GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנין זועבי:
אדוני יושב הראש, מיכל אמרה תעדוף מקצועות קלינאי תקשורת.
חנין זועבי:
מה זאת אומרת?
חנין זועבי:
במה זה מתבטא?
יעקב מרגי:
לא, לא קלינאי תקשורת, תארים בכירים.
יעקב מרגי:
תעדוף.
<רחלי אברמזון:
התארים הגבוהים.
חנין זועבי:
איך?
יעקב מרגי:
תני לה.
יעקב מרגי:
נחזור למל"ג, בבקשה.
<מיכל אופיר:
באופן כללי יש מחסור בסגל אקדמי בכיר בארבעת מקצועות הבריאות האלה, בהפרעות בתקשורת, בריפוי בעיסוי, בפיזיותרפיה, תזונה, גם בסיעוד.
יעקב מרגי:
הם מתפרנסים טוב בפרקטיקה.
יעקב מרגי:
למה הם צריכים לבוא לאקדמיה?
<מיכל אופיר:
המל"ג בעצם מעודדת פתיחת תכניות בתחום הזה לתארים מתקדמים – תואר שני, תואר שלישי וכו'.
יעקב מרגי:
כי אין ביקוש?
<מיכל אופיר:
אין מספיק ביקוש להמשך לתואר שני ושלישי.
<מיכל אופיר:
יש ביקוש מאד גדול, כפי שנאמר כאן, לתואר ראשון.
<מיכל אופיר:
לכן המוסדות להשכלה גבוהה קובעים רף מאד גבוה.
<מיכל אופיר:
זה משהו ש - - -
חנין זועבי:
אין ביקוש, או יש רף גבוה, שלא מתאים?
יעקב מרגי:
לא, יש ביקוש במקצועות האלה לתואר ראשון, וישר לברוח לפרקטיקה.
חנין זועבי:
כן, אולי גם בגלל תנאי הסף.
<קריאה:
כי התואר הראשון נותן תעודת מקצוע.
יעקב מרגי:
יש פה דילמה.
יעקב מרגי:
אנחנו מאלה שעכשיו אמרתי את הבדיחה, אומרים למה אתם מקשים, למה אתם מקשבים, למה אתם מקשים.
יעקב מרגי:
מצד שני, אם אני עושה חישוב קר מבחינת המל"ג, או שקובעים תנאי סף אחרים – אתה אומר סליחה, אני צריך תארים שניים ואין לי, כולם בורחים לי.
יעקב מרגי:
אז המבחן של משרד הבריאות יהיה רק מתואר שני, ואז אנחנו פה נצלוב בכם למה ההתעללות הזו.
יעקב מרגי:
אז יש פה איזה פרדוקס שצריך להתמודד איתו.
יעקב מרגי:
לכן אנחנו כאן, כדי לזהות את הבעיה ולתת לה מענים.
<מיכל אופיר:
את תנאי הסף לא המל"ג קובעת.
יעקב מרגי:
אני יודע, כל אוניברסיטה.
יעקב מרגי:
זה החופש האקדמי, זה המזבח המצופה זהב.
<מיכל אופיר:
כל מוסד אקדמי קובע לעצמו, נכון.
<מיכל אופיר:
ואי אפשר סתם להגדיל את מספרי הסטודנטים כי צריך עוד קלינאי תקשורת, כי צריך עוד סגל אקדמי.
<מיכל אופיר:
זה תלוי.
יעקב מרגי:
אבל לא ראיתי שזה הפריע לכם במשפטים, לדוגמא.
יעקב מרגי:
או בראיית חשבון.
<מיכל אופיר:
שם הרוב מרוכז במכללות חוץ ספציפיות.
<קריאה:
זה סוג אחר של מקצועיות.
<מיכל אופיר:
ושם השליטה היא יותר נמוכה, מטבע הדברים.
<מיכל אופיר:
אבל פה יש לנו מכסות.
<מיכל אופיר:
יש חוסר אקדמי - - -
יעקב מרגי:
אני מסכים עם התשובה שלך.
יעקב מרגי:
אני מקבל את התשובה שלך, לא מסכים איתה עקרונית, כי בתפיסת העולם שלי את הריבון ואני לא הסכמתי לקריאות ביניים.
יעקב מרגי:
נמאס לי לנזוף בך על קריאות הביניים שלך.
יעקב מרגי:
ברור לי שזה מקצוע אחר.
<קריאה:
אז איך אתה יכול להשוות את זה?
יעקב מרגי:
סליחה, אני יכול להשוות כי זה תואר אקדמי.
<קריאה:
זה לא אותו דבר.
יעקב מרגי:
סליחה, אולי יש לך בעיה הבנת הנשמע.
יעקב מרגי:
תקשיבי לי.
יעקב מרגי:
מה אני בא לומר?
יעקב מרגי:
זה תואר אקדמי.
יעקב מרגי:
יש את הריבון.
יעקב מרגי:
הריבון זה יו"ר המל"ג.
יעקב מרגי:
יו"ר המל"ג הוא הריבון ויו"ר הות"ת.
יעקב מרגי:
הם קיבלו מנדט מהמדינה לעצב את דמותה של ההשכלה הגבוהה במדינת ישראל.
יעקב מרגי:
יש כשל שוק – צריך לטפל בו.
יעקב מרגי:
לכן אני לא סתם לעגתי.
יעקב מרגי:
אני אומר, אני מאמין בחופש האקדמי.
יעקב מרגי:
אני חסיד של החופש האקדמי.
יעקב מרגי:
את המזבח הזה אנחנו מצפים בהרבה זהב, לפעמים שלא לצורך.
יעקב מרגי:
אני חושב שמישהו היה צריך לתת ברקס ממזמן בתארים, בזילות שהייתה בכמה תארים שכולם נוהרים לשם וזה חסר משמעות.
יעקב מרגי:
כשיוצא דו"ח של הסטודנטים ואומר שהאקדמיה משעממת אותנו ואנחנו מוציאים תארים ואחר כך אין מה לעשות איתם בפרקטיקה והם לא מקנים לנו שום מיומנויות, אני חושב שפה יש כשל שוק שהמל"ג והות"ת צריכים לטפל בו.
יעקב מרגי:
כמו שהיא אמרה, שאנחנו מתעדפים תארים בגלל המחסור, היא צריכה לזהות, כן.
יעקב מרגי:
אני מסכים איתך ולכן ההערה שלך לא במקום.
יעקב מרגי:
מה, אני לא יודע שזה סוג אחר של מקצוע?
<מיכל אופיר:
דבר אחרון שרציתי לומר זה לגבי ההכשרה המעשית בקלינאות תקשורת.
<מיכל אופיר:
את אותה המצוקה, כמו שבמשרד הבריאות אמרו כאן, אנחנו רואים גם במקצועות עזר אחרים וזאת גם אחת הסיבות, אחד המניעים הכי גדולים בעצם להגדיל את מספרי הסטודנטים בכל התחומים האלה.
<מיכל אופיר:
זאת אומרת אי אפשר סתם לקבל עוד ועוד סטודנטים ובסופו של דבר, בסוף התואר או בשנתיים האחרונות או בשנה השלישית ואילך, לא יהיה להם איפה להתנסות.
<מיכל אופיר:
גם על ההכשרה המעשית זה תחום שאנחנו מתעסקים איתו המון כבר שנים רבות.
יעקב מרגי:
את אומרת לי שחלק מהקושי זה מערך ההתנסות?
<מיכל אופיר:
זה המצוקה במערך ההדרכה.
יעקב מרגי:
אז יש פה את משרד הבריאות ואת משרד החינוך.
יעקב מרגי:
אולי נייצר פתרון.
יעקב מרגי:
מה הבעיה?
יעקב מרגי:
זה לא מיטות אשפוז.
חנין זועבי:
למה לא פותרים את הבעיה?
יעקב מרגי:
זה לא מיטת אשפוז, שאני צריך להצמיד לו חולה ורופא.
יעקב מרגי:
מישהו יכול לתת לי מענה בקטע הזה?
חנין זועבי:
למה אין מרכזי הדרכה?
יעקב מרגי:
סליחה, למה אני לא יכול לעשות מערך הדרכה על חניכה או בוגרת שלכם?
יעקב מרגי:
למה שלא תהיה צמודה?
<הדר ירדני:
יש לנו.
<הדר ירדני:
יש לנו מדריכים קליניים במקצוע שלנו ויש מערך - - -
יעקב מרגי:
יש מחסור במערך הדרכה?
<הדר ירדני:
יש מחסור - - -
יעקב מרגי:
ממה הוא נובע?
<הדר ירדני:
הוא נובע גם מתגמול של מדריכים, גם מ - - -
יעקב מרגי:
יש היום למשרד מוטיבציה לתגמל יותר?
<הדר ירדני:
המשרד לא מתגמל את המדריכים באופן ישיר וההכשרה המעשית היא לא באחריות הישירה של המשרד.
יעקב מרגי:
של מי?
<הדר ירדני:
ההכשרה היא חלק מתכנית הלימודים של קלינאי התקשורת.
<הדר ירדני:
היא חלק מתכנית הלימודים של המל"ג, אבל אנחנו יושבים עם המל"ג גם במשרד הבריאות ומנסים לפתור גם את הסוגיות האלה.
יעקב מרגי:
תאמינו לו, אני יושב חודש – סליחה על היהירות – אני בדרך כלל לא כזה.
יעקב מרגי:
חודש אני יושב בכיסאות שלכם ואנחנו מוצאים פתרון.
יעקב מרגי:
לא שנה, לא שנתיים, לא 20 ולא 30.
יעקב מרגי:
זה מתסכל, אני אומר לכם.
יעקב מרגי:
אני לא סתם קצר רוח היום.
יעקב מרגי:
זה מתסכל.
יעקב מרגי:
זו סוגיה שעולה ועולה ועולה.
יעקב מרגי:
הפתרונות מעבר לקו.
יעקב מרגי:
אבל זה לא בוער.
יעקב מרגי:
תקשיבו, זה לא בוער.
<קריאה:
זה תקציב.
<קריאה:
יש פה בעיה של תקציב.
יעקב מרגי:
תקשיבי, אין בעיה של תקציב.
יעקב מרגי:
לא לחינם אמרתי אני מכה על חטא שעודדתי את הקטע של סייעת שנייה.
יעקב מרגי:
אין בעיה של תקציב במדינת ישראל.
יעקב מרגי:
אין בעיה של תקציב במשרד החינוך.
יעקב מרגי:
יש בעיה של רצון להתמודד עם בעיה.
יעקב מרגי:
יש משהו שתופס כותרת, יש משהו שלא תופס כותרת.
יעקב מרגי:
גם חולה בבית החולים, אם הוא זועק – האחות רצה אליו.
יעקב מרגי:
אם הוא לא זועק והוא סופג את הכאב – אף אחד לא יודע שכואב לו וזה מה שקורה.
יעקב מרגי:
ההורים האלה אין להם אלטרנטיבה.
יעקב מרגי:
הילדים האלה הם כמעט שקופים במערכת, עם כל המוטיבציה שלך, רחלי.
יעקב מרגי:
אל תיקחי את זה אישית, זה לא אישי.
יעקב מרגי:
אני יודע שאת מגוננת על המערכת ובצדק, כי המערכת משקיעה המון, אבל צריכה להיות עבודה רצינית.
יעקב מרגי:
יש מחסור.
יעקב מרגי:
אני יודע, אם אני ממונה על מערכת, לא סתם אני אומר, אני הייתי שר ארבע שנים במשרד הכי מושמץ, הכי שנוא ולקחתי, הלכתי לשם, באותן נקודות טיפלנו.
יעקב מרגי:
ידענו מה הכשלים.
יעקב מרגי:
זיהינו כשלים, זיהינו צרכים ועשינו רה-ארגון כמו שצריך.
יעקב מרגי:
זה משרד הדתות, שאף אחד לא אוהב לשמוע אותו.
יעקב מרגי:
רבותי, יש קשיים.
יעקב מרגי:
אני אפילו לא הייתי צריך ללחוץ כדי לשמוע מכם מה הכשלים, מה הקשיים.
יעקב מרגי:
אתם מצביעים עליהם בעצמכם.
יעקב מרגי:
אתם הריבון.
יעקב מרגי:
יש פה את משרד החינוך, יש פה את מל"ג, יש פה את משרד הבריאות.
חנין זועבי:
אין רצון.
יעקב מרגי:
רבותי, תכנסו, תסגרו עליכם את הדלת.
יעקב מרגי:
תאמינו לי, אם רוצים?
יעקב מרגי:
אני מוכן לפנות מזמני, לשבת פה בשולחן עגול עם שלושת הגורמים כדי לנסות להביא את הנוסחה.
יעקב מרגי:
אם צריך להביא את האוצר, נביא את האוצר.
יעקב מרגי:
אין סיבה שיהיה מחסור כזה.
יעקב מרגי:
אני אומר לכם, ממה שאני שומע, אני צריך פה מענים לטווח המיידי של 10 השנים הקרובות.
יעקב מרגי:
זה המיידי שלהם, כי הצד הזה לא מספק לי.
יעקב מרגי:
תסיימי.
<מיכל אופיר:
אני רציתי לומר שקמו ועדות רבות בתחום הזה של המצוקה בהכשרה מעשית ורק לאחרונה, בתחום הפיזיותרפיה, אחרי כמעט שלוש שנים של עיסוק בעניין הספציפי הזה, של החוסר העצום במערך הדרכה בפיזיותרפיה, אנחנו מצליחים לאט לאט להגיע להסדר בענייני תגמול למדריכים, תגמול למקומות ההתנסות.
<מיכל אופיר:
זה לא כל כך פשוט כמו שזה נשמע.
<מיכל אופיר:
אחרי שלוש שנים בתחום עם משרד הבריאות, עם משרד החינוך וגם עם האוצר.
יעקב מרגי:
שום דבר לא פשוט.
יעקב מרגי:
אני יודע מה זה קושי לגייס תקציב, קושי - - -
<מיכל אופיר:
זאת אומרת היו לנו שיחות.
יעקב מרגי:
ברור, ברור, ברור.
<מיכל אופיר:
ורק עכשיו, באמת, אחרי תקופה מאד ארוכה שאני אישית גם ריכזתי את הוועדות האלה - - -
חנין זועבי:
יש לי שאלה בקשר למחסור בהדרכה.
חנין זועבי:
הבעיה היא מדריכים או יש מדריכים פוטנציאלים, אבל אין תנאי הדרכה, תמריצים למדריכים האלה.
חנין זועבי:
איפה הבעיה?
<מיכל אופיר:
משרד הבריאות, אתם רוצים להגיב?
<אורלי הרצברג:
אני יכולה לענות.
<אורלי הרצברג:
שני הדברים גם יחד.
<אורלי הרצברג:
יש מקומות שאפשר בהם לקבל, זאת אומרת שהסטודנטים יכולים לקבל הדרכה, וכמו שאמר אדוני יושב הראש, באמת מרוויחים מזה גם הילדים, כי הם מטופלים באותו הזמן תחת העיניים של המדריכה.
חנין זועבי:
למה זה לא נעשה?
<אורלי הרצברג:
זה נעשה, אבל בשביל זה צריך להיות תגמול.
<אורלי הרצברג:
היום, כשאנחנו היינו - - -
חנין זועבי:
אז אין תגמול.
<אורלי הרצברג:
אנחנו עבדנו ועשינו את זה בחינם.
<אורלי הרצברג:
היום המדריכים האלה אומרים אנחנו רוצים תגמול.
<אורלי הרצברג:
מה עושות האוניברסיטאות?
<אורלי הרצברג:
נותנות קורס של 60 שעות בחינם למדריכים שמוכנים להדריך בשביל שהם ידריכו.
<אורלי הרצברג:
מה עושה האגודה?
<אורלי הרצברג:
עושה קורס המשך שנקרא קורס מתקדם.
<אורלי הרצברג:
האנשים משלמים עליו 1,800 שקלים לחודש.
<אורלי הרצברג:
שם אני רוצה שתעזור לנו, כי אנחנו יודעים שההדרכה היא אחד מהערוצים הכי חשובים.
<אורלי הרצברג:
מה הערוץ השני?
<אורלי הרצברג:
האגודה מזהה את הקושי הזה, כל שנה פותחת קורס באוטיזם.
חנין זועבי:
סטודנטים לא נרשמים לקורסים האלה, או ש - - -
<אורלי הרצברג:
זה לא סטודנטים, זה בוגרים.
חנין זועבי:
בוגרים נרשמים?
<אורלי הרצברג:
ועוד איך נרשמים.
חנין זועבי:
כלומר הבעיה היא יותר בתמריצים ולא במספר המדריכים הפוטנציאליים?
<אורלי הרצברג:
לא, האוניברסיטאות מתמרצות מאד יפה.
<אורלי הרצברג:
כל שנה ב - - -
חנין זועבי:
אז איפה הבעיה?
<אורלי הרצברג:
אין מספיק מדריכים ברמה הגבוהה.
<אורלי הרצברג:
היום הם משלמים מכספם בשביל להיות מדריך מוסמך.
<אורלי הרצברג:
ככל שיהיו לנו יותר מדריכים מוסמכים, אז - - -
חנין זועבי:
כלומר בקורסי הדרכה יש מחסור?
<אורלי הרצברג:
בקורסי הדרכה.
חנין זועבי:
תגידו איפה בדיוק.
חנין זועבי:
בקורסי הדרכה?
חנין זועבי:
בתכניות הדרכה?
<קריאה:
בתגמול למי שהולך לקורס.
<קריאה:
אין תגמול לבוגרים שרוצים ללמוד הדרכה.
<אורלי הרצברג:
והיום הם משלמים את זה מעצמם כי הם מחשיבים את זה מאד.
<אורלי הרצברג:
זו הדמות הטיפולית של מי שעובד בתחום שלנו.
<אורלי הרצברג:
הדבר השלישי – לא שמו את זה על השולחן פה מספיק חזק – אין משכורת כמו שצריך.
יעקב מרגי:
זה הכשל המרכזי.
<אורלי הרצברג:
נכון.
<אורלי הרצברג:
וזה לא שייך לאגודה המקצועית.
יעקב מרגי:
תקשיבו, ברגע שאני מקבל את התעודה ויש לי – סליחה על הביטוי – 350-450-500 שקלים למפגש של 45 דקות, או שאני הולך להתמודד עם מנהלת בית ספר, הורים או עם רחל אברמזון שתצלוב בי, תשלח אותי היום לרמת גן, מחר לגבעתיים ושלישי למקום אחר, אני הולך.
יעקב מרגי:
ארבעה מפגשים פרטיים ועשיתי את המשכורת החודשית שלי.
יעקב מרגי:
למה שאני אלך להדרכה?
יעקב מרגי:
למה שאני אלך בכלל לתואר שני?
יעקב מרגי:
זה כשל שוק.
<אורלי הרצברג:
כי אנחנו יוצרים את היוקרה.
<אורלי הרצברג:
אתה אמרת שיצרת יוקרה של משרד הדתות.
<אורלי הרצברג:
אנחנו מנסים ליצור יוקרה של הדרכה, ותאמין לי, בתור יושבת ראש, אנחנו עובדים על זה.
<אורלי הרצברג:
ולשם צריך לחתור.
<אורלי הרצברג:
וזה חלק מהפתרון.
<אורלי הרצברג:
אני מסכימה עם פנינה, זה לא כל הפתרון.
<אורלי הרצברג:
אם יתוגמלו מדריכים מוסמכים של אגודת קלינאי התקשורת במשכורת נוספת, לא בתוך המהלך אלא בנפרד, אז חלק מהבעיה יכולה להיפתר.
<אורלי הרצברג:
אפשר לתגמל אותם במשכורת נוספת.
<נעמה שחר:
אני רציתי להוסיף על כמה דברים ששאלתם מה עושים היום ולא עוד 10 שנים.
<נעמה שחר:
יש לנו מספר תכניות שאנחנו מנסים לקבל עבורן את האישור התקציבי.
<נעמה שחר:
יש תכנית אחת לפיתוח הנגב, שאנחנו מנסים בעזרת התקציבים שיועדו לנושא, לקדם נושא של ניידות.
<נעמה שחר:
זאת אומרת המטפלים נמצאים במרכז.
<נעמה שחר:
אנחנו מנסים להביא אותם בניידת לתת את הטיפול בדרום, בעזרת תגמול שישתלם להם לצאת מהמרכז, באיזה שהוא רכב שייקח אותם ויחזיר אותם הביתה ויתנו את השירות ביחידות, אני במקרה מדברת על משרד הבריאות, ביחידות להתפתחות הילד, אבל זה נכון גם לגבי משרד החינוך.
<נעמה שחר:
יש תכנית ייעודית ספציפית למגזר הבדואי, לאוכלוסייה הבדואית, שאנחנו מנסים דרך משרד החקלאות שהקצה.
<נעמה שחר:
יש לו עכשיו איזו שהיא תכנית לפיתוח האוכלוסייה הבדואית, למרות שהבריאות משום מה לא נכללה בתכנית הזאת.
<נעמה שחר:
אנחנו מנסים יחד עם בריאות הציבור כן לקחת חלק מהתקציב הזה לטוב ניידות, הדרכות לאנשי צוות במגזר הבדואי, ייעודי בנגב.
<נעמה שחר:
תכנית שלישית שאנחנו מנסים לקדם זה מתן טיפולים של קלינאות תקשורת בעיקר באמצעות טלה-מדיסין.
<נעמה שחר:
אנחנו נציב מסכים גדולים ביחידות ההתפתחותיות.
<נעמה שחר:
המטפלת תשב במרכז, היא לא תצטרך לנסוע לדרום.
<נעמה שחר:
היא תיתן את השירות דרך מסך טלוויזיה.
<נעמה שחר:
זה קיים היום בהרבה מקצועות ברפואה.
<נעמה שחר:
זה קיים גם בעולם בתחום של קלינאות תקשורת ואנחנו חושבים שזה אולי פתרונות שאפשר יהיה מהרגע להרגע קצת לצמצם את הפערים שקיימים בתחום היום.
<קריאה:
אבל חלק, לא כל הטיפול יהיה - - -
<נעמה שחר:
לא כל.
<קריאה:
לא כל.
<קריאה:
אם אני שומעת את ה-"לא כל" – כבר אני רגועה.
<קריאה:
לפחות יהיה חלק הדרכתי.
<נעמה שחר:
חלק הדרכתי וחלק באמת להרגיש, להריח את הילד.
<נעמה שחר:
כן.
<נעמה שחר:
גם וגם.
יעקב מרגי:
טוב, אני חייב לסכם, יש לי עוד דיון.
יעקב מרגי:
אני אומר לכם – תם ולא נשלם.
יעקב מרגי:
קודם כל הוועדה מודה לאורחים ולחברי הכנסת שהשתתפו בדיון ותרמו לדיון.
יעקב מרגי:
הוועדה מביעה צער ותסכול על המחסור המתמשך בקלינאי תקשורת במחוז הדרום, עד כדי – מבחינת הוועדה – הפקרת של מערך קלינאי התקשורת בדרום.
יעקב מרגי:
הוועדה קוראת למשרד החינוך למצוא פתרונות לחסר בקלינאי תקשורת בכלל ובדרום בפרט, מה - - - מתן תגמול הולם, העסקת סטודנטים, קלינאיות תקשורת ועוד.
יעקב מרגי:
הוועדה קוראת למל"ג להגדיל את מספר הלומדים קלינאות תקשורת, כדי לענות על הצרכים.
יעקב מרגי:
הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להגיש לה תכנית אלטרנטיבית להתמודדות עם המחסור בקלינאי תקשורת במערך החינוך המיוחד.
יעקב מרגי:
הוועדה מבקשת מהמל"ג להגיש לוועדה תכנית להתמודדות עם המחסור.
יעקב מרגי:
את אמרת שאתם עובדים על זה בתכנית החומש.
יעקב מרגי:
להגיש לוועדה את התכנית הזו.
<מיכל אופיר:
זו תכנית שכוללת את כל התכניות של כל המוסדות - - -
יעקב מרגי:
אז אם כך אני מבקש לקבל מכם התייחסות ספציפית למערך קלינאי התקשורת.
יעקב מרגי:
אני מבקש את הדו"חות האלה תוך 30 יום.
יעקב מרגי:
אני לא נוהג כך, אבל כבר מנהלת הוועדה קובעת דיון.
יעקב מרגי:
אני לא מודיע הצהרתית שהיא קבעה דיון, היא תקבע דיון כאן לעוד 45 יום.
יעקב מרגי:
אנחנו נדון במסמכים האלה ונראה לאן אנחנו הולכים.
יעקב מרגי:
אני לא הולך לעזוב את הנושא הזה.
יעקב מרגי:
אני מבקשת לתת לי את זה כבר.
יעקב מרגי:
תודה רבה, הישיבה נעולה.
יעקב מרגי:
אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת – 30 לינואר 2017, ג' בשבט התשע"ז.
יעקב מרגי:
הנושא על סדר-היום: תקנות הפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות החינוך, התשע"ו-2016 – רביזיה.
יעקב מרגי:
נזכיר לכל הנוכחים, שהקראת התקנות התבצעה כבר בישיבה הקודמת, שהייתה לפני כשלושה שבועות, אם אני לא טועה, וחבר-הכנסת יעקב אשר הגיש רביזיה.
יעקב מרגי:
הוא ינמק אותה ויסביר אותה.
יעקב מרגי:
אני נקטתי דווקא באורך רוח ולא מיד קיימנו דיון על הרביזיה, כדי לנסות להגיע להסדר, כי אני חושב שיש בסיס לטענה של חבר-הכנסת יעקב אשר שמיד יציג אותה, וחשבתי וציפיתי שאנשי ציבור אחראיים אכן ייקחו את הנושא הזה ולא יחכו לדקה ה-90.
יעקב מרגי:
אני לא רוצה לטעות, אבל בשעות בודדות לפני הדיון מישהו התעורר שצריך לעשות משהו.
יעקב מרגי:
חבר-הכנסת יעקב אשר יאמר את מהות הרביזיה, לאחר מכן נפתח דיון ונשמע את מי שרוצה לדבר ונקבל החלטה.
יעקב אשר:
אדוני היושב-ראש, קודם כל, אני רוצה להודות לך.
יעקב אשר:
כמו שציינת, ביקשתי בזמנו את הרביזיה, ונענית לה, ולא רק שנענית לה אלא נתת אפילו זמן כדי שהנושא הזה ילובן בצורה הנכונה.
יעקב אשר:
אני מודה לך על כך.
יעקב אשר:
מי שמסתובב בוועדות, לא תמיד זה עובד בצורה הזאת.
יעקב אשר:
לגופם של דברים, אני רוצה, קודם כל, להבהיר, כדי שלא ישתמע בשום צורה אחרת, שאנחנו בעד תוספת של תזונה טובה יותר בכל מוסדות החינוך במדינת ישראל.
יעקב אשר:
אנחנו בעד, אנחנו רוצים את זה.
יעקב אשר:
ברור שלא מדובר כרגע במצב שבו המקומות שבהם יש את זה לא מפוקחים בכלל.
יעקב אשר:
דווקא באותם מוסדות, שאני מדבר עליהם, יש פיקוח של משרד הבריאות – פיקוח סטנדרטי ורגיל.
יעקב אשר:
הרעיון הזה של לבוא ולדבר על אוכל שהוא בריא יותר הוא רעיון מבורך, ואנחנו בהחלט בעד זה, וגם, חלילה, אם תהיה בעיה מסוימת בסוג מסוים של מוסדות, ותכף אסביר למה, שאסביר אותה תכף – אני לא חושב שכדאי לדחות על כל שאר המוסדות.
יעקב אשר:
אגיד במה הדברים אמורים.
יעקב אשר:
התקנות, כפי שנוסחו, מדברות, בעצם, על כל מוסדות החינוך, אלא אם כן מישהו אחר תכף, ממשרד החינוך, יסביר.
יעקב אשר:
במשרד החינוך יש מוסדות שהם בעצם מוסדות תיכוניים שנקראים: תרבותיים ייחודיים.
יעקב אשר:
התקצוב שלהם הוא לא תקצוב רגיל והוא לא תקציב פר הוצאה אמתית – הוא תקצוב שנקבע בחוק והולך שנים רבות פר-תלמיד; גם אם האינפלציה תעלה והמצרכים יעלו במאות אחוזים, זה יישאר.
יעקב אשר:
אולי זה ישתנה, אם יצטרכו אותנו בעוד קואליציה, ואז נחתום על זה בהסכם קואליציוני, כי את הזכויות שלנו אנחנו מקבלים רק בהסכמים קואליציוניים.
יעקב אשר:
ברגע שלא מחריגים את הסוג הזה של המוסדות, הוא נכלל בפנים, למרות שאני חושב שבתקנות עצמן אני לא בטוח שזה חלק גם על בתי-ספר תיכוניים אחרים כי בבתי-ספר תיכוניים אחרים אני לא יודע אם יש הזנה.
יעקב אשר:
אבל מהות החוק, מהות התקנות – מעבר למה שמדובר על האם יש שם קיוסק או דברים מסוג כזה, שאני בעד זה בכל המקומות – היא שהן בעצם באות מדברות על אותם מקומות שמקבלים הזנה אם יש בהם יוח"א, אם יש בהם את ההזנה של משרד החינוך.
יעקב אשר:
בוודאי כשבא משרד החינוך – עמית, נציג השר, כדאי שתשמע – ונותן כסף עבור הזנה, הוא יכול לבוא ולדרוש: בכסף הזה תתנו את האוכל המשובח ביותר.
יעקב אשר:
אני בעד זה.
יעקב אשר:
אבל, באותם מקומות – ואני מדבר כרגע על אותו סעיף של תרבותיים ייחודיים – שם, אדוני היושב-ראש, אי-אפשר לבוא ולהגיד: אנחנו לא מתקצבים אתכם בשקל על הזנה, לא מוסיפים להם שקל על הזנה.
יעקב אשר:
זה שבאותן ישיבות יש הזנה זו החלטה של ראשי הישיבות בגלל סוג הלימודים ולא בכלל במסגרת התקציב שמקבלים עבור הפדגוגיה של העניין, כי התקציב לא מכסה אפילו 10% או אפילו 30% במקרה הטוב מההוצאות.
יעקב אשר:
לכן, אדוני, מה שביקשתי ואני מבקש גם היום, ואומר זאת לפרוטוקול: אנחנו מבקשים שתקנות אלו יחולו על כלל מוסדות החינוך, להוציא מוסדות תרבותיים ייחודיים שתקציבם נקבע על-פי חוק.
יעקב מרגי:
אתה מבקש להחריג אותם.
יעקב אשר:
אני אומר לך את המילים, כמו שאני מבקש שייכנסו לפרוטוקול, וממילא זה יוחרג עד שיימצא.
יעקב אשר:
..
יעקב אשר:
אני אשלים.
יעקב אשר:
אגיד עוד פעם, כדי שזה יהיה מסודר:
יעקב אשר:
תקנות אלו יחולו על כלל מוסדות החינוך, להוציא מוסדות תרבותיים ייחודיים, שתקציבם נקבע על-פי חוק ואין בו תקציב למטרה זו, ועל כן ייקבע כי במוסדות תרבותיים ייחודיים התקנות האלה יחולו עליהם, רק כאשר יימצא פתרון לבעיה המשפטית והתקציבית כאמור.
יעקב אשר:
לכן, אני מבקש להחריג את זה, או לחלופין – אם יש בעיה, אני מבקש לדחות שוב את הדיון ולנסות להגיע להסכמות.
יעקב אשר:
נקודה נוספת שאני רוצה לומר – יש פה גם דבר עקרוני.
יעקב מרגי:
לגבי לחלופין, הייתי מצפה: יכול להיות שמשרד החינוך יבוא ויתקצב את זה.
יעקב מרגי:
למה להחריג, אם אתה בעד שהתקנות - - -?
יעקב אשר:
אם זה יהיה היום, אנחנו נברך ביחד על הנס שנעשה לנו.
יעקב מרגי:
לא, תציג את זה.
יעקב אשר:
לא.
יעקב אשר:
אני כבר עכשיו מציג את זה, - -
יעקב מרגי:
זו חלופה שלישית.
יעקב אשר:
- - כי אני עובר להמשך.
יעקב אשר:
ברשותך, עוד שתי דקות.
יעקב אשר:
יש פה גם דבר עקרוני.
יעקב אשר:
לא יכול להיות שמכתיבים דברים ולא מתקצבים אותם.
יעקב אשר:
אנחנו מכירים את כל נושא הרישיונות.
יעקב אשר:
הרישיונות גם נעשו לצורך בטיחות ילדינו.
יעקב אשר:
אנחנו יודעים איזה סבל עוברים מנהלי המוסדות – המוכר שאינו רשמי, הפטור, והחינוך העצמאי וכולם – בנושא הרישיונות, כשעמיתיהם מהממלכתי או מהממלכתי-דתי פטורים מהוצאת רישיון כל שנה ופטורים מכל הויה דולורוזה עם משרד הבריאות והמשרדים האחרים.
יעקב אשר:
אני הייתי ראש עיר בבני-ברק, והייתי אחראי גם על הממ"ד, על הממלכתי וגם על החרדי.
יעקב אשר:
אדוני היושב-ראש, אתן לכם דוגמה: ברחוב מסוים בבני-ברק היו לנו שני גני-ילדים צמודים זה לזה, כשגן אחד היה ממלכתי וגן אחד היה מוכר שאינו רשמי.
יעקב אשר:
על הגן הזה, המוכר שאינו רשמי, הייתי צריך כל שנה לעבור ולהביא יועץ בטיחות ועוד יועץ בטיחות, ומשרד הבריאות היה ועיכבו לי את הרישיונות ואת התקציבים.
יעקב אשר:
אחיו התאום, גב אל גב, אותו גן, אותם ילדים, אותו דבר, פטור מזה.
יעקב אשר:
אני לא מוכן שיבואו וישיתו על מוסדות דברים בלי לתת להם תקצוב ושיפוי.
יעקב אשר:
ראינו את זה גם בחוק ההנגשה – את הדרישה של הרשויות המקומיות.
יעקב אשר:
אי-אפשר לבוא ולהטיל על מוסדות דברים כאלו בלי לתת להם שיפוי.
יעקב אשר:
אני רוצה רק לחשוב בקול רם מה היה קורה, אם היו משיתים תקנות כאלה בממלכתי או בממלכתי-דתי בלי לתת לזה שיפוי, בלי לתת לזה את התקציבים שנותנים להם שם, ואיזה קול זעקה היה קורה פה.
יעקב אשר:
לכן, אני אומר שוב – ובזה אני מסכם, אדוני היושב-ראש – שאני בעד התקנות ואני בעד הבריאות, ולכולם יש ילדים, וגם לי יש ילדים בישיבות, ואני אשמח מאוד שהם יאכלו כל יום שניצל.
יעקב אשר:
זה באמת הדבר הכי חשוב מבחינתם.
<קריאה:
זה לא מה שאנחנו רוצים.
יעקב אשר:
לא שניצל.
יעקב אשר:
סליחה.
יעקב אשר:
זה לא טוב.
יעקב אשר:
סופגנייה – זה גם לא טוב.
יעקב אשר:
אני מדבר על אוכל בריא באמת, מזין, טוב ומשובח.
יעקב אשר:
אגב, אני גם חושב שצריך לבדוק בפנימיות של אותן ישיבות.
יעקב אשר:
אולי צריך גם מזרונים יותר טובים לגב, כי באמת זה יכולות להיות בעיות בריאותיות.
יעקב אשר:
הכול מצוין.
יעקב מרגי:
אל תיתן חומר למחשבה.
יעקב אשר:
אדוני היושב-ראש, כל דבר לגיטימי, בתנאי שאתה בשוויוניות ונותן את התקציב כמו שאתה נותן למישהו אחר.
יעקב אשר:
לכן, אני מבקש להחריג – לקבל את הנוסח שאני הצעתי, אדוני היושב-ראש.
יעקב אשר:
אני מודה לך מאוד.
יעקב מרגי:
אברהם פרידמן, יושב-ראש איגוד מנהלי הישיבות, בבקשה.
<אברהם פרידמן:
כבוד היושב-ראש, קודם כל, תודה שאתה מאפשר לי לבטא את דבריי.
יעקב מרגי:
הייתה הווה אמינא שלא?
יעקב מרגי:
צריך לברר.
<אברהם פרידמן:
אני אומר תודה שנתת לי.
<אברהם פרידמן:
אני חושב שחבר-הכנסת יעקב אשר אמר את עיקרי הדברים, את רוב רובם של הדברים, כפי שאנחנו רואים אותם.
<אברהם פרידמן:
איגוד מנהלי הישיבות הוא גוף שמייצג קרוב ל-300 ישיבות קטנות, שבחלקן הגדול, ברובן, מתקיימת הזנה של התלמידים.
<אברהם פרידמן:
כל תקנה או כל תקנות כלשהן שיעברו היום משפיעות ומשליכות, באופן ישיר, על התנהלות אותם מוסדות חינוך.
<אברהם פרידמן:
אני חושב שמעבר לכל מה שנאמר פה, נקודה אחת טרם נאמרה פה, והיא נעשתה אמנם בימים האחרונים.
<אברהם פרידמן:
ישנה חוות דעת משפטית, שהכין עורך-הדין קידר, שהועברה אליך.
יעקב מרגי:
אני פטור מלהציג אותה, אם אתה מדבר.
יעקב מרגי:
רציתי להציג שהוא פנה אלי.
יעקב מרגי:
אוקיי, דבר.
<אברהם פרידמן:
לא.
<אברהם פרידמן:
אעשה את זה במשפט אחד.
<אברהם פרידמן:
לא נעשתה כל התייעצות מוקדמת עם אותו סוג של מוסדות או גוף מייצג של אותם מוסדות, כאשר ההשלכה הישירה של החוק והתקנות היא ממש ישירה ביותר.
<אברהם פרידמן:
לא נעשתה שום היוועצות איתם, וזה מנוגד להחלטות של היועץ המשפטי לממשלה.
יעקב מרגי:
בסוף מכתב הפנייה שלו אלינו, בסעיף 30 – ותגיד לי אם זה מקובל עליך.
יעקב מרגי:
במשרד החינוך כדאי שיקשיבו – הוא אומר: "לאור כל האמור לעיל" – פחות או יותר הוא אומר מה שאמר חבר-הכנסת יעקב אשר, מה שאמרת ועוד דברים אחרים – "אנו פונים אליכם בבקשה בהולה לשנות את נוסח התקנות ולהוסיף את הפסקה האמורה לעניין תחולת התקנות המדורגת על מוסדות מרשינו.
יעקב מרגי:
הכל כאמור לעיל".
<אברהם פרידמן:
מדורגת באותה מידה שחבר-הכנסת אשר הציג אותה.
יעקב אשר:
אדוני היושב-ראש, אגב, זו לא הצעה שלי.
יעקב מרגי:
שאלתי אותך או אותו?
יעקב אשר:
אני רק אומר.
יעקב אשר:
אתה הערת לגבי.
יעקב מרגי:
יש לנו ותק בבית המדרש.
יעקב מרגי:
מה שזה פלוס.
יעקב מרגי:
מה אומר כבודו?
<אברהם פרידמן:
מדורג בהתאם לנוסחה שהוא הציע.
יעקב מרגי:
אז זה לא מה - - -
יעקב אשר:
אני לא הצעתי מדורג.
יעקב מרגי:
זה לא מה שכתוב פה.
יעקב מרגי:
אתה צריך להחליט על העמדה שלך.
<אברהם פרידמן:
העמדה שלנו מתאימה למה שאמר חבר-הכנסת אשר.
יעקב מרגי:
פרופסור רונית אנדוולט.
<רונית אנדוולט:
אני פרופסור רונית אנדוולט, מנהלת המחלקה לתזונה במשרד הבריאות, ואנחנו אלו שעבדו יחד עם משרד החינוך על כתיבת התקנות.
<רונית אנדוולט:
אנחנו גם אלה שמנהלים את הבריאות של אלה שלא אוכלים בריא, ואנחנו אלה שמטפלים בהם לאורך החיים.
<רונית אנדוולט:
קודם כל, אני חושבת שחשוב מאוד לזכור שלאכול בריא זו זכות, וזו זכות של כל ילד וילד בישראל, וזה לא משנה אם הוא חילוני, דתי, מסורתי, חרדי או כל דבר אחר.
<רונית אנדוולט:
אני חושבת שהאינטרס של כולנו צריך להיות אחיד בעניין הזה.
<רונית אנדוולט:
דבר שני – העניין של עלות.
יעקב מרגי:
פרופסור רונית, הדיון יהיה פתוח, ואני אתן לך.
יעקב מרגי:
יש פה טענה.
יעקב מרגי:
אני אומר בפתח הדברים שאני בעד להעביר את התקנות.
יעקב מרגי:
אני חושב שאפשר לחיות עם זה בתהליך מדורג.
יעקב מרגי:
הייתי מקבל את חוות הדעת.
יעקב מרגי:
כנראה שהפוליטיקה יותר מחמירה מבעל הדבר.
יעקב מרגי:
אבל את אמרת: זו זכות לאכול בריא.
יעקב מרגי:
אני רוצה עכשיו להיות הסניגור, ואין לי בעיה להיות הסניגור, כי אני מאמין.
יעקב מרגי:
אמרתי לךְ: יש בסיס לטענות.
יעקב מרגי:
הרי אנחנו לא אוכפים זאת על בתי-אב, שזו האחריות הישירה של הורים על ילדים לאכול מזון בריא.
יעקב מרגי:
הלוואי שהיינו מצליחים שם – תאמיני לי שחצי מהתקציב של משרד הבריאות היינו חוסכים לטווח ארוך.
יעקב מרגי:
אומר לך בעל המוסד: את לא מתקצבת אותי על אוכל – לא את, המדינה – המדינה לא מתקצבת אותי על אוכל, ולא בדקה ולא כלום – ובצדק הוא אמר את זה באמירה צינית – אפילו על איזה מזרונים ישנים שם.
יעקב מרגי:
את באה עכשיו ורוצה להחליט לי.
יעקב מרגי:
אני עושה זאת וולונטרית מעצמי.
יעקב מרגי:
למה את באה לאכוף עלי דבר שאת לא צד?
יעקב מרגי:
הרי אם הוא פוגע בבריאות, עומדת לך הזכות, כמשרד הבריאות, בלי התקנות האלה, להיכנס ולהגיד: "המטבח הזה לא... תסגור".
<רונית אנדוולט:
נכון להיום, החקיקה מדברת על תברואה בלבד, ולא על האיכות התזונתית.
יעקב מרגי:
רגע, בסדר.
יעקב מרגי:
אני לא יודע.
יעקב מרגי:
אמרתי לךְ שאני בעד התקנות שילד צריך לאכול בריא בביתו קודם, וכל שכן במוסד.
יעקב מרגי:
לא "כל שכן", אלא לאחר מכן במוסדות.
יעקב מרגי:
במקרה של הישיבות, נאנקים, בצדק.
יעקב מרגי:
תארו לכם: היו תקנות ההנגשה, וחשבו על כולם, משרד הבריאות: מוסדות להשכלה גבוהה, בתי-ספר וכולם.
יעקב מרגי:
את מי שרצו להחריג החריגו, והמוסדות – אף אחד לא חשב עליהם.