GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עליאן אלקרינאוי: אבל תנסי לעמוד בלוח הזמנים, כי יש לנו סדר יום.
<עליאן אלקרינאוי: סליחה שאני ככה, אבל אני צריך גם - - -
<יעל פישר: לא, אני רגילה שמגיעים אליי ואז - - - בסדר.
<יעל פישר: אני אספר על בית ספר לתארים מתקדמים ואז אני אשלים את מה שלא נאמר בתכניות נוספות מהפן של הרקטור.
<יעל פישר: יש לנו כיום חמש תכניות בבית ספר לתארים מתקדמים.
<יעל פישר: התכנית הוותיקה ביותר היא Med במינהל מערכות חינוך.
<יעל פישר: היינו המכללה הראשונה בארץ שפתחנו את התכנית הזאת, קיבלנו השנה אישור לתכנית עם תזה, אנחנו המכללה הרביעית בארץ עם תזה.
<יעל פישר: יש לנו מתוך התכנית הזאת קרוב ל-20 סטודנטים, שעם העבודות שהם עשו אצלנו לפני התזה, התקבלו לתואר שלישי באוניברסיטאות בישראל.
<יעל פישר: אז זה מבחינת השאלה ששאלת מקודם.
<יעל פישר: התכניות עד עכשיו הן Med כי רק עכשיו התאחדנו שתי המכללות ויכולנו לעבור, Med בתרבות עם ישראל והוראתה, שזה מקצוע חובה היום בבתי הספר.
<יעל פישר: בחינוך מיוחד, דיברנו מקודם על סף כניסה לתכניות וכאן אני כן רוצה להתעכב.
<יעל פישר: המועצה להשכלה גבוהה עומדת בכל תוקף שממוצע הכניסה לתכנית הזאת יהיה ממוצע 85 בתואר ראשון, כאשר אנחנו נאבקים איתם כבר שלוש שנים שיורידו - - -
יעקב מרגי: - - - במקומות אחרים?
<יעל פישר: בחלק ובחלק.
<יעל פישר: זאת אומרת אם אני מדברת על לוינסקי, אבל אם אני מדברת על מקומות אחרים, התשובה היא לא.
יעקב מרגי: מה זה מקומות אחרים?
<יעל פישר: כגון האוניברסיטה.
<יהודית גידלי: באוניברסיטה את לא צריכה 85?
יעקב מרגי: לאוניברסיטאות עומדת הזכות - - -
<אתי גרובגלד: להחליט בעצמם.
יעקב מרגי: אוקיי, בסדר, הבנתי.
<יעל פישר: זה למשל באזור שלנו, באזור הדרום, זאת מגבלה, כי אנחנו רוצים כמה שיותר אנשים טובים בחינוך מיוחד, להכניס אותם עם תארים שניים לבתי הספר ובאמת להשביח את כוחות ההוראה שעובדים עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים.
<יעל פישר: אז זו דוגמה, למשל, של הגבלה.
<יעל פישר: תכנית נוספת שיש לנו היא הוראת מתמטיקה לבית הספר היסודי.
<יעל פישר: אנחנו פותחים השנה בשמחה רבה תכנית של M-Teach שזו תכנית שבאים עם תואר ראשון דיסציפלינרי ותוך שנתיים יוצאים גם עם תעודת הוראה וגם עם תואר שני.
<יעל פישר: תכנית מאוד אטרקטיבית, נפתח אותה עם כמות יפה של סטודנטים.
יעקב מרגי: בדרבון ותקצוב של משרד החינוך?
<עליאן אלקרינאוי: כן, בהחלט.
<יעל פישר: אנחנו מאוד מקווים שבתשע"ח נפתח פעם ראשונה MA במכללה לייעוץ.
<עליאן אלקרינאוי: זה בדרך.
<יעל פישר: כבר יש ועדה וזה מתקדם, אנחנו מאוד מקווים שנפתח Med להוראות מדעי הרוח והחברה בעידן הדיגיטלי.
<יעל פישר: זה קצת מתעכב יותר במל"ג ואנחנו כן מגישים עוד שלוש תכניות חומש.
<עליאן אלקרינאוי: ויש לנו גם את קלינאי תקשורת.
<יעל פישר: זה תיכף נשלים.
<יעל פישר: קלינאי תקשורת הולך לבית הספר למדעים, זה תואר ראשון.
<יעל פישר: אני תיכף אעשה השלמה שם.
<יעל פישר: שלוש תכניות, אחת מהן MA בפסיכולוגיה קלינית, MA בפסיכולוגיה חינוכית, כשהדגש הוא על רב תרבותיות וריבוי תרבויות וחוסן חברתי, שזה מאוד חשוב, על זה אנחנו בעצם בונים את המכללה, על הנושא של חוסן חברתי וריבוי תרבויות.
<יעל פישר: בנוסף לזה אנחנו מגישים תכנית של Med בנוירו פדגוגיה.
<יעל פישר: כך שאנחנו רוצים להגיע למעין התמקדות בנושאים האלה של חוסן, נוירו פדגוגיה, ייעוץ חינוכי וכו'.
<יעל פישר: זה מבחינת התכניות שלנו בתואר השני, אבל כן הייתי רוצה להגיד עוד דבר אחד על בית הספר לתארים מתקדמים.
<יעל פישר: אחד הדברים היפים, אנחנו מזמינים כל מי שרוצה להיכנס לשיעורים שלנו, זה לראות את השילוב בין כל האוכלוסיות, זאת אומרת חרדים וערבים, שבינם הם מוסלמים ונוצרים, יש לנו דרוזים, יש לנו דתיים לאומיים ויש לנו חילוניים והם יושבים ביחד - - -
יעקב מרגי: למה את מתאמצת?
יעקב מרגי: פני החברה הישראלית, במשפט אחד.
<יעל פישר: זה היה המשפט המסכם.
<יעל פישר: זאת אומרת אם רוצים להיכנס לראות את פסיפס החברה הישראלית בשיעור אצלנו, בקבוצות למידה משותפות, זאת חוויה גדולה מאוד.
<יעל פישר: כל פעם שאני נכנסת לכיתה, ואני באה מתחום של מינהל החינוך, אני נהנית מזה מחדש.
<יעל פישר: אז זה לגבי בית הספר של תארים מתקדמים, אבל אני כן רוצה טיפה להשלים על דברים נוספים שלא נאמרו על המכללה ואולי חשוב להגיד.
<יעל פישר: קודם כל יש לנו קבוצה של מורות חיילות שבאות ללמוד אצלנו תוך כדי השירות הצבאי.
<יעל פישר: הן מקבלות אקרדיטציה וכאשר הן ישתחררו מהצבא הן יכולות לבוא ולהשלים תעודת הוראה.
<יעל פישר: אנחנו ביקרנו ביום רביעי שעבר, אתי ואני, ביער הבה"דים וחתמנו איתם על הסכם שיתוף פעולה.
<יעל פישר: גם מבחינת אקרדיטציה בקורסים שלהם של ההדרכה, לעתיד, לאחר שהם ישתחררו.
יעקב מרגי: הוועדה הקדימה אתכם בשנתיים.
<יעל פישר: אנחנו יודעים ואנחנו דיברנו על זה כשאנחנו היינו איתם, סיפרנו להם שאתם באים לבקר, אז הם אמרו 'כן, אנחנו', בערך אמרו דבר כזה 'הקדמנו אתכם'.
<עליאן אלקרינאוי: אנחנו בקשר איתם כבר שנתיים.
<יעל פישר: אנחנו בקשר איתם כבר שנתיים, גם לתכניות עתידיות של חיילים שישתחררו, אבל גם לתכניות של חיילים וקצינים ונגדים שנמצאים עכשיו בתוך עיר הבה"דים.
<יעל פישר: יש לנו מרכז גדול לפיתוח מקצועי, שהוא כרגע פיתוח מקצועי של עובדי הוראה.
<יעל פישר: בגלל שאנחנו במקור היינו מכללה להוראה ואז התפתח הפיתוח המקצועי, כי זה - - - המרכז הזה קיים, יש לנו תכנית מצוינים, של סטודנטים מצוינים גם בבית הספר למדעים, גם בבית הספר לחינוך.
<יעל פישר: בית הספר לחינוך, התכנית לתלמידים מצוינים, אנחנו עדיין ממשיכים לעבוד עם משרד החינוך.
<יעל פישר: כמובן השלוחה החרדית שלנו, שאני חושבת שזה נושא שאני מקווה שנעלה גם אחר כך, כי אני מבינה שעל זה אנחנו נדון.
<יעל פישר: אני אתן רק עוד מילה אחת ובזה אני אסיים.
<יעל פישר: אחד ההדגשים המאוד חזקים שלנו זה הנושא של פדגוגיה חדשה, לא רק לבית הספר לחינוך, אלא בגלל שאנחנו מכללה אחת, שזה אומר גם לבנות כיתות שהן שונות, זאת אומרת לא הכיתות המסורתיות, של השורות, אנחנו פותחים חמש כיתות חדשות לגמרי, ביניהן גם כיתת סימולציה וכיתה שיישבו כמו בבר, כיסאות גבוהים וכיסאות נמוכים ומרחבים פתוחים, שאורית ואני עובדות על זה ביחד עם עוד כמה מהמכללה, כך שאנחנו באמת הולכים לכיוונים חדשים ומעניינים.
<עליאן אלקרינאוי: אורית אבידב, בבקשה, ראש רשות המחקר.
<אורית אבידב-אונגר: בשנים האחרונות, מאז האיחוד שהתחברו המכללה לחינוך והמכללה שהייתה בחסות אוניברסיטת בן גוריון, הקמנו כאן רשות מחקר.
<אורית אבידב-אונגר: חלק גדול מהסגל שהיה כאן במכללה היה במהלך השנים הרבה יותר עם אוריינטציה של הוראה, פחות אוריינטציה לקידום אקדמי, להעלאה בדרגות קידום וכחלק מהייחוד והרצון שלנו באמת, מצד אחד להידמות לאוניברסיטאות, אבל מצד שני לבנות לעצמנו חוט שדרה ייחודי מחקרי שלנו, הקמנו כאן - - -
יעקב מרגי: אתם מתוקצבי מחקר?
<אורית אבידב-אונגר: אנחנו לא מתוקצבים עם מחקר, אנחנו מחויבים, על פי הסכמי ות"ת, כל מי שעובד כאן דרך הסכם ות"ת, על פי ההסכם הקיבוצי, אנחנו חייבים להקצות לו תקציב מחקר.
<אורית אבידב-אונגר: יש כאן במכללה הרבה מאוד עובדים שהיו מועסקים על פי הסכמי משרד חינוך ואנחנו בנינו רשות מחקר שרואה את כולם כמקשה אחת, ועדת מחקר אחת שיש בה נציגים משלושת בתי הספר שנבחרים על ידי הסגל ועוד נציגים מהמועצה האקדמית של המכללה, בנינו מחדש תקנון מחקר, איך מחולקים הכספים והוקצה תקציב שהוא מחולק גם למועסקי ות"ת וגם למועסקי משרד חינוך.
<אורית אבידב-אונגר: הפכנו את התקציב הפנימי של המכללה מצד אחד לתקציב תחרותי, שכל חבר סגל יכול לבקש תקציב מחקר על בסיס תכנית שהוא מגיש, אבל במהלך ארבע השנים שרשות המחקר קיימת יצרנו תחרות שהתקציב כל שנה הפך כל שנה להיות תלוי, מצד אחד בתכנית שאתה מגיש ומצד שני בתפוקות שלך.
יעקב מרגי: המחקר פרוש על כל המחלקות?
<אורית אבידב-אונגר: המחקר פרוש על כל המחלקות - - -
יעקב מרגי: כולל מדעי החיים?
<אורית אבידב-אונגר: כולל מדעי החיים, כולל חינוך.
<אורית אבידב-אונגר: בחינוך אנחנו יותר שמים דגש על מחקר שהוא מחקר יישומי ואנחנו רוצים לראות איך חברי הסגל בעצם מביאים לביטוי את המחקר שלהם בתוך ההוראה שלהם.
<אורית אבידב-אונגר: עודדנו מאוד חברי סגל להציג את המחקרים שלהם בכנסים בינלאומיים, ליצור קשרים בינלאומיים, לעשות מחקר משותף, להגיש לקרנות מחקר תחרותיות.
<אורית אבידב-אונגר: אני פה אישית במכללה מעל 20 שנה, זה לא היה משהו שהיה, אני באה מהמכללה לחינוך - - -
יעקב מרגי: כשהיה בניין אחד?
<אורית אבידב-אונגר: כשהיה בניין אחד, אני גם גרה כאן באזור, בבאר טוביה, וזה לא היה משהו שהוא היה חלק מתפיסת העולם של הסגל.
<אורית אבידב-אונגר: אני יכולה להגיד שהיום, קודם כל מבחינת הפרסומים האקדמיים של המכללה, אם בתשע"ג דיברנו על 4 ספרים ו-19 מאמרים, היום אנחנו מדברים על עשרות ספרים ומעל 150 מאמרים של חברי סגל.
<אורית אבידב-אונגר: אם דיברנו בתשע"ג שהציגו 25 מרצים בכנסים אקדמיים, היום אנחנו מדברים על מעל 40 כנסים שחברי סגל מציגים.
<אורית אבידב-אונגר: יצרנו תרבות שחברי סגל שיוצאים לכנסים והמכללה מממנת את זה, מציגים את המחקרים שלהם גם כאן במכללה כאיזה שהוא אינפוט שחוזר ומשתפים בו את חברי הסגל.
<אורית אבידב-אונגר: אני חייבת לומר שאנחנו מתחילים לראות את ההישגים האלה גם בדרגות הקידום של המכללה, הרבה יותר חברי סגל מצליחים לקבל דרגות של מרצה, מרצה בכיר, פרופסורים.
<עליאן אלקרינאוי: בדרך.
<אורית אבידב-אונגר: אנחנו מאמינים שבשנים הקרובות יהיו יותר ויותר פרופסורים במכללה.
<אורית אבידב-אונגר: הדבר הזה חשוב מאוד למכללה, כי היום כדי להגיד את התכניות האקדמיות החדשות, וגם אלה שקיימות, אנחנו מעבים חברי סגל שלנו, מתבססים היום מעט על חברי סגל שמגיעים מבחוץ, ואני מאמינה שככל שהמחקר ימשיך ויתקדם, אני יכולה לומר שהיום המחקר הוא חלק מהשפה.
<אורית אבידב-אונגר: עליאן כל הזמן אמר מצוינות בהוראה, מצוינות במחקר, כן, ברור שמי שרוצה להיות פה, מי שרוצה להתקבל לפה, מי שרוצה להישאר פה צריך להיות מצוין לא רק בהוראה, לא רק ביזמות חברתית וחיבור לקהילה, אלא גם במחקר.
<אורית אבידב-אונגר: אין לי ספק שזה יסייע לנו בתכניות החדשות ובביסוס הסגל כאן במכללה כסגל קבוע ובכיר גם אקדמית.
<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שבהחלט כאן נאמרו דברים מאוד חשובים על ידי אורית.
<עליאן אלקרינאוי: אנחנו בקדנציה הזאת לפחות, שוב, איפה אלה שמבקרים את האוניברסיטאות?
<עליאן אלקרינאוי: אתה בא מתרבות של מחקר וחשוב גם להשליט את זה.
<עליאן אלקרינאוי: נכון שסוג המחקר צריך להיות יותר מחקר יישומי, כי בכל זאת אנחנו יותר בצד הפרופשנל מקצועי, אז חשוב לנו גם לייצר מודלים ייחודיים.
<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שמה שאנחנו - - -
יעקב מרגי: אני רוצה להסביר את אלה ש - - - הם לא מבקרים את האוניברסיטאות, הם מצפים מהאוניברסיטאות ליותר פתיחות וצירוף למועדון.
יעקב מרגי: הם קנאים.
יעקב מרגי: הם קנאים בתקציבי המחקר, במלחמות על תקציבי - - -
<דנה גנאור-שטרן: המכללה לא מתוקצבת.
<עליאן אלקרינאוי: לא, זה בתקציב - - -
יעקב מרגי: לא, אנחנו לא ניישב פה את הוויכוח ה - - -
<עליאן אלקרינאוי: בתקציב של ות"ת זה נלקח, גם סעיף של מחקר.
<דנה גנאור-שטרן: על כל מאמר פה - - -
<עליאן אלקרינאוי: לא כל מחקר.
<עליאן אלקרינאוי: לא, את לא מקבלת על כל מאמר באוניברסיטה - - -
<דנה גנאור-שטרן: בטח, באוניברסיטה כן מקבלים.
<עליאן אלקרינאוי: אני מקבל על מאמרים באוניברסיטה?
<דנה גנאור-שטרן: האוניברסיטה עצמה מקבלת.
<דנה גנאור-שטרן: על כל מאמר ועל כל גראנט.
<עליאן אלקרינאוי: בסדר, זה פרסום, זה משהו אחר.
<עליאן אלקרינאוי: התקצוב של האוניברסיטאות שונה מהמכללות.
<דנה גנאור-שטרן: במיוחד בקטע של המחקר.
<עליאן אלקרינאוי: בשביל זה הן נקראות אוניברסיטאות מחקר, התקצוב שלהן הוא שונה לגמרי.
<עליאן אלקרינאוי: אבל אני חושב שמה שאנחנו גם כאן מדברים, לאו דווקא ברמה של תקציב, אלא ברמה של מיתוג מוסד וגם לשים את המוסד הזה במערכת.
<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שנעשו כאן דברים מאוד טובים.
<עליאן אלקרינאוי: נעבור לדיקן הסטודנטית, ד"ר מיכל רביבו, בבקשה.
<מיכל רביבו-שטיינר: חלק מהדברים כבר נאמרו, אני רק אתן את התוספת.
<מיכל רביבו-שטיינר: קודם כל דיקן הסטודנטים מטפל במגוון מאוד רחב של תחומים שהמטרה שלהם בסופו של דבר לעזור לכל סטודנט למצות את הפוטנציאל האישי שלו.
יעקב מרגי: את יודעת, אומרים על היהודים שהם לא הרגו אותו, רק הוציאו לו את הנשמה לאט לאט.
יעקב מרגי: דיברנו על קצת קצת קצת, כמה סטודנטים יש בקמפוס הזה?
יעקב מרגי: במכללה?
<עליאן אלקרינאוי: 3,500-3,000.
<מיכל רביבו-שטיינר: אז מערך דיקן הסטודנטים נותן שירות לכלל הסטודנטים לתואר ראשון ולתואר שני, אנחנו מקבלים את הסטודנטים מהמכינות ועושים איתם תהליך, מהשלב שהם כבר במכינות, נפגשים איתם, זה לא מכינות, משלב האוריינטציה, הימים הפתוחים ועד שלב הסיום.
יעקב מרגי: המכינות כאן, נכון?
<מיכל רביבו-שטיינר: כן.
יעקב מרגי: הם לא מוגדרים כסטודנטים במכינות?
<מיכל רביבו-שטיינר: לפי הכללים של המועצה להשכלה גבוהה לא.
<יוסף גרנות: מבחינה אקדמית הם לא נחשבים סטודנטים.
<עליאן אלקרינאוי: כי הם מכינות.
<יהודית גידלי: במכינות כמה יש?
<עליאן אלקרינאוי: כ-500 ומשהו.
<מיכל רביבו-שטיינר: המטרה היא לעזור לסטודנטים למצות את הפוטנציאל שלהם, זה אומר גם מהצד של הנגישות, אם זה סטודנטים עם מוגבלויות, אם זה סטודנטים עולים חדשים, מגזר ערבי, סטודנטים שעברית זה לא שפת אם, אוכלוסיות מיוחדות, אנשים מבוגרים, יש לנו קבוצה מאוד גדולה שנקראת 30 פלוס, של הזדמנות שנייה להשכלה גבוהה, שזו אחת התכניות המבורכות, עם שיתופי פעולה גם עם רשויות מקומיות, אבל מצד שני גם מיצוי הפוטנציאל האישי בהיבט של מצוינות, גם מצוינות אקדמית וגם מצוינות חברתית.
<מיכל רביבו-שטיינר: יש לנו ברוך ה' כמה מלגאים, בוגרים שלנו, שהם במסלול ישיר לדוקטורט ואנחנו מאוד מטפחים את הנושא הזה של תכניות מצוינות, גם אקדמית וגם חברתית.
<מיכל רביבו-שטיינר: אני חושבת שבאמת, אני לא אגיד ייחודי, כי אולי יש עוד מוסדות שפועלים בצורה כזו, אבל אני חושבת שמה שמייחד או טוב אצלנו זה שמודל העבודה של דיקן הסטודנטים הוא עבודה בשיתוף פעולה עם בתי הספר.
<מיכל רביבו-שטיינר: כלומר יש לנו סיוע לימודי, למשל, אז אני לא נותנת, בניגוד למוסדות גדולים, סיוע לימודי, הסטודנט מגיע, מבקש עזרה, מקבל חונך ושלום על ישראל.
<מיכל רביבו-שטיינר: אנחנו עובדים פה עם המחלקות, עם ראשי החוגים, כדי לבנות סיוע לימודי שהוא מותאם למחלקה.
<מיכל רביבו-שטיינר: לפעמים אפילו במקום לעשות חונכות אישית אנחנו עושים תגבור קבוצתי והכול בשיתוף פעולה.
<מיכל רביבו-שטיינר: אני חושבת שזה היתרון שלנו כמוסד אקדמי לא מאוד גדול, שאנחנו יכולים לתת יחס אישי וגם לעבוד בשיתופי פעולה מאוד יפים עם בתי הספר.
<מיכל רביבו-שטיינר: שיתוף הפעולה הוא גם בפן החברתי, מבחינת פרויקטים חברתיים, אם זה קורסים משלבי עשייה, אם זה מרצים שמרכזים תכניות חברתיות, ופה נאמר, הנושא של קורסים חברתיים תמורת נק"ז, בעצם בתקופה האחרונה, בקדנציה של עליאן, בחמש השנים האחרונות, תקרת הזכוכית לעשייה חברתית מה שנקרא נפרצה ונפתח לנו כאן פתח לעשייה חברתית.
<מיכל רביבו-שטיינר: הכפלנו את נפח הפרויקטים ונפח הסטודנטים הפעילים וגם הפרויקטים הפכו להיות הרבה יותר משמעותיים וארוכי טווח.
<מיכל רביבו-שטיינר: יש לנו 28 פרויקטים תמורת נק"ז, בעצם הסטודנט חייב, אבל הוא יכול לבחור מבין 28 הפרויקטים השונים, לכל פרויקט כזה יש קהל יעד, יש לו עמותה, יש לו שותף מהקהילה, יש ליווי מקצועי, אנחנו מנהלים את זה, זה לא שהוא עושה ומביא לנו, אנחנו מנהלים את זה פה במכללה וזה מאפשר גם לסטודנטים סוג של התנסות מעשית.
<מיכל רביבו-שטיינר: הפרויקטים מותאמים גם לתחום הלימודים ובאמת אחד הדברים שאנחנו שואפים זה שסטודנטים שלנו, גם בסופו של התואר ימצאו את עצמם, או בתואר שני, זאת אומרת הנושא של ליווי קריירה זה משהו שאנחנו עובדים עליו.
<מיכל רביבו-שטיינר: ומבין הפרויקטים החברתיים, עליאן הזכיר את הפרס של המל"ג למוסד למעורבות חברתית, קדמו לו פרסים שקיבלו סטודנטים שלנו מצטייני מל"ג במעורבות חברתית, אנחנו זכינו בשנתיים האחרונות גם בפרס של עמותת נגישות ישראל, על מיזם חדשני בתחום של נגישות לאנשים שמתמודדים עם מוגבלות נפשית.
<מיכל רביבו-שטיינר: אנחנו קולטים אנשים כאלה מהקהילה, לבוא וללמוד אצלנו במסלול של טעימה אקדמית ואחר כך הם ממשיכים או לתואר או לתעסוקה.
<מיכל רביבו-שטיינר: ופרס ג'וינט אשלים, זה גם פרס מאוד יוקרתי בתחום, של פרויקט יישומי לקידום צעירים בסיכון.
<מיכל רביבו-שטיינר: אחד הפרויקטים החדשים שלנו היום זה קהילות הסטודנטים, אנחנו אחד מחמישה מוסדות שזכו בקול קורא של המועצה להשכלה גבוהה להפעיל קהילות סטודנטים.
<מיכל רביבו-שטיינר: אנחנו בחרנו להפעיל קהילת סטודנטים ברהט ובקרית מלאכי.
<מיכל רביבו-שטיינר: ברהט הקהילה פועלת כבר שנה.
<מיכל רביבו-שטיינר: אנחנו מפעילים את הפרויקטים האלה בשיתוף עם התאחדות הסטודנטים, מה שנקרא בניהול משותף, בליווי מקצועי ויש לנו כבר שתי קהילות ברהט שפעלו השנה, אנחנו עכשיו פותחים את הגיוסים לקרית מלאכי.
<מיכל רביבו-שטיינר: הרעיון של הפרויקטים האלה, אני לא יודעת אם אתה מכיר.
יעקב מרגי: מכיר, סיפור הצלחה בפני עצמו.
<עליאן אלקרינאוי: בהחלט.
<מיכל רביבו-שטיינר: אני חושבת שהייחוד שלנו כמוסד בפרויקטים האלה זה גם האפשרות לפתוח קהילת מחנכים.
<מיכל רביבו-שטיינר: זאת אומרת כרגע אנחנו פועלים, מבין הסטודנטים שפועלים בעיר שהם יכולים להיות ממגוון רחב של תכניות אנחנו לוקחים רוחבית גם את אלה שמתחום החינוך כדי לקדם את הנושא של קהילת מחנכים בערים האלה.
<עליאן אלקרינאוי: טוב, תודה רבה.
<עליאן אלקרינאוי: אז אולי לפני הסיור, אתי, נבקש מחבר הכנסת, יושב ראש הוועדה, קצת לומר כמה דברים, אלא אם, בנצי, אתה רוצה להגיד משהו?
<בן ציון פדר: אני אחר כך אדבר.
יעקב מרגי: קודם כל תודה על ההזדמנות.
יעקב מרגי: אני אתן קצת רקע.
יעקב מרגי: זו קדנציה חמישית שלי בכנסת, מתוכה אחת הייתה שר בממשלת ישראל.
יעקב מרגי: אני רוצה להגיד לכם שהקדנציה הזו מבחינתי היא הכי משמעותית ועם הכי הרבה סיפוק, כי באמת אתה נוגע באנשים בהרבה נושאים וכשאתה בא למערכת שאתה צריך לדחוף ולהזיז דברים אז אתה מרגיש שאתה עושה משהו.
יעקב מרגי: מערכות שהן קיימות ונעות ואתה הופך להיות פקיד, אז אין ספק שתחום החינוך, מעבר לתרבות והספורט, הוא נושא כבד מאוד, מורכב מאוד.
יעקב מרגי: ידוע מה שאומרים, אני אמרתי את זה, לא ידעתי שאומרים את זה לפניי, אמרתי שאם אני לוקח את הכיתה שאני למדתי בה, ואני יליד שנת 60', והכיתה שלומד בה הבן שלי היום, שהוא עולה לי"א בתיכון, תיכון מקיף, ממלכתי דתי, השינוי הוא לא כל כך גדול.
יעקב מרגי: לעומת זאת אם אני לוקח את התחומים שאני למדתי בהם ופרשתי לפוליטיקה והתמחיתי ועבדתי בהם ואני מנסה לחזור אליהם היום, אני אהיה ללא השכלה וללא הכשרה בכלל, הנושאים השתנו, התחומים השתנו, אני לא אצליח לעשות, והייתי מצטיין בתחום שעסקתי.
יעקב מרגי: זה אומר הרבה.
יעקב מרגי: נושא החינוך במדינת ישראל הוא כל הזמן בתיקונים, תיקון על תיקון, תיקון על תיקון, אין איזה עצירה שאומרים בואו נעשה משהו חדש שמתאים.
יעקב מרגי: לא לחינם, איך שתיארת, אין מה לעשות, יש כיתות חדשניות, אבל עדיין משרד החינוך, ואני לא אומר את זה בביקורת, בגלל הגודל, המסיביות שלו, צוק העתים, רציפות שלטונית, תקראו לזה איך שתקראו, הבירוקרטיה גם כן, וחבל.
<קריאה: ארגון והסתדרות המורים.
יעקב מרגי: לא, אני מבקש, לא לנגוע בנקודה הרגישה שלי.
יעקב מרגי: באתי היום הכי רגוע, אנחנו בימי בין המיצרים.
יעקב מרגי: אתה עכשיו אילצת אותי לומר מה שאני אומר כמעט כל יום, שהגיע הזמן - - -
<קריאה: חשבתי שרק אני רואה את זה.
יעקב מרגי: שהגיע הזמן שיעשו גיל פרישה בארגונים האלה, כי עד היום זה תעודת פטירה.
יעקב מרגי: זה קשור לתפקיד הקודם שלי.
יעקב מרגי: אמרתי את זה, בשבוע שעבר היה כינוס של הוועדה עם מועצת התלמידים הארצית.
יעקב מרגי: את מחייכת, היית בה, נכון?
<ליאת הלבץ: בדיון הזה לא, אבל ראיתי אחר כך.
יעקב מרגי: אז הכותרת הייתה 'מועצת תלמידים ארצית או קישוט', לאן זה?
יעקב מרגי: אני אומר לכם, לא קישוט.
יעקב מרגי: תשמעו את החבר'ה האלה, אני אומר, מה שהם תרמו לי לדיונים בשנה וחצי, נוכחותם, קודם כל בהתמדה, אם זה בחופשות, לא בחופשות, הם באים, מעפולה, הקודם היה עפולאי, הוא היה מגיע לדיונים בזמן שהוא צריך לעמוד בכל המטלות שלו והוא יוצא לשנת שירות בחו"ל.
יעקב מרגי: איכויות של בני נוער, ואמרתי שזה מתנגש לי עם הקטע של הסרטון על יוון ואני לא רוצה להיות ביוון, כי אני חושב שזה הבלטה של קומץ מאוד לא - - - כי יש לנו את הנוער האיכותי.
יעקב מרגי: אבל הנוער האיכותי הזה מקבל, אני אומר לכם, במושגים עסקיים, ועכשיו הדלקת אותי, הסטת אותי בכלל מהנושאים האלה, כי זה בוער בי ואני אומר, אם אני לוקח במושגים עסקיים את 12 שנות הלימוד שאני משקיע בילד ומודד תפוקות, אני מבזבז להם שנתיים, והייתי עדין.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני מוכן להצביע על מה כן לוותר, על מה לצמצם ועל לימוד משמעותי, ועושים לנו פה הערכה חלופית, התחילו לאחרונה הערכה חלופית, 30% פה.
יעקב מרגי: רבותיי, צריך לעשות הרבה יותר בהערכה חלופית, הרבה יותר בלימוד, איך אמרת, סטודנטים, להוביל פרויקטים, שייתנו לתלמידים האלה להוביל פרויקטים.
יעקב מרגי: לא יכול להיות שאחרי שהם מסיימים חודשיים אחרי כן אנחנו מפקידים בידיהם חיי אדם וגורלות ומשימות.
יעקב מרגי: בבית הספר אנחנו לא סומכים עליהם, כי יש כמה כאלה שמפחדים על התפקיד שלהם.
יעקב מרגי: אמרת ארגון, גם בתוך משרד החינוך יש כאלה.
יעקב מרגי: להזיז היום, אפרופו ועדת ארז ביטון, נקודה אחת, סוגיה אחת, להזיז אותה זה הליך של שמונה שנים, במושגים של משרד החינוך להטמיע בספרות או באזרחות או שינויים שעשו בספרי ההיסטוריה.
יעקב מרגי: המפמ"רית אומרת לי 'זה תהליך שארך לי שמונה שנים'.
<אתי גרובגלד: עד שהיא מסיימת הוא כבר לא רלוונטי.
יעקב מרגי: אז אתם מבינים?
יעקב מרגי: אני אומר את זה לא בביקורת.
יעקב מרגי: רבותיי, צריך לעשות משהו.
יעקב מרגי: אתה נגעת לי בארגונים, הסטת אותי, אבל אין ספק שזו קדנציה מאוד משמעותית ואני מרגיש שאני נוגע ו - - - ככה זה בווידוי אישי.
יעקב מרגי: קודם לכך הייתי יו"ר ועדת משנה לכל סוגיית הנגשת המוסדות להשכלה גבוהה, לכל בעלי הלקויות, הפיזיות, לקויות נפשיות, ויזואליות, הכול.
יעקב מרגי: לא היה לי קל מול ור"מ וור"ה וכל ה - - -
<קריאה: החבר'ה האלה.
יעקב מרגי: מדדו אותי על כל תקנה, כמה זה עולה להם דרך החור של הגרוש.
יעקב מרגי: אבל היינו עיקשים.
יעקב מרגי: לצערי הרב, כשהיינו אמורים כבר לסיים את זה, אז נתנו להם ארכה עוד פעם ל-2018 ואני כבר לא חבר הוועדה הזו ואני יו"ר ועדת החינוך של הכנסת.
יעקב מרגי: רבותיי, אני אדבר על ההנגשה.
יעקב מרגי: אין ספק, אם פעם חשבנו שלהנגיש אוכלוסיות מוחלשות, מה אכפת לנו איך יגדירו אותן, אני קורא להן מודרות, לא בזדון, אל תיקחו את זה לשם, מודרות מההוויה הישראלית, מודרות מההוויה האקדמית של מדינת ישראל.
יעקב מרגי: אם חשבנו שאנחנו צריכים לעשות בשביל אותן אוכלוסיות, כשזה רק בשביל אותן אוכלוסיות טעינו.
יעקב מרגי: היום כל מי שנוגע בזה יודע שזה צורך של החברה במדינת ישראל, זה צורך קיומי, הייתי אומר.
יעקב מרגי: אני לא אדם בומבסטי ולא מצהיר הצהרות ואתם לא תראו אותי אף פעם מוציא איזה הודעה פופוליסטית, אבל זה צורך קיומי של החברה בעתיד הלא רחוק מן העין.
יעקב מרגי: יש החלטות ממשלה ויש הצהרות ויש הקצאת משאבים ולצערי הרב, אני אומר, יש עשור אבוד בוות"ת-מל"ג בסוגיה הזו.
יעקב מרגי: יש את העשור האבוד, טרכטנברג הוא חבר אישי שלי, הוא מלא כוונות טובות, הוא מלא כוונות טובות, אבל הוא לא ראה נכון את הדברים והפקידות אחריו בוות"ת ובמל"ג לקחו את זה לכל מיני מחוזות אחרים שהיום קשה מאוד, אני יודע כמה אני נאבק לקראת כתיבת תכנית החומש ואני נאבק כמעט לבד.
יעקב מרגי: חבל שאין כמוני גם בקרב האוכלוסייה הערבית שיעצב, לא בקטע של החופש האקדמי, של המגמות.
יעקב מרגי: אנחנו אוהבים להתפאר בנתונים ובהצלחות של העשור האחרון, של החומש האחרון, בשילוב החרדים, זה קומץ מן הקומץ.
יעקב מרגי: כשאני שומע שיש חוות דעת משפטית שאומרת, בסדר, הם טעמו כבר את טעם החטא, בתואר שני כבר לא צריך מסגרות נפרדות, אז כנראה הם לא מבינים בכלל.
יעקב מרגי: אם אני או שמעון או ידידנו בן ציון יחזור לקהילה שלו לא כפי שהוא נראה היום, אחרי תואר ראשון, הוא יהיה שגריר רע, הוא לא ישלח את האחים שלו ולא ישלח את המשפחה שלו ולא את הסביבה שלו.
יעקב מרגי: השאיפה שלנו לראות לא אחד, שניים, שלושה בכיתה עם לבוש מסורתי, השאיפה שהמיינסטרים של החברה החרדית ישולב באקדמיה, אז נאמר שזו הצלחה.
יעקב מרגי: הצעדים שנעשים, ואני אומר לך, אם לא הייתי מכריז מלחמה, ואני אמרתי ליו"ר המל"ג, לשר החינוך, אני הולך להצטרף לאלה עם המגבעות השטוחות בחברה החרדית, מי שמכיר את המאפיינים של החברה, ואומר להם, 'טעיתי, אתם צודקים, הם רוצים לחלן אתכם, אל תבואו לאקדמיה'.
יעקב מרגי: פה היו לכם כיתות חרדיות?
<אתי גרובגלד: כן.
יעקב מרגי: המרחב הציבורי נפגע פה?
יעקב מרגי: מהלכים אימים במסדרונות בתי המשפט, על פגיעה במרחב הציבורי, כשבסך הכול זה כיתות נפרדות בשעות נפרדות.
יעקב מרגי: יש קמפוסים חרדים בכלל, שזה פלטפורמות חרדיות.
יעקב מרגי: אתה אומר לי שהרמה שם נמוכה?
יעקב מרגי: אתה הרגולטור, על מי הביקורת?
יעקב מרגי: המל"ג שאפשרו את זה, ות"ת שעשו את זה, תלכו תעלו את הרמה.
יעקב מרגי: אמרתי, וזה הקו שאנחנו מובילים במלחמה שלנו בקטע של ההנגשה, וזה נכון גם למגזר הערבי.
יעקב מרגי: צריך להתייחס, כן, לחתכים של החברה.
יעקב מרגי: באים באומץ, אני מציין את זה לשבח, ראשי הקהל של החברה הערבית ואומרים, עם כל הכבוד, אני לא מתלהב מ-95% זכאות בבגרות ביישוב מסוים, לך תפרוט את זה באקדמיה, הוא בא ואומר לי ביושר, 'איכות המורים שאתה שולח לי לבתי הספר ולמכללות שלי ירודה', מי מייצר אותם?
יעקב מרגי: המערכות שלנו מייצרות אותם.
יעקב מרגי: אז התלמיד גומר י"ב ואין לו כרטיס כניסה לאקדמיה.
יעקב מרגי: כמה מתוך זכאי תעודת הבגרות, יש להם כרטיס כניסה ישיר לאקדמיה?
<עליאן אלקרינאוי: אנחנו גם יודעים איך הם מקבלים את הבגרות הזאת.
יעקב מרגי: בסדר, חלקם יש להם כרטיס, אנחנו מכירים גם את הסטודנטים שעם הציון הגבוה הם נכנסים ו - - - אז מדברים על הנגשה?
יעקב מרגי: צריך לעשות, לא רק לדבר.
יעקב מרגי: מה זה לעשות?
יעקב מרגי: לעשות מעבר לבירוקרטיה הרגילה.
יעקב מרגי: אמר הרבי מקוצק, הוא אמר דבר כזה ואני חוזר עליו, לחבריי בוועדה נמאס לשמוע - - -
<עליאן אלקרינאוי: אנחנו לא שמענו, זה בסדר.
יעקב מרגי: אני בונה על זה, שאתם קהל חדש.
יעקב מרגי: הוא אומר 'אין דבר יותר לא שוויוני מאשר לתקצב באופן שוויוני', לטפל, אז לא היו תקצובים, 'לטפל באופן שוויוני באנשים שחיים במצב לא שוויוני'.
יעקב מרגי: זה מתמטיקה, עזבו את משחק המילים, גם במתמטיקה זה לא מסתדר, גם בגיאומטריה, תנסה לצייר קו ישר, זה לא מסתדר.
יעקב מרגי: כנראה שהפקידות לא מבינה את זה.
יעקב מרגי: אם אתם שואלים אותי למה, יש גם מעבר לסוגיה של החשש, הקנאות.
יעקב מרגי: אני גם קנאי למרחב הציבורי.
יעקב מרגי: תתפלאו לשמוע, אני עם הזקן.
יעקב מרגי: ואתם יודעים מה?
יעקב מרגי: גם החברה החרדית קנאים למרחב הציבורי, הם לא רוצים לפגוע במרחב הציבורי.
יעקב מרגי: תן לו את התנאים, ואני אמרתי גם ליו"ר הוות"ת החדשה, 'תקשיבי טוב טוב, אני אומר לך, תצטטי אותי, תלשיני עליי לחרדים, כשיהיו 10% בחרדים מחלקם באוכלוסייה בקטע של האקדמיה תעצרי את כל התנאים, את כל ההטבות.
יעקב מרגי: את לא שם אפילו'.
יעקב מרגי: אם אנחנו בלי כלום, בהשקעה מינימלית, ראינו את הפירות, וקורים תהליכים בחברה החרדית, יותר משהעגל רוצה לינוק הפרה רוצה להניק, אבל צריך לתת - - -
<קריאה: לא ההיפך?
יעקב מרגי: תלוי מאיפה אתה מסתכל.
יעקב מרגי: אתה יודע, כששואלים אותי מה שלומך אני אומר ברוך ה', כששואלים אותי מה נשמע אני אומר תלוי איפה אתה שם את האוזן.
יעקב מרגי: אתה צודק, אבל תלוי מאיפה אתה מסתכל.
יעקב מרגי: אני אסביר לך, תוך כדי שאני אומר ציפיתי לשאלה הזו, החברה החרדית מרגישה שהיא מקריבה.
יעקב מרגי: בואו ננסה להיכנס לראש שלהם, הם מרגישים שהם מקריבים, הם אפילו עושים צעדים מסוכנים.
יעקב מרגי: שתבינו, זה לא דבר של מה בכך, שגדולי הרבנים של החברה החרדית האשכנזית שותקים, הם לא כותבים מכתבי המלצה וקריאה ללכת לאקדמיה, אבל זה שהם שותקים זה לא דבר של מה בכך.
יעקב מרגי: אז במקום לשחק לידיים של הקיצוניים בוא נאפשר את התנאים.