GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעמה שחר:
אני בכל זאת רוצה להוסיף - - -
יעקב מרגי:
לא, לא, את לא רוצה לומר.
יעקב מרגי:
רחלי עכשיו ברשות דיבור.
<רחלי אברמזון:
אני רוצה לומר שגם אצלנו במשרד אנחנו נקיים ונערוך את החשיבה הזאת לגבי העניין.
<רחלי אברמזון:
יחד עם זה אני רוצה להגיד שכן אנחנו, בפרק הזמן האחרון גם נמצאים בשיח מאד מאד הדוק עם משרד הבריאות, כדי לראות איך אנחנו נעזרים אחד בשני כדי לנסות להתגבר או לנסות למזער את החסר הזה שאנחנו מזהים, בוודאי במחוז דרום.
<רחלי אברמזון:
אז אני אתן לפנינה לספר על ההיערכות שלנו מבחינת ההכשרות.
יעקב מרגי:
לפני פנינה, יש לנו פה מנהלת בית ספר אורים.
יעקב מרגי:
תספרי לי על בית הספר ועם מה את מתמודדת.
<דורית מרטון:
אוקיי, בית ספר לאוטיסטיים מתבגרים שמגיעים מכל מחוז הדרום.
יעקב מרגי:
איפה הוא ממוקם בבאר שבע?
<דורית מרטון:
בשכונה ד'.
יעקב מרגי:
ליד בית יונה?
<דורית מרטון:
לא.
<דורית מרטון:
מרכז גילת.
<דורית מרטון:
ליד בית האבות.
נורית קורן:
יש גם באילת.
יעקב מרגי:
ליד בית אבות בית סקנדינביה?
<דורית מרטון:
כן.
<דורית מרטון:
מרכז גילת, בית אבות, ברווחה שהייתה פעם בעבר.
<דורית מרטון:
יש לי שעתיים קלינאית תקשורת בבית הספר.
יעקב מרגי:
שעתיים ביום?
נורית קורן:
כמה תלמידים?
<דורית מרטון:
לא, בשבוע.
יעקב מרגי:
שעתיים בשבוע?
נורית קורן:
מה?
נורית קורן:
בחינוך מיוחד?
<דורית מרטון:
60 תלמידים.
יעקב מרגי:
60 תלמידים?
יעקב מרגי:
אני מציע לך, תוותרי גם על השעתיים.
חנין זועבי:
כן, זו תמונת המצב.
חנין זועבי:
זה לא חריג.
חנין זועבי:
זה ככה.
נורית קורן:
תגידו, זה אמיתי?
יעקב מרגי:
רגע, תנו לה.
<דורית מרטון:
אני רוצה להגיד שהמשרד עושה את הכל, באמת את הכל, כדי לגייס קלינאי.
<דורית מרטון:
המפקחת יושבת פה וגם ישבנו עם ועד ההורים וגם עם המורים, הידיים שלהם כבולות.
<דורית מרטון:
אנחנו מנסים לעשות את הכל.
<דורית מרטון:
לעשות איזה שהוא מודל עבודה כך שבאמת הילדים יקבלו סוג של תקשורת כמו שצריך.
<דורית מרטון:
כמובן שאנחנו לא מגיעים למקצועיות שאנחנו רוצים.
חנין זועבי:
אפשר לדבר, אדוני יושב הראש?
יעקב מרגי:
אתם מבינים למה לפעמים אין מספיק מילים לבטא את הכעס.
יעקב מרגי:
אני אסביר לכם.
יעקב מרגי:
אני אם הייתי מנהל בית הספר, הייתי אומר להורים תדעו לכם, אני לא מצליחה לספק לילדים שלכם את הצרכים שלכם.
יעקב מרגי:
אל תשימו פה את הילדים.
יעקב מרגי:
אין להם מענה פשוט, מסכנים.
יעקב מרגי:
מי שיודע מה זה אוטיזם, עם קשיים כאלה ואחרים, יודע שאין ברירה להורים, אבל תארו לכם כמה איכות חיים אפשר לשפר להורים ולילד או הילדה הזו, אם היה מקבל.
יעקב מרגי:
מה זה שעתיים שבועיות?
נורית קורן:
זה לא נורמאלי.
<קריאה:
שזו הדרכה לצוות רק.
<דורית מרטון:
כן, זה במודל של הדרכה לצוות.
נורית קורן:
ונראה לך שגם לצוות זה מספיק?
יעקב מרגי:
אני עדיין עם מנהלת בית הספר.
יעקב מרגי:
תנו למנהלת בית הספר.
נורית קורן:
אז בעצם אם הם אומרים שזה רק להדרכה, אז הילדים בכלל לא מקבלים?
יעקב מרגי:
לא, הם מקבלים דרך המורים.
נורית קורן:
אבל מעט.
נורית קורן:
מעט.
<קריאה:
אדוני יושב הראש, אני חייבת לענות.
יעקב מרגי:
איך תתייחסי אם לא תשמעי?
<דורית מרטון:
תראו, אני חייבת לומר שזה לא רק השנה.
<דורית מרטון:
המחסור בקלינאיות תקשורת הוא דבר של הרבה הרבה שנים - - -
יעקב מרגי:
הוא ידוע.
<דורית מרטון:
שאנחנו מתמודדים איתו ולכן אנחנו עבדנו במודל עבודה כזה שבאמת ניסינו להעביר למחנכות את הכלי כמה שאפשר.
<דורית מרטון:
זאת אומרת דרך הדרכה של קלינאית שהגיעה וישבה עם המחנכות או בפורום או בתוך הכיתה וכן הלאה.
<דורית מרטון:
זאת אומרת מה שיכולנו לתת למחנכות אנחנו נתנו.
<דורית מרטון:
המחנכות מאד מקצועיות ועושות עבודה מאד מאד יפה וכן - - -
יעקב מרגי:
הן זקוקות להדרכה הזו כדי לדעת לתפקד יותר טוב מול האוכלוסייה הזו, אבל זה לא נותן את המענה הטיפולי לילד.
נורית קורן:
ברור.
<דורית מרטון:
נכון, אין ספק.
<קריאה:
לא, לא, זה לא מדויק.
יעקב מרגי:
את תתקני.
יעקב מרגי:
בזמנך תתקני.
נורית קורן:
סליחה, אם לא ישתלמו, אי אפשר להגיד שמורה הוא הכל.
נורית קורן:
זה לא יכול, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי:
חברי הכנסת.
<דורית מרטון:
אנחנו בית ספר לאוטיסטים שמדבר תקשורת כל רגע נתון.
<דורית מרטון:
כל רגע נתון המחנכות מאד מקצועיות ויש להן את זה.
<דורית מרטון:
בואו, יש להן את זה והן עושות עבודה מאד מאד יפה, אבל בוודאי שזה לא מספיק.
<דורית מרטון:
בוודאי שאנחנו צריכים הדרכות בעוד דברים ויש מחסור.
<דורית מרטון:
יש לנו פה איזה שהוא חור מאד מאד רציני כדי להביא את התלמידים למקומות הרבה יותר טובים, אין ספק.
<דורית מרטון:
לכן אנחנו כאן.
יעקב מרגי:
איילת דיין מאלו"ט.
יעקב מרגי:
לפני כן, רצית לומר, חברת הכנסת?
נורית קורן:
אני דווקא רוצה ללכת לנושא הזה של קלינאי תקשורת.
נורית קורן:
לי יש בת לקוית שמיעה ואני מודעת לנושא קלינאי התקשורת.
נורית קורן:
אני רוצה להגיד לכם שאם זה ילדים אוטיסטים זה עוד יותר חמור, כי זה משפיע על מיליון ואחד דברים, שאם אנחנו לא מכירים את המקצוע הזה ואני אומרת לכם שאני לא מכירה, כמה שאני יודעת קצת, אני לא מכירה.
נורית קורן:
זה משפיע על כל כך הרבה דברים.
נורית קורן:
על הגייה.
נורית קורן:
על מבנה הפה, על להחזיק את הלשון בפה.
נורית קורן:
אתם יודעים את זה?
נורית קורן:
מורות יכולות לעשות את זה?
נורית קורן:
עם כל הכבוד, אני לא מזלזלת במורות, הן עושות דברים מצוינים, אבל בלי קלינאית תקשורת שתהיה עם הילד, תיתן לו, לפחות שעה, חצי שעה.
נורית קורן:
אין, זה בלתי אפשרי לילדים כאלה.
נורית קורן:
אתם יודעים איזה דבר זה?
נורית קורן:
אני נחרדת, באמת.
יעקב מרגי:
חנין רצית לשאול?
חנין זועבי:
אני רציתי להגיד שאנחנו נשארים ברמה של הבעיה ולא מגיעים לנקודה של איך פותרים את זה ואיפה נקודות התורפה להתחיל להגדיר גם את הפתרון.
חנין זועבי:
אני חושבת שצריכים להתמקד בשני דברים – במל"ג – על מספר הסטודנטים, כי אוקיי, יש מחסור - - -
יעקב מרגי:
אני לא מוותר על המל"ג.
יעקב מרגי:
זה בסוף.
חנין זועבי:
כן, מספר הסטודנטים.
חנין זועבי:
להגדיל תכניות, להודיע על מצב חירום.
חנין זועבי:
להגדיל תכניות זה המל"ג.
נורית קורן:
ולאפשר ליותר אנשים להיכנס.
חנין זועבי:
ולשנות את תנאי הקבלה שהם מופרזים, שאין בהם היגיון וזה גם בפסיכולוגיה, בכל התחומים של הפסיכולוגיה והפרה רפואי או בריאות הנפש אין הלימה בין תנאי הקבלה ואת זה אומרים מרצים.
חנין זועבי:
כלומר הם אומרים אנחנו לא צריכים ממוצעים כאלה ולא צריכים מבחנים כאלה ולא צריכים סף כזה.
חנין זועבי:
אז צריכים לשנות את הקריטריונים לקבלה.
חנין זועבי:
צריכים לפתוח תכניות – זה בנקודה של מספר הסטודנטים, שזו התחנה הראשונה.
חנין זועבי:
התחנה השנייה – מספר מרכזי ההדרכה.
חנין זועבי:
הם אמרו שגם אם יש הרבה סטודנטים, אין לנו מרכזי הדרכה להדריך.
חנין זועבי:
אז אני חושבת שצריכים להתמקד בשתי הסוגיות האלה – איך להעלות את מספר הסטודנטים ואיך להגביר את מרכזי ההדרכה.
חנין זועבי:
ואם אין תכנית – לא למשרד הבריאות ולא למל"ג אודות שתי הנקודות האלה – אז אתם לא עושים את העבודה שלכם.
חנין זועבי:
זהו.
יעקב מרגי:
אז נשמע.
יעקב מרגי:
נתתי את רשות הדיבור.
<איילת דיין:
שלום, איילת דיין, עורכת דין מאלו"ט.
<איילת דיין:
אני רוצה לפתוח ולהגיד שהנושא הוא לא חדש ואני הבאתי לפה מכתבים ופגישות ודו"חות, כולל דו"חות פנימיים של משרד הבריאות, מינואר 2011 - לא הלכתי יותר רחוק, אבל אפשר גם - שמדברים על המחסור במקצועות הפרה רפואיים ובייחוד על הקלינאיות תקשורת ובייחוד בדרום.
<איילת דיין:
מתקיימות פגישות ושולחנות עגולים ונכתבים מכתבים ודו"חות מתפרסמים ובשטח שום דבר לא משתנה.
<איילת דיין:
בנוגע לילדים עם אוטיזם, היום אחד מ-100 ילדים מאובחן עם אוטיזם.
<איילת דיין:
קלינאי תקשורת זה הטיפול העיקרי.
<איילת דיין:
זה מקצוע הליבה, אחד משלושת מקצועות הליבה בטיפול בילדים עם אוטיזם.
<איילת דיין:
חשוב להבין שגם כאשר יש קלינאיות תקשורת, לא תמיד הן מוכשרות לעבודה עם ילדים עם אוטיזם, אלא בוחרות אפיקי הכשרה אחרים.
<איילת דיין:
לא תמיד מעוניינות לעבוד עם ילדים עם אוטיזם, בטח עם ילדים בגילאים היותר גדולים, בגילאי - - -
יעקב מרגי:
כן, אבל אני לא רוצה למקד את הדיון שלי על ילדים אוטיסטיים, כי היה דיון על בכלל מצוקת האוטיסטיים.
יעקב מרגי:
אני חושב שהנושא מקבל תשומת לב לאחרונה, אני מקווה שייצא משהו, אבל אני רוצה לדעת בכלל על המצוקה במערך של קלינאי התקשורת.
<איילת דיין:
בבתי הספר חסרות המון המון קלינאיות תקשורת, שיתנו את הטיפול הזה לילדים, שזה באמת מקדם אותם וזה המפתח אחר כך לשילוב בחברה של אותם ילדים.
<איילת דיין:
המחסור הזה מדובר כבר שנים ושום דבר לא קורה.
<איילת דיין:
היינו שנה שעברה בשולחנות עגולים במשרד הבריאות.
<איילת דיין:
אמור להיות עוד אחד במרס.
<איילת דיין:
אני רואה פה מכתבים משנת 2012 של מנכ"ל משרד הבריאות, שאומר שצריך להרחיב את הקוריקולום של המקצועות הרלבנטיים כדי שיתאימו גם להכשרה לילדים עם אוטיזם, ובשטח אנחנו לא רואים שינוי.
יעקב מרגי:
רחלי.
<רחלי אברמזון:
אני רק רוצה - - -
יעקב מרגי:
תקשיבי, תעשי סדר.
יעקב מרגי:
תנסי לשפוך אור גם על מה שאמרה בית ספר אורים.
יעקב מרגי:
יש לי גם פנייה של בית ספר בדימונה, קבוצת הורים.
יעקב מרגי:
הם מספרים כמה הילדים שלהם לא מקבלים את הטיפולים הנדרשים.
יעקב מרגי:
מה שם בית הספר?
יעקב מרגי:
אורים?
<רחלי אברמזון:
אורים זה בבאר שבע וצבר זה בדימונה.
<רחלי אברמזון:
אבל ברשותכם, אני באמת מבקש להתייחס רגע לעניין.
<רחלי אברמזון:
אני רוצה להדגיש שאני לא ממעיטה בעניין הזה ובחשיבות של זה, שייכנסו קלינאי תקשורת ומרפאים בעיסוק והילדים יקבלו טיפולים פרה רפואיים.
<רחלי אברמזון:
אבל אל לנו לשכוח, מערכת החינוך נותנת קודם כל, גם מערכת החינוך המיוחד, גם חוק החינוך המיוחד מדבר על ליבת שירותי חינוך לתלמידים.
<רחלי אברמזון:
הטיפולים הפרה-רפואיים הם שירותים נלווים בתוך המערכת, שהם חשובים מאד, אבל אי אפשר לומר – אין להם מה לבוא לבית הספר.
יעקב מרגי:
רחלי, לא, אני אעצור אותך.
<רחלי אברמזון:
רגע, רק שנייה.
יעקב מרגי:
לא, קל ליפול לשם.
<רחלי אברמזון:
אבל חשוב להגיד, רגע - - -
יעקב מרגי:
אני אתן לך, אבל אני לא אתן לך שתלכי לשם, את יודעת למה?
יעקב מרגי:
כי אין לך ותק של יום אחד בוועדה הזו.
<רחלי אברמזון:
נכון.
יעקב מרגי:
תקשיבי טוב טוב, את רוצה, אני אספר לך למה אני דוחה אותך מיד, על הסף מטיעונים שאת מכירה אותם, שמרגע שהילד עבר למסגרת של מערכת החינוך ויש מערך טיפול, הוא מספיק לקבל את זה במרפאות המשפחה.
יעקב מרגי:
את מכירה את זה, נכון?
יעקב מרגי:
אבל אני לא רוצה ללכת לשם.
יעקב מרגי:
עכשיו אני קר מחשבה – הטיפול הזה ניתן כטובה של מערכת החינוך או כחובה?
<רחלי אברמזון:
לא, לא.
יעקב מרגי:
אז אל - - -
<רחלי אברמזון:
אבל רק שנייה.
יעקב מרגי:
פרס ישראל יש ביום העצמאות.
<רחלי אברמזון:
אני רוצה רגע לומר - - -
יעקב מרגי:
זה טיפול שהמדינה צריכה לתת אותו – שתיתן אותו מיטבי.
<רחלי אברמזון:
זה המדינה צריכה לתת אותו.
<רחלי אברמזון:
אז אם זה - - -
יעקב מרגי:
אז למה את פותחת בדרך הזו?
יעקב מרגי:
השיחה הזו מיותר.
<רחלי אברמזון:
רק שנייה.
<רחלי אברמזון:
אני רוצה לומר, כי זאת בדיוק הנקודה.
<רחלי אברמזון:
כי הילד כן מקבל, רק יש בעיה נקודתית במקרה של חסר.
<רחלי אברמזון:
כי יחד עם זה יש לי עוד בתי ספר אחרים בתוך באר שבע, ואני רוצה לציין עכשיו, אנחנו לא באנו לכאן כדי לטפל דווקא בנקודה של בית הספר אורים.
יעקב מרגי:
הבאתי לך מקרה אחד שמעיד על הכלל.
יעקב מרגי:
ואת יודעת מה, בואי אני אספר לך, היינו בבית ספר לאוטיסטים פה בהר נוף בירושלים.
יעקב מרגי:
גם שם אין טיפולים פרה רפואיים והם לא מצליחים לספק אותם.
יעקב מרגי:
פה, בירושלים, בשכונת הר נוף.
יעקב מרגי:
יש מחסור?
יעקב מרגי:
יש חסר?
יעקב מרגי:
דברי על החסר.
יעקב מרגי:
המקרה של אורים הוא כמשל לכל האזורים שיש בהם חסר.
<רחלי אברמזון:
יש חסר וכולנו יודעים שיש חסר.
<רחלי אברמזון:
יחד עם זה - - -
<רחלי אברמזון:
אז אני אומרת מה מערכת החינוך יכולה לעשות.
<רחלי אברמזון:
מערכת החינוך יכולה, במקומות שיש חסר, לתת הנחיות והדרכות לאותם צוותים שהם צוותים מאד מקצועיים ואני חושבת שאם אנחנו כולנו הקשבנו לאמירות של דורית מנהלת בית ספר אורים, שצוות בית הספר, כשהוא צוות בית ספר שמוכשר לעבוד עם ילדים עם קשיים בתקשורת, ילדים על הרצף האוטיסטי, כל הצוות הזה מדבר תקשורת.
<רחלי אברמזון:
ולכן, כשנותנים הנחיה או הדרכה לצוות הזה, אין בזה משהו שאומר - - -
נורית קורן:
רחלי, זה לא מספיק.
חנין זועבי:
זה כלום.
<רחלי אברמזון:
את צודקת, את צודקת.
חנין זועבי:
אז תתני פיתרון.
חנין זועבי:
אז תבקשי ותדרשי פיתרון.
יעקב מרגי:
רגע, אנחנו באנו לעזור.
<רחלי אברמזון:
אז אני חושבת שהדברים שאת, חברת הכנסת העלית, הם דברים שבהחלט יכולים להיות חלק מהפתרון המערכתי.
נורית קורן:
כן, רחלי, אבל ברגע שיהיו קלינאיות תקשורת, האם יהיה מקום עבודה שיקלוט אותן?
<רחלי אברמזון:
בוודאי.
נורית קורן:
משרד החינוך ישלם.
נורית קורן:
נו, בסדר.
יעקב מרגי:
לא, לא, זו לא הנקודה.
יעקב מרגי:
רחל אברמזון, גברתי הנכבדה, שעושה ימים כלילות בחינוך המיוחד, ואף אחד לא יכול לקחת לך את זה, אבל כשאת מתחילה בנאום כזה, החטאנו את המטרה ואני אסביר לך למה.
יעקב מרגי:
יש חסר.
יעקב מרגי:
כשאת אומרת לי הדרכה לצוות, מה לעשות, צברי בשנתיים-.
יעקב מרגי:
עזבי, כאילו נולדתי לפני שנתיים.
יעקב מרגי:
אני מרגיש שלא בבאזל הקמנו את מדינת ישראל.
יעקב מרגי:
רק לאחרונה אנחנו מקימים אותה בכמה תחומים.
יעקב מרגי:
אני אומר ככה, כשאת נותנת הדרכה לצוות – אוי ואבוי לנו אם צוות חינוכי לא יקבל הדרכה יום יומית איך מתמודדים עם אוכלוסייה כזו, במקרה הזה של אוטיסטים, בסדר?
יעקב מרגי:
אז זה נדרש – השעתיים השבועיות לצוות ההדרכה לבית הספר.
יעקב מרגי:
מצדיע.
יעקב מרגי:
מעבר לכך, התלמיד, הילד הזה צריך תמיכה של קלינאי תקשורת.
יעקב מרגי:
אני שואל אותך שאלה – הילד האוטיסט שנמצא בבית ספר אורים בבאר שבע, יכול לקבל את התמיכה הזו של קלינאי התקשורת ברפואת משפחה?
<רחלי אברמזון:
אם יש ב - - -
יעקב מרגי:
לא, הוא לא יקבל.
יעקב מרגי:
אני מודיע לך – הוא לא יקבל.
יעקב מרגי:
רחל, הוא לא יקבל.
יעקב מרגי:
את יודעת למה?
יעקב מרגי:
כי הוא נמצא במסגרת.
נורית קורן:
כי הוא נמצא בחינוך המיוחד.
יעקב מרגי:
המערכות יודעות, כשהן רוצות הן יודעות לעבוד ולהיות מסונכרנות איפה שטוב להן.
יעקב מרגי:
לכן אני אומר לך, יש צורך - - -
<רחלי אברמזון:
אנחנו מסתנכרנים.
יעקב מרגי:
לא, רחלי, אל תחפשי מפלטים.
יעקב מרגי:
אני עכשיו באתי לעזור לך להתמודד עם החסר הזה.
יעקב מרגי:
אני רוצה לעזור לך להתמודד עם החסר הזה.
יעקב מרגי:
ואתם צריכים לבוא ולומר לי איך אני בשלב המיידי מקבל מענה ובטווח הבינוני והרחוק, איך אנחנו מתמודדים עם החסר הזה בפריפריה.
<רחלי אברמזון:
טוב.
יעקב מרגי:
יש מישהו באגף הזה שיכול לומר לי?
<פנינה אלתר:
פנינה אלתר, אני ממונה על מקצועות הבריאות באגף לחינוך מיוחד.
<פנינה אלתר:
אני רוצה לדבר על כמה נקודות שאנחנו עושים וחושבים לעשות, כחלק מהתמודדות עם הסיפור וחלק נאמר, אבל אני כן רוצה לסכם, כי הדרכה היא לא חזות הכל.
<פנינה אלתר:
קודם כל על הפגישה שנאמר שהיא כבר נקבעה ב-25 בינואר במחוז דרום, זה לא להדרכה.
<פנינה אלתר:
זה בעצם לעשות חשיבה מחוץ לקופסא, איך אנחנו הולכים להתמודד עם הסוגיה.
יעקב מרגי:
מתמודדים.
<פנינה אלתר:
הדרכה היא תשובה אחת מתוך מכלול שלם.
יעקב מרגי:
היא אחת האפשרויות.
<פנינה אלתר:
אז זה דבר אחד שחשוב לי לציין.
<פנינה אלתר:
אנחנו מנסים להוביל מהלך מאד בעייתי - אני אומרת את זה בכנות, מאד בעייתי - ביחד עם העמותה, ביחד עם מערכת הבריאות - איך אנחנו נוכל להעסיק באופן מוגבל, לא כקלינאי תקשורת, את הבוגרים - בטרם הם יעברו את מבחן ההסמכה.
נורית קורן:
נכון, שגם זאת אפשרות.
<פנינה אלתר:
וזה במטרה לסחוב אותם אלינו.
<פנינה אלתר:
אלינו – למערכת החינוך, אלינו למערכת הבריאות וזה לא פשוט.
<פנינה אלתר:
לא פשוט משפטית, לא פשוט, אבל אנחנו נתמודד עם זה ואנחנו נשב ו - - -
יעקב מרגי:
בואי אני אספר לך.
יעקב מרגי:
יש פה מישהו מהמל"ג?
<מיכל אופיר:
כן.
יעקב מרגי:
את פה.
יעקב מרגי:
בואי אני אספר לך סוד.
יעקב מרגי:
הוא לא ידוע.
יעקב מרגי:
אל תספרי אותו.
יעקב מרגי:
אפילו במוסד יחשפו אותו עוד 60 שנה.
נורית קורן:
70 שנה.
יעקב מרגי:
בפקולטה לווטרינריה לא רק שעושים את זה, אלא גם מחייבים אותם, מנצלים את הסטודנטים.
<פנינה אלתר:
סטודנט זה לא בוגר, יש פה טעות.
<נעמה שחר:
זה לא בוגר.
יעקב מרגי:
הלוואי והיית קנאית למעמדם של קלינאי התקשורת כיו"ר ארגון, כשאמרו פה שהולכים להכשיר כל מיני כאלה ואחרים כדי שיעשו במקומם.
<נעמה שחר:
יש לנו פתרונות.
יעקב מרגי:
אל תפריעי לי באמצע.
יעקב מרגי:
כשתרצי לדבר שוב אני אתן לך.
יעקב מרגי:
אז לא הבוגר, אז הסטודנט, בסדר?
יעקב מרגי:
אני נותן לך עוד חומר למחשבה, סליחה, בסדר?
יעקב מרגי:
אז אני אומר לך, בפקולטות לווטרינריה, לא רק שמנצלים אותם ואפילו לא משלמים להם - - -
<פנינה אלתר:
אנחנו לא ננצל אותם.
יעקב מרגי:
וגם לא משלמים להם ואוי ואבוי להם אם לא יעבדו.
יעקב מרגי:
הווטרינרים ילכו בלילות, בשבתות, בחגים לבלות בחיק משפחתם ורק הסטודנטים המנוצלים יהיו בכלביות ובכל מקום.
יעקב מרגי:
לכן אני בא ואומר, אני מקבל שלפתרון המיידי צריך חשיבה מחוץ לקופסא ויכול להית שזה ייתן לך גם מענה ביניים, מעבר, אבל לטווח הארוך גם כן אני רוצה התייחסות.
<פנינה אלתר:
רגע, אפשר להמשיך?
<פנינה אלתר:
אז זו אופציה שאנחנו בודקים אותה ואנחנו נעשה.
<פנינה אלתר:
הנושא של תמריצים ייבדק במשרד החינוך, במערכת.
<פנינה אלתר:
זה לא קשור כרגע.
<פנינה אלתר:
עכשיו יש תמריצים שזה גם למחוז דרום, אבל - - -
יעקב מרגי:
מה זה ייבדק במערכת?
<פנינה אלתר:
לא, אז אנחנו - - -
יעקב מרגי:
אני רוצה לשמוע שאכן הולכים לבחון את זה ואני רוצה לקבל תשובות.
<רחלי אברמזון:
אנחנו נבחן וניתן תשובות.
<פנינה אלתר:
נכון, אוקיי, אבל התמריצים זה לא רק למחוז דרום, כי אנחנו שומעים פה - - -
יעקב מרגי:
אני כרגע דן במצוקה של מחוז דרום.
<פנינה אלתר:
לא, אבל בתוך המחוז - - -
יעקב מרגי:
תקשיבי, הנה אני נותן לך טיפ.
יעקב מרגי:
אני אדם פרקטי.
יעקב מרגי:
אם תצליחו לפתור את הבעיה במחוז דרום, חזקה עליכם שתאמצו את הפתרון הזה למקומות אחרים.
<פנינה אלתר:
אבל כאן במחוז דרום אני רוצה לתעדף ואני אומרת גם במחוז דרום, שים לב שבאוכלוסיות המורכבות יותר, של אוטיסטים, החסר גדול יותר.
<פנינה אלתר:
זאת אומרת אז גם שם התמריצים – תלוי איפה אתה עובד – אבל הכל במחוז דרום.
<פנינה אלתר:
נושא נוסף שחשוב לי להגיד זה גם אם ייפתח, ואני מקווה שייפתח מסלול נוסף באוניברסיטת באר שבע, לי זה לא מספיק.
יעקב מרגי:
באיזה שלב זה נמצא?
יעקב מרגי:
מישהו יכול לדבר על זה?
<פנינה אלתר:
אבל זה לא מספיק לנו.
<קריאה:
בשלב של המל"ג.
<קריאה:
עדיין מדברים על זה.
יעקב מרגי:
מדברים.
<קריאה:
מדברים, אבל אני מאמינה שזה יהיה בשנת הלימודים הבאה.
<פנינה אלתר:
למה זה לא מספיק לי?
<פנינה אלתר:
אני לא רוצה לראות שבגלל הרף הגבוהה להתקבל - - -
יעקב מרגי:
סליחה, אני מבקש, אין פה שני דיונים.
<פנינה אלתר:
אני לא רוצה לראות שבגלל הרף הגבוה שקשה להתקבל, יבואו לומדים ממרכז הארץ לבאר שבע ויחזרו, כמו שקורה בהרבה פקולטות באוניברסיטת באר שבע.
<פנינה אלתר:
אני רוצה שיהיו אולי מלגות, אולי חובת עבודה חמש שנים בדרום.
<פנינה אלתר:
שיהיה משהו נלווה.
<פנינה אלתר:
התכנית זה לא מספיק לי.
יוסף ג'בארין:
עם המלגה.
<פנינה אלתר:
התכנית תייצר לי עוד קלינאים במרכז הארץ.
יעקב מרגי:
חשוב מאד.
<פנינה אלתר:
אז צריך להיות פה יותר ממוקדים.
<קריאה:
וזה גם מה שמשרד הבריאות המליץ למל"ג, כשהוא המליץ על ה - - -
יעקב מרגי:
נשמע את המל"ג יותר מאוחר.
<פנינה אלתר:
ואולי תעדוף לתושבי הדרום, אבל צריך להיות פה משהו עם התייחסות לדרום, אחרת איבדנו את הכל.
<פנינה אלתר:
דבר נוסף, לגבי המגזר הערבי שלכאורה החסר הוא קצת פחות, בגלל שלומדים בירדן, אבל יש לנו תופעה – ותקנו אותי אם אני טועה – שהם נכנסים דרך מחוז דרום, כי יודעים שבמחוז דרום יש חסר, זה תושבי הצפון, ואז מקבלים קביעות אצלנו במערכת ועוברים צפונה.
<פנינה אלתר:
יש איזו שהיא תנועה - - -
יוסף ג'בארין:
הכוונה אחרי כמה שנים.
<פנינה אלתר:
כן.
<פנינה אלתר:
ואז זה שוב - - -
<קריאה:
זה אותו דבר לגבי מורים.
יעקב מרגי:
זה לא פותר את הבעיה לטווח ארוך, זה פותר את הבעיה רק לטווח הקצר.
יוסף ג'בארין:
נכון, לכמה שנים.
<פנינה אלתר:
ויש פה איזו בעיה, כי אתה רוצה להיכנס למערכת החינוך, אתה נכנס דרך הדרום, איפה שיש חסר וחוזר לצפון.
<קריאה:
כן, אבל גם אם תתני למישהו חובה 5 שנים, אז בשנה השישית הוא יעזוב.
<קריאה:
ואם היא תתחתן, היא ת עזוב לפני.
יוסף ג'בארין:
חמש שנים טובות.
יוסף ג'בארין:
זה לא רע.
<פנינה אלתר:
אני רק מציירת מציאות שהם יכולים לנסוע לעבודה יום יום לדרום לכמה שנים, אבל זו המציאות.
יעקב מרגי:
אם תרצי, אפשר.
יעקב מרגי:
אמרתי, השכל האנושי מייצר פתרונות למה שהוא מייצר, גם לקשיים שהוא מייצר.
יעקב מרגי:
לכן גם לזה יש מענה, אם תרצו.
יעקב מרגי:
וחברות גדולות במשק עושות את זה ויודעות צורת העסקה מסוימת.
<פנינה אלתר:
חשוב לי לציין שאין לנו בעיית תקנים.
<פנינה אלתר:
התקנים קיימים.
יעקב מרגי:
את זה הבנו.
<פנינה אלתר:
זה ברור לנו.
<פנינה אלתר:
אנחנו ישבנו ביחד עם משרד הבריאות על מסמך - שאני משערת שברגע שהוא יסתיים כבר בימים הקרובים, הוא לקראת סיום - על רצף טיפולים, איך, אנחנו החינוך ומערכת החינוך עובדים ביחד, שלא - - -
יעקב מרגי:
אנחנו מדברים על זה רבות, כן.
<פנינה אלתר:
אבל זה כבר בשלב סופי, שבאמת איך אנחנו גם תומכים אחד בשני, גם עושים את רצף המעברים, וגם אם נניח במקרה, במערכת החינוך במקום מסוים אין ובמערכת הבריאות יש, איך אנחנו כן מכסים אחד על השני.
<פנינה אלתר:
אז שיתופי הפעולה, אני חושבת שבשנה וחצי האחרונות מתחילים לשאת פרי.
<פנינה אלתר:
וגם ההדרכה, שהיא אחת מתוך כל המכלול, ללא ספק - - -
יעקב מרגי:
מישהו יכול להרחיב לגבי הדרכה?
יעקב מרגי:
מדברים על הדרכה, הדרכה.
יעקב מרגי:
איך היא מתקיימת, איפה היא מתקיימת והאם זה - - -
<רחלי אברמזון:
לקלינאים?
יעקב מרגי:
לקלינאי התקשורת.
<פנינה אלתר:
יש הדרכה לקלינאי תקשורת שזה דבר אחד, ויש הדרכה בהיעדר קלינאי, לצוות.
<פנינה אלתר:
זה שתי הדרכות שהן שונות.
<פנינה אלתר:
נכון לעכשיו, כדי לפתור מיידית, אנחנו צריכים לתת הדרכה גם לצוות על ידי קלינאי תקשורת.
<פנינה אלתר:
זה לא אופטימאלי.
<פנינה אלתר:
אנחנו רוצים לתת מטפלים.
יעקב מרגי:
אתם עושים את זה.
יעקב מרגי:
הנה, עובדה, שעתיים שבועיות.
<פנינה אלתר:
אנחנו עושים את זה.
<פנינה אלתר:
זה בית ספר ספציפי, ועדיין אנחנו הולכים לבנות תכנית הרבה יותר רחבה על כל מחוז דרום, איך בשלב הזה, עד שתיפתר הבעיה, איך ניתן משהו כדי שבאמת הילדים לא יינזקו.
<פנינה אלתר:
ושוב, חשוב לי לציין שבכל המסגרות יושב אצלנו צוות חינוכי מאד מאד מקצועי וזה שהם מקבלים, ואני אף פעם לא אגיד - - -
יעקב מרגי:
אסור לנו לנצל את זה.
<פנינה אלתר:
לא, ודאי שלא.
יעקב מרגי:
אסור לנצל את זה שיש צוות מקצועי מסור וטוב.
יעקב מרגי:
אסור לנו.
יעקב מרגי:
אנחנו סוגרים אותם.
<פנינה אלתר:
אני מרפאת בעיסוק ואני מבינה את החשיבות, אבל יחד עם זאת, כשיושב צוות שהוא מוכשר לעבודה בחינוך המיוחד עם אוכלוסייה מסוימת, יותר קל להדריך אותו בתחומי המקצועות האלה, כדי שהילד יינזק פחות.
<פנינה אלתר:
ללא ספק, זה לא מוריד מהמאמץ שלנו לשפר את המצב.
יעקב מרגי:
מל"ג.
<קריאה:
רגע, שנייה, יש תכניות - - -
יעקב מרגי:
רגע, שנייה, את רוצה לנהל במקומי?
יעקב מרגי:
סיימנו את הדיון?
יעקב מרגי:
תרימי יד.
יעקב מרגי:
אל לא יכולה להגיד לי רגע.
<קריאה:
לא, לא, אמרתי לה.
חנין זועבי:
אדוני יושב הראש, אפשר לשמוע את המל"ג?
יעקב מרגי:
פניתי למל"ג.
יעקב מרגי:
שמעת את הקולות.
יעקב מרגי:
מראות לא סיפקנו לך, כי אנחנו כאן בחדר ממוזג, אבל לראות מורה של כיתת חינוך מיוחד שיש בה מיקס - סליחה על הביטוי המושאל - של לקויות ומגבלות, או בכיתה של שלושה, רק שלושה תלמידים אוטיסטיים, לראות את ההתמודדות שלה ושל הצוות.
יעקב מרגי:
אז את הקולות השמענו לך.
יעקב מרגי:
את המראות לא.
<מיכל אופיר:
המל"ג באופן ישיר מקבל מידע ממשרד הבריאות על - - -
יעקב מרגי:
על צרכים.
<מיכל אופיר:
צרכים, מצוקות, אם ישר מספיק בעלי מקצוע במקצועות מסוימים וכו'.
<מיכל אופיר:
בעבר קיבלנו אכן מידע על מחסור בקלינאי תקשורת באזור הדרום, בעיקר במגזר הבדואי, ולמרות המחסור הגדול מאד בסגל בתחום של קלינאות תקשורת, בכל זאת אפשרנו למוסד אקדמי בדרום להגיש לנו תכנית בקלינאות תקשורת.
<מיכל אופיר:
כבר לפני שנה וחצי אני חושבת שהם הביאו - - -
יעקב מרגי:
רגע, היום יש באוניברסיטת בן גוריון מסלול?
<מיכל אופיר:
לא.
יעקב מרגי:
בדרום אין כלום?
<מיכל אופיר:
בדרום אין כלום.
חנין זועבי:
אז יש מחסור במגזר הערבי בדרום.
יעקב מרגי:
סליחה רגע, למה הייתם צריכים- - -
<קריאה:
הבדואי.
חנין זועבי:
הבדואי זה הערבי.
יעקב מרגי:
רגע, אני מבקש, אין כאן דיוני משנה.
יעקב מרגי:
אני שואל אותך שאלה – למה הייתם צריכים לאפשר - - -
<מיכל אופיר:
הם פנו בבקשה ואנחנו אישרנו.
<מיכל אופיר:
זאת אומרת זאת זו - - -
יעקב מרגי:
אה.
יעקב מרגי:
זה היה נשמע כאילו אפשרתם כאח הגדול.
<מיכל אופיר:
לפעמים אנחנו מעודדים בתחומים מסוימים.
יעקב מרגי:
אז זה יותר בא מהם לא מכם.
חנין זועבי:
מי מהם?
יעקב מרגי:
מהמוסד.
יעקב מרגי:
לפני הניסוח שלך.
<מיכל אופיר:
זה היה התהליך.
<מיכל אופיר:
זה היה לפני קרוב לשנתיים אני חושבת.
<מיכל אופיר:
עוד פעם, אני רוצה לחזור לזה שיש מחסור מאד גדול בסגל אקדמי בכיר.
<מיכל אופיר:
זאת אומרת תואר שני, שלישי וכו' בתחום של קלינאות תקשורת.
<מיכל אופיר:
וזה מה שבעצם מעכב את האישור ואת הטיפול בכל הבקשה הזאת, של התכנית.
יעקב מרגי:
ואתם יודעים למה יש מחסור בסגל אקדמי בכיר, תואר שני ומעלה במקצועות האלה?
<מיכל אופיר:
אני מניחה שקלינאיות התקשורת - - -
יעקב מרגי:
לאיזה כיוון האצבע צריכה להיות מופנית?
יעקב מרגי:
למה לא? זה כשל.
<קריאה:
כי אין מספיק חוקרים.
<מיכל אופיר:
תראה, אנחנו מעודדים תכניות לתואר שני ושלישי בקלינאות תקשורת.
<מיכל אופיר:
אפילו בתכנית החומש הקרובה, שאני אישית עובדת עליה, אנחנו נתעדף תכניות לתואר שני ושלישי בקלינאות תקשורת ובכלל במקצועות עזר רפואי, שידוע לכל שיש מחסור גדול מאד.
יעקב מרגי:
מה השכלה שקלינאי תקשורת צריך לרכוש לפני שהוא מתמחה בקלינאות תקשורת?
<מיכל אופיר:
לא הבנתי את השאלה.
יעקב מרגי:
מה מסלול ההכשרה של קלינאי תקשורת?
יעקב מרגי:
השכלה והכשרה.
<מיכל אופיר:
משרד הבריאות יענה.
<אורלי הרצברג:
הוא חייב להיות עם תעודת בגרות.
<אורלי הרצברג:
הוא נכנס לאוניברסיטה בסף מסוים שנקבע.
<אורלי הרצברג:
בדרך כלל הרף נקבע - - -
יעקב מרגי:
אני מצדיע לך שהתחלת עם הבגרות.
יעקב מרגי:
אנחנו מזמן הפסקנו להתחיל תיאור בבגרות.
יעקב מרגי:
כל הכבוד.
יעקב מרגי:
את יודעת לומר לי מה הרף הממוצע שנדרש?
<אורלי הרצברג:
רף הכניסה לאוניברסיטה?
<אורלי הרצברג:
בין 700 ל-740.
יעקב מרגי:
רבותי, רק אחת מדברת.
חנין זועבי:
700 בפסיכומטרי?
יעקב מרגי:
כן, כן, 700 פלוס.
יעקב מרגי:
סליחה, אז בואי אני אספר לך, אני טיפלתי בפנייה אישית של תלמידה מהדרום, שאפתנית.
יעקב מרגי:
אני התפלאתי, ניסיתי להניא אותה, אמרתי לה את מזוכיסטית.
יעקב מרגי:
עם בגרות 100 פלוס כל הבונוסים שיכולים להיות, הוציאה 730 וזה לא הספיק לאוניברסיטת תל אביב כדי לקבל אותה, עם כל האיכויות.
יעקב מרגי:
היא הייתה צריכה והיא ויתרה על שנה אקדמית והיא משפרת את היכולות שלה כדי שאולי תזכה סוף סוף בהגרלה בשנה הבאה, כשהיא תשיג את ה-770.
יעקב מרגי:
אני פעם חשבתי ש-770 זה רק חב"ד, אבל בסדר.
<אורלי הרצברג:
מה שקורה פה באמת, זה בגלל שזה יחסי.
<אורלי הרצברג:
תלוי מה האנשים הנוספים שנרשמים.
<אורלי הרצברג:
וזה נכון, כמו שאמרת, שזה באמת מקצוע מאד מבוקש.
יעקב מרגי:
מה התואר שהם רוכשים?
<אורלי הרצברג:
תואר ראשון.
יעקב מרגי:
במה?
<אורלי הרצברג:
בהפרעות בתקשורת ובסוף התואר - - -
יעקב מרגי:
יש תואר ספציפי?
<אורלי הרצברג:
שנקרא הפרעות בתקשורת, ובסוף הלימודים הוא צריך לקבל תעודה שהוא בוגר ואז הוא יכול לגשת לבחינה של משרד הבריאות.
<אורלי הרצברג:
כשהוא עובר את הבחינה של משרד הבריאות, זה נהפך לקלינאי תקשורת עם מספר תעודה.
יעקב מרגי:
את יודעת, יש בדיחה אנטישמית שלאחרונה אני משתמש בה הרבה, לצערי הרב.
יעקב מרגי:
שאומרים שאנחנו לא הרגנו אותו, רק הוצאנו לו את הנשמה לאט לאט.
יעקב מרגי:
את יודעת על מי אנחנו מדברים.
יעקב מרגי:
אז זהו, זה בדיוק ככה.
יעקב מרגי:
תודה על הסקירה.
יעקב מרגי:
אני רוצה שהמל"ג יחזור.