GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
< סוני אינגר: לעניין אלימות, נחזור לנושא האלכוהול, אנחנו רואים דווקא קורלציה מעניינת שגם תיקי סל עבירות האלימות שנפתחו במשטרת ישראל בקרב קטינים, אנחנו רואים באמת עלייה עקבית מ- 2010 והיפוך מגמה ב- 2015.
< סוני אינגר: כלומר, פעם אחת אנחנו מאששים את העובדה שיש קשר בין אלכוהול לאלימות, יש קשר, ופעם שנייה, אנחנו מאששים את העובדה שיש אולי מגמת ירידה, אבל עוד מוקדם לומר.
< סוני אינגר: אני תמיד מזהיר את עצמי, שאנחנו לא כאלה טובים, צריך לעקוב ולבדוק ולראות איך הנושא הזה מתנהג.
מנחם אליעזר מוזס: כמה תיקי נוער פתוחים היום במשטרה?
מנחם אליעזר מוזס: על אלימות, סמים, אלכוהול.
מנחם אליעזר מוזס: בשעתו אני זוכר שהיו 30,000 תיקים.
מירב בן ארי: מה זה אלימות?
מירב בן ארי: אלימות זה מרחב רחב.
מנחם אליעזר מוזס: אני מתייחס לתיקי נוער.
יעקב מרגי: בבקשה, יש תשובה?
< סוני אינגר: אני זוכר, יש לי זיכרון טוב.
< סוני אינגר: משנת 2004 יש ירידה חדה בכמות פתיחת תיקים פליליים לבני נוער, שהסיבה שנעוצה בירידה היא בעיקר שינוי מגמה שלנו והבנה שאנחנו מעדיפים לפנות למגמות של צדק מאחה ואנחנו מעדיפים שלא לתייג ולא להפליל את הקטינים, אז אנחנו נוהגים לפתוח להם תיק אזהרה או להפנות אותם לאסכולות של צדק מאחה, כדוגמת פרויקט קדם או פרויקט מילה, אם שמעתם, ולא להפליל את הקטינים.
< סוני אינגר: לעניין סל העבירות, לשאלתך אדוני, אז אני יכול להגיד שבשנת 2015, סל עבירות האלימות בקרב קטינים – 6,299 תיקים, בסל עבירות אלימות.
< סוני אינגר: לעומת שנה קודמת – 6,072, בשנת 2014 למניינם, וב- 2013 – 6,107.
יעקב מרגי: תוכל לחזור?
< סוני אינגר: כן, אני אתחיל מההתחלה.
< סוני אינגר: ב- 2013, סל עבירות אלימות – 6,107.
< סוני אינגר: 19% מהם כתבי הוגשו כתבי אישום, מסך התיקים האלה.
< סוני אינגר: ב- 2014 – 6,672 – 21.5% כתבי אישום.
< סוני אינגר: ב- 2015 – 6.299 ו- 20.9% הגשת כתבי אישום ועכשיו אני יכול לתת לכם נתון חציוני ל- 2016, שאנחנו עומדים על 3.116 וכ- 10% עם כתבי אישום, בעצם המגמה היא סטבילית.
מרדכי יוגב: אני רוצה לומר רק נקודה אחת.
מרדכי יוגב: אל"ף, באמת להגיד יישר כוח, כי אין ספק שאם יש נתונים יורדים, אז מישהו עמל בהם וגם בנקודה שאמרתם ללמוד מה היו הגורמים שהורידו בקרב מוסד חינוכי מסוים ואילו בקרב מוסד חינוכי אחר, בסוף זה תלוי בבני-אדם, אבל תלוי גם במאמץ המושקע ובשיתוף כל הגורמים כמובן, עם הרווחה והמשטרה והגורמים החינוכיים.
מרדכי יוגב: אני רוצה לשאול שאלה שיכול להיות שאפשר להעמיס אותה גם על הסיפור הזה, בכמה דברים ראינו כבר שיצרנו את הילדים כסוכני שינוי.
מרדכי יוגב: פעם אחת לחבריהם, את החזקים, ביחס לחבריהם וזה אולי הדבר הכי חשוב ופעם שנייה ביחס לאוכלוסייה המבוגרת, נקטו את זה ביחס לחגורות הבטיחות, נקטו את זה ביחס למחזור שחינוך הילדים אפשר בעצם להנחיל את זה גם לאחרים.
מרדכי יוגב: אז גם בנקודה הזאת, אני שואל אם ניתן היה להכניס זרעים של סוכני שינוי קודם כל לחברים שלהם, זאת אומרת המובילים ביחס לחברים שלהם שכשלו כערבות הדדית וגם ביחס לאוכלוסייה המבוגרת, כרעיון חינוכי בתוך העניין.
תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב ראש, קודם כל סליחה על האיחור.
מרדכי יוגב: אני נאלץ לצאת להצבעה בוועדת חוץ וביטחון, אז אני אשמח לתשובה קצרה ברשותך.
<קרן רוט איטח: אנחנו באמת מפעילים תוכנית של מנהיגות נוער, עמיתים ומשפיעים, עמיתי דעה, בדיוק מתוך הרעיון הזה, שבני נוער מובילים שינוי ואנחנו באמת מכשירים אותם והם יחס עם הצוותים החינוכיים, עושים פעילות בכיתות, בשכבת הגיל שלהם וגם בשכבות הגיל הנמוכות יותר.
<קרן רוט איטח: אנחנו מכשירים אותם במגוון נושאים, אלכוהול, סמים, גם התנהלות ברשת וחינוך מיני, זאת אומרת אנחנו משתמשים בפלטפורמה הזאת כמנהיגות נוער במגוון נושאים.
<קרן רוט איטח: זה מגבר רציני מאוד באלכוהול טבק וסמים.
<הילה סגל: כאימא לילד שהשתתף השנה בתוכנית הזאת, בארוחת שישי לשמוע מה הוא אומר לנו ההורים, אז להגיד שזה בוודאי גם מחלחל הביתה.
<לאורה רמון: אבל זה מאפיין אוכלוסיות חזקות וממש לא אוכלוסיות חלשות.
<הילה סגל: הילדים נבחרים מכל שכבות הגיל, החל מחינוך מיוחד.
יעקב מרגי: את תמצאי את זה בכל מקום.
<הילה סגל: בכל שכבות גיל – זה פועל.
יעקב מרגי: בבקשה, תמר זנדברג.
תמר זנדברג: אני רוצה קודם כל לברך על עריכת הסקר ועל עריכת הדיון.
יעקב מרגי: יש לנו אורח נדיר, הוא בדרך כלל עסוק בוועדות אחרות והוא כיבד אותנו.
מנחם אליעזר מוזס: יש הצבעה בוועדת חוץ וביטחון, אבל נאמר שזה כבר נדחה.
מרדכי יוגב: נדחה למועד אחר, עכשיו הודיעו לנו.
יעקב מרגי: בבקשה, כן.
תמר זנדברג: אני באמת מתנצלת על האיחור, הלכנו בין ועדות.
תמר זנדברג: אבל באמת היה לי מאוד חשוב להגיע, כי הנושא הזה שמוזכר כאן, במיוחד של אלכוהול וסמים, מסוקר ונידון אצלי בוועדת הסמים והאלכוהול באופן קבוע.
תמר זנדברג: הרבה מהמוזמנים כאן הם מוזמנים קבועים בוועדה, קרן, משרד החינוך, סוני ועוד רבים אחרים, גם חברת הכנסת מירב בן ארי שבאמת משתתפת קבועה בוועדה ומאוד מודעת לנושא.
תמר זנדברג: אני רוצה לומר שאנחנו בוועדה, עם הגישות שלנו לכל מיני נושאים, שמים דגש מאוד מיוחד על בני ובנות הנוער ועל המסרים שעוברים אליהם, גם במערכת החינוך ולא רק, כי אם גם במערכת החברתית והאישית והמשפחתית והקהילתית וכו'.
יעקב מרגי: דיברנו על תחושת הלגליזציה.
יעקב מרגי: זה גם משפיע.
תמר זנדברג: כן כן, יש כאן איזה שהיא אמירה של תחושת, איך אתה קורא לזה?
תמר זנדברג: תפישת המסוכנות שכביכול יורדת.
תמר זנדברג: אני דווקא מקבלת את האמירה, או אני אגיד אפילו הפוך, אני רוצה להגיד בצורה ברורה – אין לי ספק שיש מידה של תחליפיות בין דברים שונים, אין לי שום ספק בזה, מידה מסוימת.
תמר זנדברג: אני מקבלת את ההערה שלך שזה לא כל הסיפור, במיוחד כשאנחנו במסגרת הוועדה גם מסיירים הרבה מאוד במוסדות גמילה, במוסדות טיפול כאלה ואחרים.
תמר זנדברג: אפשר גם לראות שיש הבדל מאוד מאוד גדול מבחינת נסיבות החיים והרקע שמביאים למצבי חיים מסוימים, כלומר קשה מאוד לגזור גזירה שווה על כל האוכלוסייה שבבתי הספר, בקהילות, באשר היא.
תמר זנדברג: נכון שחלק מהתפקיד של מערכת החינוך זה מניעה והסברה, אבל אין פה איזה גלגל חד חד ערכי שבהכרח מוביל למקום מסוים.
תמר זנדברג: גם לא באופן כללי וגם לא מבחינת התחליפיות בין סמים לבין אלכוהול.
תמר זנדברג: בלי קשר, אני חושבת שאנחנו צריכים לקדם גישה שמסתכלת כך: מה שמזיק מאוד – לאסור מאוד, מה שמזיק פחות, זאת אומרת, להסתכל בצורה עניינית ולבחון כל דבר.
יעקב מרגי: אני לא יודע מה זה לאסור פחות.
תמר זנדברג: יש כל מיני דרכים.
יעקב מרגי: זה או אסור או מותר, אין.
תמר זנדברג: לא, זה לא נכון.
תמר זנדברג: הנה, יש איסור פלילי לכולם, זה האיסור החמור ביותר.
יעקב מרגי: אנחנו עוסקים בבני נוער.
תמר זנדברג: בסדר, יש כל מיני דרכים.
תמר זנדברג: יש איסור רק לנוער, יש מותר אבל אסור בבתי הספר, אסור בצבא.
תמר זנדברג: יש מותר אבל אנחנו לא מעודדים, יש מותר אבל אנחנו עושים קמפיינים.
תמר זנדברג: כלומר, יש כל מיני דרכים.
תמר זנדברג: גם מדינת ישראל עצמה מתנהגת בכל מיני דרכים לכל מיני סוגים שונים.
יעקב מרגי: לקצר, בבקשה, יש עוד דוברים ודיון נוסף בשעה 12:00.
תמר זנדברג: אני כן רוצה לומר גם לגבי אלימות וגם לגבי אלכוהול, שיש פה קצת תמונה, אני עוברת בחטף על המצגת, יש פה תמונה יחסית ורודה.
תמר זנדברג: לאורך השנים אנחנו רואים הגרפים מאוד חוזרים על עצמם.
תמר זנדברג: הם מתחילים מאיזה מקום גבוה והם יורדים.
תמר זנדברג: הם כל הזמן יורדים, יורדים, יורדים, ואני חושבת שיש כאן דבר אחד שנמצא בהתחלה, בסקירה של כל הגורמים השונים, אבל חסר בנתונים וזה מה שאתם קראתם האלימות הדיגיטלית, או האלימות ברשת, שלא מופיעה כאן בסקר עצמו.
<חגית גליקמן: כן, דיברנו על זה.
מרדכי יוגב: דיברנו על זה.
יעקב מרגי: זה לא במצגת.
תמר זנדברג: אני לא שייכת לאלו שאומרים, בואו נסגור את האינטרנט ונסגור אפליקציות ונאסור וכו'.
תמר זנדברג: אנחנו ככל הנראה לא נצליח לעשות את זה ולכן זה גם לא כדאי לנו לנסות וללכת לכיוון הזה, בתור מבוגרים שנגיד נו-נו-נו.
תמר זנדברג: אני יכולה לספר לכם באופן אישי שאני בכל בוקר מוצאת בטלפון של הבת שלי איזה אפליקציה אחרת, והיא יודעת, יש דברים שאנחנו מרשים ויש דברים שלא מרשים.
תמר זנדברג: אנחנו מרשים דברים שהם לשימוש עצמי.
תמר זנדברג: אנחנו לא מרשים כל דבר שהוא מהאופי של רשת חברתית, שמתקשר עם עוד אנשים.
יעקב מרגי: תמר, אני חייב לזרז, יש לנו עוד דוברים ואני חייב לסיים.
תמר זנדברג: זה מאוד מאוד מתעתע ומאוד קשה לעקוב אחרי זה ואני חושבת שכן אנחנו צריכים למצוא את הדרכים להחיל את הנושא הזה, במסגרת הדיון הכללי שלנו על אלימות ויחסים חברתיים באופן כללי, בצורה אבל שהיא תהיה אפקטיבית ועניינית ולא תנסה לתפוש סוסים שברחו מהאורווה.
יעקב מרגי: המועצה לשלום הילד, לאחר מכן עיר ללא אלימות ואנחנו נסכם.
<רחלי הכהן: אני עו"ד רחלי הכהן.
<רחלי הכהן: אני רק רוצה להשלים את התמונה לגבי הנתונים שהוצגו פה מקודם.
<רחלי הכהן: יש לנו נתונים שאמנם הם מראים את מקרי הקיצון, הם בכל זאת יכולים בהחלט להעיד על מגמה מסוימת.
<רחלי הכהן: אלו נתונים שהתקבלו מאגף המידע של משרד הבריאות בשנת 2015, גם לגבי אלכוהול, ששם אמנם גם אם יש ירידה לפי הנתונים האחרים באחוז האוכלוסייה, המקרים שבהם ילדים מופנים לחדרי מיון כן עלה, לא באופן משמעותי אבל מ- 24.5 ב- 2013 עלה ל- 26.6 ב- 2014.
<רחלי הכהן: לגבי השימוש בסמים, הוא עלה משמעותית.
<רחלי הכהן: זאת אומרת, אם ב- 2010 השיעור ל- 100,000 בכלל הילדים היה 2.4 הוא הכפיל את עצמו ובשנת 2014 עמד על 4.4.
יעקב מרגי: זה מתחבר לתחושה.
<רחלי הכהן: זה אמנם מקרה קיצון, אבל בהחלט זה מראה על מגמה.
מירב בן ארי: מי החליף את יצחק קדמן?
מירב בן ארי: עו"ד ורד וינדמן.
יעקב מרגי: היא מגיעה לפה מדי פעם, לדיונים.
מנחם אליעזר מוזס: עד כמה מצלמות החצר, שהשקיעו בזה מיליונים, מאות מיליונים, משפיעות על הירידה באלימות?
<הילה סגל: מצלמות החצר לא הותקנו כדי לטפל באירועי אלימות.
<הילה סגל: יש פה סוגיה מורכבת ביותר בכל מה שקשור לפרטיות, להגנת הפרטיות.
<הילה סגל: הן הותקנו כדי למנוע ונדליזם חיצוני.
יעקב מרגי: על הדרך אנחנו נהנים מהן, אנחנו לא מתלוננים.
<הילה סגל: לא לא, זה מאוד מורכב.
<הילה סגל: אני אשמח לשתף.
יעקב מרגי: כשזה קשור בילדים שלנו, אין לנו בעיה.
יעקב מרגי: נכון, לא קיצוני, אבל בכל-זאת.
<הילה סגל: זה מאוד מורכב ואם יהיה דיון בנושא הזה, אני אשמח להציג את המורכבות עם משרד המשפטים, זה סיפור אחר.
יעקב מרגי: זה בסדר, זה לא הדיון כאן כרגע.
יעקב מרגי: עיר ללא אלימות, מה אתם עושים בקרב בני נוער, ככה על רגל אחת, בבקשה, סליחה שאני מאיץ בך.
<גונן ירום: זה בסדר, אני אתייחס בקצרה.
<גונן ירום: אי-אפשר לדבר על אלימות במערכת החינוך באמת בלי להזכיר ובלי לדבר על מה ש-עיר ללא אלימות עושה, יחד עם משרד החינוך ובשיתוף עם משרד החינוך.
יעקב מרגי: ויחד עם משטרת ישראל ויחד עם הרשויות המקומיות.
<גונן ירום: בתוך בתי הספר יש לנו פרויקט מאוד גדול של מדריכי מוגנות שיש להם שמות שונים, לא משנה כרגע מה השם.
<גונן ירום: זה בעצם מאפשר למערכת החינוך במקומות שבהם זה קיים, להתמודד עם תופעת האלימות בצורה אפקטיבית יותר.
<גונן ירום: יש לנו היום מאות מדריכי מוגנות שפרושים.
יעקב מרגי: אתם מחולקים ברוחב או לפי צורך?
<גונן ירום: זה לפי צורך.
<גונן ירום: זאת אומרת, אין לנו תקציב לכסות את כל בתי הספר בארץ.
<גונן ירום: המקומות שאנחנו פועלים בהם, ב- 151 רשויות בכל המגזרים, דרך אגב, אנחנו פרושים עם מדריכי מוגנות בהתאם לתקציב היישובי שאנחנו נותנים כמובן לכל יישוב בהתאם למיפוי.
יעקב מרגי: מה עושה מדריך מוגנות.
<גונן ירום: מדריך מוגנות בעצם מאפשר למערכת להתמודד טוב יותר.
יעקב מרגי: בוא, מבחינה פרקטית, מה הוא עושה?
יעקב מרגי: מה הוא עושה?
<גונן ירום: אני אגיד מה הוא עושה.
<גונן ירום: זה בן אדם שנמצא בבית הספר.
יעקב מרגי: את זה אני יודע.
<גונן ירום: מהרגע שהילדים מגיעים לבית הספר, הוא עומד בכניסה בשער, רואה שהילדים מגיעים עם תלבושת, מגיעים כמו שצריך, מוודא שהם לא מביאים אתם דברים שהם לא אמורים להביא אתם.
<גונן ירום: בהפסקות הוא מסתובב בחצרות, במסדרונות, מוודא שאין אירועים חריגים.
יעקב מרגי: הוא מבצע פעולות פרטניות מול תלמידים?
<גונן ירום: אם יש אירועים חריגים, הוא יודע איך להתמודד ואיך להפנות.
<גונן ירום: הוא לא גורם חינוכי, אבל הוא סוג של גורם שמסייע לבית הספר להתמודד עם אירועי משמעת, עם אירועי אלימות בחצרות ובמסדרונות של בתי הספר.
<גונן ירום: יש מודלים שונים של הדבר הזה במקומות שונים, זה לא אחיד בכל מקום.
<גונן ירום: יש מקומות שהוא מוציא ילדים שמפריעים למורים בזמן השיעור ולוקח אותם לחדר פסק זמן, יש מקומות שהוא רק נמצא בעיקר בחצרות ובמסדרונות.
<גונן ירום: אבל הוא מהווה תוספת משמעותית לנושא הזה והוא בעצם מאפשר לצוות החינוכי לתפקד.
מירב בן ארי: למי הוא מדווח?
<הילה סגל: יש לנו מסמך של שותפות מצוין, שבו הדברים מוגדרים בדיוק.
מירב בן ארי: לא לא, רק שאלתי שאלה פשוטה.
מירב בן ארי: הוא מדווח למנהלת בית הספר?
<גונן ירום: למנהלת בית הספר.
<הילה סגל: למנהלת בית הספר.
<הילה סגל: הרבה פעמים יוזמים פעילות יזומה, כדי לסייע לילדים לעשות משהו חיובי בהפסקה.
<הילה סגל: ילדים ניגשים אליהם ורואים בהם הרבה פעמים דמויות לחיקוי.
<הילה סגל: יש לנו שיתוף פעולה מלא עם עיר ללא אלימות ובדיוק הגדרת תפקידים, כדי שדבר כזה באמת לא ייפול בין הכיסאות ואנחנו מודים על השותפות הזו שהיא מאוד חשובה.
יעקב מרגי: סיכום, בבקשה.
<גונן ירום: סיכום בחצי משפט.
<גונן ירום: עיר ללא אלימות פועלת על כל הרצף.
<גונן ירום: יש לנו תוכניות למניעת אלימות כבר מגני ילדים, כמו תוכנית אילנות, כמו תוכנית ללמוד לחיות ביחד, שזו תוכנית של משרד החינוך, למעשה.
<גונן ירום: זאת אומרת, אנחנו עובדים בשיתופי פעולה על כל הרצף, מגני ילדים, דרך בתי ספר, חטיבות, תיכונים, יש לנו פרישה לא רעה בכלל.
<גונן ירום: אני חושב שגם שיתוף הפעולה הזה, מביא תוצאות בתחום.
<יהושע באוור: היה כדאי גם להגיד כמה מדריכים יש להם, זה בטל ב- 60.
יעקב מרגי: סליחה, זה שאתם מתפרצים, לא אומר שהוא לא אמר את זה.
יעקב מרגי: הוא אמר את זה בתחילה.
<יהושע באוור: מה הוא אמר?
<יהושע באוור: מספרים.
מירב בן ארי: נקב, 151.
יעקב מרגי: ברשויות.
<יהושע באוור: כמה מדריכים?
<משה אשכנזי: אנחנו מדברים על 4,200 בתי ספר במגזר היהודי.
<משה אשכנזי: יו"ר נציבות הורים מוסדית, משה אשכנזי.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר מילה בתור היוזמת של ההצעה, רק מילה אחת, אדוני, ברשותך.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לכם תודה על הסקר המקיף שהבאתם ועל הנתונים, הרבה פעמים אנחנו מגיעים כאן לוועדה ושומעים תשובות אמורפיות כאלה, אז אני רוצה להגיד לכם תודה שהבאתם את הסקר, הוא בהחלט חשוב וגם למשטרה ולכל שאר הגורמים.
מירב בן ארי: אני עדיין מוטרדת, בגלל שאני מסתובבת עם חברת הכנסת זנדברג, לא יותר מדי, תמיד אני נהנית, אבל בגלל שאנחנו מסתובבות ומסיירות המון, אנחנו רואות כמה שהולך ויורד הגיל.
מירב בן ארי: לכן, אני מוטרדת, אבל זה כבר באחריות יו"ר הוועדה.
מירב בן ארי: גם לחברת הכנסת זנדברג שעושה עבודה מאוד מאוד טובה, המחברת בין העניין של החינוך ובני נוער לנושא מניעת נגע הסמים.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל חברי הכנסת שיזמו את הדיון, חברת הכנסת מירב בן ארי שהיתה נוכחת כאן.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת על הסקר, המדידה וניתוח הנתונים של ראמ"ה ושמחה לשמוע ולהיווכח בירידה בנתונים שמוצגים בדו"ח.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל את הנתונים גם על אלימות ברשת, מה שנקרא אלימות דיגיטאלית.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה בדאגה על עלייה בתחום הסמים והאלכוהול מצד המועצה לשלום הילד, נתונים שהוצגו על-ידי המועצה לשלום הילד.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להגיש תוכנית להתמודדות עם הנתונים שהוצגו על-ידי המועצה לשלום הילד.
יעקב מרגי: הוועדה תמשיך לעקוב אחר ההתפתחות בנושא הזה ותקיים דיון במהלך הכנס הבא.
מירב בן ארי: בוקר טוב לכולם, אני מתנצלת על האיחור, היתה פגישה מאד חשובה עם מיכל המנכ"לית ולכן התעכבתי.
מירב בן ארי: אנחנו מתחילים את ועדת החינוך התרבות והספורט, היום 13.12.2016, י"ג בכסלו תשע"ז, אני אחליף את חבר הכנסת יעקב מרגי, יו"ר הוועדה.
מירב בן ארי: הנושא הוא חופש הביטוי של סטודנטים ועובדי הוראה וחשש מורים לאזרחות לקיים שיח פוליטי בכיתות, כמובן ששני הנושאים האלה לא סתם מגיעים, אלא בשל העובדה שהכנסת מציינת היום את יום זכויות האדם.
מירב בן ארי: אני מודה גם לחברי הכנסת שהצטרפו, אנחנו רוצים לקיים דיון ענייני ולא מתלהם, זו ועדת חינוך גם, חשוב לנו לשמוע את הדעות.
מירב בן ארי: אני מודה שהתפרסמה כתבה ארוכה מאד בעיתון הארץ על הנושא של המורים, לאזרחות בעיקר.
מירב בן ארי: אנחנו באמת רוצים לשמוע את הדעות, אם אנחנו עוסקים ביום זכויות האדם ואנחנו עוסקים בחופש ביטוי, אז אני מאד מבקשת שתשמרו על חופש הביטוי אחד של השני, בצורה נעימה ולא באופן מתלהם, אין שום מטרה לעשות כאן דיון מתלהם וצועק.
מירב בן ארי: אז אני אתחיל את הדיון, אבל אני אתן לחבר כנסת כדי שנשמע את כולם.
מירב בן ארי: חבר הכנסת יוסי יונה, אתה רוצה להתחיל?
מירב בן ארי: אנחנו נשמע קודם כל את משרד החינוך, דניאלה פה?
<דניאלה פרידמן: אני מעדיפה לחכות כי שתיהן תקועות בפקק.
מירב בן ארי: אוקיי, אז אנחנו נתחיל עם הסטודנטים ואז נעבור, כי גם ככה משרד החינוך זה פחות רלוונטי לנושא הסטודנטים.
מירב בן ארי: מי מהמל"ג פה?
<עומרי גולן: אני, עורך דין עומרי גולן.
מירב בן ארי: היי עומרי, אתה רוצה להתחיל?
<עומרי גולן: אין בעיה.
מירב בן ארי: אוקיי, אז בבקשה, עורך דין עומרי גולן מהמל"ג ,תתיחס לנושא הזה.
<עומרי גולן: אני אתאר קצת את ההחלטות האחרונות שהיו במל"ג וגם החידוש שאנחנו הולכים לקראתו.
<עומרי גולן: בשנת 2010 כמו שאתם יודעים, פרסמה המל"ג גילוי דעת וזאת לאחר שהיא דנה בטענות בדבר חופש אקדמי ופלורליזם.
<עומרי גולן: במסגרת גילוי הדעת, היא הצהירה כי החופש האקדמי הינו ערך יסוד בהשכלה ובמחקר וכי הוא ערך שעליו יש להגן, על מנת להבטיח את מצוינות בהשכלה הגבוהה.
<עומרי גולן: החופש האקדמי הוא החופש לחקור ולחשוב ללא מגבלה, ביחס לתלמידים המחויבות של המוסד היא לחתור לחשיפתם למבט מקיף ככל שניתן, על מגוון המידע והטיעונים הרלוונטיים בתחומי הידע שהם רוכשים במהלך לימודיהם.
<עומרי גולן: יחד עם זאת, כפי שבא לידי ביטוי בהחלטות עבר של המל"ג יש לדחות כל ניסיון לפוליטיזציה של האקדמיה ולמנוע מצב בו סטודנטים או מרצים יסבלו מדחייה, השתקה, הדרה או אפליה בשל מאפייניהם או השקפותיהם האישיות ובכלל זה - - -
<קריאה: תגיד שוב, כי זה נשמע שזה סתר את אחד השני.
<עומרי גולן: מה סתר?
<קריאה: למנוע פוליטיזציה?
מירב בן ארי: לא לא, סליחה.
<קריאה: לא הבנתי, תסביר.
מירב בן ארי: תקריא לה עוד פעם, אבל תני לו לפחות לסיים.
<עומרי גולן: למנוע מצב שסטודנטים או מרצים יסבלו מפגיעה - - -
<קריאה: ומה היה המשפט הקודם?
<עומרי גולן: יחד עם זאת, כפי שבא לידי ביטוי בהחלטות עבר של המל"ג יש לדחות כל ניסיון לפוליטיזציה - - -
<קריאה: שני משפטים סותרים.
<עומרי גולן: למה?
<קריאה: אני אחכה לתורי.
מירב בן ארי: ברור שתחכי לתורך.
<עומרי גולן: אני לא מצליח להבין את הסתירה, אבל בסדר.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע אותו, סליחה, אני ביקשתי, את פספסת את ההקדמה שלי מיכל, אבל ביקשתי שבגלל שזה יום זכויות אדם לשמור על חופש הביטוי.
מיכל בירן: אני הפסקתי את עצמי.
מירב בן ארי: את תדברי ותשמרי על זכותך.
מירב בן ארי: תמשיך עומרי.
<עומרי גולן: גינויים של מרצים וקידומם צריכים להתבסס על מצוינות במחקר ובהוראה ולא על שיקולי זרים כלשהם, ובכלל זה עמדות פוליטיות, כמו כן המינויים והקידומים צריכים להעשות על פי כללים אקדמיים ברורים ובתהליך מסודר.
<עומרי גולן: בהתאם לגילוי הדעת שפרסמה המל"ג בשנת 2010, השמירה על האמור היא באחריות המוסדות והיא נובעת מהמחוייבות לחופש אקדמי והיא חיונית גם לשמירה על אמון הציבור במערכת ההשכלה הגבוהה ובכל אחד מהמוסדות שלה.
<עומרי גולן: במקרים בהן מוגשות תלונות – ומוגשות בזמן האחרון לא מעט תלונות - - -
מירב בן ארי: על המרצים?
<עומרי גולן: על המרצים, כן.
<עומרי גולן: על מוסד לפעול לבדיקתן ולטפל בהן בדרכים המתאימות.
<עומרי גולן: כמו כן - - -
מירב בן ארי: מה הן הדרכים המתאימות לטפל במרצה שהוגשה נגדו תלונה?
<קריאה: אני יכול להרחיב את השאלה?
<קריאה: לא כדי להעיר.
<קריאה: אתה יכול לפרוש לפנינו את המנגנונים שקיימים היום - - -
<עומרי גולן: אני חושב שיש כאן את נציגת ור"ה והיא תשמח בטח להרחיב על המנגנונים בתוך המוסדות.
<קריאה: מה המנגנונים שקיימים כשמקרים כאלה באים לפתחכם והאופן שבו אתם נוהגים.
<עומרי גולן: כדי להיות מדויקים אני חושב שראוי שנציגת ור"ה תציג את הדרכים המשמעתיים שנהוגים בתוך המוסדות לטפל בדברים מהסוג הזה.
<עומרי גולן: אני אמשיך להציג את העמדה שלנו, בנוסף, החליטה המועצה להשכלה גבוהה לקיים דיאלוג עם המוסדות להשכלה גבוהה, בכל הנוגע ליישום האמור בגילוי הדעת מ-2010 ולסייע להם בכך.
<עומרי גולן: אבל בפועל נמצא שההחלטה שפורטה בגילוי הדעת, היא בלתי נתנת להפעלה כמעט בפועל, זה מה שראינו, כיוון שהיא נעדרת אמות מידה והיא חסרת פירוט באשר למרכיבים השונים והסוגיות המורכבות העולות ביישומה.
<עומרי גולן: על הרקע הזה – זה החידוש – פנה לאחרונה שר החינוך ויושב ראש המל"ג מר נפתלי בנט אל פרופ' אסא כשר, על מנת שיגבש וניסח המלצות למל"ג בדבר עקרונות להתנהלות אתית ראויה של המוסדות להשכלה גבוהה בממשקים שבין פעילותם האקדמית, לפעילות הפוליטית שקיימת למעשה במוסדות.
<עומרי גולן: מדובר על מעין קוד אתי, להתנהגות הראויה במקרים מהסוג הזה.
<עומרי גולן: בכדי לגבש את ההמלצות התבקש פרופ' כשר לפגוש את ראשי המוסדות להשכלה גבוהה - - -
<קריאה: פרופ' כשר גם את הקוד האתי - - -
<עומרי גולן: של צה"ל, כן, לא רק.
<קריאה: זה אומר שהוא פסול מכל דבר?
<עומרי גולן: לא.
מירב בן ארי: הוא נתן כאן הערת אגב, תמשיך בבקשה.
<עומרי גולן: כדי לגבש את ההמלצות, התבקש פרופ' כשר לפגוש את ראשי המוסדות, את המרצים, את הסטודנטים ככל שימצא לנכון, בנוסף הוא יוכל גם לשתף את הציבור, לפנות לציבור לשם הגשת הצעות.
<עומרי גולן: את ההמלצות עתיד הפרופ' להגיש למועצה להשכלה גבוהה תוך ארבעה חודשים.
מירב בן ארי: מתי זה?
<עומרי גולן: תוך ארבעה חודשים, ממש מלפני שבוע.
מירב בן ארי: עכשיו זה התחיל.
<עומרי גולן: כן, ממש לפני שבוע.
<עומרי גולן: כמובן שהקוד האתי יגיע למליאה שלנו ויעלה להצבעה.
מירב בן ארי: ור"ה, תודה עומרי.
<דבורה מרגוליס: דבורה מרגוליס, ראש מינהל ור"ה.
מירב בן ארי: ור"ה – כולם יודעים, כן?
<דבורה מרגוליס: ור"ה – ועד ראשי האוניברסיטאות.
<דבורה מרגוליס: בכל האוניברסיטאות קיימים תקנונים מאד מאד מסודרים ומוגדרים לגבי כל מה שקשור בפעילות הציבורית והפוליטית בתוך הקמפוסים.
<דבורה מרגוליס: התקנונים האלה שומרים גם על הצורך והרצון של הסטודנטים וחברי סגל לפעמים לקיים פעילות ציבורית ופוליטית בתוך הקמפוסים וגם משתדלים לייצר מצב שגם ישמר הסדר וגם תשמר שגרת העבודה והלימודים בתוך הקמפוסים, לא תמיד שני הדברים האלה משתלבים.
<דבורה מרגוליס: יש פה נציגים גם ממכון וייצמן וגם מאוניברסיטת בר אילן – אם תרצו דוגמאות קונקרטיות איך מתנהלים שם, בכל מקרה התקנונים מאד מסודרים, יש מנגנון בכל האוניברסיטאות בדרגת רקטור ולפעמים גם נשיא ומנכ"ל ששותפים לקבלת החלטה לגבי קיום אירוע פוליטי, והיה מדובר באירוע פוליטי שיש לו אלמנטים בעייתיים מבחינת סדר ציבורי, שמירה על - - - וכו', יש מגנון של ערעור במידה ולא מאשרים קיום אירוע – יש למי לפנות ואפילו ברמה מיידית של מהיום להיום, בכל האוניברסיטאות הדברים האלה מאד מסודרים.
<דבורה מרגוליס: באמירה יותר ממוקדת, כיוון שאנחנו יודעים שהטענות הן גם מימין וגם משמאל והאוניברסיטאות הן במוקד טענות מכאן ומכאן, ככל הנראה אם כולם מתלוננים אז כנראה שכולם גם מקבלים מה שהם רוצים.
<קריאה: אני לא בטוחה שההסק הלוגי הזה היה תקף, אבל נגיע לזה.
מירב בן ארי: זו זכות הדיבור שלך, אתה מוזמן, בבקשה, פרופ' יוסי יונה.
יוסי יונה: אני רוצה לפני זכות הדיבור, להמשיך ולהקשות, נראה שהסוגיה שבה אנחנו עוסקים היא לא נוגעת לאירועים פוליטיים ומה הם התנאים להתקיימותם.
מירב בן ארי: לא כשמשתמשים באולם של האוניברסיטה אלא נגיד התבטאות של מרצה בתוך המערכת.
יוסי יונה: אנחנו מדברים עכשיו - - -
<קריאה: אוניברסיטת חיפה למשל נותנת רק שעתיים בשבוע, באולם הכי רחוק, שיש בו מקום רק ל-200 אנשים, יש דרכים להתעמר ומתעמרים.
מירב בן ארי: אירוע של מה?
<קריאה: אני מכירה למשל את הפעילות של תאי אופק שלנו ואני מכירה כמעט בכל המוסדות התעמרות מכוונת גם בעניין המקום, אבל אתם צודקים כרגע לא על זה אנחנו דנים.
יוסי יונה: אני רוצה לשאול שאלה.
מירב בן ארי: לא התייחסת, אני אחדד, לא התייחסת למה קורה עם מרצים שיש להם התבטאויות, איך אתם מטפלים בזה?
מירב בן ארי: כששאלתי את עומרי הוא אמר שאת תגידי, אז בבקשה.
יוסי יונה: אולי להרחיב, כשמדברים על הקוד האתי, כשהשר דיבר בזכות קינונו של הקוד האתי, עד כמה שהבנתי משגת, הוא לא התכוון לאירועים הפוליטיים ומה תהיה המסגרת של פעולתם או היקפם, אלא קוד אתי במובן זה של המרצה שעומד בפני סטודנטים, הוא מדבר ואז יש יומרה ששם ניתן לאכוף את הקוד האתי ועל כך אני תוהה אם יש לך מה לומר, אם יש מנגנונים שעוסקים בסוגיות האלה היותר בעייתיות, יותר רגישות, יותר מורכבות.
מירב בן ארי: בואי, אני אפשט לך את זה, כי הוא הפילוסוף פה וזה ידוע, אנחנו עובדים הרבה ביחד.
יוסי יונה: בטח היא הבינה, לא?
מירב בן ארי: אני אפשט לך את זה, היה עכשיו לצורך העניין מרצה שהוגשה עליו תלונה – ימין, שמאל, לא משנה לי כרגע.
מירב בן ארי: התבטא באופן שנתפס בעיני סטודנטים כפוגעני אז אני שואלת מה נעשה, תגידי לי מה אתם עושים.
מירב בן ארי: אני אשאל ספציפית את בר אילן ווייצמן אבל את בתור ורה.
חנין זועבי: לא, אבל אפשר גם שאלה להבין את התמונה, האם אתם מתלוננים שיש אי ניצול או ניצול לא נכון של חופש הביטוי, האם אתם מסכימים שיש בעיה כזאת?
חנין זועבי: או שאתם אומרים תאור המצב קודם כל.
חנין זועבי: לא שיש בעיה של דיכוי המרצים והסטודנטים, קודם כל תאור המצב, מה הבעיה, איך אתם מגדירים את הבעיה?
חנין זועבי: זה ניצול של חופש ביטוי, חופש ביטוי יתר או דיכוי של הדעה של האקדמאי.
חנין זועבי: קודם כל תגידו לנו, תגדירו את המצב, מול איזו בעיה אנחנו ניצבים, אחר כך - - -
חנין זועבי: מה הבעיה, להבין את הבעיה.
<דבורה מרגוליס: מה שאני הולכת להגיד לא יערב לאזניכם, אבל זו כרגע התשובה - - -
חנין זועבי: תגידי דעתך.
<דבורה מרגוליס: זו תשובה שקיימת - - -
מירב בן ארי: היא מייצגת את ור"ה, מה זה דעתה?
מירב בן ארי: מה היא באה - - -
<דבורה מרגוליס: תשכחי את הדעה שלנו, את תגידי את מה שאת חייבת להגיד.
<דבורה מרגוליס: סעיף 15 לחוק המל"ג, אני יודעת שזה נלעס עד דק ושאתם לא אוהבים את התשובה הזאת, אבל זו התשובה שבעצם מגנה על האוניברסיטאות בהקשר הזה.
<דבורה מרגוליס: בסעיף 15 לחוק המל"ג נקבע שלמוסדות האקדמיים ביש ישנו חופש אקדמי וניהולי לנהל את ענייניהם.
<דבורה מרגוליס: בהקשר הזה, חופש אקדמי זו הזכות ואולי אף החובה להביע עמדות, גם תוך כדי לימודים, במסגרת העבודה האקדמית שנעשית באוניברסיטאות.
<דבורה מרגוליס: תלונות ספציפיות שמוגשות כנגד מרצה או התבטאויות כאלה ואחרות מתבררות באופן נקודתי לפי התקנונים, בכל מוסד ומוסד.
חנין זועבי: כלומר, את אומרת חופש ביטוי - - -
מירב בן ארי: סליחה, לא.
מירב בן ארי: ביקשת שאלת הבהרה וקיבלת - - -, אז בואי שניה מחכים.
מירב בן ארי: יש לנו שני נושאים כאן.
מירב בן ארי: הבנתי, אמרת לי את מה שטחנו עד דק, כמו שאנחנו אומרים תמיד, כמו בכל ועדת חינוך, חופש אקדמי הוא כסות הכל.
מירב בן ארי: בבקשה, פרופ' יוסי אני כבר אומרת לך לא להאריך.
יוסי יונה: לא להאריך מידי.
יוסי יונה: אני רוצה, גברתי יושבת הראש, להתחיל בדוגמה אבסורדית כדי להראות עד איפה זה יכול להגיע, הניסיונות להגביל את חופש הביטוי.
יוסי יונה: שנים ארוכות אני לימדתי באוניברסיטת בן גוריון פילוסופיה של החינוך, אז הגיעה אלי תלונה מצד סטודנטים על כך שיש איזה שהוא אלמנט פוגעני בחומר הלימוד שאותו אני מלמד ומה זה היה?