GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: ורק על זה יבורכו.
<רחלי אברמסון: אז אני רוצה דבר אחד לדייק אותו ולומר, באמת, יוסי, עם כל ההערכה שיש לי, כיתה של לקויי למידה אינה מתוקצבת באופן זהה, ואני אומרת את זה חד משמעית, אינה מתוקצבת באופן זהה ככיתה עם תלמידים עם טיפולים שנזקקים להם לסיעוד עמוק או פיגור עמוק.
<רחלי אברמסון: לכל לקות יש את רמות התפקוד שלה, יש את הצרכים שלה ולכן התקצוב הוא תקצוב כן דיפרנציאלי בתוך המערכות.
<יוסי בר: לא, רחלי, אני רוצה - - -
<רחלי אברמסון: רק שנייה, יחד עם זה אני רוצה גם להגיד, ואני מכירה את המורכבות, לא נוכל לאפשר, אין, אין יכולת לאפשר, אני גם לא יודעת אם צריך, ולכן אני חושבת שאנחנו נעשה את זה בשיתוף פעולה ונשב יחד עם המפקחת ואיתכם כדי לראות איפה אנחנו יכולים לסייע בתוך הכיתות האלה בשעות התגבור.
<רחלי אברמסון: לבוא ולומר לי שבכל כיתה אתם רוצים סייעת שנייה ושעות סייעת תגבור, לא יכול להיות.
<רחלי אברמסון: אני רוצה כן להגיד שאנחנו כן מנסים לתגבר.
<רחלי אברמסון: אני גם כתבתי לבחון את האפשרות של שילוב בנות שירות לאומי, לראות איך אנחנו יכולים לתגבר אותן בתוך המערכות, כי יש לנו את האפשרות הזאת.
<רחלי אברמסון: אני רוצה לראות איך אנחנו יכולים לתגבר - - -
נורית קורן: יש עכשיו בנות שירות?
<יוסי בר: יש בעיה מאוד קשה שבנות שירות לאומי לא רוצות לעבוד בכזה מקום.
<רחלי אברמסון: אני לא יודעת, אני ראיתי אותן בעכו, אני ראיתי אותן בבאר שבע, אני ראיתי אותן במקומות אחרים, בואו נבדוק.
<רחלי אברמסון: אני לקחתי על עצמי לבדוק.
<רחלי אברמסון: דבר שני, אני גם אבדוק כמה אנחנו יכולים לתגבר ואיך אנחנו יכולים לתגבר מבחינת סייעות התגבור.
<רחלי אברמסון: אבל אני רוצה, בבקשה, לבוא למקום הזה באמת גם בהקשבה, כי אתם יודעים, גם המשאבים בסופו של יום הם משאבים - - - ואנחנו כן קיבלנו, אני יכולה לומר את זה, באמת בשמחה, ולכן אני רוצה, אדוני היושב ראש, לציין, התוספת שאנחנו קיבלנו היא תוספת מתוך הבנה שהצרכים בחינוך המיוחד הם באמת, כמו שאתה ציינת, חליפה אישית לכל ילד ולעתים הצרכים עולים על היכולת לעזור.
יעקב מרגי: הייתה לי שיחה, לאחר דיון סוער בוועדה בנושא החינוך המיוחד, עם המנכ"לית והיא אמרה לי 'אתה לא מבין, מי שאמר שאנחנו מגבילים בגלל בעיה תקציבית עושה עוול.
יעקב מרגי: זה אחד הסעיפים שהוא' - - - הרי מי שמבין בתקציב מדינה, לכל תקנה תקציבית יש סכום, היא אומרת 'אין לי תקרה שמה, כל השנה אני מוסיפה ומוסיפה ומוסיפה ומוסיפה'.
<רחלי אברמסון: נכון.
יעקב מרגי: כי באמת אי אפשר לצפות.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי, זה דינמי, זה מתקדם תוך כדי הליכה.
<רחלי אברמסון: לכן אנחנו באמת ננסה לבדוק את זה.
<רחלי אברמסון: אני מוכנה, אנחנו נשב ביחד, נזמן פגישה, אם נצטרך נזמן גם את מנהל המחוז יחד איתנו לחשיבה הזאת, מזל, ואנחנו נבדוק במה אנחנו יכולים ואיך אנחנו יכולים לעזור ולקדם.
<רחלי אברמסון: דבר נוסף, באמת בעייתיות שנמצאת כאן בנושא האחיות.
<רחלי אברמסון: רבותיי, תקשיבו, אנחנו יודעים לתת שירותי חינוך, אני לא יכולה לקבוע בעבור משרד מקצועי, שזה תפקידו והוא זה שישב לכתוב יחד איתנו גם את הפרופיל של האנשים הנדרשים לטיפולים במקרים כל כך מורכבים, אני לא יכולה לבוא ולסתור את החלטתו.
<רחלי אברמסון: להגיד לכם?
<רחלי אברמסון: כן, אנחנו ניהלנו דיון, זימנה המנכ"לית דיון יחד עם המנכ"ל לגבי החשיבה על אחיות מעשיות, על סיוע רפואי וכו'.
<רחלי אברמסון: אין, הגוף המקצועי אמר את דברו.
<רחלי אברמסון: אני, רחלי אברמסון, לא יכולה לשנות את ההחלטה המקצועית הזאת.
<רחלי אברמסון: אני יודעת להגיד פדגוגית מה אני יכולה לתת, אני לא יכולה לבוא במקום משרד הבריאות ולהגיד 'אתם יודעים מה?
<רחלי אברמסון: אני אאשר לכם אחות מעשית'.
יעקב מרגי: ומשרד הבריאות, יש לו תורה כתובה למציאות כזו ש - - -
<רחלי אברמסון: יש לנו מכרז.
<רחלי אברמסון: כן, הם כתבו יחד איתנו.
<רחלי אברמסון: אדוני היושב ראש, את המכרז - - -
יעקב מרגי: את יודעת מה אני רוצה לומר?
יעקב מרגי: כיתה סיעודית, יש מסמך של משרד הבריאות שאומר מה הצרכים, מה המענים?
יעקב מרגי: מה השעות שצריך?
<רחלי אברמסון: הוא יגיד אחות.
יעקב מרגי: אז הוא יגיד - - -
יעקב מרגי: תנו לי, אני יודע מה אני שואל.
<רחלי אברמסון: כן, יש.
יעקב מרגי: האם יש מסמך כזה?
יעקב מרגי: להערכתי, אני לא יודע אם יש מסמך כזה, ואם אני שומע שמצד אחד, גם אם הוא קבע שכיתה כזו צריכה אחות באיקס שעות ולאחר מכן הדרישות של משרד הבריאות לא תואמות בכלל את מה שהוא בחדר אחר אישר לו, אז יכול להיות - - -
<רחלי אברמסון: אז אני רוצה לומר - - -
<יוסי בר: רחלי, ברשותך, מילה.
<רחלי אברמסון: רק רגע.
<רחלי אברמסון: אז לכן אני אומרת שכוח אדם, כוח העזר שמשרד החינוך יכול לאפשר זה באמת באמצעות או בנות השירות הלאומי, או באמצעות סייעות תגבור.
<רחלי אברמסון: הסייעות המתגברות בתוך מסגרות החינוך המיוחד אמורות לתת את המענה לדברים לפחות שאמר יוסי, להחליף את המצעים, לתת את השירות ההיגייני בתוך המערכת.
יעקב מרגי: בנות שירות לא יעשו לך את זה.
<רחלי אברמסון: הם עושים את זה.
יעקב מרגי: בנות שירות יבואו ויסייעו - - -
<יוסי בר: אסור להם גם, יש דברים שאסור להם לעשות.
<רחלי אברמסון: לא, אני מדברת על הסייעות בתוך המסגרות.
<רחלי אברמסון: זה חלק מתפקידן.
<קריאה: יש לך סדר יום של כיתה - - -
<רחלי אברמסון: רגע, אנחנו לא מתווכחים.
<יוסי בר: אדוני היושב ראש, אני רוצה לשאול את רחלי שאלה, כי אנחנו לא יכולים לשקר את עצמנו, זה הדבר הכי גרוע שיש.
יעקב מרגי: אני רוצה שהיא תסכם קודם.
<יוסי בר: רק שאלה לפני זה.
<יוסי בר: בא משרד הבריאות וקבע כמה צוות פרא רפואי צריך בבית ספר.
<יוסי בר: לא אנחנו, משרד הבריאות, ועדה משותפת עם משרד החינוך.
<רחלי אברמסון: נכון, ויש מסמך שאומר כמה צריך.
<יוסי בר: בא משרד החינוך בשנת תשע"ד ואמר 'כמה קבע משרד הבריאות?
<יוסי בר: 100%, ככה הוא קבע?
<יוסי בר: אני מתקצב אותך 70% בלבד', למה?
<יוסי בר: ככה.
<יוסי בר: השנה, הודות לרחלי, הוא מתקצב אותנו 84%, למה?
<יוסי בר: אין כסף ל-100%.
<יוסי בר: זאת אומרת בא משרד הבריאות, קבע נהלים, הם מופיעים בחוזר מנכ"ל, בא משרד החינוך ואומר 'אבל מה אני אעשה?
<יוסי בר: אין כסף, אני נותן לך רק 84%'.
<רחלי אברמסון: לא, בג"צ קבע, סליחה, ומה שאנחנו עושים היום זה משווים.
יעקב מרגי: מי עתר לבג"צ?
<רחלי אברמסון: עתרו לבג"צ.
<רחלי אברמסון: אני לא הייתי, אבל אני למדתי את ההתנהלות ואת הדרך, ובג"צ קבע שאנחנו מחויבים להשוות את התנאים לחינוך הרשמי.
<רחלי אברמסון: החינוך הרשמי היום עומד על 80%-84% ואתם מושווים לזה.
<יוסי בר: אבל זה מה שאני אומר, כל המדינה לוקה בחסר, מתעריף של משרד הבריאות.
יעקב מרגי: רחלי, אני שואל אותך שאלה, כששאלתי אם יש למדינה מוסדות כאלה כמו 'מגן הלב', ממלכתיים, אמרת לי שיש.
<רחלי אברמסון: יש מסמך שאומר את הפרופיל של מה צריך להיות.
יעקב מרגי: אני רוצה להאמין שלמדינה אין פילנתרופיה, זאת אומרת היא מתנהלת לפי התקצוב שהיא מקבלת, נכון?
<יוסי בר: יש רשות, הרשות זה הפילנתרופ.
<יוסי בר: אנחנו מכירים את זה, ברוב המקומות הרשות זה הפילנתרופ.
<יוסי בר: כמו יקנעם.
<יוסי בר: פה לא.
<יוסי בר: הרשות, חוץ ממה שיש לנו, את האנשים היקרים, מה שהם יכולים לעזור, באגרות חוץ, שמשלמים לנו כדת וכדין - - -
<זלמן ינקלביץ: הרשות פה, הנוהל של הרשות הוא שמקום שמקבל אגרות חוץ לא מקבל את שאר השירותים מן הרשות.
<זלמן ינקלביץ: מאחר ש'מגן הלב' מקבל אגרות חוץ אז - - -
<יוסי בר: אנחנו חייבים להתקדם, לוחצים אותנו הילדים בכיתות.
יעקב מרגי: כן, קודם כל הילדים, נחזור להמשך הדיון וסיכום כאן.
יעקב מרגי: (בישיבת סיכום)
<יוסי בר: אנחנו רוצים לסכם דברים שיובילו אותנו קדימה.
יעקב מרגי: רחלי, הפסקנו אותך, את רוצה לקראת סיכום?
<רחלי אברמסון: לקראת סיכום, אני אמרתי שאנחנו נשב ביחד לדון לגבי היכולות שלנו, לבחון מה אנחנו יכולים לתת.
<רחלי אברמסון: אני רוצה לשבת יחד איתכם, יחד עם מזל, נבחן אחד לאחד איזה אפשרויות יש כדי לתגבר בנושא הסיוע.
<רחלי אברמסון: לגבי נושא האחיות וכו', אמרתי, מה שאנחנו יכולים לתגבר ברמה פדגוגית חינוכית, לתת, אנחנו לא נוכל להפר את התקנות ואת ההחלטות של משרד הבריאות.
<רחלי אברמסון: זהו, מעבר לזה, הנגשות, אני רוצה שתדעו שיש תקציב - - -
<יוסי בר: רחלי, אני רוצה לשאול.
<יוסי בר: יש לי אחות שמועסקת אצלי 10 שנים ברישיון ובמימון משרד הבריאות.
<יוסי בר: ב-1.6, פתאום אתה מקבל הודעה 'רטרואקטיבית אני לא מתקצב אותך מספטמבר'.
<רחלי אברמסון: כי אתם מגדירים את האחות ברמה שאסור לנו.
<יוסי בר: אני לא מגדיר, היא עובדת אצלי 10 שנים ומשרד החינוך מכיר את ההעסקה.
<רחלי אברמסון: עוד הפעם, אנחנו מתנהלים על פי הנוהל ועל פי המותר לנו מבחינת משרד הבריאות.
<רחלי אברמסון: אם והיה והאחות הזאת לא מוכרת בהעסקתה על ידי משרד הבריאות אנחנו בבעיה ואני רוצה שזה יהיה - - -
<יוסי בר: היא מוכרת.
<רחלי אברמסון: אז נדון עוד קצת בעניין הזה, נבדוק אותו ונראה.
<רחלי אברמסון: זה הכול.
<רחלי אברמסון: ולעניין השכר, אני שוב מדגישה שהתשלום הוא בדיוק אותו דבר.
<רחלי אברמסון: אם יש בעיה, בואו נשב ו - - -
יעקב מרגי: יש מישהו סביב השולחן שרוצה להתייחס לדיון שהיה קודם ולסיור?
יעקב מרגי: את רוצה להוסיף משהו?
<מזל בוגנים: אז קודם כל באמת אני מברכת המפגש המבורך הזה ואת כל שיתופי הפעולה.
<מזל בוגנים: אני באמת חושבת שבלי כל הלבבות פה והידיים שמושטות לעזרה אנחנו לא נצליח להתקדם.
<מזל בוגנים: אני שוב רוצה להדגיש, לגבי סוגיית התלמידים המורכבים, אני לא רוצה לחזור על דברים שיוסי העלה פה, אבל אני רוצה להזכיר עוד שני נושאים ממש בקצרה.
<מזל בוגנים: נושא הייעוץ בחינוך המיוחד, בתכנית העבודה שלי לפחות הוא הופיע, לצערי הרב אין הקצאה מיוחדת לנושא הייעוץ בחינוך המיוחד, לא מהאגף, למיטב ידיעתי, ולא מהמשרד, משפ"י, וזה משהו שאנחנו באמת חושבים שזה יתרום.
יעקב מרגי: מה הנחת העבודה?
יעקב מרגי: יש ועדת השמה, ברגע שיש ועדת השמה לא צריך ייעוץ חינוכי?
<מזל בוגנים: זה בדיוק מה שאנחנו שואלים.
יעקב מרגי: לא, אבל מה הרציונל?
יעקב מרגי: זה הרציונל?
<מזל בוגנים: שעות ייעוץ במחוז כבר אין לנו.
<מזל בוגנים: אנחנו קיבלנו השבוע הודעה, אין שעות ייעוץ.
<יוסי בר: אני אסביר.
יעקב מרגי: שנייה, זה שנגמרו שעות ייעוץ זו סוגיה אחרת, אבל לפני כן אמרת שלא קיים.
<יוסי בר: אני אסביר לך.
<יוסי בר: במגזר הכללי יש דבר שנקרא מתי"א, מרכז תמיכה יישובי אזורי.
<יוסי בר: שוב, לצערי הרב מאוד, לחרדים אין מתי"א, אין את המרכז תמיכה היישובי הזה.
<יוסי בר: זאת אומרת כל התמיכה שלנו היא אך ורק ב - - - מוסד אחר מקבל שם המון המון שעות, מקבל פרא רפואי, מקבל הדרכה של פרא רפואיים, מקבל הדרכה של צוות.
<יוסי בר: מתי"א זה מוסד ענק שנותן המון המון שירותים.
<יוסי בר: לכל המוסדות המוכר שאינו רשמי אין מתי"א.
<יוסי בר: אנחנו ברכסים הלכנו, לפני המון שנים, ורבנו עם המתי"א ואמרנו 'אנחנו רוצים להיות תחתיכם, אנחנו מוכן לשלם על השירות הזה, אבל אנחנו רוצים את התמיכה הנהדרת שאתם נותנים'.
<יוסי בר: ובאמת ברכסים יש לנו, המתי"א המחוזית מספקת לנו שירותים ואנחנו רואים את ההבדל, שמים וארץ.
<יוסי בר: פה, בכל המוכר שאינו רשמי, אין מתי"א.
יעקב מרגי: תעצור רגע.
יעקב מרגי: לו יצויר, רחלי, סליחה, אני עכשיו עוזב ביטויים פרלמנטריים, לו יצויר שהקוקואים האלה באים למדינה ואומרים 'תקשיבו טוב טוב, ממחר אנחנו מחוז חרדי', קיבלו היתר מגדולי ישראל, מהעיתונאים החרדים והפוליטיקאים החרדים, שהם גדולי ישראל של היום, והם אומרים לך - - -
<רחלי אברמסון: מעבר למוכר הרשמי החרדי.
יעקב מרגי: לא, בוא נאמר, מחוז חרדי, בשמו, בשם המפורש.
<רחלי אברמסון: יש.
יעקב מרגי: יהיה לו מתי"א, נכון?
יעקב מרגי: יהיה לו הכול.
<רחלי אברמסון: אני יכולה להגיד משהו לגבי המתי"אות?
יעקב מרגי: לא, תני לי לסיים.
<רחלי אברמסון: זה לא רק אצלו.
יעקב מרגי: אני מבין את הרציונל של המוכר שאינו רשמי, רשתות, מחוז חרדי.
יעקב מרגי: אני לא יכול על אותו מבנה, כשהוא אומר לי מוכר שאינו רשמי במוסד כמו 'מגן הלב', אני מתפוצץ כל פעם מחדש.
יעקב מרגי: בא לי לקום ולצעוק.
יעקב מרגי: אני מצפה שהמדינה, שתבין, מוסד כזה זה לא פריבילגיה, הוא לא יכול היה לבחור אחרת.
יעקב מרגי: התוויות שיש במשרד החינוך לגבי חינוך רגיל, מוכר שאינו רשמי, גם שם יש - - - אבל בוא נאמר, זה אני מבין, הכרח שלא יגונה, אבל פה למה אני צריך לקטלג אותו במוכר שאינו רשמי?
יעקב מרגי: את מבינה לאן אני הולך?
יעקב מרגי: לא שייך במוסד כזה, שהוא בא לתת את כל המעטפת.
יעקב מרגי: פה אי אפשר להתפנק על המעטפת, אני לא יכול ליפול על ההורים במוכר שאינו רשמי ובמוסדות הפטור, זאת אומרת הדלתא הזו שחסרה מהמדינה, הם נופלים בשכר לימוד על ההורים.
יעקב מרגי: זאת אומרת החרדים האלה, הפראיירים האלה, משלמים שכר לימוד כמו השכלה גבוהה, על ילדים במוכר שאינו רשמי.
יעקב מרגי: אבל פה זה מוסד מיוחד, למה שלא נחריג אותם?
יעקב מרגי: למה שלא לתת לו את המעטפת - - -
<רחלי אברמסון: אז אני רוצה לומר שזה לא בדיוק, זה לא מדויק.
<רחלי אברמסון: כי מומחיות התחום במתי"א יכולות לתת את ההנחיה ואת ההדרכה, המשאבים לטיפול הזה מגיעים אל הבעלויות.
<רחלי אברמסון: זה בהסכם, זה לא משהו שהוא חריג.
<יוסי בר: לא הבנתי, מה פירוש?
<רחלי אברמסון: אתה מעסיק את קלינאית התקשורת ולא אנחנו.
<רחלי אברמסון: אני רוצה לעשות הפרדה, יש הבדל בין שעות ייעוץ למוסד - - -
<קריאה: אני שוב מציינת שההרחבה של - - -
<רחלי אברמסון: אנחנו בדיוק בזה, אנחנו נמצאים בדיון הזה.
<רחלי אברמסון: בדיוק זה מה שאני רוצה לספר, שאנחנו נמצאים בדיון עם כוח אדם, לא יכול להיות מועסק אדם שהוא עובד מדינה במקום שהוא מועסק על ידי בעלויות.
<רחלי אברמסון: אי אפשר גם וגם, ולכן אנחנו - - - עוד הפעם, אני רוצה להגיד - - -
יעקב מרגי: את מכירה את המושג ואוצ'רים?
<רחלי אברמסון: אז בוואוצ'רים האלה אנחנו נמצאים בדיון הזה, כי יעיד אדון - - -
<יוסי בר: לא אדון, יוסי בר.
<רחלי אברמסון: יוסי.
<רחלי אברמסון: אז יוסי יודע שבמקומות שבהם אנחנו נמצאים כבר באיזה שהוא תהליך של הסדרה אני מקווה שגם את זה אנחנו נצליח לסיים בשנת הלימודים הנוכחית.
<רחלי אברמסון: התחלנו מול כוח אדם אצלנו, מול מינהל כוח אדם בהוראה, את ההסדרה של המתי"א למוכר שאינו רשמי, כי הוא לא רק חרדי או לא חרדי.
<רחלי אברמסון: התחלנו.
<רחלי אברמסון: אנחנו אמרנו לו, אז בחיפה הוא רגיל למעטפת אחרת ולאט לאט בכל הארץ - - -
<יוסי בר: אני רוצה לספר לך, רחלי, שהיה פעם שר, אני לא יודע אם את זוכרת, קראו לו שי פירון, תקופה קצרה, שי פירון הקים מחוז שקוראים לו ממלכתי חרדי.
<יוסי בר: אנחנו באנו לאדון שי פירון וביקשנו להעביר את בית הספר שלנו בביתר ממוכר שאינו רשמי לממלכתי חרדי.
<יוסי בר: מה התשובה שקיבלנו?
<יוסי בר: מה התשובה הרשמית שקיבלנו ממשרד החינוך?
<רחלי אברמסון: אין לי מושג.
<רחלי אברמסון: קטונתי.
<יוסי בר: אני אענה לך, אין תקציב.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני מוכן להיות מאותגר מכל פנייה כזו ותשובה כזו.
<רחלי אברמסון: השבוע העברנו שני מוסדות לרשמי.
<יוסי בר: איזה מוסדות?
<רחלי אברמסון: את קרן אור.
<יוסי בר: את קרן אור?
<יוסי בר: לפני שנתיים-שלוש.
<רחלי אברמסון: עכשיו, היום, השבוע.
<יוסי בר: מה עכשיו?
<יוסי בר: לפני שלוש שנים זה עבר.
<יוסי בר: קרן אור זה המוסד הראשון, קרן אור זה המוסד של העיוורים.
<רחלי אברמסון: לא, עבר השבוע.
<יוסי בר: למה לא?
<יוסי בר: המורים שלהם עובדי מדינה כבר שלוש שנים.
<רחלי אברמסון: הוא עבר השבוע.
<יוסי בר: אולי השבוע פורמלית, הוא כבר שלוש שנים.
<יוסי בר: זה של על"ה היום.
<רחלי אברמסון: לא, זה לא של על"ה, נראה לי שאתה לא יודע.
יעקב מרגי: יש בעלויות שבהסדרים מסוימים המדינה הסכימה שהעובדים שלהם יהיו עובדים מטעמה, בהסדרים כאלה ואחרים.
יעקב מרגי: ממה שהבנתי מרחל, רק לאחרונה הכול עבר.
<רחלי אברמסון: אנחנו מתחילים, כן.
יעקב מרגי: לכן זה לא סותר, מה שאתה אומר.
<יוסי בר: בבקשה, הנה אני מאתגר אותך, יש לנו מוסד בביתר, אנחנו רוצים להעביר אותו ל - - -
יעקב מרגי: תעלה על הכתב.
<יוסי בר: בבקשה, נעלה על הכתב, רחלי.
<רחלי אברמסון: תגיש את זה למנהל המחוז.
<יוסי בר: לאיזה מנהל מחוז?
<רחלי אברמסון: לאיציק.
<יוסי בר: לא.
יעקב מרגי: תעלה לי על הכתב.
<יוסי בר: מנהל המחוז יגיד לי לא.
יעקב מרגי: יוסי, תמשיך להקשיב לרחל אברמסון - - - יש חינוך פורמלי ויש חינוך בלתי פורמלי.
<רחלי אברמסון: תלך לבלתי פורמלי.
יעקב מרגי: תפנה למנכ"לית, עם העתק אליי.
אמיר אוחנה: אני רק מתנצל, ברשותכם, אני צריך לזוז.
אמיר אוחנה: בתיאבון, תודה רבה על האירוח, תודה רבה על המפגש.
<יוסי בר: תודה רבה, חבר הכנסת אוחנה, אנחנו נהיה בקשר טלפוני ובמייל.
אמיר אוחנה: אני אשמח, ברצינות.
<יוסי בר: תודה רבה, ונדבר על 'גב האומה'.
<רחלי אברמסון: אתה רוצה רשמי חרדי?
<יוסי בר: רשמי חרדי, כן, ממ"ח.
<רחלי אברמסון: בסדר, תתחיל.
<מזל בוגנים: לאור כל הפניות, שחלקן הגדול - - - תרחיבו את שירותי המתי"א, תקבלו מומחה תחום, תקבלו הדרכה, יהיו מומחים לגיל הרך, לכל תחומי האוטיזם.
<מזל בוגנים: זה לא הגיוני שב-60 ימי הדרכה שיש להם - - - בכל הארץ אנחנו שנצליח לתת מענה.
יעקב מרגי: אפשר לסכם?
<ברוך ביטון: משהו לקינוח.
<ברוך ביטון: קודם כל אני שמח סוף סוף שהוועדה הגיעה לאשדוד והייתי רוצה גם לעשות איזה שהוא סיור יום שלם של העשייה בחינוך המיוחד באשדוד, אתם תראו, ממש לתפארת, אבל אני רוצה לשתף אתכם באירוע שעברתי לפני שהגעתי לכאן, עזבתי את המשרד והגעתי לכאן.
<ברוך ביטון: אני חושב שיוסי בר - - - לדעת את המצב, הייתי מגדיר אותו בשתי מילים של חוסר שוויוניות.
<ברוך ביטון: אני אתן לכם דוגמה למה שקרה עכשיו במשרד.
<ברוך ביטון: אני השארתי אבא זועם ורותח, הילד שלו נמצא מעבר לגדר בבית יוסף, שני ילדים, בכיתות לקויי למידה.
<ברוך ביטון: הוא גר לפחות 5 קילומטרים מפה.
<ברוך ביטון: הוא ניגש למנהל ההסעות, עם ועדת ההשמה, והוא אומר לו 'לחרדים לא מגיע'.
<ברוך ביטון: אם הוא לא הרביץ לו כשהייתי שם אז כנראה הוא הרביץ לו עכשיו, כי הוא היה ברתיחה.
<ברוך ביטון: הוא לא היה חרדי, בחור עם כיפה סרוגה, מתנדנדת, אני בכוונה אומר את זה, כי הוא לא חרדי לגמרי והוא איבד את העשתונות שם, הוא לא הבין מה זאת אומרת לחרדים לא מגיע.
<ברוך ביטון: אני אתן לכם דוגמה עוד יותר חריפה.
<ברוך ביטון: בשנה שעברה, אמא אחת העבירה מממ"ד לבית יוסף.
<ברוך ביטון: מי"ב י"ג.
<ברוך ביטון: שם, היא אומרת לי, אני רואה את בית הספר מהבית.
יעקב מרגי: י"ב י"ג זה שכונה, זה לא כיתה.
<ברוך ביטון: היא רואה את בית הספר מהבית, הילד שלה היה מוסע לשם לכיתת למידה.
<ברוך ביטון: היא העבירה אותו לבית יוסף, אמרו לה לא.
יעקב מרגי: זו בעיה של העירייה.
<רחלי אברמסון: זו הרשות המקומית.
<ברוך ביטון: זה לא בעיה של עירייה, זה בעיה של משרד החינוך.
<רחלי אברמסון: לא.
<רחלי אברמסון: חד משמעי לא, אין דבר כזה.
<ברוך ביטון: מי שמאשר את ההסעות, מנהל ההסעות שולח לאישור של משרד החינוך.
<רחלי אברמסון: ולמה שהמשרד - - - המשרד מסיע את כל המחוז החרדי ורק את זה לא? לא, אין דבר כזה.
יעקב מרגי: אתה מנהל מחלקה?
<ברוך ביטון: סגן מנהל אגף.
<רחלי אברמסון: אין דבר כזה.
<רחלי אברמסון: אם יש לו זכאות להסעה הוא יקבל זכאות להסעה.
<ברוך ביטון: אני שיתפתי במה שהיה לי עכשיו.
יעקב מרגי: לכן בודקים יסודית, מי דיבר עם מי, למי הוא פנה, מה התשובה שהוא קיבל.
יעקב מרגי: אני אומר לך חד משמעית, ראשי הרשויות, בקטע הזה של החינוך החרדי, בגלל שהוא מוכר שאינו רשמי, מפרשים את זה לא תמיד כפי שצריך וכל רשות עושה שבת לעצמה ומפרשת את זה ונותנת שירות אחר.
יעקב מרגי: לכן תבדוק, אם זה בעיה שמגיע ל - - -
<רחלי אברמסון: אני מוכנה - - - אין דבר כזה, השאלה היא מה.
<רחלי אברמסון: תקשיבו רגע - - -
<זלמן ינקלביץ: צריך לבדוק את זה מבחינה מערכתית.
<זלמן ינקלביץ: בחינוך הכללי יש מנהלת של מחלקת חינוך מיוחד, היא החליטה על שיבוץ של ילד בבית ספר מסוים, ממלאים טופס של הסעות, המפקחת כותבת וזה נוסע למשרד החינוך וחוזר אוטומטית מאושר, ברגע שראו במחשב שזה מעל 2 קילומטרים וזה לא לוקח יותר מיומיים-שלושה.
<זלמן ינקלביץ: בחינוך החרדי, בשש השנים האחרונות, מה שאני מכיר, בכל פעם שיש לנו ילד שעבר את הוועדה, לאחר השיבוץ המפקחת צריכה לחתום, אנחנו חוזרים עם זה למנהל מחלקת הסעות בעירייה, הוא שולח את זה למחוז דרום, לבאר שבע, ומשם זה מטייל לוועדת היסעים חריגה בירושלים, פעם ישב שם דודו לוי, ורק אחרי שהוא אישר, לפעמים אנחנו חיכינו עד חנוכה לאישור של הסעות.
<רחלי אברמסון: רבותיי, תקשיבו.
<רחלי אברמסון: הסעות ככלל, אני רוצה רגע לומר כך, ברשותכם, אל"ף, אני רוצה לבדוק את זה, אבל אני רוצה לומר ככלל, ואין לזה קשר אם זה חרדי, לא חרדי, ככלל הבקשה צריכה להגיע למחוז, המחוז ברוב המקרים מאשר את הבקשה.
<רחלי אברמסון: אם יש בעיה נקודתית עכשיו לגבי דיון כזה או אחר אני רוצה לבדוק את זה, האם זה קשור למחוז החרדי שאני צריכה לטפל מול המחוז החרדי, או שזה קשור להתנהלות שקשורה למחוז כזה או אחר.
<רחלי אברמסון: תנו לי לבדוק.
<זלמן ינקלביץ: זה לא קשור למחוז חרדי.
<רחלי אברמסון: אז אני אומרת, ככלל האישור ניתן ברוב המקרים במחוזות, אין סיבה להעלות כל דבר לוועדת חריגים.
<רחלי אברמסון: אין סיבה.
<רחלי אברמסון: אם יש שיקול פדגוגי של פיקוח ואם יש המלצה, אין.
יעקב מרגי: רגע, נכתב את רחל, בלי שום קשר, כל מקרה, בגלל שזה מחוז דרום - - -
<רחלי אברמסון: אתה אומר שזה בגלל דרום?
יעקב מרגי: לא, עכשיו אני.
יעקב מרגי: בגלל שזה מחוז דרום אני רוצה לבדוק מקרה אחד ספציפי, בלי שום קשר למה שהיא אומרת.
<ברוך ביטון: בסדר.
<ברוך ביטון: אני אראה מה נגמר היום ו - - -
<יוסי בר: אנחנו נרצה לראות, ארבע דקות, משהו שיעזור לך להמשך היום.
יעקב מרגי: רק זריז ותמציתי.
<יוסי בר: זה תמציתי.
נורית קורן: אז אולי עד שהוא יתארגן תסכם.
יעקב מרגי: נסכם בינתיים.
יעקב מרגי: קודם כל הוועדה מאוד מודה למוסדות 'מגן הלב' ולחברי הכנסת על תרומתם לדיון.
יעקב מרגי: הוועדה שמחה לעמוד מקרוב על העבודה וההשקעה באוכלוסיות התלמידים עם הצרכים המיוחדים ב'מגן הלב'.
יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הפערים בין התקצוב לבין הצרכים בפועל.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה על העיוותים המובנים בתקצוב בין כיתות חינוך מיוחד וילדי השילוב לעומת כיתות מיוחדות לילדים ומורכבויות סיעודיות.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להקים צוות שיבחן את צרכי המוסד.
יעקב מרגי: רחלי, כפי שהבטחת, את איתי?
<רחלי אברמסון: כן, אני מקשיבה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להקים צוות שיבחן את צרכי המוסד ולקבוע זאת לאחר מכן בתקינה.
יעקב מרגי: אני חושב שזה יעזור לכם לגבי - - - אני יודע שמשרדי ממשלה, תדעו לכם, משרד הבריאות לא אוהב לקבוע תקינה, כי תקינה היא מחייבת, אבל אם לא תקינה לפחות לקבוע את זה או בתקינה או בנוהל.
<יוסי בר: זה בדיוק מה שביקשת אותה ועדה לפני מספר חודשים, במרץ, והייתה תשובה שלא קשורה לעניין.
<יוסי בר: זה בדיוק מה שכתבתי לכם.
נורית קורן: בסדר, הוא יעשה את זה עוד פעם.
נורית קורן: עכשיו הוא יכתוב מכתב יותר ברור.
יעקב מרגי: הוועדה תעקוב אחרי הפתרונות שיוצעו על ידי המשרד ותקיים דיון מעקב על סוגיה זו.
יעקב מרגי: כי אני לא רואה את 'מגן הלב'.
יעקב מרגי: אני מאמין שבעיות שהוא סובל מהן סובלים מהן גם אחרים.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לצוות משרד החינוך שהגיע לדיון ותמתין לתשובות לסוגיות שהועלו בדיון על ידי רחלי אברמסון.
יעקב מרגי: יש מישהו שרוצה להוסיף משהו?
נורית קורן: אולי אנחנו צריכים לקרוא להקים איזה שהיא ועדה של שלושת המשרדים ביחד?
נורית קורן: משרד הבריאות, משרד החינוך ומשרד הרווחה.
יעקב מרגי: אני כתבתי שם דיון משותף עם ועדת העבודה.
יעקב מרגי: הניסיון שלי הוא לא - - -
נורית קורן: לא דיון.
יעקב מרגי: הדיון שלי בדיון משותף עם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות - - -
נורית קורן: לא, לא דיברתי על דיון, לנסות למצוא איזה שהוא גורם בכל שלושת המשרדים.
יעקב מרגי: המליצו בהתחלה על דיון משותף, אני לא מחזיק מזה, עומדת לי הזכות לקיים דיון מעקב ולהזמין את אנשי משרד הבריאות, כי קִדְרָא דְבֵי שֻתְפֵי ולָא חֲמִימָא ולא קְרִירָא, מי שלא הבין, קדירה שיש לה כמה שותפים היא לא חמה ולא קרה.
<יוסי בר: ברשותכם, בואו נראה.
<יוסי בר: (הקרנת סרטון).
<יוסי בר: חשוב לי מאוד לציין, שלא יישמע בנימת הדיון או חס וחלילה, שיש לנו חצי טרוניה על גב' רחלי אברמסון, להיפך.
<רחלי אברמסון: עוד פעם אתה מתחיל.
<יוסי בר: לא, זה חשוב מאוד לציין את זה.
יעקב מרגי: היא עברה אצלי חישול, אז אל תתרגש.
נורית קורן: נכון, עשינו לה חיים קשים כשהתחלנו בקדנציה.
נורית קורן: אבל אומרים, מודה ועוזב ירוחם.
<יוסי בר: חשוב מאוד באמת, יש עם מי לדבר במשרד החינוך, זה משהו שלא היה.
<יוסי בר: יש לך טלפון, אני מצלצל אליה בנייד ואתה מקבל אס.
<יוסי בר: אס, 'אני בישיבה, לא יכולה לדבר'.
<יוסי בר: אתה מקבל ממנה טלפון, באותו יום שהיא אמרה לך שהיום היא תדבר איתך.
<יוסי בר: ביום שישי היא התקשרה אליי, פחות מחצי שעה לפני שבת.
יעקב מרגי: קלקלת לי את התיאוריה שלי עליה.
יעקב מרגי: תמיד היא משאירה לי את אותה הודעה, אמרתי, בטח היא לוקחת אוויר לפני שהיא חוזרת אליי, עכשיו אני מבין שהיא עושה את זה לכולם.
<יוסי בר: באמת אני אומר, זה ייאמר לזכותה.
<יוסי בר: הייתה לנו בעיה מאוד קשה, ברוך מכיר וזלמן ומזל מכירים.
<יוסי בר: הייתה לנו בעיה מאוד קשה, היינו סנטימטר לפני לא לפתוח את שנת הלימודים ב'מגן הלב'.
<יוסי בר: הרגשנו שמתנכלים, ממש מתנכלים לנו במשרד החינוך, זאת הייתה התחושה.
<יוסי בר: (המשך הקרנת הסרטון).
<יוסי בר: חבר הכנסת מרגי, אני רוצה שאנחנו נקבע מיד דיון לעוד שלושה חודשים מעקב על מה שעשינו היום, וכך נהיה בטוחים שהדברים - - -
נורית קורן: מצאת את הדבר הנכון.
<רחלי אברמסון: אני מציעה בעוד חודש וחצי.
יעקב מרגי: השאלה אם הבנת.
<רחלי אברמסון: הבנתי.
יעקב מרגי: הוא לא יכול לקבל מאה אחוז, העיוותים הם גדולים, צריך לראות איך המערכת יודעת להסתכל עליהם נכון.
<רחלי אברמסון: אמרתי, אנחנו נבדוק ונראה מה ניתן.
<רחלי אברמסון: תודה רבה לכם.
יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת.
יעקב מרגי: י"ד בחשוון תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: החינוך הטכנולוגי כמערכת תומכת ומפתחת ולא כמסללה – לציון יום הכשרות המקצועיות.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם בנימה אישית, אני לא רוצה להרבות מלל, אני אתן מיד להציג את המצגת.
יעקב מרגי: הרבה מדברים בסוגיה זו, אפילו הכותרת של הדיון שנקבעה, מחוסר ידיעה או בלבול מושגים, נדייק.
יעקב מרגי: מה זה בכלל חינוך טכנולוגי?
יעקב מרגי: כשאתה מדבר עם ארבעה אנשים בכנסת על החינוך הטכנולוגי – אחד רואה מיד בעיני רוחו את הביס"ת - בתי ספר תעשייתים או מרכזי הנוער והחינוך שהיו בזמנו, ויש מי שרואה את המגמות, שהם הרוב המכריע בבתי הספר התיכוניים כאילו מקצועיים–טכנולוגיים, אין בזה שום טכנולוגיה ושום מקצוע.
יעקב מרגי: השאלה האם זו הסמכה למקצוע?
יעקב מרגי: למה מתכוון המשורר כשהוא אומר "חינוך טכנולוגי"?
יעקב מרגי: ראינו את התגובה שהייתה לא מזמן בשלהי, אני לא יודע אם זו הממשלה או תחילת הממשלה - - - נקבל בברכה את יוזם היום והדיון, חבר הכנסת אלי אלאלוף, יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.
יעקב מרגי: אנחנו מיד ניתן לו את דברי הפתיחה.
יעקב מרגי: אנחנו זוכרים באחת מישיבות הממשלה, ששר מסוים אמר לראש הממשלה: "שהבן שלך ילמד מכונאות"
<קריאה: פחח, פחח.
יעקב מרגי: פחחות, אני יודע מה?
יעקב מרגי: אז למה אני אומר את זה?
יעקב מרגי: גם בהכנה של הדיון הזה, אתה רואה שיש בלבול מושגים, יש הצהרת כוונות מכל הנוגעים בדבר, ואנחנו היום רוצים לעשות סדר ולשים את הנתונים על השולחן ולדבר בעולם מושגים אחיד בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: אני מתכבד להעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת אלי אלאלוף, יוזם הדיון.
אלי אלאלוף: אדוני היושב ראש, ידידי האדון מרגי.
אלי אלאלוף: יעקב הוא גם היוזם, יחד עם עאידה תומא סלימאן וחבר הכנסת עמנואל טרכטנברג.
אלי אלאלוף: אני מודה לך, אדוני, כיושב ראש ועדת החינוך שגם מאפשר דיון בתחום שהוא כאילו שייך לועדה אחרת.
אלי אלאלוף: ממה ששמעתי אותך אני רוצה להצטרף ותרשה לי לענות.
אלי אלאלוף: לצערנו במיוחד ב- 20 שנים האחרונות, הכשרה מקצועית כמעט נעלמה במערכת בצורה מאוד מדאיגה.
אלי אלאלוף: היא קודם כל פוגעת באנשים שלא נהנים ממנה, ואם נהנים ממנה, נהנים ברמת שירות יחסית מאוד נמוכה.
אלי אלאלוף: שתיים, היא טולטלה בין משרדים, אני רוצה להגיד, בניגוד לדעתי ודעת חברים רבים שהיו איתי, אנחנו רצינו שההכשרה המקצועית תהיה במשרד החינוך וחלק אינטגרלי ממערכת החינוך.