעקב מרגי:
אם אני אתן לאוניברסיטה העברית או לאוניברסיטת תל אביב לתת עוד - - -
חנין זועבי:
לא, אני מדברת על באר שבע.
חנין זועבי:
יש תכנית קיימת עם 8 סטודנטים.
חנין זועבי:
אני שואלת לגבי - - -
<קריאה:
לא, זה פסיכולוגיה.
<נעמה שחר:
אני בכל זאת רוצה, כי חושבת שבדיון הזה יש משהו שהוא ספציפי מאד לדרום.
יעקב מרגי:
מי הדוברת בבקשה?
<נעמה שחר:
שמי ד"ר נעמה שחר ואני יושבת ראש אגודת קלינאי התקשורת.
יעקב מרגי:
ולמרות שלא קיבלת רשות דיבור אני רואה שאת מתעקשת.
חנין זועבי:
זה לפסיכולוגיה, נכון.
יעקב מרגי:
בבקשה, דברי.
<נעמה שחר:
אני הייתי רוצה לענות לשתי חברות הכנסת.
<נעמה שחר:
המקצועות שלנו הם מקצועות טיפוליים ולכן המאסות לא יכולות להיות עד אין סוף.
<נעמה שחר:
כי אם אין להם מקום להתנסות, אם אין הדרכה, הם שווים כקליפת השום.
<נעמה שחר:
ואם הילד שלך היה בטיפול אצל מישהי שלא עברה את כל ההכשרה בדרום ולא הייתה בהדרכה, לפחות שנה-שנתיים אחרי הסיום, אז הילד שלך נפגע.
יעקב מרגי:
אבל למה את עולה לקומה השלישית לפני שעברת דרך המבואה?
<נעמה שחר:
המבואה - - -
יעקב מרגי:
אנחנו כרגע דיברנו על איך מוכשרת?
יעקב מרגי:
מה תנאי הקבלה?
יעקב מרגי:
לא דיברנו כלום.
יעקב מרגי:
אנחנו מדברים כרגע על מחסור, מתוך הנחה שאין לנו מה לומר על תהליך ההכשרה.
יעקב מרגי:
תקשיבי, אני מצפה ממך, כמו שאני מצפה מחברי הכנסת.
יעקב מרגי:
אני מצומצם בזמן.
יעקב מרגי:
אני תכליתי בדיונים.
יעקב מרגי:
לא הטרחנו אתכם כל אחד ממקומו בארץ כדי לבוא ולכלות את זמנו.
יעקב מרגי:
אנחנו רוצים להגיע לתכלית ראויה.
<נעמה שחר:
אני דיברתי על מבואה.
<נעמה שחר:
המבואה היא - - -
יעקב מרגי:
אנחנו לא מדברים כרגע על ההכשרה.
יעקב מרגי:
בהנחה, בהינתן שקלינאי תקשורת זה מקצוע טיפולי, איכותי, עובר את כל ההכשרה לפי כל הכללים והצורך של המקצוע, אני כרגע צריך לדעת למה.
יעקב מרגי:
למה מסך 4,440 פוטנציאל של קלינאי תקשורת, יש לי מחסור בדרום במערך החינוך המיוחד.
יעקב מרגי:
אני צריך לברר את העובדה הזו כרגע.
יעקב מרגי:
תתייחסי לזה בבקשה.
<נעמה שחר:
אני מתייחסת לזה.
חנין זועבי:
וכמה מהם עובדים.
<נעמה שחר:
אני ממשיכה ואומרת שגם הנושא של קלינאי תקשורת, אם יהיו קלינאי תקשורת ומשרד החינוך ייתן את כל האמצעים שיהיו שם בשכר קלינאי תקשורת ולא תהיה להם הדרכה, לא עשינו כלום.
חנין זועבי:
אז יש מחסור בהדרכה?
יעקב מרגי:
תקשיבי, את חוזרת - - -
<נעמה שחר:
זה אחד בתוך השני.
יעקב מרגי:
אז בואי, אני אשאל אותך.
יעקב מרגי:
תקשיבי, אם את מתעקשת לענות לי באותה תשובה למה ששאלתי, את אומרת לי ואני אומר לך מה אני מבין מתוך דברייך.
יעקב מרגי:
זה שיטת הלימוד המקראית, אז אני קלטתי מהר.
יעקב מרגי:
את רוצה לומר לי שבאזור הדרום אין כלי קיבול לאותם סטודנטים שיסיימו את מערך הלימודים, כי אין להם הכשרה, כי את מתעקשת לדבר איתי על הכשרה.
<נעמה שחר:
לא - - -
יעקב מרגי:
אז למה את מתעקשת לדבר איתי על הכשרה?
<נעמה שחר:
לא זה מה שאמרתי על הדרכה.
יעקב מרגי:
הדרכה.
יעקב מרגי:
למה את מדברת על זה?
יעקב מרגי:
אין להם הדרכה?
<נעמה שחר:
הדרכה זה חלק - - -
יעקב מרגי:
רגע, בדרום אין מערך הדרכה לקלינאי תקשורת?
<נעמה שחר:
אין מערך מספיק.
נורית קורן:
אין מספיק מקומות.
<נעמה שחר:
זה בדיוק כמו שהשכר הוא - - -
יעקב מרגי:
סליחה, בואי אני אתן לך דוגמא.
יעקב מרגי:
תקשיבו, סליחה.
יעקב מרגי:
אתם רואים, יושבות איתנו שתי בחורות נחמדות, נכון?
יעקב מרגי:
אחת יושבת בכיסא, מה עושה האחת לשנייה?
<נעמה שחר:
הדרכה.
יעקב מרגי:
אז בואי תקשיבי, אני לא סתם, סליחה, אני אגרסיבי, כן.
יעקב מרגי:
הזמן האיכותי הזה חשוב לי.
יעקב מרגי:
אני כרגע לא שם, במצוקה הזו שאת מדברת איתי.
יעקב מרגי:
אני לא שם.
יעקב מרגי:
אני רוצה לדעת ואף אחד לא מספק לי את הנתון הזה.
יעקב מרגי:
איך זה עם 4,440 הפוטנציאל הזה – אלף הוא מועסק כולו, מנוצל כולו?
יעקב מרגי:
למה אין פיזור?
יעקב מרגי:
למה אני כמי שבא לזהות את הבעיה כדי לתת לה את הטיפול הנכון, אני לא מצליח לזהות את הבעיה.
יעקב מרגי:
האם מישהו יכול לומר לי – 4,440 – ונכון, במקרה הזה כדי לדעת את הפוטנציאל ואת המצוקה, אני כולל גם את הבריאות, כי אחד שואב מהשני.
יעקב מרגי:
אני שואל נתון פשוט: האם מישהו כאן סביב השולחן יכול לומר לי שמחזור של 4,440 – כולל מה שנכנס ויוצא – הוא מספק את צרכי החברה הישראלית וזה פשוט עניין של ניידות.
יעקב מרגי:
אם לא מספק את צורכי החברה הישראלית וזה לא רק בעיית ניידות - צריך התערבות כזו.
יעקב מרגי:
אם זו בעיה של ניידות בלבד – צריך התערבות כזו.
יעקב מרגי:
ככה אני מזהה בעיה.
יעקב מרגי:
ותסלחו לי שזו לא הבמה שבה אני מספר עכשיו מה תפקידו ואיכות ומוטיבציות ודיונים פילוסופיים על תפקידו ומעמדו של קלינאי התקשורת.
יעקב מרגי:
אני יכול לומר לכם כאזרח עכשיו, לא כיושב ראש ועדה, יש הערכה רבה, זה מקצוע מבוקש והפוך, אנחנו מקבלים תלונות שאוניברסיטאות מרימות את הרף ומרימות את הרף ומרימות את הרף.
יעקב מרגי:
תאמינו לי, אפשר להיות במדינה הזו – סליחה – זה יותר קשה מלהתקבל לקורס טיס, ועשיתם את ה - - -
נורית קורן:
זה ממש.
נורית קורן:
ממש.
יעקב מרגי:
ואני לא מבין למה.
נורית קורן:
למה.
נורית קורן:
גם אני לא.
יעקב מרגי:
שחררו ברקס פה.
יעקב מרגי:
תנו ברקס.
יעקב מרגי:
הנה, אני אומר לכם – תתנו ברקסים, וזה יותר לא לכם.
יעקב מרגי:
גם משרד הבריאות וגם מל"ג צריכים לתת ברקסים איפה שיש עודף.
יעקב מרגי:
אנחנו חברה.
יעקב מרגי:
באנו לנהל חברה ואת החברה לפעמים צריך לנהל כמו עסק.
יעקב מרגי:
ואין מה לעשות, אם יש עודף של אנשים שהולכים לאקדמיה בשביל תואר אקדמי שהוא חסר משמעות, תעשו ברקסים שם.
יעקב מרגי:
אני לא רוצה להצביע על מקצוע כזה או אחר, רק כדי להיות עם B.A או תואר כזה או אחר.
יעקב מרגי:
רבותי, יש פה חוסר, יש פה צורך של החברה הישראלית.
יעקב מרגי:
קלינאי תקשורת פעם, מה לעשות, בתקופה שאני הייתי ילד לא היה.
יעקב מרגי:
ואם היה, לא הייתה מודעות.
יעקב מרגי:
היום אנחנו מכירים בערך הזה, מכירים את התרומה - - -
נורית קורן:
ואתה יודע כמה זה חשוב.
נורית קורן:
כמה זה חשוב.
יעקב מרגי:
אני אגיד לך כמה זה חשוב.
יעקב מרגי:
הנה, עובדה.
נורית קורן:
אני אישית יודעת.
יעקב מרגי:
לא, לא, אני אגיד לך.
יעקב מרגי:
הנה, קחי את ה-120 שיש לנו פה, אם היו עוברים חלקם טיפול כשהיה בגיל שלהם, אם היו נראים אחרת.
יעקב מרגי:
זה דור הביניים.
יעקב מרגי:
לא רק ה-120, אל תתלהבו מהר להתנפל עליהם.
יעקב מרגי:
זה כל דור הביניים.
יעקב מרגי:
כל ההנהגה, כל הדור הזה שלי ושל גדולים ממני וגם של - - -
נורית קורן:
נכון, נכון, וגם של הילדים.
יעקב מרגי:
אם היו מקבלים טיפול כמו שצריך, אז היינו-.
יעקב מרגי:
אין ספק, כולנו מכירים את הערך ואת התועלת, אבל לא באנו לדון בזה.
יעקב מרגי:
אנחנו מכירים בערך.
יעקב מרגי:
אנחנו אחרי זה.
נורית קורן:
אדוני יושב הראש, בגלל שהן כאלה גועשות וגם אני חושבת שזה נושא - - -
יעקב מרגי:
הן לא גועשות.
יעקב מרגי:
אני גועש ברגע שאני לא מקבל נתונים.
נורית קורן:
אני חושבת שצריך לקיים דיון רק בנושא הזה אולי.
נורית קורן:
להפריד אותו מהחינוך המיוחד ואז לאפשר חצי שעה.
נורית קורן:
לא?
נורית קורן:
לא היום.
יעקב מרגי:
אני לא יושב ראש הכנסת.
יעקב מרגי:
אני יושב ראש ועדת חינוך.
יעקב מרגי:
אני באתי לטפל בחינוך.
יעקב מרגי:
מישהו יכול לתת לי את הנתון הזה שביקשתי?
יעקב מרגי:
משרד הבריאות, תהיו איתי.
יעקב מרגי:
את עם הטלפון שלך מתחילת הדיון.
יעקב מרגי:
סליחה שאני אומר לך את זה.
יעקב מרגי:
זה גם לא מנומס.
יעקב מרגי:
הפסקת לדבר בגלל החברה שלך.
יעקב מרגי:
ככה לא עובדים.
יעקב מרגי:
אנחנו רוצים לקבל נתון.
יעקב מרגי:
האם מישהו סביב השולחן יכול לומר לי מה הצורך במדינת ישראל בקלינאי תקשורת?
יעקב מרגי:
כמה?
חנין זועבי:
אין מדד צורך.
יעקב מרגי:
אין מדד צורך.
יעקב מרגי:
משרד החינוך?
יעקב מרגי:
רחלי, אני מבקש לדעת.
<רחלי אברמזון:
לגבי הדרום - - -
יעקב מרגי:
אני אשאל שאלות כדי שאני לא אצטרך לנווט אותך באמצע הדברים.
יעקב מרגי:
אני רוצה לדעת, יכול להיות שהדיון הזה שיזמנו בוועדה מיותר.
יעקב מרגי:
אלף, אם יש מצוקה – מה היא המצוקה, איך אתם מתמודדים עד היום ואיך אתם מתכוננים להתמודד.
יעקב מרגי:
בואי נהיה תכליתיים.
<רחלי אברמזון:
אז ככה, אני אתן רק נתון כללי לגבי הדרום ואחרי זה אנחנו נדבר על איך אנחנו מנסים להתמודד.
<רחלי אברמזון:
ברמה עקרונית, במחוז דרום
<קריאה:
את יכולה להציג את עצמך?
נורית קורן:
תציגי את עצמך, הן לא יודעות מי את.
<רחלי אברמזון:
רחלי אברמזון, מנהלת האגף לחינוך מיוחד במשרד החינוך.
<רחלי אברמזון:
אני רוצה לומר כך, קודם כל במחוז דרום מועסקים היום 133 קלינאיות, כשאני לא יכולה לומר שכולן במשרה מלאה.
<רחלי אברמזון:
הן בחלקיות משרה.
<רחלי אברמזון:
אנחנו מזהים יותר - - -
יעקב מרגי:
כמה משרות?
<רחלי אברמזון:
כמה משרות זה?
יעקב מרגי:
למה באים בלי נתונים?
<רחלי אברמזון:
טוב, זה מחוז דרום יכול להגיד לנו כמה.
יעקב מרגי:
133 קלינאיות תקשורת שבחלקיות משרה.
יעקב מרגי:
אני צריך לדעת כמה משרות זה.
<נורית אלעזרי:
כמה משרות חסר?
יעקב מרגי:
ככה אני יודע ללמוד נתונים.
יעקב מרגי:
לא, לא, לא כמה חסר, סליחה.
חנין זועבי:
133 – כמה משרות?
נורית קורן:
כמה מלאות.
יעקב מרגי:
בואו תקשיבו, בסד הכל, אם אני צובר את כל חלקיות המשרות האלה, כמה משרות זה?
<נורית אלעזרי:
כמה משרות?
<נורית אלעזרי:
אם אני לוקחת את ה-133 קלינאיות, כולן עובדות.
<נורית אלעזרי:
אף אחת לא עובדת משרה מלאה.
<נורית אלעזרי:
בין 10 ל-15 שעות גג.
<נורית אלעזרי:
תחלק את זה לחצי.
נורית קורן:
מה זה?
נורית קורן:
זה שליש.
יעקב מרגי:
תקשיבי, סליחה.
יעקב מרגי:
תנו לה, למה אתם?
יעקב מרגי:
50% מזה?
<נורית אלעזרי:
50% מזה.
יעקב מרגי:
כ-70, נכון?
יעקב מרגי:
תאמינו לי, אני מכה על חטא לפעמים.
<נורית אלעזרי:
כשאני מדברת על הדרום זה אילת עד אשדוד, כולל המגזר - - -
יעקב מרגי:
מה לעשות שאני יודע מה זה דרום.
יעקב מרגי:
אז בואי תקשיבי.
יעקב מרגי:
לא בגלל שאני בדרום, אני מצפה מכל אזרח שיידע קצת את המדינה שלנו, היא לא כל כך גדולה.
יעקב מרגי:
בואי אני אומר לך, אני מכה על חטא לפעמים.
יעקב מרגי:
אנחנו מאלה שדחפנו פה לסייעת שנייה, סייעת שנייה, סייעת שנייה.
יעקב מרגי:
זה עלה למדינה ים של כסף, לא יודעים מה התפוקה, מה התועלת, מה התמורות.
יעקב מרגי:
לא שבהכרח זה היה עובר לקלינאי התקשורת.
יעקב מרגי:
לא בהכרח, אבל יש את אנשי הדממה.
יעקב מרגי:
יש מי שזועק וצועק, צועק ומקבל תשומת לב ויש את הבעיות שהן זועקות, אבל הן אילמות.
יעקב מרגי:
לא שומעים אותן.
יעקב מרגי:
אין ספק ש-70 משרות זה לא מכסה – תסלחו לי – הייתי נותן לבאר שבע פלוס.
יעקב מרגי:
לא יותר מזה.
יעקב מרגי:
איפה המגזר ואיפה הפרישה הגדולה?
<קריאה:
גם לא באר שבע.
יעקב מרגי:
אני אומר.
יעקב מרגי:
בואו, אי אפשר להשתולל.
יעקב מרגי:
לא להיסחף.
יעקב מרגי:
אני לא בעל מקצוע, אבל אני מעריך ואני מאמין שאותו פול של קלינאי תקשורת משרתים גם את מערכת הבריאות בחלק מהזמן וחלקם גם עושים עבודות פרטיות ואנחנו נתקלים בהם.
<נורית אלעזרי:
כן, זו אחת המצוקות וקלינאות תקשורת אומרות אנחנו לא רוצות משרה מלאה, אנחנו רוצות חלקיות משרה, כי יש לנו במשרד הבריאות עוד משרה ויש לנו קליניקה פרטית.
יעקב מרגי:
בסדר, אין לי בעיה.
יעקב מרגי:
תקשיבי, החכמה האנושית היא לזהות, לראות מה וליצור פתרונות.
יעקב מרגי:
רובם רוצים חלקיות משרה, אין בעיה.
יעקב מרגי:
עדיין יש לי מחסור בדרום?
<נורית אלעזרי:
לגמרי.
יעקב מרגי:
אז אני אתמרץ.
יעקב מרגי:
אם אני מרים את התמרוץ, הכל עניין של כדאיות.
יעקב מרגי:
בואי תקשיבי טוב טוב, הכל עניין של כדאיות.
יעקב מרגי:
תאמינו לי, קשה להיות עצמאי במדינת ישראל.
יעקב מרגי:
זה עובר כמעט בהתעללות פיזית, נפשית, הכל.
יעקב מרגי:
מי ששכיר ישן יותר טוב.
יעקב מרגי:
עצמאי לא ישן טוב בלילה.
יעקב מרגי:
תאמינו לי, אם המערכות תדענה לתגמל, צריך לזהות.
יעקב מרגי:
יש לנו בעיה.
יעקב מרגי:
אפשר לתת פה מכפיל כוח על ידי תמרוץ.
יעקב מרגי:
אז תאמינו לי שחלקם ייוותרו על עבודה פרטית, אם יהיה כדאי להם.
יעקב מרגי:
חלקם יגדילו את אחוז המשרה.
יעקב מרגי:
אין מה לעשות, יש פה מצוקה אמיתית.
יעקב מרגי:
לא קיימתי את הדיון כי אין לי מה לעשות.
יעקב מרגי:
יש לי מלאי של נושאים שיושבים לי פה.
יעקב מרגי:
זו ועדה שמקיימת שלושה דיונים בממוצע ביום.
חנין זועבי:
אבל הם לא מסכימים איתך שיש מצוקה.
יעקב מרגי:
לא, הם יגידו.
יעקב מרגי:
אז בואי ניתן לך.
יעקב מרגי:
רחלי, תמשיכי את הסקירה עכשיו.
יוסף ג'בארין:
חברת הכנסת זועבי מתייחסת למה שנאמר קודם על ידי נציגי משרד הבריאות, שזה - - -
יעקב מרגי:
לא, הם אמרו שיש מחסור.
<קריאה:
גם במשרד הבריאות יש מחסור, בטח.
יעקב מרגי:
אמרו שיש מחסור.
יוסף ג'בארין:
אבל את אמרת שזה עונה על הצרכים.
יעקב מרגי:
לא, במגזר הערבי.
<הדר ירדני:
בכלל הארץ.
<הדר ירדני:
בכלל הארץ קרוב לוודאי שזה עונה על הצרכים, כשאני תיארתי גם כמה מסובך לתכלל צרכים - - -
יוסף ג'בארין:
כן, לדעת מה הצרכים.
<הדר ירדני:
ואמרתי גם בעולם, כשחיפשנו, היה קושי.
<הדר ירדני:
זה המסר.
יעקב מרגי:
כן, ודאי.
יעקב מרגי:
רחלי, תמשיכי.
יעקב מרגי:
סליחה שהפסקתי אותך.
<רחלי אברמזון:
אני רוצה לומר, כשאנחנו פילחנו ואמרנו 133 עובדים ויש לנו כ-70 משרות, אנחנו מדברים באמת על חסר שנע בין 25 ל-30 משרות, משרות מלאות אני מדברת.
<רחלי אברמזון:
וכשאני מדברת אז אני מכפילה את זה ב-24 שעות למשרה ואנחנו מדברים על חסר שהוא מאד משמעותי ומאד גדול.
יוסף ג'בארין:
רגע, החסר הזה, את החישוב הזה את עושה בהתאם לנתונים שיש לכם על הצרכים בשטח בדרום?
<רחלי אברמזון:
מהנתונים שיש לנו לגבי הצרכים בשטח בדרום.
<רחלי אברמזון:
אנחנו מדברים עכשיו רק על הדרום.
<רחלי אברמזון:
שאל אדוני יושב הראש איך אנחנו נערכים מבחינת משרד החינוך.
<רחלי אברמזון:
אז באמת קודם כל אנחנו מתכנסים בעוד שבועיים במחוז דרום עם ישיבה רבת משתתפים כדי לראות מה הוא מערך המומחים, מומחי התחום במתי"אות שלנו, שיכולים לתת איזו שהיא הדרכה גם לשטח באותם מקומות שאנחנו מזהים שיש חסר ואין לנו בכלל מטפלים.
יעקב מרגי:
מה המשמעות של זה?
<רחלי אברמזון:
מה זאת אומרת מה המשמעות?
יעקב מרגי:
מה הצורך לבדוק?
יעקב מרגי:
מה תעשי?
יעקב מרגי:
לו יצויר שבדקת, מה את יכולה לעשות עם המתי"אות?
<רחלי אברמזון:
לא, אנחנו ניתן מערך הדרכה יותר צמוד.
יעקב מרגי:
למי?
<רחלי אברמזון:
לאותן קלינאיות שעובדות בשטח ולאותם אנשי צוותים שעובדים עם הילדים בתוך המסגרות.
יעקב מרגי:
את עדיין נותנת הדרכה לאותם 133.
<רחלי אברמזון:
לא, לא, לא.
יעקב מרגי:
אז על מי את מדברת?
<רחלי אברמזון:
אנחנו מדברים על הילדים בעצמם ועל הדרכת אנשי הצוות.
יעקב מרגי:
אנשי הצוות – כחלופה לקלינאי תקשורת?
<רחלי אברמזון:
כן, כחלופה ואין ברירה.
<קריאה:
במיידי כרגע.
יעקב מרגי:
זה במיידי?
<רחלי אברמזון:
כן.
<רחלי אברמזון:
ואל מול זה אנחנו באמת נבחן את שאר הדברים.
<רחלי אברמזון:
אני ארצה שפנינה תדבר, כי אנחנו נמצאים גם באיזה שהוא תהליך של בחינה לבדוק את הצרכים.
<רחלי אברמזון:
תראו, קלינאות התקשורת וכל המטפלים בתוך מסגרות החינוך, עובדים על פי תנאי העסקה של עובדי הוראה.
<רחלי אברמזון:
זה לא מצב שאנחנו יכולים בעצם לפרוץ את ההסכמים ולתת - - -
יעקב מרגי:
אלף זה - - -
<רחלי אברמזון:
רק רגע.
יעקב מרגי:
לא, רחלי - - -
<רחלי אברמזון:
לא, אני מדברת בשלב הזה.
יעקב מרגי:
לא, רחלי, בשלב הזה.
יעקב מרגי:
אני לא רוצה להיתקע בשלב הזה ולכן אני גם חסר סבלנות ואני אסביר לך גם למה.
יעקב מרגי:
כשמשרד החינוך רצה לייצר את תכנית הילה – את מכירה את תכנית הילה?
יעקב מרגי:
הוא ידע לשלם ערך שעה כפול מעובדי הוראה.
יעקב מרגי:
נכון שזו העסקה על ידי ספק שירותים, נכון.
יעקב מרגי:
נכון שמורה בפרויקט הילה מקבל כמה לשעה?
<רחלי אברמזון:
הוא לא עובד אצלנו.
יעקב מרגי:
נכון, אבל מי משלם?
יעקב מרגי:
משרד החינוך בסוף והוא מקבל, הערכה שלי – כמה היום זה ערך שעה למורה?
<קריאה:
100 שקלים אני חושבת.
יעקב מרגי:
הוא מקבל פי שניים בערך שעת הוראה.
יעקב מרגי:
פי שניים.
יעקב מרגי:
כשנוסיף על זה את העלות, הרי קבלן השירותים לצורך העניין הזה, אם זה רשת עתיד או רשת כזו או אחרת, גם יש לה את התקורות שלה.
יעקב מרגי:
המשרד יודע לעשות את זה.
יעקב מרגי:
נכון, קיים קושי כשזה עובד משרד.
יעקב מרגי:
צריך לייצר אותו.
יעקב מרגי:
מייצרים אותו בהגדרה X.
יעקב מרגי:
עם כל הכבוד, אם צריך ללכת לממונה על השכר באוצר ולאגף התקציבים ולומר להם רבותי, קלינאי תקשורת זה לא עובד הוראה, נקודה.
יעקב מרגי:
קלינאי תקשורת זה לא עובד הוראה.
יעקב מרגי:
זה כמו שאני מעסיק אחות בית ספר בדירוג אחיות, אני מעסיק קלינאי תקשורת.
יעקב מרגי:
זה א'-ב', הרי המדינה בת 70.
יעקב מרגי:
אנחנו עכשיו לומדים איך להפעיל את שירות המדינה?
יעקב מרגי:
רחלי, לא יהיה.
יעקב מרגי:
אני אומר לך, אני אוציא סיכום מאד נוקב, מאד תובעני בקטע הזה.