GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלון זיו: הזמן שנשאר לו בקדנציה לא מאפשר לסטודנט לפעול בשני הצירים האלה באופן רציני, של תא ושל אגודת הסטודנטים, הוא צריך לבחור את המסלול.
<אלון זיו: או מסלול פוליטי או מסלול א-פוליטי, אי אפשר את שניהם ביחד.
<קריאה: תקופת צינון או שזה - - -
<אלון זיו: תקופת צינון שבפועל לא מאפשרת, היא מתחילת הסמסטר הקודם, אז לפי הזמן שאתה יכול להירשם לבחירות, אתה לא יכול לכהן בתפקיד בתא ובתפקיד באגודה.
<אלון זיו: כמו שאמרתי, אני אסכם, יש פעילות פוליטית והיא נכונה, יש תקנונים מאד יפים, האגודה על פניו מאפשרת, אבל בפועל אנחנו מוגבלים ומתקשים יום יום להביא את הפעילות שלנו לשטח באוניברסיטאות.
מירב בן ארי: תודה רבה, חברת הכנסת לביא בבקשה.
עליזה לביא: תודה גברתי יושבת הראש, באמת דיון חשוב מאד מאד מאד.
עליזה לביא: אני קודם כל רוצה להודות לכל הסטודנטים שהגיעו לכאן, נטע, ירדן, יוראי ויש פה אחרים שאני לא מכירה את השמות שלכם, כל הכבוד, אזרחות למופת.
עליזה לביא: לא ברור ומובן מאליו גם ביום גשום, גם להפסיד לימודים כדי להגיע לכאן, צריך להביא עוד סטודנטים.
עליזה לביא: אם היה משהו שהיה חשוב לי כמרצה באוניברסיטת בר אילן, הרבה מאד שנים, זה לעורר את חוש הביקורת בסטודנטים שלי.
עליזה לביא: סוף שנה, לא היה חשוב לי אם באמת זכרו את כל הפרטים שלימדתי, הרב גוגל או ד"ר גוגל שהרבה מקרים הרבה יותר חזק ממני, אבל אם היה חשוב לי משהו, זה שהסטודנטים והסטודנטיות שלי יצאו עם חוש ביקורת מפותח ומה שאתם מגלים כאן
עליזה לביא: זה חוש ביקורת מפותח על מערכת שמורדמת.
עליזה לביא: אני לא זוכרת את התאור שאתם כרגע מתארים ואני לא כזאת זקנה, אני סבתא נכון, אבל אני לא זוכרת שכשהייתי באוניברסיטה המערכת היתה כל כך מאויימת ומפוחדת.
עליזה לביא: המערכת שאתם מתארים אותה זו מערכת שמוציאה בסוף אזרחים פחות טובים, אתם מסיימים את בתי הספר והולכים לצבא, שם ברור שאסור לדבר פוליטיקה והולכים למערכת אקדמית, מדכאת, פוליטית, חברתית, ביקורתית ואסור לנו להמשיך, אני לא מבינה על מה הפחד.
עליזה לביא: הדיון הזה צריך להיות בנושא הזה של הפעילות הפוליטית, לגבי המרצים אני מציעה שנקיים דיון נפרד, בטח אחרי הפעילות של שר החינוך.
עליזה לביא: אני לא רוצה לדבר כרגע על העניין של המרצים, אני לא זוכרת יותר מידי פניות בנושא של מרצים.
עליזה לביא: אני רוצה רק להגיד לכם דבר אחד, יש לכם כח.
עליזה לביא: יש לכם אפשרות לבחור, הרבה מאד מרצים שלא תגיעו לכיתות שלהם זאת הדרך הכי טובה, אתם החזקים, אתם העוצמתיים, אתם יודעים היום שיש מדרג של סטודנטים לגבי מרצים ומרצים שלא מוערכים על ידי סטודנטים, שהכיתות שלהם ריקות – אין להם, אין להם, אין להם ללמד ויש עודף מרצים.
<קריאה: למרות שלפעמים הם הכי טובים, אגב.
עליזה לביא: יש הרבה מרצים - - --
חנין זועבי: את אומרת חרם?
חנין זועבי: זה חופש ביטוי?
חנין זועבי: תתביישי.
חנין זועבי: מה את אומרת דברים כאלה?
<קריאה: זה קצת מנותק מהמציאות, הסטודנטים יותר הולכים למקומות שמקבלים ציונים גבוהים, סליחה.
חנין זועבי: באיזה רמה - - -
מירב בן ארי: אני לא שומעת אתכם, סליחה.
מירב בן ארי: חברת הכנסת זועבי.
חנין זועבי: את צריכה להגן על חופש הביטוי - - -
מירב בן ארי: אני אוציא את שתיכן החוצה.
מירב בן ארי: די, תפסיקו, חברת הכנסת זועבי אני קוראת לך לסדר פעם ראשונה.
חנין זועבי: מצדיקה חרם - - -
מירב בן ארי: רגע, תני לה לסיים בבקשה.
חנין זועבי: את מצדיקה חרם - - -
מירב בן ארי: חברת הכנסת זועבי, אני קוראת לך, די נו מספיק.
מיכל בירן: אני חייבת להגיד - - -
מירב בן ארי: לא, את לא חייבת להגיד, תסיימי בבקשה.
חנין זועבי: מה זה?
מירב בן ארי: אם היה יושב כאן חבר הכנסת מרגי גם היית יוצאת עכשיו החוצה.
מירב בן ארי: אין דבר כזה, היחידים שיכולים - - - קריאות ביניים זה חברי הכנסת שאני נותנת להם מידי פעם שאלות הבהרה, אבל אי אפשר לנהל פה דיון.
מירב בן ארי: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.
עליזה לביא: בהתעלם מההפרעה הבזויה שהייתה כאן עכשיו, חופש אקדמי זה דבר שהוא נשמת אפה של דמוקרטיה ואי אפשר לא לעודד פה דור של סטודנטים ואזרחים שיהיו מעורבים פוליטית וההגבלות שניתנות מלמדות על פחד באקדמיה ואת הפחד הזה צריך לפרק.
עליזה לביא: אנחנו לא יכולים להמשיך בתנאים הללו לגדל פה דורות של סטודנטים ושל אזרחים, הרי מה זה סטודנטים?
עליזה לביא: זה האזרחים הבאים, זה המנהיגים הבאים של מדינת ישראל והדרך הזאת שבמובנים רבים היא דיכוי של ההשמעה של קולות פוליטיים, של התארגנויות, של עשיה של אזרחים מעורבים והרבה יותר טובים והתרדמה הזאת, זו סוג של תרדמת ואני לא מבינה מה הפחד, ממה נובע הפחד הזה, למה יש פה פחד גם של הרבה מאד אנשים, חברים שלכם, שאני מניחה שלא רצו לבוא לפה, כי הם מאויימים ומפוחדים ואתה מדבר פה על תקופת צינון?
עליזה לביא: על מה?
עליזה לביא: פה בכנסת אין תקופת צינון כזאת ואת הפחד הזה, גברתי יושבת הראש, צריך לפרק ואנחנו שתינו כיושבות ראש השדולה של הסטודנטים, אני חושבת שיש פה באמת נושא שצריך לבוא ולראות איך עושים אותו בצורה לא פופוליסטית, אלא בצורה באמת בונה, תוך כדי שיתוף פעולה גם של המל"ג, גם של האוניברסיטאות וגם של אלה שלא מפוקחות, תודה גברתי.
מירב בן ארי: שרונה אליהו, עורך דין, האגודה לזכויות האזרח, בבקשה.
<שרונה אליהו חי: אני רוצה לשלב בין הדיון בחופש הביטוי באוניברסיטאות לבין הדיון על חופש הביטוי בבתי הספר.
<שרונה אליהו חי: בעצם מדובר בשני נושאים שהפרדנו אבל הם משותפים.
<שרונה אליהו חי: גם בית הספר וגם הקמפוס הם לא חללים סטריליים, חופש הביטוי לא נעצר בשערי בית הספר ולא נעצר בשערי הקמפוס, גם שם וגם שם התפקיד של המחנכים ושל המרצים הוא לפתח אצל התלמידים שלהם – בין אם הם סטודנט ובין אם הם תלמידים בכיתה – לחשיבה עצמאית, לחשיבה ביקורתית, לערכים, לחשיבה שמאתגרת מוסכמות, זה גם כתוב בחוק עצמו – חוק החינוך הממלכתי.
<שרונה אליהו חי: החוק קובע שמערכת החינוך צריכה לפתח אצל התלמידים שלה חשיבה עצמאית, שזה חשוב לאתגר את החשיבה שלהם.
<שרונה אליהו חי: מה שאנחנו רואים פה זה השתקה, שאלה חברת הכנסת לביא – ממה הם מאויימים?
<שרונה אליהו חי: הם מאויימים, מורים מאויימים מפיטורים, משיחות בירור, מאזהרות, אם תמשיכו לדבר אנחנו נעמיד אתכם לדין משמעתי - אלו דברים שקורים ומגיעים אלינו, פניות של מורים לאזרחות, מורים להיסטוריה, שסך הכל עשו את המוטל עליהם על פי החוק.
<שרונה אליהו חי: חוזרי מנכ"ל משרד החינוך, כמו באקדמיה בדיוק, מדברים על החובה של המורים לעורר שיח חינוכי בנושאים שנויים במחלוקת.
<שרונה אליהו חי: אבל מה שקורה בפועל, כשהם מנסים לעשות זאת, הם מקבלים פידבק שלילי, הם מקבלים איומים – בין אם זה על ידי הורים ותלמידים ובין אם על ידי הממונים עליהם ממשרד החינוך.
חנין זועבי: מחרימים אותם.
<שרונה אליהו חי: זה יותר מחרם, מאיימים עליהם.
מירב בן ארי: תודה רבה גברתי.
חנין זועבי: פה היה איום - - -
מירב בן ארי: חברת הכנסת זועבי, את מפריעה לי, חבר הכנסת ג'בארין בבקשה, אתה יכול להתייחס גם למורים וגם למרצים.
יוסף ג'בארין: האמת היא שלדעתי אלו שני נושאים נפרדים שצריך לייחד להם דיונים נפרדים, אבל בכל זאת אני רוצה למקד את דבריי יותר במוסדות האקדמיים ואני כאן מדבר גם בתור מי שהיה יו"ר ועד הסטודנטים, גם בהנהגת אגודות הסטודנטים וגם הרציתי במוסדות להשכלה הגבוהה.
יוסף ג'בארין: אני שותף לתחושת הדאגה שחופש הביטוי הולך ונסוג, לפחות איך שאנחנו הכרנו אותו בזמננו וזה לא שבתקופה שלנו המצב היה אידאלי, אבל כשאני שומע, למשל, שבבר אילן יש את ההתניה הזאת של 100 חתימות, מה זה הדבר הזה?
יוסף ג'בארין: למה 100?
יוסף ג'בארין: למה לא 99?
<קריאה: זה יותר גרוע מזה, בבר אילו אסור לעשות הפגנות נגד הקונצנזוס, ככה כתוב.
מירב בן ארי: גברתי, לא.
<קריאה: האמת שזו היתה הערה מאד חשובה.
<קריאה: זה נכון?
מירב בן ארי: אנחנו נתייחס לזה בסוף.
יוסף ג'בארין: אלה דוגמאות, נוכל לתת עוד הרבה דוגמאות - - -
מירב בן ארי: כן, אנחנו נתייחס לדוגמאות האלה.
יוסף ג'בארין: באוניברסיטת חיפה גם קיים משטר של רשיונות שהוא כמעט בלתי מתקבל על הדעת, כמעט כל פעילות מצריכה רשיונות וצריך להגיש לדיקנט וסיפרו כאן כמה זה איטי, גם במקומות שזה מוסדר בהם זה לוקח הרבה זמן, להפגנה, לכל אירוע וכד'.
יוסף ג'בארין: לכן, אני רוצה לפנות לנציגי המל"ג, אנחנו שומעים דברים מאד חמורים כאן ויש צורך לעשות קצת יותר סדר ולאפשר יותר חופש פעילות פוליטית ויותר שיח בתוך מוסדות ההשכלה הגבוהה וכאן, אני חושב שצריך גם לתת את הדעת למה שקורה במוסדות להעשרת מורים, לא יתכן שבמוסדות האלה לא יאפשרו פעילות סטודנטיאלית, זה משהו שהוא בלתי מתקבל על הדעת.
יוסף ג'בארין: המורים של העתיד לא יכולים לפעול ולהתאגד וליזום פעילות?
מירב בן ארי: שמענו רק על דוד ילין.
יוסף ג'בארין: זה לא רק דוד ילין, לדעתי הבעיה הזו קיימת בכל המקומות להכשרת מורים, לפחות במוסדות הערביים שאני מכיר, קיימת בעיה זהה ואני כבר פניתי אל האחראים שם.
יוסף ג'בארין: חוק זכויות הסטודנט בנוסח העכשווי, הוא לא נוסח אידאלי והוא מצריך עוד שיפור בנושא ההגנה על חופש הביטוי, אבל הוא אמור להבטיח הרבה מעבר לבעיות שאנחנו שומעים כיום, הרבה מעבר לכך ואני לא רואה, חוץ מהמל"ג, מישהו שיכול להתערב ולעשות קצת סדר – אתם שומעים דברים כמו – אי אפשר להפגין נגד קונצנזוס?
יוסף ג'בארין: אני לא מבין והגבלה של 100 איש - - -
מירב בן ארי: אנחנו נתייחס בסוף לאחריות של המל"ג ולאוניברסיטה.
יוסף ג'בארין: אלה דברים שברור שצריך להתערב בהם, משטר הרשיונות שאני מדבר עליו – אני התייחסתי לחיפה, אבל הוא קיים בהרבה מקומות.
יוסף ג'בארין: העלויות המוגזמות שתי הסטודנטים נדרשים לשאת עליהם יוצרים אפקט מצנן כי הם לא יכולים לקיים את הפעילות.
יוסף ג'בארין: אני מציע לך - - -
מירב בן ארי: הנקודה ברורה, לא צריך לחזור עליה, אני רשמתי ואני אתייחס אליה.
יוסף ג'בארין: אני רוצה להציע הצעה פרקטית.
מירב בן ארי: כן, אבל ממש תסיים.
יוסף ג'בארין: לא מיצינו את הדיון, אז אני מציע - - -
מירב בן ארי: לא מיצינו.
יוסף ג'בארין: שמרכז המחקר של הכנסת יכין לנו נייר עמדה לגבי מצב הפעילות הפוליטית בתוך מוסדות ההשכלה הגבוהה ואנחנו נקיים דיון אחרי שכבר הדברים יהיו יותר ברורים באותו מסמך.
יוסף ג'בארין: אני מקווה שתאמצי את העמדה הזו.
מירב בן ארי: אני רוצה בבקשה את יעל ממפמ"ר אזרחות.
<יעל גוראון: אפשר להתחיל מדנה ולעבור ליעל?
מירב בן ארי: דנה, יעל, תחליטו מי מתחילה ראשונה.
<דניאלה פרידמן: אני אתחיל בהצגה של מערכת החינוך בנושא של חופש הביטוי, לאורך השנה האחרונה הנושא הזה קיבל מיקוד מאד מאד גדול, ביום זכויות האדם הבינלאומי בשנה שעברה עסקנו בחופש הביטוי, המשכנו בינואר ביום הולדתה של הכנסת, בכניסתם של חברי כנסת לבתי ספר שבהם הם עסקו בנושא של הסתה ומניעת גזענות וחופש הביטוי.
<דניאלה פרידמן: בפברואר, גם ביום האינטרנט הבטוח עסקו בנושא של העברת תכנים ובמקביל היתה הרצאה לכלל עובדי מערכת החינוך על ידי השופט צבי סגל, בנושא של חופש הביטוי.
<דניאלה פרידמן: סרטון שהמשרד הפיק עבור מורים שמעודד לשיח ואיך לקדם שיח נכון בכיתה, המשכנו ביום המאבק הבינלאומי בגזענות שגם שם בעצם, במהלך הפעילות התלמידים והמורים נחשפו להיבטים של איך לקיים שיח מכבד וביום האחדות וביום הזכרון האחרון לרצח יצחק רבין גם כן עסקה מערכת החינוך בנושא שקראנו לו: 'היד הקלה על המקלדת', שבעצם עוסקת בנושא של ההבחנה בין הסתה לבין גזענות.
<דניאלה פרידמן: מעבר לזה פותחה יחידת השכלה כללית שבמסגרתה גם התלמידים אחר כך מעלים ומעבירים מערכי שיעור כשחלק מההכשרה שהתלמידים עוברים עוסקת בנושא של כללי השיח.
<דניאלה פרידמן: בנושא של פיתוח מקצועי – בפברואר הקרוב, בניגוד לימי לוח שהזכרתי אותם כרגע שהם מאד מפוזרים, בשמונה תחומי דת מורים הולכים בעצם לעסוק בנושא של חופש הביטוי, מה בין חופש הביטוי להשתה לגזענות, הבחנה בין חופש ביטוי להסתה, החוק נגד הסתה לגזענות וכיצד לקיים נושאים שנויים במחלוקת, כיצד לקיים דיונים בנושאים שנויים במחלוקת.
<דניאלה פרידמן: שמונה תחומי דת שימפו את תכנית הלימודים שלהם כדי שהם יוכלו להטמיע את הדברים לא רק במסגרת של יום או שבוע יחודי כזה או אחר, אלא באופן קבוע.
<דניאלה פרידמן: אני אציין עוד, שתלמידי אזרחות ולא רק נושאים, מקיימים סיורים בבתי המשפט ואחת הסדנאות שעוברים במסגרת הסיורים שלהם בבתי המשפט היא סדנה בנושא חופש הביטוי.
<דניאלה פרידמן: אני אייצג כאן גם את מינהל חברה ונוער ואני אומר ש-80 אחוז מתכנית הליבה של מינהל חברה ונוער עוסקת בדיונים של אקטואליה, היא מאפשרת לתלמידים בעצם לבטא את עצמם ובוודאי מועצת התלמידים, שהיא הביטוי המעשי והמלא של הדברים.
<דניאלה פרידמן: אחד הנושאים שאנחנו נשאלים עליו לעיתים תכופות, הוא איך הנושאים הללו בסופו של דבר מגיעים למורים.
<דניאלה פרידמן: האם אנחנו רק מכינים מערך ובזה סגרנו את הדברים – נכון להיום דרכי ההפצה הן מאד מגוונות, מתחילות בכך שכל פעילות שעוסקת בנושא הזה מועברת לכלל המזכירות הפדגוגית, לכלל המפקחים בכלל תחומי דת, כחופש ביטוי ספציפי - - -
מירב בן ארי: הבנתי, הנקודה ברורה.
<דניאלה פרידמן: מילה אחת עוד, אנחנו מתרגמים החל מהשנה את המערכים גם לשפה הערבית וגם לשפה האנגלית באופן קבוע, כדי להרחיב את מנעד - - -
מירב בן ארי: מה רצית לשאול חנין?
חנין זועבי: יש לי שתי שאלות.
חנין זועבי: אוקיי, אני הקשבתי לך, אבל אני רוצה גם הסבר או אולי שאת תביעי סימני דאגה כאשר יש מורים שאומרים שיש לנו חשש - - -
מירב בן ארי: לא, זה המפמ"ר אזרחות ידבר, בסדר?
מירב בן ארי: היא מפמ"ר מדעי החברה.
מירב בן ארי: חכי, אני יודעת מה את רוצה לשאול אבל היא מפמ"ר מדעי החברה.
חנין זועבי: והדבר השני - - -
מירב בן ארי: תכף יעל תדבר, היא מפמ"ר אזרחות, אני יודעת מה את רוצה לשאול, על ההתבטאויות של מורים ועל החשש שלהם?
חנין זועבי: לא לא - - -
מירב בן ארי: יעל פה, היא עוד לא התחילה לדבר, חנין.
חנין זועבי: אז אני אפנה את השאלה לשתיהן אחר כך.
מירב בן ארי: בסדר גמור, אין בעיה, רק לפני יעל – חבר הכנסת חנין, הוא מחכה כבר המון זמן ואז יעל וחנין תוכל לשאול אחר כך.
דב חנין: תודה גברתי יושבת הראש, אני מברך על הדיון הזה, אבל אני חייב להצטרף לדאגה של עמיתי, חברי הכנסת, לגבי מצב הדברים שקיים אצלנו.
דב חנין: אנחנו נמצאים בדיון מאד עמוס, הוא עוסק בזכויותיהם ובחופש הביטוי של מורים, הוא עוסק בחופש הביטוי של סטודנטים, אבל המציאות משיגה אותנו, אנחנו כבר צריכים לדבר גם על חופש הביטוי של מרצים באוניברסיטה.
דב חנין: כשאני לימדה באוניברסיטה, באוניברסיטת תל אביב, אני לא האמנתי שיהיו ימים שבהם גם חופש הביטוי שלי כמרצה יעמוד תחת סכנה, אני חשבתי שחופש אקדמי הוא אחד הדברים המובטחים והמעוגנים, מסתבר שהמציאות משיגה אותנו.
דב חנין: המושכלות היסודיים שלנו צריכים לחזור ולהאמר, מערכת החינוך – גם מערכת החינוך של בתי הספר וגם מערכת החינוך של האוניברסיטאות – היא חלק מהדמוקרטיה, זו נקודה ראשונה.
דב חנין: נקודה שניה, אין דמוקרטיה בלי פוליטיקה, פוליטיקה זה לא מן דבר מגונה – פוליטיקה זו הדרך לנהל את הדמוקרטיה ואם יש מחלוקות בפוליטיקה, זו טבעה של הפוליטיקה.
דב חנין: יותר מזה, אין פוליטיקה בלי מחלוקת וככל שהמחלוקת היא יותר נוקבת, זה אומר שהנושאים הם יותר נוגעים לחיים של בני אדם, לחיים שלנו כחברה וכד'.
דב חנין: מה שקורה אצלנו במערכת וזה קורה במערכת מבתי הספר ועד האוניברסיטאות, זה שהמגרש של הדיון הדמוקרטי הולך ומצטמצם.
דב חנין: הוא מצטמצם קודם כל כשמדובר בעמדות של מיעט, אם זה עמדות של מיעוט פוליטי – אני מאד מאד הודאגתי מהדברים שגברתי אמרה לנו לגבי אוניברסיטת בר אילן, זה נראה לי דבר שמעבר להחלטות הרגילות של ועדת החינוך, צריך לחייב מכתב להנהלת אוניברסיטת בר אילן, עם כל הכבוד לאוניברסיטה, גם היא חלק מהמערכת שהיא מערכת דמוקרטית, עדיין לא שינינו את המשטר במדינת ישראל ואני לא יודע מי קובע מה הוא קונצנזוס.
דב חנין: לטעמי הקונצנזוס הוא אחר לגמרי מאשר לדעתו של חבר הכנסת סמוטריץ', כל אחד מאתנו יש לו קונצנזוס משלו ואני לא יודע אם הקונצנזוס של אוניברסיטת בר אילן טוב מהקונצנזוס של כל אחד מאתנו.
דב חנין: לכן, השאלה איננה קונצנזוס או לא קונצנזוס, השאלה היא זכותם של אנשים להביע את עמדתם ודעתם, כל עוד הם לא מטיפים לגזענות, כל עוד הם לא קוראים למעשי אלימות, הזכות המלאה שלהם היא להתבטא.
דב חנין: כשאני מדבר על פגיעה של זכויות של מיעוט להביע את דעתו, אני מתכוון לא רק לזכותו של המיעוט הפוליטי, אלא גם, גברתי, לזכותו של המיעוט הלאומי.
דב חנין: לא ערבים ויהודים במדינת ישראל שאני אומר זו מציאות קשה, אבל זו המציאות האמתית.
דב חנין: בדרך כלל הם לא רואים את אותה תמונת מציאות, הם לא מרגישים את אותה תמונת רגשות וכמו שליהודים יש את הזכות להביע את עצמם באופן דמוקרטי, בדיוק באותה מידה יש לערבים את הזכות להביע את עצמם בצורה דמוקרטית וגם זה, אנחנו צריכים להגיד לעצמנו ביושר בדיון הזה, נפגע בצורה מאד קשה.
דב חנין: מה שיהודים יכולים להרשות לעצמם להגיד כל יום, ערבים – עשירית מזה – אם הם יגידו, ישר יועמדו לעמוד הקלון.
דב חנין: נקודה אחרונה - - -
מירב בן ארי: ממש תסכם.
דב חנין: הדיון הזה הוא מאד מאד חשוב, אבל כדי שהועדה שלנו תעשה את תפקידה, גברתי יושבת הראש, אני קורא לך וליושב ראש הקבוע של הוועדה, לא להסתפק בדיון אחד לשנה ביום זכויות האדם, אלא לקבוע לעצמנו דיוני מעקב, אחת לחוש או חודשיים, שועדת החינוך תתכנס ותיקח לעצמה פעם אחת את מערכת החינוך של בתי הספר, פעם אחת את האוניברסיטאות, פעם אחת זכויות של סטודנטים ולטפל בבעיות בצורה שיטתית מתוך נקודת ההשקפה העקרונית שהיא כל כך חשובה.
מירב בן ארי: יעל מפמ"ר אזרחות ואחר כך חבר הכנסת מאיר כהן.
מירב בן ארי: בבקשה, יעל גוראון.
<יעל גוראון: קודם כל אני אגיד - - -
מירב בן ארי: יעל, בגלל לחץ הזמן, מאד חשוב לי שתתייחסי לנושא של החשש של המורים, זה מה שמטריד חברי הכנסת.
מירב בן ארי: חשש המורים לגבי המורים לאזרחות.
<יעל גוראון: בסדר גמור.
מירב בן ארי: לגבי התבטאויות בכיתה וכו'.
<יעל גוראון: מאה אחוז.
<יעל גוראון: שלוש הנחות יסוד – מקצוע האזרחות במשרד החינוך הוא מקצוע משותף לכל המגזרים, מלד החינוך החרדי.
<יעל גוראון: ההנחה השנייה – תכנית הלימודים באזרחות עוסקת במגוון סוגיות מאד מורכבות, החל מהצקות למדינת הלאום היהודית, דרך השסע הלאומי בין יהודים לערבים בישראל וכלה בנושאים חברתיים וסוגיות של משטר.
<יעל גוראון: אין דרך למורה באזרחות בישראל ללמד את תשתית הידע בלי לעסוק בסוגיות שנויות במחלוקת מורכבות מאד, לכן עיקר ההשתלמויות והפיתוח המקצועי והכשרת המורים שלנו עוסקת בכלים שיש למורה כדי לעסוק בכיתה בסוגיות האלו.
<יעל גוראון: עכשיו אני אגיע לשאלה ששאלת אותי, לגבי החשש של המורים.
<יעל גוראון: אני רוצה להקריא מתוך חוזר מנכ"ל שאנחנו הולכים לפיו שמבחינתנו מציב את העקרונות ואומר ככה: משרד החינוך אומר למורים – חשוב שהמורה יעלה לדיון שאלות שעל סדר היום הציבורי ויעורר בכיתה שיחה בנושאים שנויים במחלוקת.
<יעל גוראון: עידוד שיח מהסוג הזה הוא חלק מהחינוך למעורבות אזרחית והוא מדרבן ללקיחת אחריות של הפרט בחברה.
<יעל גוראון: שיח כזה מעודד תלמידים לפתיחות, לסובלנות, לדיאלוג ולחשיבה מעמיקה שהן מטרות החינוך הממלכתי.
<יעל גוראון: עוד כתוב בחוזר – מטרת חוזר זה היא לעודד את המורים לנהל בכיתה שיח שמתייחס לשאלות של זהות אישית, שיח אזרחות ושיח ערכי על נושאים שנכון וראוי גם להגיע עליהם להסכמות וגם על נושאים השנויים במחלוקת ציבורית ומעוררים דילמות ציבוריות.
<יעל גוראון: לכן, אני לפחות בזמן שאני אחראית על הנושא לא קיבלתי מעולם תלונה ממורה שהוא איננו יכול לדבר בכיתה, מעולם גם לא הפחדתי אף אחד ולא אמרתי לאף אחד שאסור לו לדבר על נושאים כאלה.
<יעל גוראון: יש לנו קבוצה מאד מאד פעילה בפייסבוק של מעל 1,400 מורים לאזרחות שעסוקים יום יום בהעלאת סוגיות שנויות במחלוקת וחשיבה משותפת כיצד להעלות אותם בכיתה ואני באמת חושבת שמהבחינה הזאת, המורים לאזרחות הם אנשי מקצוע מעולים ואפשר ללמוד מהם הרבה מאד.
חנין זועבי: השאלה שלי.
מירב בן ארי: אז את השאלה שלה וחבר הכנסת מאיר כהן.
חנין זועבי: איך את מסבירה והאם זה מדאיג אותך כל הסטטיסטיקה שעושה אותה מדד הדמוקרטיה שעושים אותה מידי שנה ומאז שנת 2000 יש בה הדרדרות בקפיצות, לא לינארית קטנה וכאשר אנחנו פורשים בפניך את התופעה הזו של חשש המורים, מלד חוזר המנכ"ל מה אתם עושים, האם יש התערבות - - -
מירב בן ארי: היא אומרת שהיא מוטרדת מהמצב של אי השיוויון שהולך ומחלחל, האם זה נמצא בתוך - - -
חנין זועבי: הדאגה שלך?
מירב בן ארי: כן, המערך של שיעורי האזרחות.
חנין זועבי: השאלה אם את מוצאת קשר בין - - -
מירב בן ארי: חנין, השאלה ברורה והזמן קצר.
חנין זועבי: אפילו בין המדיניות וספרי הלימוד לבין התוצאות בשטח.
<יעל גוראון: אני חייבת להגיד למשל שנחשף לאחרונה מחקר שנעשה במסגרת כנס לאוטמן, אני ישבתי ושמעתי את תוצאות המחקר, מדובר במציאות מורכבת ולא יעזור.
<יעל גוראון: הרבה מאד מורים עוסקים בדיונים על נושאים שנויים במחלוקת, אני חושבת שהרבה פעמים את מוצאת שכשאת שואלת - - - , אני מפרידה, בסדר?
<יעל גוראון: בין הפוליטיקה של השיחה ובין השיחה המקצועית.
<יעל גוראון: כשאני פוגשת מורים ואני פוגשת מורים לאורך כל השנה וכשאני נכנסת לכיתות בבתי הספר, אני מוזמנת לאינספור אירועים שעוסקים בדיונים מושכלים על נושאים שנויים במחלוקת, שיש בהם הרבה מאד גם דיונים פוליטיים.
<יעל גוראון: אני חושבת שבהחלט, קשה מאד להשוות, הנפיצות של השיחה ברשתות, של השיחה בתקשורת, לא דומה לשיחה בתוך כיתה.
<יעל גוראון: אני מתרשמת שבתוך הכיתות נעשית עבודה רצינית ומעמיקה, שמבוססת על הרבה מאד ידע ועל ויכוחים מושכלים.
<יעל גוראון: אני מתרשמת והמורים גם מוסרים לי שהם מרגישים גיבוי מלא - - -
<קריאה: לנו מוסרים אחרת.
<יעל גוראון: אני אשמח לכל נתון אחר, גם הנתון שפגשנו בלאוטמן הראה שמורים מרגישים שמעוניינים לקיים שיחה כזאת ושיש להם את הכלים לקיים אותה.
<יעל גוראון: לכן, לחץ של הורים או לחץ של תלמידים, הוא דבר שאת מבינה שלי שאין שליטה עליו.
מירב בן ארי: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.
מאיר כהן: אני מוותר על זכות הדיבור.
מירב בן ארי: אני אתן לה, ראיתי, היא לא מוותרת.
מאיר כהן: תתני לה?
מאיר כהן: אני רוצה להגיד - - -
מירב בן ארי: רק על הנחישות.
מאיר כהן: תראי, אני רוצה להגיד משהו, אני כל שבוע מלמד אזרחות ברחבי הארץ.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד משהו לאנשים ממשרד החינוך שאין לי ספק במאמץ הגדול שבאמת מושקע היום גם בחומרי הלימוד וגם בהכשרות של מורים וזה לא היה בתקופתי כשאני הייתי מורה לאזרחות, אבל בכל זאת, מרחבי הלמידה במדינת ישראל, כמעט בכל מקום שבו אני נמצא, ברוב המקומות, הם מרחבי למידה שהם נגועים בגזענות ונגועים בהתבטאויות קשות ביותר.
מאיר כהן: במחיאות כפיים, חבר'ה אני יושב עם כיתות תיכון ב-י"א, י"ב ומעביר וקם מישהו ואומר משהו בגנות הערבים ומיד עומדים על הרגליים, כל השכבה להוציא מתי מעט ומוחאים כפיים וצועקים וזה בית ספר שאחוזי הבגרות שם הם 95 אחוז או 100 ואני לא אגיד את שמו.
מאיר כהן: כלומר, יש משהו בכך שמורים לאזרחות ומנהלי בתי הספר מרכינים ראש בפני תרבות שמשתלטת על בית הספר.
מאיר כהן: אני יודע לספר על מנהל בית ספר שאמרתי לו – תגיד לי, ככה את מרשה בבית הספר?
מאיר כהן: והוא עונה לי – מה אני אעשה, אתה לא יודע מאיזה בתים הם באים.
מאיר כהן: אז אמרתי לו שתפקידו של מוסד בית ספרי הוא גם לזכך קצת את הדעות, הוא גם להשמיע להם דברים אחרים - - -
חנין זועבי: לחנך לערכים.
מאיר כהן: להתעקש להסביר להם מה ההבדל בין חופש הדיבור לבין הסתה וגזענות.
מאיר כהן: כשמורה לאזרחות אומרת לי בעקבות אמירה של ילד – אני לא מאמין לערבים, הם שקרנים כולם, אין מה לסמוך עליהם.
מאיר כהן: והיא אומרת לי – זכותו להגיד את זה, זו לא זכותו להגיד את זה.
מאיר כהן: אז יכול מאד להיות שאתם כותבים חומרים טובים ויכול מאד להיות שההשתלמויות הן נהדרות ושוב, את יודעת שאני מלא הערכה אליכם, אני חושב שבכלל להיות מורה לאזרחות בבית הספר היום זו משימה יותר קשה מאשר להעביר 5 יחידות במתמטיקה.
מאיר כהן: קשה להיות מורה לאזרחות שמנסה בתוך החברה והשיח של כל מערכות התקשוב, איך שהן מדברות אחת עם השנייה.
מאיר כהן: לכן אני חושב שראוי שאתם תשקיעו במנהלי בתי הספר ובמרחב החינוכי, מה מותר ומה אסור במרחבים האלה.
מאיר כהן: גם אם זה כתוב בחוזר מנכ"ל זה כלום, חבר'ה, חוזר מנכ"ל הוא כלום.
מאיר כהן: אם אתה לא דואג שמרחבי הלימוד שלך, כמנהל בית הספר או כמורה בכיתה, הם לא מוגנים והם לא מזוככים ויש בהם באמת – מה מותר ומה אסור, עם הפרדות מאד ברורות, אנחנו הולכים ומדרדרים.
מאיר כהן: בני הנוער שלנו אוחזים בעמדות גזעניות שאם נוער אחר בחוץ לארץ היה אומר את זה היינו מזדעקים.
מאיר כהן: אני שותק ואני מבקש לאפשר - - -
מירב בן ארי: אתה דיברת וגם היא תדבר.
חנין זועבי: תאמרי לה - - -
מירב בן ארי: לא לא לא, סליחה חנין, דיברת יותר מכולם.
מירב בן ארי: בבקשה - - -
חנין זועבי: אתה עיינת בספר האזרחות?
מירב בן ארי: חנין, תני לה לדבר בבקשה, שם והתפקיד שלך.
חנין זועבי: אז זה חלק מההסבר לבעיה.
מירב בן ארי: אין מה לעשות, תצטרכי להתגבר כאן.
<ירדן רפופורט: אני ירדן, אני ראש תא יש עתיד בבן גוריון, פרופ' יונה נמצא כאן, אני אגיד שאני מייצגת 20 אלף סטודנטים שנמצאים כרגע בבן גוריון - - -
מאיר כהן: יונה, אתה לא מקשיב לסטודנטית שלך.
מירב בן ארי: בוא תשמע.
<ירדן רפופורט: אני מייצגת את הסטודנטים של בן גוריון, פרופ' יונה אני חייבת להגיד שזה כבוד גדול בשבילי לחלוק אתך שולחן, שבוע שעבר היה לנו מאמר שלך שלמדנו אותו בכיתה ובאמת מרגש.
<ירדן רפופורט: אני רוצה לחזק את הטענה שלך ולציין לחיוב את בן גוריון, מגיע להם, יש חופש ביטוי גם בקמפוס וגם מחוצה לו.
<ירדן רפופורט: יש שיח פוליטי עשיר וגדול ודיברו כאן הרבה על האוניברסיטאות ולא ציינו את בן גוריון וחבל.
<ירדן רפופורט: אני חושבת שהרבה אוניברסיטאות כאן יכולות ללמוד מבן גוריון, מהצורה שבה הדברים נעשים שם.
<ירדן רפופורט: אני בתור ראש תא יש לי המון חופש פעולה, אבל אם זאת באה ביקורת, אנחנו הפגנו, היה לנו את חופש הביטוי להפגין.
<ירדן רפופורט: הפגנו נגד 'שוברים שתיקה' בקמפוס, היה מעשה של הענקה שהיא היתה בעצם פרטית לחלוטין, הנשיאה של האוניברסיטה החליטה שלא להעניק פרס ל'שוברים שתיקה' ולמרות זאת המרצים העניקו שכן להעניק את הפרס, דרך הד-סטארט שזה גוף פרטי לחלוטין.
<ירדן רפופורט: אני באה ואומרת שזה בסדר גמור, אגב, בדיוק מה שפרופ' יונה אמר.
<ירדן רפופורט: אתה לא יכול לדבר על הובס ועל לוק מבלי להתייחס לישראל היום, אתה לא יכול, אי אפשר לסתום את הפה של המרצה.
<ירדן רפופורט: אנחנו מדברים כל הזמן, גם בכיתה וגם בתרגולים ומנתחים את המצב של ישראל היום בעיניים ובזוית הראיה של אותם פילוסופים וזה לגמרי בסדר, אבל ברגע שזה חופש ביטוי שמתרחש בתחום הקמפוס על ידי מרצים וזה נעשה באופן פרטי – זה לא בסדר.
<ירדן רפופורט: אנחנו הפגנו והכותרת בעיתון לא היתה יש עתיד, אבל זה יש עתיד.
<ירדן רפופורט: התא שלנו הוא חם והוא פעיל ואנחנו מייצגים עוד המון תאים שחברנו יחד לאותה הפגשנה - - -
מירב בן ארי: אם אני שומעת אז גם אתם יכולים להקשיב.
<ירדן רפופורט: עוד משהו, עליזה לביא התיחסה לזה קודם, יש קורסים שהם חובה, בפוליטיקה וממשל.
<ירדן רפופורט: שנה שעברה אני לא הייתי סטודנטית, אני בשנה א', אבל חברי לתא מציינים שהייתה עבודה חובה על 'שוברים שתיקה' מתוך מחשבה מדינית.
<ירדן רפופורט: היתה עבודה חובה להגשה, עם ציון, לא יתכן שנותנים ל'שוברים שתיקה' ולא נותנים את הצד השני, אין בעיה - - -
<קריאה: יוסי, זה הקורס של גודלו?
מירב בן ארי: זה לא הקורס שלו.
<ירדן רפופורט: המרצה הזה כרגע לא נמצא בקמפוס ולכן אני מרגישה בתור סטודנטית למחשבה מדינית נוחות לבוא לכנסת ולדבר על זה, כמובן שאם הבן אדם הזה היה מרצה שלי היום, הייתי פחות מרגישה בנוח לבוא ולדבר על זה.
<ירדן רפופורט: יש כאן בעיה, לא מציגים את שני הצדדים, יונה, אני למדתי על המאמר שלך, התרגשתי בתרגול שלי על המאמר שלך אבל יומיים אחרי זה קראתי פוסט של לפיד, לפיד דיבר על עוד שני - - -
מירב בן ארי: יש לך ממש עוד 2 דקות.
יוסי יונה: עד שהיא מדברת ומתרגשת מהמאמר שלי?
<ירדן רפופורט: אני רוצה לסיים זו נקודה חשובה.
<ירדן רפופורט: לפיד העלה פוסט - - -
מירב בן ארי: תן לה, אני לא הפרעתי לה, אתם היחידים שמפריעים.
מאיר כהן: מחמיאים ליוסי יונה.
<ירדן רפופורט: אני רוצה לסיים את הדברים שלי, משפט אחרון.
מירב בן ארי: אני מבקשת לתת לה לסיים.
<ירדן רפופורט: גם לי מגיע, אני סטודנטית ובאתי להביע את הזכות שלי.
מירב בן ארי: קיבלת את זכות הדיבור שלך.
<ירדן רפופורט: משפט אחרון.