GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי:
אני לא אאפשר לך.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
אני מתפלא עלייך.
מיכל רוזין:
אתה לא צריך להתפלא עלי.
מיכל רוזין:
האם אתה בעד לשאול שאלות ולחקור?
מיכל רוזין:
כי אני יודעת שאצלכם לא שואלים שאלות ולא מאפשרים לשאול שאלות.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
את לא מאפשרת לי אפילו לדבר, אז אצלכם לא מאפשרים לדבר.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
אז תחשבי מה יותר חמור.
יעקב מרגי:
מוטי, בבקשה.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
אני רוצה לסיים.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
ארץ ישראל תמשיך לכל מלוא רוחבה להיות רלבנטית והיא רלבנטית יותר ויותר.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
נמצא פה מנהל בית ספר שדה כפר עציון, תשאלי אותו כמה קבוצות משני צדי הקו הירוק באות ומסיירות בחיזיון מדהים חדש, שמחזק בבית העדות בכפר עציון את הקשר למקומות שהיו שלנו – רבדים ו - - -
מיכל רוזין:
וזו לא אינדוקטרינציה פוליטית מה שאתה אומר עכשיו?
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
ועין צורים וכפר עציון, בהם נהרגו כמגן האחרון של ירושלים מדרום במלחמת השחרור ולשם חזרנו, כי זו ארצנו.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
זה היה גם קודם, עוד בשנת תש"ג ועוד לפני כן.
מיכל רוזין:
זה רק מוכיח את מה שאמרתי, שהמטרה היא פוליטית.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
ולצורך העניין ארץ ישראל רלבנטית ליותר ויותר ואם את רוצה להישאר רלבנטית, אז תאמצי - -
יהודה גליק:
שש - - -
מיכל רוזין:
יהודה, אני מבקשת שלא תחנך אותי ואתה לא יושב ראש הישיבה.
יעקב מרגי:
יהודה, מה זה שששש, אני מתפלא עליך.
מיכל רוזין:
כן, חצוף.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
מיכל, אם את רוצה להיות רלבנטית, אז כדאי לך גם ואני מזמין אותך באופן אישי ליומיים ולשלושה וגם בשלושה אי אפשר לראות את כל - - -
מיכל רוזין:
חבר יקר, כקצינת חינוך לשעבר, אני יכולה להתחרות איתך על היכרות ארץ ישראל ועל האתרים ועל ההיסטוריה וללמד אותך לא רק על דגל הדיו.
מיכל רוזין:
אז אני מבקשת להירגע בהתנשאות.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
קחי אותי לשלושה - - -
מיכל רוזין:
תירגע בהתנשאות.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
קחי אותי לשלושה שאני לא מכיר ואני אקח לשלושה שאני לא מכירה.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
יש לי חברים יותר נחמדים לטייל איתם.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
ובשמחה.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
אני רוצה לומר לך בשורה תחתונה, מעבר להזמנה האישית, ארץ ישראל הייתה ותהיה שייכת לעם ישראל והיא פונקציה גם ל - - - של התלמידים - - -
איתן ברושי:
הוקמה פה קואליציה.
מיכל רוזין:
מזל שלא הזמנת אותי לעשות שבת.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
בכל רחביה ובכל פינותיה ובכל שורשיה ובכל ערכיה.
מיכל רוזין:
איזו התנשאות.
יעקב מרגי:
אתה רק נותן לי מחשבות שניות והרהורים חוזרים - בסך הכל אחרי הדיון המביש של שבוע שעבר, שבו אורן חזן וזהבה גלאון החליפו מהלומות - הרהור.
יעקב מרגי:
זה דיון מביש.
יעקב מרגי:
לא על היום.
יעקב מרגי:
נושאים כאלה טעונים, יכול להיות שיש, כי לא שלא צריכים להתקיים דיונים בוועדת חינוך, פשוט יש לי רשימה שלמה של נושאים בוערים בתוך מערכת החינוך - - -
מיכל רוזין:
אבל זה נושא בוער וחשוב.
יעקב מרגי:
לא, שנוגעים בהרבה יותר ילדי ישראל.
יעקב מרגי:
יכול להיות שאני אצטרך בנושאים מימין ומשמאל, לשים אותם בתחתית הדף, אם לא נאפשר קיום של דיון מתורבת ודיון בו ניתן לכל אחד.
מיכל רוזין:
אולי נשמע את האורחים, זה גם חשוב.
יעקב מרגי:
לכן תקפידו אחד בכבוד השני.
יעקב מרגי:
בבקשה, יהודה, בקצרה.
יהודה גליק:
תודה רבה אדוני יושב הראש על ההערה שלך, אני מכבד אותה ואני חושב שהיא באמת ראויה.
יהודה גליק:
כדאי מאד שנשמור על רמת שיח תרבותי ומכובד.
יהודה גליק:
בוקר טוב לכולם וקודם כל מילה טובה לכל אלה פה, שעוסקים בנושא של טיולים.
יהודה גליק:
אתם עושים עבודת קודש.
יהודה גליק:
נדמה לי שהטיול הוא כלי חינוכי ראשון במעלה.
יהודה גליק:
אני בעצמי באתי מתחום החינוך, שנים רבות גם מתחום החינוך הבלתי פורמאלי.
יהודה גליק:
אני גם במקרה מורה דרך, אז אני מכיר את הדבר הזה ולפעמים, כשהדרכתי קבוצות של נוצרים ושאלתי אותם למה אתם באים לטייל פה בארץ, וזה לא בגלל שתל אביב הוא החוף הכי יפה בעולם.
יהודה גליק:
אני יודע שזה מפתיע.
יהודה גליק:
והם עונים לי כולם - - -
יעקב מרגי:
שלא תתבלבל, ידענו שזה לא הנוצרים על תל אביב, זה היהודים הצרפתיים.
יהודה גליק:
אה, אוקיי.
יהודה גליק:
אז גם היהודים אגב.
יהודה גליק:
ואני שואל אותם למה אתם באים לטייל בארץ?
יהודה גליק:
ופעם אחר פעם התשובה שאני שומע – זה המקום היחיד בעולם שאפשר להחזיק תנ"ך ביד ולטייל ולראות במו עינינו את כל סיפורי התנ"ך.
יהודה גליק:
ואני אגב מוסיף להם, דעו לכם שזה לא רק המקום שאתם יכולים להסתכל ולראות את מה שהיה, אתם יכולים לבוא ולראות במו עיניכם מתממשות נבואות התנ"ך.
יהודה גליק:
כשאני נוסע בכביש תל אביב ירושלים ורואה את המנהרות ואת הכבישים החדשים, אני רואה את דברי ישעיהו – ונהרו אליו כל העמים.
יהודה גליק:
ולכן נדמה לי שתפקיד - - -
יעקב מרגי:
תקשיב, כדי שינהרו כל העמים, המנהרות האלה לא מספיקות.
יהודה גליק:
בסדר, בעזרת השם.
יהודה גליק:
אבל כשישעיהו אמר את זה, אל תשכח, עוד לא היו מטוסים, עוד לא היו רכבות, אפילו אופניים לא היו.
יהודה גליק:
בכל אופן, חברים, אין ספק שההבדל בין הטיול במוסד במסגרת מערכת החינוך לבין הטיול הכייפי לאילת, הוא שאנחנו רוצים להנחיל ערכים.
יהודה גליק:
כן, רוצים גם להנחיל כושר וכל מיני רעיונות שאמר פה דב חנין, אבל את זה אפשר ועושים גם בכל העולם.
יהודה גליק:
שבנו לארץ.
יהודה גליק:
שבנו לארצנו.
יהודה גליק:
כן, דוד המלך ואברהם אבינו הם חלק מארץ מורשתנו.
מיכל רוזין:
אתה מעליב את משרד החינוך.
מיכל רוזין:
טיול לאילת זה טיול כייף?
מיכל רוזין:
זה לא טיול לימודי?
מיכל רוזין:
זה לא טיול חינוכי?
יהודה גליק:
מי אמר שכייף זה משהו רע?
מיכל רוזין:
לא, אבל סליחה, אני זוכרת את הטיול לאילת.
מיכל רוזין:
חרשנו ברגליים, ירדנו, עלינו.
יהודה גליק:
מיכל, אני אודה לך אם לא תפריעי לי.
יעקב מרגי:
מיכל, תודה.
יעקב מרגי:
הערתך נשמה.
מיכל רוזין:
אני לא מצליחה להבין את הזלזול הזה באילת.
יעקב מרגי:
ההערה נשמעה.
יעקב מרגי:
כל אחד בוחר במה להקצין.
יהודה גליק:
העניין הוא יותר מזה.
יהודה גליק:
יש פה בעיה חינוכית ממדרגה ראשונה ואני אגיד לך למה.
יהודה גליק:
יש איזה עיוות במדינת ישראל.
יהודה גליק:
אני פתחתי הבוקר את ויקיפדיה, חשכו עיני.
יהודה גליק:
תקשיב טוב, יהודה ושומרון.
יהודה גליק:
מה זה יהודה ושומרון?
יהודה גליק:
תקשיבו טוב.
יהודה גליק:
כינוי לשטח המוחזק בידי ישראל במעמד תפיסה לוחמתית מאז שנכבד מירדן במלחמת ששת הימים.
מיכל רוזין:
מה לא מדויק בזה?
יהודה גליק:
זה יהודה ושומרון?
מיכל רוזין:
כן.
יהודה גליק:
סליחה.
יהודה גליק:
זה כמו שתגיד מה זה הנגב?
יהודה גליק:
המקום שהכבשים של הבדואים מחרבנים.
יהודה גליק:
עם כל הכבוד, באמת.
יעקב מרגי:
מיכל, מה?
יהודה גליק:
סליחה, באמת, יש גבול לעיוותים.
יהודה גליק:
יהודה ושומרון - - -
יעקב מרגי:
עכשיו הדיון הוא על ויקיפדיה?
יהודה גליק:
לא, לא, לא.
יעקב מרגי:
כמה אפשר להעמיס על הכתפיים של הוועדה הזו?
יהודה גליק:
לא, לא, לא, שנייה.
יעקב מרגי:
שמתם את באן קי מון, את האו"ם, את מועצת הביטחון, את - - -
יהודה גליק:
יעקב, אני מנסה לדבר עניינית.
יהודה גליק:
למה הבאתי את זה?
יהודה גליק:
אני שומע פה שיח של מיכל ושל דב, כאילו יהודה ושומרון זה איזה שהוא מקום שכל מה שיש בו זה אלמנט ביטחוני.
יהודה גליק:
יהודה ושומרון זה המקום שבו אברהם אבינו חי את חייו.
יהודה גליק:
זה המקום שבו עם ישראל, לאורך דורות, התנחל שם ועוד ימשיך להתנחל שם.
יהודה גליק:
אני רוצה לומר גם יתרה מזאת.
יהודה גליק:
הטענה של מיכל, שאסור לטייל מעבר לקו הירוק, אני מבין שזה כולל גם לא לרובע היהודי וגם לא לכותל המערבי, שעדיין העולם כולו, ושמענו את קרי, לא מכיר בכלל בזכותנו במקומות האלה.
יהודה גליק:
אז אולי בתי ספר גם לא יטיילו בכותל?
יהודה גליק:
חלילה.
יהודה גליק:
אגב, אני באמת מקווה ואני שמח לשמוע שיש לא מעט בתי ספר שעושים את הטיול ש - - -
יעקב מרגי:
לסיכום, יהודה.
יהודה גליק:
שני משפטים אחרונים.
יהודה גליק:
קודם כל אני מאד שמח וראיתי שלא מעט בתי ספר עושים את זה ואני חושב שמשרד החינוך צריך לעודד את זה, שכל בתי הספר יטיילו במקום הכי חשוב במדינת ישראל, הרי זה הר הבית, ובהחלט זה ראוי ואני שמח שמשרד החינוך מאשר את זה וממליץ.
יעקב מרגי:
מה שנייה?
יהודה גליק:
אני כבר גומר.
יהודה גליק:
אני אמרתי שני משפטים.
יהודה גליק:
אמרתי אחד, נשאר לי עוד אחד.
יהודה גליק:
מעבר לכל זה, שזה לדעתי הברור מאליו, כשבאים לטייל, להכיר איפה גר עמוס בתקוע וירמיהו בענתות, חברים, מאות אלפי ילדים, נשים, נוסעים בכבישים האלה של יהודה ושומרון כל יום לעבודה, על פי חוק.
יהודה גליק:
אז דווקא נערי ישראל לא יוכלו ללכת לטייל שם?
יהודה גליק:
לכן אני בהחלט מחזק את הצורך לבקר ביהודה ושומרון אני נדהם, שגברת שלפני שבוע הגנה בחירוף נפש להכניס לבתי הספר - - -
מיכל רוזין:
לא שמעת את דברי הפתיחה שלי.
מיכל רוזין:
אל תבקר, אם לא שמעת את מה שאמרתי.
מיכל רוזין:
אמרתי שאם יש סיורים, הם צריכים להיות מאוזנים ולקבל גם - - - סיור פוליטי ולקבל עמדות שונות על המקום.
מיכל רוזין:
אז לא שמעת את דברי, אל תבקר אותי.
יהודה גליק:
אני מבקר אותך.
מיכל רוזין:
אל תבקר, כי לא שמעת את עמדתי, אז אין לך זכות לבקר.
יעקב מרגי:
תודה, מיכל.
יעקב מרגי:
אמרת משפט, הרבצת עוד משפט.
מיכל רוזין:
הגעת באיחור, לא שמעת את עמדתי, אל תגיב על דברי.
יעקב מרגי:
הגבת, תודה.
יהודה גליק:
אני מגיב על הדברים שכן שמעתי.
יהודה גליק:
אני אמרתי ואני נחרד שאותם אנשים שלפני שבוע נתנו לנו פה נאום חוצב להבות כמה שצריך לחנך ושוברים שתיקה שהם אנטי צה"ל, להביא אותם ל - - -
מיכל רוזין:
אבל זה בדיוק מה שאמרתי ולא שמעת.
מיכל רוזין:
אתה מדבר לא לעניין, יהודה גליק.
מיכל רוזין:
אתה לא מדבר לעניין.
יהודה גליק:
אבל להביא ילדים, להביא תלמידים - - -
מיכל רוזין:
הוא לא מדבר לעניין, כי אמרתי שאם מחליטים למחוק את הקו הירוק ברגליים, אז מן הראוי שיתנו תמונה שלמה פוליטית לתלמידים וישכילו אותם - - -
מיכל רוזין:
לבקרה, לבקר, לשאול, אז עם כל הכבוד - - -
יהודה גליק:
להביא ילדים - - -
מיכל רוזין:
בוא תיתן את זה - - -
יעקב מרגי:
צפירת הרגעה לסדרנים, הכל בסדר, תוכלו לחזור לעמדות שלכם.
יעקב מרגי:
בבקשה יהודה, תסכם.
מיכל רוזין:
תביא את הילדים שלך להיפגש איתי, בוא נראה אם אתה מעז.
יעקב מרגי:
מיכל, נו.
יהודה גליק:
להביא ילדים לבוא לראות איפה אברהם אבינו ודוד המלך - - -
יעקב מרגי:
תודה יהודה, שמענו את הנאום.
יהודה גליק:
תודה רבה.
יעקב מרגי:
המורה שלמה ויינברג, בבקשה.
<שלמה ויינברג:
שלום, שמי שלמה ויינברג, אני מורה בתיכון בחיפה ואני מייצג רק את עמדתי, למרות שבית הספר יודע שאני כאן.
יעקב מרגי:
איזה בית ספר?
<שלמה ויינברג:
מרכז חינוך ליאו בק, אבל שוב, אני מדגיש, זו עמדתי.
<שלמה ויינברג:
אני מורה להיסטוריה, ספרות, אזרחות ופילוסופיה ואני דווקא רוצה להתחיל ממשהו, קודם כל איזה שהוא מינוח.
<שלמה ויינברג:
היום כבר לא מדברים בלשון טיולים.
<שלמה ויינברג:
המילה טיול לא קיימת יותר.
יעקב מרגי:
גיחות, גיחות.
יהודה גליק:
סיור חינוכי.
איתן ברושי:
תנו לו, חברה.
<שלמה ויינברג:
חברה, אתם דיברתם, חברי כנסת, אני מכבד אתכם כמורה לאזרחות וכאזרח במדינת ישראל, תנו לי.
<שלמה ויינברג:
אני רק אגיד דבר אחד, אף אחד לא מדבר יותר על טיולים.
<שלמה ויינברג:
היום מדברים, אפילו אם זה יום אחד, על מסע.
<שלמה ויינברג:
כי אנחנו תופסים לפחות היום את היציאה מתוך בית ספר, כחלק מהמשך תכנית הלימודים.
<שלמה ויינברג:
זה לא משהו נפרד יותר.
<שלמה ויינברג:
ולכן כל יציאה – ואני יכול להגיד לכם, אני למשל בכיתה בשכבת י"א, אנחנו עושים מסע דמוקרטיה, ודרך אגב, רק לידיעה, אנחנו היינו מאד קרובים לנחל עוז, בלי אוטובוס ממוגן שנה שעברה.
<שלמה ויינברג:
אנחנו נפגשים עם מתנחלים, אנחנו נפגשים עם חרדים, אנחנו נפגשים עם בדואים, אנחנו נפגשים עם כל חלקי החברה הישראלית, כולל דרך אגב עושים סיור בכנסת.
<שלמה ויינברג:
ועם זאת, עכשיו אני אומר את זה בצורה הכי ברורה - - -
יהודה גליק:
הכנסת זה החלק האנטי חינוכי.
מיכל רוזין:
ששש, אל תפריע.
יעקב מרגי:
נו, יהודה.
<שלמה ויינברג:
כשהיה בשנת 2012 הדיון על הטיולים לחברון עם גדעון סער, השר הקודם, אני אז יצאתי חוצץ נגד הטיולים לחברון, מתוך ההנחה הנורא בסיסית: יש איזה שהוא ניסיון לכפות עלינו, על מערכת החינוך הממלכתית - ולא משנה עכשיו אם דעתי היא כזאת או אחרת - שיש מה שנקרא נקודת משיק מאד דומה מאד בין חברון ותל אביב ולא היא.
<שלמה ויינברג:
מבחינתי זה שטח כבוש והוא יהיה כבוש עד הסדר בינלאומי אחר.
<שלמה ויינברג:
ולכן רבותי, כמו שאני לא לוקח תלמידים רק לפגוש מתנחלים, אלא אני פוגש איתם עוד אנשים, למשל שוברי שתיקה, בצלם, בהחלט כן, כך אני גם לא אאפשר או לא ארצה, בוא נאמר, להראות מה שנקרא – והיה פעם ברוסיה כפרי פוטיומקין, מן כפרי רפאים כאלה.
<שלמה ויינברג:
אז נכון, ביהודה ושומרון יש היום קרוב ל-400,000 איש שחיים בחסות מדינת ישראל, אבל מבחינתי, כשהתלמידים רואים את זה, הם רואים שלווה.
<שלמה ויינברג:
אבל איזה שהוא מסר דמוקרטי אני מביא להם?
<שלמה ויינברג:
כלום.
יעקב מרגי:
מר ויינברג, אתה כמורה לאזרחות - - -
<שלמה ויינברג:
עוד דקה.
יעקב מרגי:
אני אתן לך.
<שלמה ויינברג:
עוד שנייה.
<שלמה ויינברג:
איזה מסר יש לי - - -
יעקב מרגי:
רק תקשיב לי רגע, שנייה.
<שלמה ויינברג:
כן, בבקשה.
יעקב מרגי:
אני שומע את הדברים שלך.
יעקב מרגי:
עמדה לגיטימית, בסדר?
<שלמה ויינברג:
נכון.
יעקב מרגי:
עכשיו אני שואל אותך שאלה, לאור הדיון הזה אתה קורא למשרד החינוך לבוא ולומר בקביעה חד משמעית, כל מה שמעבר לקו הירוק, מאחר שזה שטח במחלוקת – לא לקחת את תלמידי ישראל שייחשפו לזה?
<שלמה ויינברג:
חד משמעית.
יהודה גליק:
כולל ירושלים?
יעקב מרגי:
רגע, רגע, יהודה.
יהודה גליק:
כולל הכותל?
יעקב מרגי:
יהודה, אתה חצוף, סליחה.
<שלמה ויינברג:
תן לי, אני אענה.
יעקב מרגי:
אני הפרעתי לך?
<שלמה ויינברג:
אני אענה לך.
יעקב מרגי:
תן לי, אני באמצע.
יעקב מרגי:
לפחות תכבד אותי.
יעקב מרגי:
סליחה, לא, אתה לא עונה לו.
<שלמה ויינברג:
לא, אז אני אענה לך.
יעקב מרגי:
אז תחכה.
יעקב מרגי:
אנחנו מנהלים דיון, לא באנו פה – כל אחד פורק את התסכולים והולך הביתה, בסדר?
יעקב מרגי:
אמרת באומץ, בישירות.
יעקב מרגי:
האם תפיסת עולם כמו שאתה מייצג אותה והיא לגיטימית מבחינתי, בסדר?
יעקב מרגי:
תתפלא לשמוע, היא לגיטימית – לא מונעת ממך לחשוף את התלמידים שלך בליאו בק, לדעות אחרות פוליטיות משלך?
<שלמה ויינברג:
לא.
יעקב מרגי:
וראינו - - -
<שלמה ויינברג:
תן לי.
יעקב מרגי:
ולמה אני אומר לך?
יעקב מרגי:
ראינו עמדה של מנהל בית ספר שהוא מוכשר, שכל מי שמכיר אותו מבחינה פדגוגית אמר שהוא אחד המנהלים ואני נוטה להאמין.
יעקב מרגי:
אני לא חי בקונספירציות ופחדים ופרנויות ואני נוטה להאמין.
יעקב מרגי:
כשהוא בא ואומר תראה, אני מכניס ארגון עם תפיסת עולם לבית הספר, לחשוף את התלמידים למה שהם מספרים ולעמדות של אותו ארגון.
יעקב מרגי:
לעומת זאת, אני לא אתן לארגונים אחרים, שאוחזים כמו בדעות שהביע פה מוטי יוגב – מהירדן עד הים - - -
מיכל רוזין:
אתה תשאל את אותה שאלה מחנך מהציונות הדתית?
יעקב מרגי:
כן, כן.
מיכל רוזין:
אתה לא שואל.
יעקב מרגי:
סליחה, מיכל, מיכל - - -
מיכל רוזין:
אני בכנסת ארבע שנים, פעם אחת לא שאלנו מנהל בית ספר בחינוך הדתי ממלכתי האם הוא יכניס את בצלם.
יעקב מרגי:
אבל הנה, יעקב מרגי - - -
מיכל רוזין:
או פלסטינים, רחמנא ליצלן.
יעקב מרגי:
יעקב מרגי, יושב ראש ועדת החינוך, לקח את הנושא הטעון הזה ושם אותו על השולחן.
יעקב מרגי:
אז למה את שואלת אותי אם אני אשאל?
מיכל רוזין:
בסדר, אבל לשני הצדדים.
מיכל רוזין:
אני רוצה שתשאל את שני הצדדים.
יהודה גליק:
רגע, הרובע היהודי.
יהודה גליק:
מה ההבדל בין הרובע היהודי לירושלים?
מיכל רוזין:
הנה, כרגיל, רק שואלים את הממלכתי ואת השמאל אם הם פלורליסטים, אבל - - -
יעקב מרגי:
תקשיבו, אני נחוש בדעתי לקיים את הדיון הזה עד השעה 11:00, אם מישהו ינסה לפוצץ אותו, אני אוציא אותו.
יעקב מרגי:
יש לי - - -
יהודה גליק:
לא לגיטימי לשאול אם הוא רוצה לקחת לכותל?
יעקב מרגי:
לא, לא בזמן שאני מדבר.
יעקב מרגי:
אתה לא - - -
מיכל רוזין:
לגיטימי גם לשאול את הצד השני.
יעקב מרגי:
אתה לא מקשיב לי כשאני מנהל את הדיון, אתה מפריע לי כשאני מדבר, זה יותר חמור.
יעקב מרגי:
אתה מבין את החשש שלי?
<שלמה ויינברג:
כן, ואני אענה לך גם.
<שלמה ויינברג:
אוקיי, קודם כל לפני שנתיים או שלוש שנים, אל תתפוס אותי במילה, אנחנו בשכבת י"ב מקיימים סמינר גשר, שאנחנו נפגשים כמובן על פי דרישת החינוך הדתי, בנים לחוד, בנות לחוד והנה, שבוע הבא יש לנו את זה.
<שלמה ויינברג:
לפני שנתיים הבנות נסעו לאולפנת נווה חנה בגוש עציון.
<שלמה ויינברג:
אני מניח שחבר הכנסת יוגב מכיר אותה.
<שלמה ויינברג:
הייתה שבת נעימה, נהדרת.
יעקב מרגי:
לא, לא, עזוב תלמידים.
יעקב מרגי:
אני רוצה לחדד את זה.
<שלמה ויינברג:
לא, דקה.
יעקב מרגי:
סליחה, כשאתה מביא מרצה - - -
<שלמה ויינברג:
שנייה.
יהודה גליק:
תן לו לענות.
יעקב מרגי:
אני רוצה לנהל את הדיון, אני מכוון אותו לאיזה מקום, בסדר, יהודה?
יעקב מרגי:
אני לא אעיר לך עוד פעם, יהודה.
<שלמה ויינברג:
אין לי בעיה גם ל - - -
יעקב מרגי:
סליחה, אני שואל.
יעקב מרגי:
כשאתה מנהל בית ספר או מורה לאזרחות, להיסטוריה, עומדת לך הזכות להביא מרצה כרגע עם דעות פוליטיות שתופסות, אוחזות - - -
<שלמה ויינברג:
180 ממני.
יעקב מרגי:
כמוך, בסדר?
יעקב מרגי:
השאלה אם אתה לא במפגש עם תלמידים, אם אתה תביא מרצה שמבחינתך, בדעות הפוליטיות שלך הוא בקו השני לגמרי - - -
<שלמה ויינברג:
כן.
יעקב מרגי:
אתה תביא אותו?
מיכל רוזין:
אני יכולה לבוא להרצות אצלך במערכת החינוך של ש"ס?
מיכל רוזין:
אני יכולה לבוא לספר על תפיסת עולמי האתיאיסטית?
מיכל רוזין:
האם אתה תאפשר לי?
מיכל רוזין:
אתה לא מזמין אותי ואצלכם במערכת החינוך אתם חוסמים פלורליזם.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
אדוני יושב הראש - - -
יעקב מרגי:
אתה לא עונה לה.
יעקב מרגי:
סליחה, מיכל - - -
מיכל רוזין:
הדרישה היא חד צדדית.
מיכל רוזין:
אני בעד הדרישה הזו, דרך אגב, אבל היא צריכה להיות לכל הכיוונים.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
מיכל, אני מזמין אותך לאולפנת עופרה ואני מזמין אותך למוסדות בגוש עציון.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
קדימה.
מיכל רוזין:
בוא, בוא, אין בעיה.
יעקב מרגי:
מוטי, לא, לא, אני לא עושה תחרות.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
הזמנתי אותך.
יעקב מרגי:
סליחה, מיכל, את לא תפריעי לדיון.
יעקב מרגי:
אני אסביר לך מה ההבדל.
יעקב מרגי:
את יודעת מה ההבדל?
מיכל רוזין:
כן, מה ההבדל?
מיכל רוזין:
שרק מאיתנו דורשים פלורליזם, אבל אצלכם אין פלורליזם.
<רדכי יוגב (הבית היהודי):
ו - - -
יעקב מרגי:
רגע, אל תפריע לי.
יעקב מרגי:
אם תפריע לי אני אוציא אותך.
יעקב מרגי:
אתם לא רוצים לנהל דיון אמיתי.
יעקב מרגי:
אני שם את הסוגיה הזו טעונה, באומץ, אתם לוקחים את זה לפינות שהן נוחות לכם.
מיכל רוזין:
לא, אני שואלת אותך האם זה פלורליזם.
יעקב מרגי:
אז אני אענה לך.
יעקב מרגי:
שאלת?
יעקב מרגי:
תני לי לענות לך ומוטי, אל תפריע לי.
<שלמה ויינברג:
מותר לענות?
יעקב מרגי:
אתה תקבל כשאני אתן לך.
יעקב מרגי:
עם כל הכבוד, רשת החינוך שאת מכוונת אליה היא לא רשת ממלכתית.
יעקב מרגי:
מכוח זה היא לא מקבלת תקציבים כמו שאחרים מקבלים, היא לא מקבלת בינוי כמו שהממלכתי מקבל ולכן היא משלמת מחיר, בסדר?
יעקב מרגי:
על הקטע של ה - - - זה לא מעניין אותי.
יעקב מרגי:
הוא מקבל יותר.
מיכל רוזין:
ושלהם?
יעקב מרגי:
הוא ממלכתי.
יעקב מרגי:
הוא חייב.
מיכל רוזין:
דתי, נו, ואתה דורש ממנו את אותו פלורליזם?
יעקב מרגי:
כן, אני דורש ממנו.
מיכל רוזין:
טוב מאד.
<שלמה ויינברג:
קודם כל השר בנט, כשהוא היה שר הכלכלה, ביקר אצלי בבית הספר במסגרת מסע הבחירות, דיבר אל התלמידים.
<שלמה ויינברג:
זה דבר אחד.
<שלמה ויינברג:
דבר שני, אני אלך איתך הכי רחוק.
<שלמה ויינברג:
אדם שלדעתי, בוא נאמר הוא אצלי אדם הכי מוקצה – בנצי גופשטיין – ארגון להבה.
<שלמה ויינברג:
אין לי בעיה שהוא יבוא אלי לבית הספר.
<שלמה ויינברג:
אני מזמין אותו פה.
יהודה גליק:
לא, לא, אני רוצה לדעת לגבי הכותל.
יהודה גליק:
מה ההבדל בין הכותל לבין מערכת המכפלה?
יהודה גליק:
אני רוצה להבין.
מיכל רוזין:
נו, באמת, יהודה.
יעקב מרגי:
בוא, הוא לא שר החינוך כרגע.
יהודה גליק:
לא, אבל הוא נתן פה נאום שהוא לא ייקח למערכת המכפלה, לרובע היהודי ולגילה ולרמות.
יעקב מרגי:
מר ויינברג, אתה לא עונה.
יהודה גליק:
למה, אני לא מבין, אסור לשאול אותו אם הוא ייקח תלמידים לכותל?
יעקב מרגי:
אתה תקבל אחר כך.
יהודה גליק:
לא, אבל אני רוצה להבין תשובה לשאלה.
יעקב מרגי:
אני מנהל את הדיון ואני - - - לענות לך.
מיכל רוזין:
אני רוצה לדעת אם בחינוך של הילדים שלך אתה נותן פלורליזם.
יעקב מרגי:
מיכל, מרגע זה אני מתחיל לקרוא לסדר.
יעקב מרגי:
ירון רוזנטל, מנהל בית הספר שדה כפר עציון, בבקשה.
<ירון רוזנטל:
טוב, הנושאים האלה הם באמת בדמנו, כי אנחנו עוסקים בזה וזה האתגר החינוכי שלנו, לכן אני מתנצל מראש אם אני קצת - - -
יעקב מרגי:
פוקדים אתכם תלמידים מהממלכתי?
יהודה גליק:
בטח.
<ירון רוזנטל:
כן, הרבה מאד ואני בסוף אגע באיזו נקודה אחת שמן הסתם תעניין את כל מי שקשור פה לחינוך הקיבוצי.
<ירון רוזנטל:
דבר ראשון מבחינת מספר נפגעים והרוגים בטיולים, מבחינת הסכנה שהטיול ביהודה ושומרון טומן, אז יש הרבה יותר הרוגים גם באופן נומינאלי וגם באופן אחוזי, בטיולים באזורים המדבריים של הארץ.
<ירון רוזנטל:
ולכן אם הדאגה היא לביטחון התלמידים ולשלום התלמידים, אז - - -
יעקב מרגי:
הנחת את דעתנו בביטחון.
יעקב מרגי:
עכשיו תדבר על הקטע הזה, אתה רואה מה מפריע לחברי הכנסת מימין ומשמאל.
יעקב מרגי:
שים את זה על השולחן.
<ירון רוזנטל:
אז הפקודה החדשה שאני מקווה שתתקבל, היא בסך הכל תיקון אפליה.
<ירון רוזנטל:
היא תיקון אפליה, כי כשילד בבית ספר בעפרה או בבית ספר בבית אל רוצה לטייל מסביב לבית שלו, הוא נדרש להרבה יותר אבטחה, שעולה לו הרבה יותר כסף ובסופו של דבר יותר יקר לו לטייל.
<ירון רוזנטל:
אז אם עכשיו משרד החינוך יקל את האבטחה כמו שמציע פיקוד מרכז, אז זה בסך הכל תיקון אפליה.
<ירון רוזנטל:
זה תיקון אפליה גם לנו, בתור גוף שעוסק בזה ויותר יקר להגיע אלינו מאשר למקומות אחרים.
<ירון רוזנטל:
לכן שוב, אנחנו לא מחליטים על ההוראות בעצמנו, אבל אם פיקוד מרכז מחליט ומשרד החינוך מאמץ את ההחלטות של פיקוד מרכז, זה בסך הכל תיקון אפליה וזה לא שום תעדוף.
<ירון רוזנטל:
כמובן שכל הנושא של המשאבים שהצבא משקיע בשמירה על מטיילים ביהודה ושומרון, זה נכון שהוא משקיע יותר משאבים בשמירה על מטיילים ביהודה ושומרון מאשר נניח בתל אביב, אבל מצד שני בחרמון ובאילת ובראש הנקרא, משקיעים הרבה יותר משאבים צבאיים בשמירה על מטיילים והדבר - - -
יעקב מרגי:
מר רוזנטל היקר, בוא, אני רוצה לכוון אותך.
יעקב מרגי:
בוא תקשיב, אתה באת לכאן מנהל בית ספר שדה כפר עציון ואני רוצה לקחת ממך את הערכים המוספים לדיון.
יעקב מרגי:
עזוב אותי עכשיו תיקון אפליות, תוספות תקציביות.
יעקב מרגי:
אני יודע שבמסגרת מסע ישראלי של החינוך הממלכתי, ואני נחשפתי לפני שבועיים לבית ספר חילוני בהגדרות, הכי ממלכתי ואמרו לו בר מינן, לנו בכפר עציון – לילה אחד או שניים במסגרת המסע הישראלי.
יעקב מרגי:
אתה נתקלת בריאקציות כאלה?
יעקב מרגי:
זה בכפייה?
יעקב מרגי:
לא בכפייה?
יעקב מרגי:
אנשים חשו לא בנוח שהם נמצאים שם?
יעקב מרגי:
מה הרגשת מהתלמידים האלה?
<ירון רוזנטל:
בתי ספר ממלכתיים רבים בוחרים להגיע לכפר עציון - - -
<ירון רוזנטל:
מהרבה סיבות.
מיכל רוזין:
כי נותנים להם את זה בחינם.
<ירון רוזנטל:
יותר יקר - - -
יעקב מרגי:
שנייה, אתה לא עונה לה.
יעקב מרגי:
אתה עונה לשאלות שלי.
<ירון רוזנטל:
סליחה.
<ירון רוזנטל:
הם באים לכפר עציון, אחד כי אנחנו נותנים מוצר חינוכי מצוין.
יעקב מרגי:
מה הוא?
יעקב מרגי:
תחשוף אותנו.
יעקב מרגי:
צאו מהדיון הימין שמאל.
יעקב מרגי:
כמעט אמרתי מילה פולנית לא יפה.
<ירון רוזנטל:
במוצר החינוכי שלנו הולכים בדרך האבות ושומעים על אבות האומה שהילכו בדרך הזאת ממש, וגם הילדים הציניים, דור האייפונים, מתרגש כשהוא הולך ממש באותה נקודה שהלך אברהם אבינו לעקדת יצחק.
<ירון רוזנטל:
עקדת יצחק זה סיפור אוניברסאלי, זה אפילו לא סיפור יהודי.
<ירון רוזנטל:
והרגשות שהדבר הזה מעורר בקרב כל בן אדם, הם רגשות מאד מאד משמעותיים.
<ירון רוזנטל:
ואחרי זה ממשיכים ללכת ורואים את האלון הבודד, ורואים את האלון שאליו צפו במשך 19 שנה אחרי שהגוש נפל ומגיעים לכפר עציון ורואים את המיצג האורקולי; ורואים עד כמה גוש עציון היה המגן הדרומי לירושלים במלחמת העצמאות ועד כמה אם יש ירושלים עברית, אזי התודה נתונה לגוש עציון ולא אני אמרתי את זה, אלא בן גוריון אמר את הדבר הזה.
יעקב מרגי:
אתה רוצה להוסיף משהו?
יעקב מרגי:
תסכם.
איתן ברושי:
ולא הזכרת את גבעת הקרב של הל"ה.
<ירון רוזנטל:
ויש את גבעת הקרב של הל"ה ויש עוד הרבה דברים ואני מזמין את כולם לסיור שם.
<ירון רוזנטל:
אני רק רוצה להגיד שאין שום הטפה פוליטית.
<ירון רוזנטל:
אנחנו לא עוסקים בכלל בפוליטיקה, אנחנו עוסקים באהבת הארץ.
<ירון רוזנטל:
גם המדריכים שלנו הם בעלי השקפות עולם פוליטיות שונות אחד מהשנה.
<ירון רוזנטל:
אולי הדבר הפוליטי הבולט שיש בטיולים שלנו הוא דבר מאד מעניין.
<ירון רוזנטל:
לפני כמה שנים היה טיול של שער הנגב בבית ספר שדה כפר עציון.
<ירון רוזנטל:
ילדים שמגיעים מעוטף עזה.
<ירון רוזנטל:
אגב, עד חטיפת הנערים והתדרדרות המצב הביטחוני, 50% מבתי הספר הקיבוציים החילוניים עשו טיול שנתי בכפר עציון.
<ירון רוזנטל:
50% מבתי הספר הקיבוציים-החילוניים, עשו טיול שנתי בכפר עציון.
<ירון רוזנטל:
אז באותו טיול של שער הנגב, הגעתי בערב לישיבת סיכום עם המורים והם אמרו לי תשמע, היה טיול מצוין, הנוף יפה, השירות אצלכם הוא טוב, אבל הדבר הכי מעניין שלמדנו, שהילדים למדו, הילדים משער הנגב, זה שיש ערבים טובים.
<ירון רוזנטל:
אמרתי להם מה?
<ירון רוזנטל:
אז הם אמרו תראו, אנחנו עם הקסאמים ועם הבדואים ויש מתח ולילדים שלנו יש בעיה עם ערבים.
<ירון רוזנטל:
והם הגיעו לכפר עציון והם טיילו בדרך האבות, הם נכנסו לשומרה שגר בפארס, אחד העובדים של בית ספר שדה והוא קיבל אותם בתה והם הגיעו לאכסניה והם ראו שמנהל המשמרת באירוח הוא אחמד, מהכפר הערבי בית עומר.
<ירון רוזנטל:
בסופו של דבר הם אמרו, המורים, לא התלמידים, שהדבר הכי חשוב שהם למדו בגוש עציון – שיש ערבים טובים.
יעקב מרגי:
יותם עקיבא, בבקשה.
<יותם יעקבא:
יותם יעקבא, מנהל מחלקת פעילות ציבורית בשלום עכשיו.
יעקב מרגי:
יעקבא?
<יותם יעקבא:
יעקבא.
יעקב מרגי:
אז למה רשמו עקיבא?
<יותם יעקבא:
שגיאת כתיב.
<יותם יעקבא:
חברים, משרד החינוך מעל - - -
איתן ברושי:
לא אמרת מאיפה אתה.
<יותם יעקבא:
אני ממושב ניר בנים, אבא שלי מגדל ארטישוקים וחבר הכנסת הנכבד אפילו ביקר אותנו.
יעקב מרגי:
אתם יודעים איפה זה ניר בנים?
<יותם יעקבא:
אני מבקש לציין לפרוטוקול, סתם.
<יותם יעקבא:
טוב, חברים, ניגש לעניין.
יעקב מרגי:
לא כולם יודעים.
<יותם יעקבא:
כבוד יושב הראש, אנחנו רוצים לדבר ענייני.
<יותם יעקבא:
משרד החינוך מעל בעיקרון הממלכתיות ומצופה מן הוועדה להחזירו לדרך הישר.
יהודה גליק:
כן, כיוון שהוא נתן לשלום עכשיו - - -
מיכל רוזין:
שקט.
מיכל רוזין:
למה אתה מפריע לו?
יעקב מרגי:
יהודה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
<יותם יעקבא:
מכיוון שתפקידה של הכנסת הוא לפקח על פעילות הממשלה, אני רוצה בשם שלום עכשיו ובשם רבים אחרים שלא נמצאים כאן היום, למחות נגד הטיולים האלה ליהודה ושומרון, לא בגלל המחיר הכלכלי, לא בגלל הנטל על מערכת הביטחון, אלא בעיקר כי הקיום שלהם מכחיש את העובדה הפוליטית הבסיסית ביותר, את הפיל בחדר.
<יותם יעקבא:
על אף ההצהרות הרבות של בכירים מהממשלה וחברי הכנסת, השטחים האלה אינם חלק ממדינת ישראל ולמרות הרצון של רבים לספח, זה עוד לא קרה.
<יותם יעקבא:
רגע, אני עוד מתגלגל.
מיכל רוזין:
הוא לא סיים.
<יותם יעקבא:
לשלוח את התלמידים לסייר - - -
יעקב מרגי:
יש עוד הרבה דוברים.
יעקב מרגי:
יש עוד את גדעון סולימני, יונתן מזרחי.
מיכל רוזין:
בסדר, אבל תן לו את שלוש הדקות שלו.
<יותם יעקבא:
קצר, באמת קצר.
<יותם יעקבא:
לשלוח את תלמידי התיכון לסייר בהרים ונחלים שאינם תחת ריבונות ישראלית, תחת מעטה אבטחה כבדה, תוך התעלמות מובהקת מהאקלים הפוליטי שהביא למציאות הזו, מבלי להיפגש עם פלסטינים באופן מסודר, יהיה לסמא את עיניהם וכל דבר מלבד להכין אותם למציאות הפוליטית הזאת.