GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי שמר: אני עובר פה לא מעט, זה נושא שמטריד את מנוחתי, צריך לחשוב איך באמת מטפלים בזה ברמה המקומית ואיך מטפלים בזה ברמה הארצית.
<אבי שמר: להערכתי צריך לתת לזה פתרון ברמה הארצית.
יעקב מרגי: רגע, למה אבו גוש?
יעקב מרגי: יש תופעה של פציעות?
יעקב מרגי: יש פציעות ברמה גבוהה יותר?
<אבי שמר: אני לא רוצה להגיע למצב שנחכה שמישהו ייפצע כדי שהנושא יצוף.
יעקב מרגי: לא, הבעיה היא בעיה כלל ארצית, השאלה אם באבו גוש אתה מציף את זה - - -
<עיסא ג'אבר: לא, אין משהו מיוחד באבו גוש.
<אבי שמר: הנקודה היא כזו שבאבו גוש, כמו במקומות אחרים בארץ, בעיניי הדבר המרכזי הוא אחריות הורית.
<אבי שמר: יש לנו בעיה מהותית בנושא של אוזלת היד של ההורים מול הילדים.
<אבי שמר: אני כהורה לא אאפשר - - -
מירב בן ארי: זה משהו שאתה יודע, גם אצלנו בתל אביב, כל החוק של אופניים חשמליים, זה חוק שלי שמוזג עם הצעת חוק ממשלתית של המשרד לבטחון פנים.
מירב בן ארי: החוק ייכנס, ממש עכשיו בימים אלה עובדים כל השלטון המקומי על - - -
<אבי שמר: סוגיית האכיפה.
מירב בן ארי: לא, לא, האכיפה תעבור לפקחים, זה החוק, אבל יש - - - לא משנה, אני לא אערב אותך בפרוצדורות, בעיקרון זה אמור להיכנס בפועל בינואר 2014 לכל הרשויות.
מירב בן ארי: הבעיה המרכזית פה זה שאין שבילי אופניים.
מירב בן ארי: לפי החוק - - -
<עיסא ג'אבר: אין, למרות שבתכנית המתאר החדשה יש לנו.
מירב בן ארי: יפה, כי לפי החוק החדש רוכבי אופניים יירדו לכביש.
מירב בן ארי: היום הם נוסעים על המדרכה לכן הם מסכנים תושבים, אנשים שהולכים, והם צריכים לעבור לכביש.
מירב בן ארי: מצד שני, השאלה היא אם הפקחים שלך יאכפו את זה וייתנו דוחות לילדים.
<אבי שמר: חברת הכנסת מירב בן ארי, הבעיה המהותית, שצריך לזכור שאנחנו מדברים על 16 ומעלה, ופה אני רואה ילדים הרבה הרבה מתחת לגיל הזה רוכבים - - -
מירב בן ארי: גם בתל אביב.
<עיסא ג'אבר: זו תופעה ארצית.
<אבי שמר: צריך להיות פתרון מערכתי בנושא של אופניים חשמליים ואני מקווה שאתם, כוועדה, תיקחו את הנושא של אופניים חשמליים גם בהיבט של ילדים.
מירב בן ארי: הנושא נטחן עד דק בשנה וחצי האחרונות ובינואר 2017 אמור להיכנס לתוקף.
<עיסא ג'אבר: רות, בבקשה.
<רות לסרי: אני ממש בכמה משפטים, כי אני יודעת שבתי ספר מחכים, אז ברשותכם אני רוצה לומר שני דברים.
<רות לסרי: אל"ף, העובדה שבתי הספר זכו להוקרה והערכה בנושא החברתי ערכי, זה כבר - - -
יעקב מרגי: חשוב לא פחות, אמרתי, ציינתי בדבריי.
<רות לסרי: זו נקודה אחת.
<רות לסרי: הנקודה השנייה, יושב כאן ראש מינהל החינוך וגם ראש המועצה שכולם עסוקים בחינוך והנושא של החינוך הוא בראש מעייניהם והם עושים הרבה מאוד למען הנושא הזה.
<רות לסרי: הדבר השלישי, שהתחלתי לומר אותו קודם, גם משרד החינוך למד שלתת שעות לבתי ספר שאחוז הזכאות שלהם נמוך זה לא מספיק ואז נבנתה תכנית וגם באבו גוש וגם בעין רפא נכנסים לתכנית שנקראת תכנית מרום.
<רות לסרי: הרעיון של תכנית מרום זה מעטפות, יועץ ארגוני שיבוא וילווה את בית הספר, מעטפת פדגוגית, מדריכים פדגוגיים, וזה לא יהיה עוד סל שעות נוסף אלא מעטפת מקיפה הוליסטית לחמש שנים.
<רות לסרי: אנחנו כבר בחרנו את המדריכים הפדגוגיים, קיימנו מספר מפגשים, הגדרנו יעדים מדידים.
<רות לסרי: מבחינתי אני חושבת שאנחנו עולים על דרך המלך, יש לנו מנהלים חדשים, אני מקווה שבעוד כמה שנים תגיע ואפילו נעלה את בית הספר לאיזה פרס חינוך.
יעקב מרגי: אני רק רוצה לומר, ידידי ראש המועצה, אתה יודע שהממשק הראשון שלי עם אבו גוש, מה הוא היה?
יעקב מרגי: עם ג'אבר.
יעקב מרגי: אני מפרגן לך, ג'אבר.
<עיסא ג'אבר: זה איש ש"ס.
יעקב מרגי: אני קורא לו מאור פנים.
<חוסין ג'אבר: תודה רבה, אני מאוד מעריך את זה.
<קריאה: תודה רבה, אני מאוד מעריך את זה.
<עיסא ג'אבר: הוא מלווה את המועצה כבר הרבה שנים, זה כבר חבר מועצה וסגן ולדעתי הוא עושה הרבה למען המועצה, כמו שאר החברים בקואליציה, וגם באופוזיציה, הם לפעמים תורמים לנו להיות מודעים לדברים שאנחנו לא כל כך מודעים להם.
<עיסא ג'אבר: חברים, היות שיש לנו לוח זמנים, אנחנו צריכים לבקר בכמה מוסדות, אז קודם כל תרשו לי להעניק למר מרגי, יושב ראש הוועדה, ספר נפלא שנכתב, לראשונה בתולדות היישוב באופן מקיף, על תולדות היישוב אבו גוש, המחבר יואל בן דב.
<עיסא ג'אבר: אני מופיע שם בכמה מקומות, שסתרתי את הראייה שלו, אמרתי דברים אחרים, אבל את זה תקרא.
יעקב מרגי: והוא הכניס את זה?
<עיסא ג'אבר: כן, הוא הכניס את זה.
יעקב מרגי: אני מבטיח לך שאני אקרא אפילו מה שכתוב - - - כולל מה שכתוב ב - - -
<עיסא ג'אבר: זה ספר יפה.
יעקב מרגי: הדבר השני, שאני רוצה שיהיה בתוך הוועדה, על שולחן הוועדה, זה הסמל של המועצה.
יעקב מרגי: צריך לשנות את תקנון הכנסת, אבל זה יהיה אצלנו בוועדה.
<עיסא ג'אבר: הסמל של המועצה, הוא סמל כזה, היישוב הזה עד 48' קראו לו קרית ענבים, זה השם הרשמי של היישוב ולכן הענבים מופיעים כאן, אנחנו בחרנו בספר הפתוח, כסמל להתפתחות היישוב ולהבה יוצאת משניהם, מהעמל ומהידע, לכן זה הסמל שלנו.
יעקב מרגי: עכשיו אני הבנתי למה זה מתחבר ישירות לוועדת החינוך.
<עיסא ג'אבר: חולוד, בקצרה תסבירי לחברי הכנסת של ועדת החינוך מה בית הספר הזה, מה הוא כולל.
<חולוד ג'אבר: בית הספר הזה הוא בית ספר יסודי, הוא בית הספר הראשון שהוקם בכפר אבו גוש, הוותיק ביותר, זה היה בית ספר מקיף, אחרי זה הוא נהיה יסודי ואחרי זה הוא נהיה עוד בית ספר יסודי, בית ספר שכולל את כל התלמידים של היישוב, של אבו גוש, גם מהשכנים שלנו, בנים ובנות, לומדים ביחד, לומדים פה מתמטיקה, עברית, אנגלית - - -
יעקב מרגי: כל מקצועות הליבה.
<חולוד ג'אבר: כל מקצועות הליבה של משרד החינוך וגם אמנות.
<חולוד ג'אבר: הייחודיות של בית הספר זה מלמדים נגינה לתלמידים.
<חולוד ג'אבר: זה באופן פרטני.
יעקב מרגי: בדגש מוזיקה?
<חולוד ג'אבר: כן.
<חולוד ג'אבר: יש לנו 275 תלמידים.
יעקב מרגי: מה הכלי הכי מועדף עליהם?
יעקב מרגי: העוד?
<חולוד ג'אבר: לא, זה כמעט שווה בשווה, יש לנו דרבוקה, כינור, יש לנו קאנון, יש לנו ארבעה כלי נגינה שהתלמידים לומדים.
יעקב מרגי: אקורדיון?
<עיסא ג'אבר: לא, אקורדיון לא.
חיים ילין: זה כבר לא.
יעקב מרגי: זה מתפתח היום.
יעקב מרגי: תקשיבי, אקורדיון היום זה כמעט כל הכלים את יכולה להכניס.
<חולוד ג'אבר: בית הספר, כמו שאתם רואים, נכון, הוא ותיק, אבל אנחנו שמים את השמחה בתוכו, מנסים לשבץ כמה שיותר, לעצב אותו שיהיה נוח לתלמידים.
מירב בן ארי: כמה ילדים יש פה?
<חולוד ג'אבר: 275 בערך, אנחנו צריכים להתעדכן עכשיו.
<עיסא ג'אבר: אנחנו נבקר בשלוש כיתות.
אוסאמה סעדי: כמה בממוצע בכיתה?
<חולוד ג'אבר: בממוצע זה 24, א' עד ו'.
<עיסא ג'אבר: במבנה הוותיק ביותר, נבקר בכיתה, יראו את המבנה הישן, איפה שאני למדתי.
<עיסא ג'אבר: ועוד כיתה, אולי שם, או חינוך מיוחד או רגיל, כי בכל בית ספר - - -
<חולוד ג'אבר: חינוך מיוחד נראה לכם.
<חולוד ג'אבר: יש לנו 2 כיתות חינוך מיוחד ו-11 כיתות רגילות.
<עיסא ג'אבר: נאסים, זה אב הבית שדואג גם ל - - - הוא גם ספורטאי.
<חולוד ג'אבר: אב בית, ספורטאי, איש חינוך, אני קוראת לו.
<עיסא ג'אבר: תובילי.
<חולוד ג'אבר: בבקשה, ברוכים הבאים.
<חולוד ג'אבר: (בכיתה)
<חולוד ג'אבר: נתנו לנו להתחיל עם ב' ואחרי זה עם א' עכשיו, אבל זה עם אותו סל של שעות ולכן אנחנו צריכים עוד שעות.
אוסאמה סעדי: זה בשונה ממה שהזכירה המנכ"לית בוועדת החינוך, זה לא נכון.
מירב בן ארי: כן, נו, אז היא טעתה במה שהיא אמרה.
אוסאמה סעדי: לא נכון, אני שלחתי - - - מאותו סל ש - - -
<חולוד ג'אבר: כן, רק בשנה שעברה התחילו ללמוד עברית.
<עיסא ג'אבר: צריכים ללמד מכיתה א' ולהקצות תקן בהתאם.
<חולוד ג'אבר: נכון.
<חולוד ג'אבר: לא, הם נתנו לנו ללמד, אבל לא עם תקן, עם השעות שיש לנו אנחנו צריכים ללמד גם ולכן אין לנו את הגמישות כי אין לנו את השעות כמו שצריך.
מירב בן ארי: כן, אנחנו התעסקנו כל הזמן בשעות לימוד בערבית והיא אומרת שיש לה בעיה שאין לה אפילו תקן למורה.
<חולוד ג'אבר: והם רק בשנה שעברה התחילו עם - - -
מירב בן ארי: אחרי זה אנחנו רואים את זה בפסיכומטרי שהם לא מצליחים לעבור.
יעקב מרגי: אני גדלתי על זה שהמנהלות של בתי הספר שלי היו קשישות או מבוגרות.
<קריאה: אצל עיסא זה אחרת.
<עיסא ג'אבר: מרים היא מלוד.
<מרים חרב: רמלה.
<עיסא ג'אבר: היא ממשפחת חרב, מה זה חרב?
<עיסא ג'אבר: זה מלחמה, אבל היא מנהלת בית ספר השלום.
<עיסא ג'אבר: חרב וסאלם.
<מרים חרב: בחרו אותי רק בגלל זה.
אוסאמה סעדי: תרתי דסתרי.
יעקב מרגי: אני אמשיך את זה, המלחמה, החרב, היא לא תכלית, התכלית זה השלום.
אוסאמה סעדי: עושים מלחמות בשביל להגיע לשלום.
יעקב מרגי: לצערנו הרב לפעמים יש קוקואים שמביאים אותנו למלחמות, אבל התכלית היא השלום.
אוסאמה סעדי: אבל תראה איזה נוף פה.
<מרים חרב: כן, זכינו במיקום.
<עיסא ג'אבר: תובילי אותנו.
<מרים חרב: אז קודם כל אני אדבר על בית הספר.
<מרים חרב: זה בית ספר שפעם היה צומח, נפתח לראשונה בשנת 2011, מ-א' עד ד', עם 9 כיתות, כיתה אחת מקדמת.
<מרים חרב: היום אנחנו עם 13 כיתות, מ-א' עד ו', יש כבר תלמידים שסיימו גם כיתה ו'.
<מרים חרב: זו שנה שישית, גם שלי וגם של בית הספר, אני התחלתי, הייתה לי זכות גם לנהל וגם לפתוח את בית הספר.
<מרים חרב: קודם כל זכינו גם במיקום וגם בשטח, יש לנו שטח מאוד מאוד גדול.
<עיסא ג'אבר: הציעו להקים בית מלון קודם כאן.
<מרים חרב: כן, תמיד אומרים שבסוף יתחרטו על זה שהקימו פה בית ספר ולא בית מלון.
<מרים חרב: יש לנו עוד שטח, יש לנו תכנון גם לאולם ספורט, יש לי גם תכנית בבית הספר להכין את השטח מאחורי בית הספר, גם לשטח של הדרכה של רכיבה על אופניים, אבל מבחינה תקציבית אנחנו מחכים.
חיים ילין: כשיהיה לך, תודיעי, אני מוכן להתנדב לעשות שיעור.
מירב בן ארי: כן, חיים יעשה לך שיעור.
חיים ילין: אם עדיין אני אהיה בכנסת אז אני אעשה שיעור.
<מרים חרב: כן?
<מרים חרב: יופי, אני אשמח, טוב מאוד.
<מרים חרב: השנה אנחנו מקבלים סך הכול 32 תלמידים לכיתה א'.
<מרים חרב: 29 בכיתה רגילה ועוד 7 תלמידים בכיתת חינוך מיוחד.
יעקב מרגי: לו יצויר שלא הייתה רפורמה של צמצום בכיתות היית עוברת את ה-32.
יעקב מרגי: כמה בכיתה א'?
<מרים חרב: 29 תלמידים.
מירב בן ארי: היום אמרו שהכי פחות תלמידים יש בפריפריה.
חיים ילין: אני אגיד לך על מה אני מסתכל.
חיים ילין: זה נקרא ממ"נ.
חיים ילין: יש להם כבר בתכנון ממ"נ.
<מרים חרב: כן, כל הצד הזה.
<מרים חרב: בקומה הראשונה וגם בקומה השנייה.
<מרים חרב: זה בית ספר חדש, שש שנים, לא הכי חדש, אבל אנחנו תמיד מחדשים אותו.
חיים ילין: לא, זה טוב מאוד שיש.
חיים ילין: על כל מקרה שלא יהיה זה טוב מאוד.
חיים ילין: (בהמשך הסיור)
<מרים חרב: אני נפגשת עם הרבה מנהלים, המנהלים תמיד מתלוננים, שזה עוד אחריות ועוד רפורמה - - -
<קריאה: זה הפוך, יש ראשי רשויות שלא רוצים.
<מרים חרב: לא רוצים כי זה גם מחייב.
<מרים חרב: זה מחייב גם את הרשויות המקומיות להעביר תקציבים בזמן.
יעקב מרגי: לכן אני אומר, לכן גם התכנית של החינוך הבלתי פורמלי מקרטעת בחלק מהמגזר.
אוסאמה סעדי: זה מחלוקת בין הרשויות למשרד החינוך.
חיים ילין: איפה יושב התקציב?
יעקב מרגי: אנחנו כל הזמן במתח ורוצים להריץ את התכניות ולפעמים יש שהבירוקרטיה אוכלת אותנו ויש מקומות שזה לא - - -
<מרים חרב: זה לא קל, תמיד יש לך את אלה שמקדמים ואת אלה שכן מסכימים ופותחים.
<ראג'י מנסור: היום יש עשייה, בשנה שעברה אנחנו הקצינו תקציב מיוחד ליוזמות פדגוגיות, אנחנו, בלי השתתפות משרד החינוך.
<מרים חרב: נכון, אנחנו השנה מקימים פה מרחב למידה ב - - -
<ראג'י מנסור: מתחילים פה בכל בית ספר 60,000 שקל, שיתחילו, אחר כך נגדיל את הסכום הזה.
<מרים חרב: חוץ מזה השנה גם אנחנו ערכנו שינויים במבנה הארגוני של בית הספר, חילקתי את בית הספר לשני בתי ספר, גם האצלת סמכויות והעצמת עוד חברי צוות.
<מרים חרב: הסגנית שלי תהיה רכזת ב - - -
יעקב מרגי: ראית מה קרה בנבחרת האמנותית?
יעקב מרגי: את לוקחת בחשבון?
<מרים חרב: אני לא מודאגת, גם מאמנות וגם מזה.
יעקב מרגי: אל תהיי פרנואידית, אבל קחי בחשבון.
יעקב מרגי: אני צוחק.
<מרים חרב: חוץ מזה, מי שנכנס ויושב על כיסא של מנהל, קשה לו גם לשחרר.
מירב בן ארי: הוא איבד את הדרך, הקטנצ'יק הזה.
<מרים חרב: לא, הוא מומחה, ידריך אותי לאן להגיע.
מירב בן ארי: אוקיי, לאן הולכים?
<מרים חרב: אנחנו נכנסים לכיתות א'.
יעקב מרגי: אצלנו אומרים אישה נאה, דירה נאה מרחיבים דעתו של האדם.
יעקב מרגי: הבנת למה אני מתכוון?
יעקב מרגי: יש לך גם ברוך ה' נשים טובות ויש לכם דירה נאה, עכשיו בואו נראה מה אתה יודע לעשות עם זה.
יעקב מרגי: (בהמשך הסיור)
<שאדי פאדילה: כיתה טכנולוגית - - - יש לנו רק ארבעה תלמידים.
יעקב מרגי: באיזה מגמה זו?
<שאדי פאדילה: מכונאות רכב, והסדנא בצד השני.
יעקב מרגי: הם בטכנולוגי?
<שאדי פאדילה: כן.
<שאדי פאדילה: הסדנא בצד השני, יש מעבדה מסודרת ויש מורה גם - - -
יעקב מרגי: היום יש שם חדש למכונאות רכב.
<שאדי פאדילה: צריך להשקיע הרבה כסף על מנת להכין את ה - - -
מירב בן ארי: איזה כיתה?
<שאדי פאדילה: י"ב.
יעקב מרגי: בי"ב אתם כבר מסיימים?
יעקב מרגי: יענו אם אני נותן לך את המכונית שלי אתה מטפל בה.
מירב בן ארי: אין תלבושת?
<שאדי פאדילה: יש.
יעקב מרגי: הם בי"ב, עזבי אותך, מה אכפת לך?
מירב בן ארי: זה מאוד חשוב.
<שאדי פאדילה: - - - אצל כולם, אבל זה היום הראשון, לא התרגלו לזה, הם כן יתרגלו לזה.
יעקב מרגי: הכיתה הגדולה כמה מכילה?
<שאדי פאדילה: 26.
יעקב מרגי: בהצלחה, בנים.
יעקב מרגי: בכל מקום נכנסנו, שיחקנו את הגדולים, דיברנו.
יעקב מרגי: אנחנו לא מדברים כלום, יושבים פה חברי כנסת מוועדת החינוך, באו לבקר.
יעקב מרגי: יש מישהו שרוצה לשאול משהו?
יעקב מרגי: לומר לנו משהו?
יעקב מרגי: אל תתביישו, בי"ב כבר לא מתביישים.
מירב בן ארי: זה לא י"ב.
יעקב מרגי: י"א.
יעקב מרגי: השנה אתם מבינים מה הוא הכין לכם השנה בלימודים.
יעקב מרגי: יש כאן מישהו?
יעקב מרגי: כמה יחידות - - -
<תלמיד: 5.
יעקב מרגי: אתה מקבל תגבור?
יעקב מרגי: אתה יודע שבי"א זה 5 יחידות מתמטיקה - - -
חיים ילין: למה אתן צוחקות על זה שהוא אמר 5?
חיים ילין: רגע, מה אתן יודעות שאנחנו לא יודעים?
<תלמידה: 4 יחידות, לא 5.
חיים ילין: הבנתי.
יעקב מרגי: הוא רוצה לעשות 5, מה אתם רוצים?
<קריאה: הן יודעות הרבה, הן מתביישות.
יעקב מרגי: מי היה רוצה פה ללמוד 5 יחידות?
<תלמיד: אני 5.
<תלמידה: גם אני.
יעקב מרגי: זה לא אומר ש-4 יחידות זה לא שווה, 4 יחידות זו גם משימה לא קלה, אבל אין ספק שזה מחייב יותר השקעה.
יעקב מרגי: אני כבר רואה אתכם בשנים הבאות באוניברסיטאות ובמכללות, מאחל לכם רק הצלחה.
יעקב מרגי: אתם לא רוצים לומר משהו, ככה, מהבטן?
מירב בן ארי: הם קצת מתביישים.
יעקב מרגי: רבותיי, בהצלחה.
<עיסא ג'אבר: במקום התכנון זה בית ספר פתוח.
<עיסא ג'אבר: אני הפרדתי פיזית על מנת לאפשר שליטה יותר מלאה למנהלים על כל אחד מ - - - אבל השנה אני החלטתי שהרצף הפדגוגי יובטח מ-ז' עד י"ב וזה שהרכזים יהיו אותם רכזים ויעבדו בשיתוף פעולה.
<עיסא ג'אבר: אני לא רוצה שילד שיסיים חטיבת ביניים, שיגיע ברמה נמוכה למשל במתמטיקה ואנגלית ונתקעים בתיכון.
<עיסא ג'אבר: אני רוצה שילוו אותו כבר מכיתה ז'.
<עיסא ג'אבר: חברים, אני קודם כל, בשם כולם, רוצה לאחל הצלחה למנהל בית הספר החדש הצעיר והטרי, שאדי, שלקח על עצמו לנהל את בית הספר המקיף שלנו.
<עיסא ג'אבר: אמנם היו לנו ישיבות ואני הצגתי בפני שאדי ואחרים את החזון החינוכי שלנו ברשות המקומית, שנגזר מהחזון הכללי של מערכת החינוך הישראלית, אבל גם בתוספת דברים שאנחנו רואים לנכון, שהם רלוונטיים וישימים למציאות המקומית היישובית שלנו באבו גוש.
<עיסא ג'אבר: החזון החינוכי, שוב, הוא סביב שני דברים, גם חיזוק הידע והמדע, נושא המדעים זה הדבר החשוב, אבל במקביל להמשיך לחנך לערכים ולחזק את הביטחון העצמי של הילדים וגם לתת להם ליהנות מסביבה ואקלים בית ספר מיטבי, כאשר כולנו מסכימים שחינוך זה לא רק הישגים, בלי להפחית ולהקל ראש בחשיבות של ההישגים, אבל הישגים בלי סביבה ואקלים בית ספרי מיטבי אי אפשר להשיג.
<עיסא ג'אבר: המאבק בתופעות החברתיות השליליות, ובראשן הנושא של האלימות, האלימות הפשוטה כגדולה, היא דבר שבית הספר צריך להיערך מולה באמצעים ובכלים החינוכיים שעומדים לרשותו כמה שאפשר, והכול ייעשה בשיתוף פעולה.
<עיסא ג'אבר: לדעתי שיתוף פעולה במשולש, עם שלוש הצלעות, תלמידים, הורים ומורים ורשות, לדעתי כל זה, אם יעבוד בהרמוניה ובשיתוף פעולה, אין שום סיבה שאנחנו לא נצליח.
<עיסא ג'אבר: ההישגים בבגרויות זה דבר מאוד חשוב, ההישגים של שנה שעברה לא היו ההישגים שמבשרים הרבה שמחה בלבנו, אבל כן הייתי שמח שלפחות עם האחוז הנמוך היו לנו הישגים של תעודת בגרות איכותית, כי מי שהצליח והשיג הוא באמת בא ללמוד והשקיע והייתה תשומת לב גם מההורים וגם מבית הספר.
<עיסא ג'אבר: היעד שלנו זה הקבוצה והאוכלוסייה החלשה של התלמידים שנמצאת איתנו, כאן זה האתגר האמיתי והעיקרי שלנו, שאנחנו נצליח עם האוכלוסייה הזו.
<עיסא ג'אבר: כי ילדים מצטיינים, תאמינו לי, עם פחות עזרה מאיתנו הם גם יצליחו, ימשיכו להצליח, אבל האתגר האמיתי זה הילדים החלשים, הילדים הזקוקים לתמיכה, ליחס אישי ולהכוונה אישית.
<עיסא ג'אבר: אלה הם התלמידים שאנחנו צריכים להקדיש יותר זמן ויותר משאבים ולדעתי לא להתבייש, גם מול הרשות וגם מול משרד החינוך, הפיקוח וכולם, ובראשם אגף שח"ר, לבקש את העזרה והסיוע.
<עיסא ג'אבר: כשיש בעיה, שאדי, אנחנו חושבים שיש לנו גם אנשים שתומכים בנו, אם זה מנהל המחוז עצמו ואם זה ועדת החינוך והעומד בראשה ואם זה המנכ"לית עצמה, שהיא גם הייתה חלק מהמחוז לפני שהתמנתה לתפקיד מנכ"לית.
<עיסא ג'אבר: כולנו ביחד, יחד עם מחלקת החינוך של הרשות, אין שום סיבה שלא נצליח.
<עיסא ג'אבר: אז אני רוצה לאחל לך באמת, שאדי, קודם כל הצלחה בתפקיד, לנהל את בית הספר ביד רמה, ותמצא בעזרת ה' כל יד מסייעת.
<עיסא ג'אבר: באשר בכלל למערכת החינוך היישובית.
<עיסא ג'אבר: כפי שהתחלנו בבית המועצה, אני אמשיך, יש לנו דברים שהם נקודתיים ליישוב שלנו, למערכת החינוך היישובית.
<עיסא ג'אבר: העליתי את זה שחסר לנו אולי עוד קצת משאבים ובמהלך הסיור כבר היושב ראש וחברי הכנסת שהצטרפו גילו את זה בעצמם, תוספת לשפות, במיוחד לשפה העברית.
<עיסא ג'אבר: לא יעלה על הדעת שהמנהלות ביסודיים גוזלות מהתקן הכללי מדברים אחרים בשביל להכניס כמה שעות בודדות בכיתה א' או ב' לשפה העברית.
<ראג'י מנסור: גם הדיפרנציאלי לא עזר ל - - -
<עיסא ג'אבר: גם הדיפרנציאלי לא עזר, ואיך שאמר יושב ראש ועדת החינוך, מר יעקב, שאנחנו במציאות תחרותית במדינה כאן.
<עיסא ג'אבר: אם התלמיד הערבי, שהוא חלק מהמערך של מערכת החינוך הישראלית, לא יוכשר ולא יקבל את מה שהוא צריך לקבל עוד מהגיל הצעיר, בגיל הרך, אז הפער הזה רק יילך ויגדל וכשנגיע למצב שהתלמיד הערבי צריך להתחרות על אותו כיסא עם עמיתו היהודי הישראלי אז יש לנו בעיה.
<עיסא ג'אבר: אני רוצה שכאן יהיה יותר שוויון בכך שהילד הערבי יגיע לי"ב כשהוא שולט בשפה כאמצעי להצלחה שלו לגבי הכניסה לאקדמיה לא פחות מהילד היהודי שעברית היא שפת האם שלו.
<עיסא ג'אבר: נכון שבסופו של דבר יהיה פער, אבל הפער הזה, אפשר לגשר עליו במאמצים ברמה האישית של כל תלמיד ותלמיד.
<עיסא ג'אבר: אנחנו מחויבים, במערכת החינוך היישובית, וגם במערכת החינוך הארצית והלאומית, לתת שוויון הזדמנויות לתלמידים.
<עיסא ג'אבר: השוויון הזה בא לידי ביטוי על ידי הקדשת משאבים שווים.
<עיסא ג'אבר: לדעתי כאן המגזר הערבי צריך לקבל את המשאבים האלה על מנת להתמודד עם המציאות שלו, שאנחנו, נכון, שונים, אבל יכולים להפוך את השוני הזה לאלמנט מעודד ומקדם ולא בהכרח לאלמנט שמושך אותנו אחורה.
<עיסא ג'אבר: עובדה שיש לנו תלמידים מצליחים, מתחרים וגוברים על תלמידים אחרים במאמצים האישיים שלהם.
<עיסא ג'אבר: השנה היו לנו מספר תלמידים שקיבלו בשקלול הציונים שלהם מעל 115 בציוני הבגרות, שזה מקנה להם את הזכות להיכנס לכל האוניברסיטאות בארץ עם אחוז או ממוצע פסיכומטרי מתאים.
<עיסא ג'אבר: אז עובדה שזה קיים.
<עיסא ג'אבר: דבר נוסף, הצד המדעי.
<עיסא ג'אבר: כמו שאמרתי, אנחנו רוצים לחזק את לימודי המדע והטכנולוגיה, טכנולוגיה לילדים, לא חייבים להיות רק ילדים חלשים, יש הרבה ילדים שרוצים ללמוד מקצוע טכנולוגי.
<עיסא ג'אבר: השנה אנחנו הכנסנו שלוש מגמות בבית הספר המקיף, מגמה אחת של מכונאות רכב, מגמה של תקשורת והמגמה השלישית, לבנות, של טיפוח חן, כי אנחנו רואים שהרבה בנות רוצות להתעסק בזה, הן לא הולכות לכיוון העיוני האקדמאי בעתיד, אז אנחנו מאפשרים להן ללמוד את המקצוע הזה כמה שאפשר.
<עיסא ג'אבר: השמים הם הגבול, אני לא אומר שאנחנו במצב שנוכל להגיד שהגענו לסף ההישגים שאנחנו רוצים להתגאות בהם, אני חושב שאנחנו נמצאים באיזה שהוא שלב בינוני, שמכאן אנחנו רוצים להתקדם.
<עיסא ג'אבר: אי אפשר להתעלם גם מהדברים הטובים, אבל גם אי אפשר להכחיש שיש לנו עוד פערים שאנחנו צריכים לסגור.
<עיסא ג'אבר: אז תודה רבה לכם.
<עיסא ג'אבר: זה הסיכום שלי לפחות, נשמע את היושב ראש ואז אולי גם האחרים יוסיפו.
<עיסא ג'אבר: תפדאל.
יעקב מרגי: מירב, חיים, לפני שאני אסכם אתם רוצים להוסיף?
מירב בן ארי: קודם כל באמת תודה רבה על הסיור המעניין הזה ותודה לכל מי שהצטרף.
מירב בן ארי: היה מאוד מעניין, גם באמת למדנו הרבה.
מירב בן ארי: כאן אני רוצה לשים שני דגשים.
מירב בן ארי: בדיוק אמרתי שזו פעם ראשונה שאנחנו רואים מנהל, זאת אומרת עד עכשיו כל המורות והמנהלות היו נשים, אז זה גם קצת ככה שינוי, אבל אין ספק שהנשים פה שולטות.
<קריאה: זה משמח יותר.
מירב בן ארי: לחלוטין, גם במנהלות, גם במורות.
<עיסא ג'אבר: גם בבית.
מירב בן ארי: גם בבית, נכון.
מירב בן ארי: לא צריך ללחוש.
יעקב מרגי: מה שמפורסם לא צריך לומר.
<עיסא ג'אבר: אצלנו זה חשוב.
<עיסא ג'אבר: באבו גוש אין נישואי שתי נשים.
<עיסא ג'אבר: כשקורה מקרה כזה הקהילה מוציאה אותו החוצה.
מירב בן ארי: יפה מאוד, זה חשוב.
מירב בן ארי: כמובן, אני אתייחס, מרגי התייחס לזה, אבל כבר בבית הספר הראשון היה לי חשוב להעלות את זה, הנושא של השפה.
מירב בן ארי: חשבתי על זה שזה כמו יהודים שגרים בארגנטינה, להבדיל, כאילו אין מצב שהם לא ילמדו ספרדית כדי להסתדר במדינה.
מירב בן ארי: להבדיל, כן?
מירב בן ארי: אבל כל אדם שנמצא במדינה אחרת לומד, חוץ משפת האם שלו שהוא לומד בבית, הוא לומד את השפה.
מירב בן ארי: נגיד, יש לי חברים שגרים בארצות הברית, אז הם מדברים בבית עברית, אבל הוא אומר לי, 'מהרגע שאנחנו יוצאים, בית ספר, גן, הכול באנגלית', כדי שהם ילמדו להסתדר במדינה שהם חיים בה, בלי קשר ללאום, פשוט לדעת להסתדר.
מירב בן ארי: היום ראינו בעיתון, לפחות מי שקרא, את הפערים, והפערים זה בעיקר בפסיכומטרי ובתעסוקה.
מירב בן ארי: אתה יודע, אני חושבת אפילו על צעיר כזה בן 16, שרוצה לעבוד במקדונלס במבשרת, הוא לא יכול אפילו לתקשר עם ה - - - סתם, לצאת מהכפר, ללכת לעבוד ביישוב אחר, גם אם נניח הוא מאוד רוצה, הוא לא יכול לתקשר.
מירב בן ארי: אני שמתי לב שגם בחבר'ה הגדולים תרגמו אותנו.
מירב בן ארי: מילא בקטנים, אז אתה אומר, בסדר, כיתה ב', אבל גם בגדולים, אנחנו דיברנו בעברית ותרגמו אותנו.
מירב בן ארי: אז זה מאוד מאוד מטריד אותי.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר לכם שאני חלילה לא מאשימה, אני חושבת שאנחנו צריכים להאשים רק את עצמנו, אנחנו צריכים לקחת אחריות, אנחנו צריכים, אנחנו כוועדה, לזמן שוב את המנכ"לית, ואתה, שאמרת דברים אחרים, ושיסבירו לנו מה קורה.
מירב בן ארי: אם אני מדברת עם מורה או מנהלת והיא אומרת לי 'מירב, מתוך ה-5 שעות זה 5 שעות על חשבוני, זאת אומרת אני לא אעשה כישורי חיים - - -
<עיסא ג'אבר: מהתקן - - -
מירב בן ארי: בדיוק, לא קיבלנו פה אקסטרה.
מירב בן ארי: ואחרי זה אנחנו משלמים את המחיר, מחיר של תעסוקה גם בגיל מאוחר יותר, מחיר של פסיכומטרי, מחיר של השכלה גבוהה, ובכלל אני לא מדברת על אלה שלומדים במזרח ירושלים, ששם בכלל - - - אני מניחה שפה עוד איכשהו לומדים איזה משהו על בן גוריון, שם בכלל לא לומדים שום דבר ובטח לא את השפה העברית.
מירב בן ארי: זאת אומרת מה הסיכוי להשתלב?
מירב בן ארי: תשמע, זה מאוד מאוד מטריד.
מירב בן ארי: בכלל, אני חושבת שכל מי שבמערכת צריך להיות מוטרד מזה, כי בסוף חיים במדינת ישראל, לא באבו גוש.
מירב בן ארי: המטרה שלכם, אני מניחה, זה לצאת מפה ולפרוש כנפיים.
מירב בן ארי: אני רואה את זה גם אצלנו, אגב, בלי קשר - - - גם חבר'ה שגרים לצורך העניין בירוחם או בית שמש, או מקומות אחרים, הרבה פעמים הם גם רוצים ללכת לעיר הגדולה, לפחות לכמה שנים.
מירב בן ארי: אז בלי שפה, זה דבר בסיסי.
מירב בן ארי: ועוד משהו, אני רוצה לשים דגש גם על השירות הלאומי.
מירב בן ארי: שאלתי גם את מנהל בית הספר.
מירב בן ארי: השירות הלאומי אזרחי, שעובר עכשיו מהפכה בוועדת העבודה והרווחה, אני מלווה את החוק הזה צמוד, נותן המון המון העדפות לחבר'ה כאלה, גם כספיות, גם השתלבות.
מירב בן ארי: לצערי גם זה משהו - - -
יעקב מרגי: שירות בקהילה.
מירב בן ארי: כן, שצריך להיות כיעד לבית הספר.
<עיסא ג'אבר: אנחנו מנצלים את כל התקנים.
<עיסא ג'אבר: ברוך ה', בשנה שעברה היו לנו עשרות בנות שהשתלבו בשירות האזרחי לאומי הזה, לא רק ביישוב, אלא גם מחוץ ליישוב.
מירב בן ארי: חד משמעית, דרך אגב, זה צריך להיות מחוץ ליישוב.
<עיסא ג'אבר: יש לנו גם רכזת לבנות היישוב בנושא הזה ותמיד אנחנו דורשים מהעמותות שמנהלות את התקנים של שירות הלאומי שייתנו לנו עוד יותר, כי זה גם עוזר לרשות, עוזר לבתי ספר, לגני הילדים, למתנ"ס וגם למועדון הקשישים.
<עיסא ג'אבר: לדעתי זו חובה לעשות את זה בכל היישובים.
<עיסא ג'אבר: בשנה שעברה היו לנו מעל 40 תקנים שאיישנו אותם ולקהילה יש דרישה מאוד גדולה לדבר הזה.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שאני מלווה את השירות הלאומי בוועדת העבודה והרווחה, אז אם יש צורך בעוד תקנים וכאלה אתה יכול לפנות אליי תמיד.
<עיסא ג'אבר: כן, צריכים תמיד.
מירב בן ארי: והדבר האחרון זה כמובן החינוך הבלתי פורמלי, שדיברתי עם מוחמד.
מירב בן ארי: אמרתי לו שאנחנו נלווה.
מירב בן ארי: צריך גם להכניס עוד תנועות נוער, יש פה רק את הצופים, להכניס עוד תנועה, לתת לילדים אפשרות.
מירב בן ארי: אין סיבה שביישוב - - - בכפר אדומים, נגיד, שזה יישוב קטן, יש שלוש תנועות נוער וכאן יש אחת.
מירב בן ארי: וגם כמובן הנושא של המתנ"ס והפעילות אחרי הצהריים, להוציא את הילדים מהרחוב ולתת להם פעילות.
חיים ילין: אני חושב שבפעם הראשונה אני הצלחתי להבין את הקושי.
חיים ילין: אם אני צריך למקד את הדיון, אז עזבו, אפשר לדבר פה על אפליה ועל פערים וכל מה שאתם רוצים, בסוף - - -
יעקב מרגי: אנחנו כרגע ממוקדים.
חיים ילין: אנחנו לא נתקן את כל העוולות שיש פה, אבל בהחלט השפה העברית זה מוקש מאוד רציני בהשתלבות.
חיים ילין: אני כל הזמן חושב, אוקיי, בסדר, ואז תקבלו עוד 8 שעות עברית או תקנים, הרי היום כבר המערכת בנויה, איפה דוחפים את זה?
חיים ילין: על חשבון מה דוחפים את זה?
חיים ילין: איך בנויה מערכת?
חיים ילין: זה לא סתם לשלוף עכשיו, תקבלו תקנים, אלא זה צריך להיות מורכב בצורה כזאת ששום דבר אחר לא נפגע גם.
חיים ילין: זה שלוש שפות, בבית ספר יהודי שלומדים שם ערבית זה בחירה, זה לא חובה, פה זה חובה.
חיים ילין: פה ההבדל המהותי שיש.
חיים ילין: הילד שלי, אם הלך ללמוד ערבית זה בגלל שהוא רצה לעשות בגרות בערבית, לא בגלל שזה היה חובה לעשות את זה, אז זה בתוך המסגרת, אבל פה אין, איפה אתם דוחפים את השעות?
<ראג'י מנסור: יש עוד בעיה של השפה הערבית הספרותית.
יעקב מרגי: נכון, שהמגזר סובל מזה לא פחות.
<עיסא ג'אבר: כי זו שפה אחרת.
מירב בן ארי: כן, אני גם למדתי ספרותית והיא לא קשורה בכלל למציאות.
<ראג'י מנסור: אז ארבע שפות יש.
חיים ילין: אני מקבל, אבל אני - - -
<עיסא ג'אבר: את הנושא הזה צריך להביא לדיון רציני.
מירב בן ארי: תסמוך על מרגי, הוא יביא את זה - - -
<עבדאלרחמן מוסא: הם מלמדים את העברית לפי השעות ש - - - היו מקבלים שעות יותר היו נותנים להם גם יותר.
חיים ילין: לא, אבל גם אם תקבל יותר שעות לא תשאיר את הילדים עד יותר מאוחר.
חיים ילין: זה בא על חשבון משהו ויש פה עוד שפה חובה.
חיים ילין: אני מנסה להבין את המערכת, זה צריך לבוא על חשבון משהו, צריך לבנות את זה.
חיים ילין: אתה מדבר על הצד הפרקטי, לא על הצד - - - קיבלתם שעות, נו, מה תעשו ואיך?
<ראג'י מנסור: יש אפשרות.
מירב בן ארי: יש אפשרות ל - - -
חיים ילין: אני לא אמרתי שאין, אני אומר בקול רם את הדברים, כי אני חושב שמאתרים בעיה, מנסים לפתור אותה ורואים שזה לא כל כך פשוט לפתור אותה.
חיים ילין: זה לא כל כך, זה עוד מקצוע שהוא מקצוע חובה, מה שלא קיים במערכת של בתי הספר האחרים.
חיים ילין: אני איתכם, אני מנסה לעזור ולהבין בדיוק על חשבון מה זה יבוא ואיך זה יבוא.