GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: לפעמים הקנאות הזו, אומרים מדקדקים באיכה ומזלזלים בהלכות שבת, הקנאות הזו, אותם אנשים, הייתי אומר אפילו הרדיקלים, שעתרו, הם עתרו לא מסיבות ענייניות, שיראו לי קמפוס אחד שהוא דר בו שנפגע בו המרחב הציבורי בגלל הכיתה החרדית.
יעקב מרגי: באותה נשימה, אם לא הייתי עוצר, סליחה שאני אומר את זה קצת ב - - - אם לא הייתי עוצר, גם אותן פלטפורמות חרדיות כמעט חוסלו לקראת החומש.
יעקב מרגי: הבטחתי שאני בהתחלה אומר, אני לא אמור לבשר את זה, זה עדיין לא נסגר, אבל אני אומר לכם, אם השיח היה בתחילת המשא ומתן, בתחילת הדיונים הלא מחייבים שלי איתם, שאין תארים שניים בכיתות נפרדות ושלא יהיו כמו כיתות חדשות, היום השיח הוא אחר.
יעקב מרגי: זה לא קל, לא פשוט, היועצים המשפטיים של מל"ג ות"ת וגם של הפרקליטות, הם קצת מתכווצים מזה, אבל נאמרה להם אמירה חד משמעית, שיהיו תארים שניים במקצועות החינוך, המקצועות הטיפוליים.
יעקב מרגי: זה עדיין לא הוחלט, אני לא מקדים את המאוחר, אני אומר לך משיחת סטטוס שהייתה לי עם ד"ר יפה זילברשץ, ביום רביעי, ההסכמה שלה איתי, היא הודיעה לי שעם זה היא הולכת להילחם.
<עליאן אלקרינאוי: שיש הסכמות.
יעקב מרגי: היה לידה רביד, שקצת התכווץ, אבל היא אמרה לו, 'זה לא יעזור לך, זה אני אומרת את זה'.
יעקב מרגי: כנראה שזו תהיה הפשרה, שיהיו תארים שניים בחינוך ומקצועות טיפוליים.
יעקב מרגי: תתרגמו את זה לכם.
יעקב מרגי: אני לחצתי ולחצתי והיא אמרה 'כל מכללה שתרצה לפתוח כיתה חרדית נפרדת תקבל'.
<עליאן אלקרינאוי: זה כבר טוב.
יעקב מרגי: אז אני מקווה שהם יצליחו להביא את זה לידי ביטוי בתכנית החומש.
יעקב מרגי: השימוע שהיה לי הסתיים בשבוע שעבר, כך שאלה הכיוונים, השימוע הציבורי שהיה צריך להתקיים סביב הנושא הזה.
יעקב מרגי: יש עדיין באוויר את אותה עתירה שמרחפת על הפקידים ברחוב סלאח א-דין בירושלים, אלה שאוהבים להשתמש, 'אני לא אוכל להגן על זה בבג"צ'.
יעקב מרגי: בסדר, אבל כנראה זה הכיוון ומבחינתי זה משאיר תקווה.
יעקב מרגי: אני אמרתי לה, האוניברסיטאות המכללות, יש להם אי ודאות, הסטודנטים באי ודאות, צריכים כבר לבשר את זה, להודיע להם.
יעקב מרגי: אבל זה הכיוון, זה לא סופי, אני מקווה שזה לא ייתקע בבית המשפט, אבל לראשונה אני שומע את זה כהצהרת כוונות אמיתית, שהם הולכים להוביל את זה.
יעקב מרגי: לא היה לי קל, אני שנה שלמה עם גדי פרנק ויפה, זה לא היה על השולחן וזה נאמר בשבועיים האחרונים בצורה מפורשת, שזה הכיוון שהם הולכים להיאבק עליו.
יעקב מרגי: אני מאמין, כשנאבקים מצליחים לקבל את זה.
יעקב מרגי: זה הוראת שעה, זה צורך שעה של החברה הישראלית.
יעקב מרגי: אני אומר, רבותיי, מי שחושב שהנגשה צריכה לבוא על חשבון הרמה האקדמית טועה, זה לא נכון, לא טוב שיהיה.
יעקב מרגי: אם יש מכללות שפגעו ברמה האקדמית, אדרבא, יש בשביל זה את הוות"ת והמל"ג.
יעקב מרגי: זה הוויכוח העקרוני שלי איתם, אני אומר להם, 'אתם הרגולטור', לא ייתכן שאיפה שאתם רוצים, שאתם רגולטור רק לחנוק, איפה שאתם לא רוצים אתם מרשים חופש.
יעקב מרגי: אתם הרגולטור, תקבעו סדרי עדיפות, תקבעו את פני ההשכלה הגבוהה במדינת ישראל בעשור הבא, אבל תקבעו, אל תהיו פסיביים.
יעקב מרגי: מי שיושב איתי בדיון שומע את הביקורת הזו שלי, הם פסיביים.
יעקב מרגי: הם הגיעו לקראת תכנית החומש הזו כמעט בריסוק, יש אוניברסיטאות שבקשיים גדולים מאוד, עד שמאיימים על הקיום שלהם.
יעקב מרגי: יש מקצועות בהכחדה.
<עליאן אלקרינאוי: נכון, במדעי הרוח.
יעקב מרגי: מישהו צריך לכוון את זה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אין שום הצדקה שפה ילמדו 4 סטודנטים במקצוע הזה ושם 6.
יעקב מרגי: יש יד מכוונת, יש מדינה, היא צריכה לכוון את זה.
יעקב מרגי: זה הקטע, אני לא אאריך, נגעתי בכמה סוגיות שנגעתם.
יעקב מרגי: אין ספק שמכללה פריפריאלית צריכה לקבל את מה שהמציאות הפריפריאלית לא נותנת לה.
יעקב מרגי: לכן אני אומר, תהיה תחרות קשה, העשור הבא הולך להסתמן בגרף כזה מבחינת מספר הסטודנטים ותהיה תחרות קשה על כל סטודנט.
יעקב מרגי: אין ספק שיד מכוונת צריכה לתת את הדלתא, כל אחד והדלתא שחסרה לו בתחום שלו, לדחוף את זה.
יעקב מרגי: אני זוכר את הוויכוח, אני זוכר שסילבן שלום בממשלה אמר שבן גוריון לא שם, כשאמרו ספיר ואשקלון.
יעקב מרגי: אני חושב שהוא הצליח בסוף להכניס את בן גוריון.
יעקב מרגי: זה היה בדקה ה-90.
<קריאה: גם אשקלון בדקה ה-90.
יעקב מרגי: כשיש מי שנלחם בשבילך אתה שם.
<עליאן אלקרינאוי: נכון, אתה רואה?
<עליאן אלקרינאוי: צריך לשלוח אותך - - -
יעקב מרגי: מי שצועק 'איי', יודעים שכואב לו.
יעקב מרגי: אם אתה שואל אותי, אני חושב שאפשר, אפשר להיאבק ולעשות זאת, אפשר לפתוח ביוזמה, זה לא סיפור, בסך הכול - - -
<עליאן אלקרינאוי: אנחנו צריכים לראות, אתה השגריר שלנו שם.
יעקב מרגי: בסדר, אפשר.
יעקב מרגי: אני אמרתי שאפשר לעשות את זה, אפשר להיאבק ולדרוש להכניס את זה, אם לא בחקיקה להביא להחלטת ממשלה שתרחיב את זה.
יעקב מרגי: אף אחד לא ייפגע בזה, אם יבואו לכאן עוד 100, 150 חיילים משוחררים, שום מכללה אחרת בסביבה לא תתמוטט.
<עליאן אלקרינאוי: לא, ההיפך.
יעקב מרגי: אין לי רק לברך, אני אומר לכם, לכן שאלתי מתי קיבלתם החלטה להיות עצמאיים.
יעקב מרגי: יש לכם כנראה מבנה ייחודי, אם הייתם רק מכללה לחינוך היום מצבכם לא היה, כי בטח לא הייתם 3,500 סטודנטים.
<אתי גרובגלד: הפוך.
יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך למה לא הפוך.
יעקב מרגי: היום מה שטרכטנברג התחיל, עם כל המכללות לחינוך, מכללה לחינוך פחות מ-3,000 סטודנטים, אין לה זכות קיום.
<עליאן אלקרינאוי: נכון, והיום יש תהליך של איחוד.
יעקב מרגי: יאלצו אותה להתאחד וגם האיחוד ובסוף להיות תהליך התמזגות של חללית הבת עם חללית האם, שזה אחת האוניברסיטאות ואז תבוא נשיאה או נשיא אוניברסיטה ויגידו 'אתה יודע מה?
יעקב מרגי: החינוך אצלי פה - - - '.
יעקב מרגי: היום אתם עצמאים, אתם קובעים, זה לא פשוט ומחר מחרתיים יגידו 'סליחה, אין לי כדאיות כלכלית להחזיק את הקמפוס בבאר טוביה' והנדל"ן שתרמת, הוא כבר לא שלך.
יעקב מרגי: אני רק נגעתי בנקודות, זה לא פשוט.
<אתי גרובגלד: לא, אנחנו - - -
יעקב מרגי: העצמאות האקדמית, אני חושב שסך הכול היא זכות ואני חושב שטוב שאתם הולכים בקטע הזה של המחקר, זה ממתג אתכם וגם - - -
<עליאן אלקרינאוי: נכון.
<יעל פישר: אני רוצה בעניין המחקר, בגלל שאתה יושב פה, לשאול, אחד הדברים שמאוד חסרים לנו זה מידע על האוכלוסייה החרדית.
<יעל פישר: אנחנו מצליחים לאט לאט לגייס סטודנטים חרדים שלנו שיתחילו, כי עד עכשיו לא נתנו להם להיכנס לתוך האוכלוסייה החרדית, לחקור, בעיקר בנושאי חינוך, ואני מאוד אשמח אם אתם תרימו אצלכם את הכפפה למחקרים כאלה.
<יעל פישר: אני אתן לכם דוגמה.
יעקב מרגי: אוי ואבוי, שלא תחטאי במה שחוטאים כולם.
יעקב מרגי: אומרים החברה החרדית, זה לא תווית אחת וזה לא מגרה אחת.
יעקב מרגי: אם את שואלת אותי, זה גם לא בסיס למחקר.
<יעל פישר: יש לנו כמה נושאים ש - - -
יעקב מרגי: אני אומר לך, זה יותר שיווקי, ואל תחטאו בכך שתסלילו את החברה החרדית לאיזה מקצוע אחד, שבעוד 20 שנה - - -
<יעל פישר: לא, ברור - - -
יעקב מרגי: יכול להיות שאני מתפרץ לדלת פתוחה, אני רק אומר לך, הם מצטיינים במדעי המחשב ובכל תכניות המחשב, זה נכון שזה טוב עכשיו, אבל זה לא יכול להתקיים לאורך שנים.
יעקב מרגי: כמעט כמעט בכל המקצועות אפשר לאתגר את החברה החרדית.
<יוסף גרנות: הם צריכים להיות משולבים בכל המקצועות.
יעקב מרגי: החברה החרדית היא רב גונית, צריך להתחרות בהם, את יודעת במה?
יעקב מרגי: בתנאים.
יעקב מרגי: אם הם יודעים שיש להם פה תנאים שהם יכולים להגן על עצמם, סליחה שאני אומר את זה, 'להגן', ככה זה נראה.
יעקב מרגי: זה נכון שאף אחד לא מחכה עם חץ וקשת או תת מקלע לירות בהם, אבל להגן.
יעקב מרגי: סטודנט מאוכלוסייה חרדית, אותנטית, מסורתית, שיוצא ובא לקמפוס, תבינו שהוא עובר, הוא עושה תהליך, הוא עובר תהליך מאוד משמעותי, ואם הוא מקבל פה חברה הומוגנית, כיתה הומוגנית, כיתה חרדית עם תנאים, עם, איך אמרת?
יעקב מרגי: בחברה הערבית צריך להתייחס גם לשפת הדיבור שלהם, מה שלא חשבו אף פעם, חשבו, 'מה? הוא דובר ערבית, אפשר ל - - -', מסתבר שהערבית המדוברת והערבית הספרותית, וגם להם יש קשיים, צריך להתאים.
יעקב מרגי: גם לחרדים יש.
יעקב מרגי: הם באים מעולם מושגים אחר.
יעקב מרגי: אם מישהו ציפה שבמכינה של שנה אחת סטודנט חרדי להנדסה יצטרך לעבור את כל מה שהוא לא קיבל ב-12 שנות לימוד וגם להעביר אותו את כל ה-12, 13 ספרים הכתומים של הפסיכומטרי, בעולם מושגים שהוא לא היה בהם בכלל, הוא לא שמע שירה לועזית, הוא לא ראה סרטים במסות שיכולות לתת לו את עולם המושגים.
יעקב מרגי: צריך להבין את זה, אלה התנאים, זה מה שהחברה החרדית צריכה כרגע כדי להשתלב.
יעקב מרגי: אחרי שהם עומדים על הרגליים ואם יודעים להעמיד אותם נכון על הרגליים, שלוש השנים הבאות באקדמיה הן יותר קלות.
<יעל פישר: לזה אני מסכימה לגמרי, אני מדברת על משהו אחר.
<עליאן אלקרינאוי: בהחלט יצא לי לשמוע אותך בכמה פגישות וכנסים, אתה מאוד עקבי ואני מאוד שמח ש - - -
יעקב מרגי: עד שיוכיחו לי שטעיתי.
<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שמה שאתה עושה, אתה עושה עבודה יוצאת מן הכלל וזה מאוד חשוב, גם להשמיע את הקולות האלה של הפריפריה ואנחנו מאוד שמחים שאתה נמצא שם וגם תהיה השגריר שלנו.
<עליאן אלקרינאוי: משהו שבאמת צריך לומר, ובצדק, שיש את הריבוי של מוסדות אקדמיים ואמרתי גם קודם, שיש ניסיון לאחד מכללות להוראה והעברה ממשרד החינוך, תקצוב של משרד החינוך, זה עבר לוות"ת ולאט לאט מעבירים את רוב המכללות להוראה, הן יתוקצבו על ידי ות"ת ויהיו באחריות מל"ג ולכן כבר היום הם מנסים - - -
יעקב מרגי: אבל יש בעיה, מה יעשו עם נח גרינפלד?
<עליאן אלקרינאוי: זה יעבור לו.
יעקב מרגי: זה אני, היא לא הגיבה.
יעקב מרגי: זה יוצא לי עם רן ארז ועם וסרמן.
<עליאן אלקרינאוי: אז אנחנו רוצים לשמוע קצת מהסטודנטים, לפני שאנחנו יוצאים לסיור.
<עליאן אלקרינאוי: בבקשה, יו"ר האגודה.
יעקב מרגי: שהם העיקר.
<ישראל מורדי: שמי מורדי ישראל, אני יושב ראש אגודת הסטודנטים זו השנה השלישית.
<ישראל מורדי: אני עצמי התחלתי את הלימודים כאן במסגרת 30 פלוס, התחלתי את הלימודים בגיל 42 ועשיתי היסטוריה קטנה כיושב ראש אגודת הסטודנטים המבוגר יותר בארץ.
<ישראל מורדי: פרופ' עליאן, נשיא המכללה, העלה כאן את שיתוף הפעולה בין המכללה לבין אגודת הסטודנטים בכל מה שקשור לרב תרבותיות והכרת האחר, אז אני יכול לספר על זה שכשמדברים על הנושא הזה של רב תרבותיות ולהגיע לערי הפריפריה ולהכיר, אז אנחנו כבר עשינו את זה.
<ישראל מורדי: אנחנו הוצאנו סטודנטים שלנו לקרית מלאכי, לראות את מערכת החינוך בקרית מלאכי, להכיר את האנשים שם.
<ישראל מורדי: ואתה רואה, אנשים שחיים כאן במדינה, סטודנטים, שהופתעו מקרית מלאכי, אנשים שיצאו לרהט פעם ראשונה, אנשים שעוברים כל הזמן לבאר שבע ואף פעם לא התעכבו לעצור ברהט, לראות איך האנשים שם חיים.
<ישראל מורדי: כל הזמן שמעו שיש יישוב רהט, אף פעם לא יצא להם לבקר שם, והוצאנו גם לשם.
<ישראל מורדי: באמת התגובות שם היו תגובות שצריך לצאת לעוד מקומות, צריך כמה שיותר סטודנטים שיגיעו גם לפריפריה, יגיעו לרהט, יראו את צורות החיים האחרות.
<ישראל מורדי: אני בתור סטודנט, יצא לי לבקר בהילולה של הצדקת מבושאייף.
<ישראל מורדי: היו כמה חבר'ה שמבחינתם זה היה - - -
<קריאה: במושב זיתן, ליד לוד.
<ישראל מורדי: נכון.
<ישראל מורדי: אני חושב שבאמת, מאז שאני כאן באקדמיה, פה במכללת אחוה, נותנים פה דגש מאוד מאוד מיוחד לכל הנושא הזה של רב תרבותיות.
<קריאה: סמינר גרמניה, מורדי.
<ישראל מורדי: סמינר שהיה לנו לגרמניה, יהודים, ערבים, יושבים ומדברים ומשוחחים ומעלים כל מיני נקודות מאוד מאוד חשובות, ופתאום אתה רואה שהפער הוא לא כזה, אפשר להיות חברים, זה בסדר.
<ישראל מורדי: אפשר לשבת ביחד, יהודים וערבים ואשכנזים ומזרחיים ודתיים וחילוניים וזה קורה כאן, וזה קורה בצורה הטובה ביותר שיכולה להיות ויש רק לברך על כך ולעודד את הפעולות מהסוג הזה.
יעקב מרגי: צריכים לא לקרוא עיתונים שלושה חודשים ולא לראות טלוויזיה.
<עליאן אלקרינאוי: זה גם נכון.
<קריאה: זה פשוט לחיות כאן בחברה הישראלית.
<עליאן אלקרינאוי: אתה שכן שלנו.
יעקב מרגי: לא, אני תמיד כפרתי, אני זוכר את המפגש הראשון שלי כאיש ציבור, אחרי שנבחרתי לתפקיד ציבורי באתי מהקריה למחקר גרעיני בדימונה, עבדתי שם, והזמינו אותי לפאנל באוניברסיטת בן גוריון.
יעקב מרגי: חשוב לי לספר, בעקבות מה שאתה אומר.
יעקב מרגי: ישבו באודיטוריום שם 400 סטודנטים, ישבתי אני הינוקא, אתה יודע מה?
יעקב מרגי: לא פחות ולא יותר, היה שם היסטוריון, לא זוכר שמות, אני חלש בשמות, היה אורנן יקותיאלי ז"ל, הוא היה חבר המועצה מטעם מרצ, אחד הלוחמים בסיפור של החרדים, היה אבישי ברוורמן כנשיא האוניברסיטה, הייתי אני והיה אלי בן דהן, שהיום הוא סגן שר הביטחון, ודיברו על התהום הפעורה בין הציבור הדתי לבין הציבור החילוני.
יעקב מרגי: אמרתי שאני אדבר בסוף.
יעקב מרגי: תאמין לי, מרה שחורה, כל הדוברים, הכול שחור, איך אתה מתחיל?
יעקב מרגי: אז הייתי בתפקיד יו"ר המועצה הדתית, יענו, אני כמעט האצבע המאשימה בבאר שבע, האצבע אליה מופנית, אני איש הממסד.
יעקב מרגי: אני אומר להם, אני פונה לסטודנטים, אתם הסטודנטים, הדור הבא, אתם האקדמאים של הדור הבא, אתם מרגישים מאוימים?
יעקב מרגי: אני שמעתי פה שחור-לבן, הכול שחור, תהום פעורה, אתם מרגישים מאוימים?
יעקב מרגי: אחד קפץ מהפינה השמאלית ואמר 'אני איש מרצ' ותקף את אורנן.
יעקב מרגי: הוא אומר לו, 'לא מקובל עליי השיח המתנשא שלנו', כך הוא אמר לו, בהאשמות ובזה.
יעקב מרגי: וקפצה סטודנטית אחת ואמרה לי 'אני מרגישה מאוימת בכפייה דתית', אמרתי לה, 'בבקשה, ספרי'.
יעקב מרגי: היא אומרת לי, 'אני הייתי אצלך במשרד לפני שבועיים', היא באה להירשם לנישואין, ותבינו מה קורה בחברה הישראלית, היא אומרת 'אתם אילצתם אותי לעבור הדרכת כלות לפני החתונה', אמרתי לה 'הכריחו אותך?', היא אומרת לי כן, אמרתי לה: 'אצלי בבאר שבע הכריחו אותך?
יעקב מרגי: ' היא אומרת לי 'לא, זה חייב', אמרתי לה 'הכריחו אותך?', היא אומרת לי 'אני יודעת שזה חייב'.
יעקב מרגי: למה לא שאלת?
יעקב מרגי: כשאת הולכת לקנות משהו בסופר את משגעת את המוכרת ובודקת את המוצר מכל הכיוונים, למה בנושאים כאלה את מקבלת דברים כמובן מאליו?
יעקב מרגי: החברה הישראלית לא יורדת לשורות.
יעקב מרגי: כמה מתוכנו כאזרחים יורדים לשורות הקטנות של הכתבות?
יעקב מרגי: אנחנו רואים את הכותרת, שולחים פקודה למוח, מגבשים עמדה ועם זה הולכים לקדימה.
יעקב מרגי: אז אני לא מופתע, אני חי בחברה כזו כל חיי, של חרדים, של ערבים ושל דתיים ושל חילוניים ואני יכול לדבר עם כולם, ואתה יודע מה?
יעקב מרגי: אין לי בעיה ואני רוצה שגם ככה החרדים ירגישו וככה גם השמאל ירגיש וגם הימין ירגיש.
יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי את הדעה הכי לא מקובלת עליי, הכי, סלח לי על הביטוי, נותנת לי מכה בשרירי הבטן, ואני אדע לחייך אליך ולהגיד לך 'שמעתי אותך', אני אנסה להבין מאיפה זה בא לך.
יעקב מרגי: אז לא השתכנענו, מה קרה?
יעקב מרגי: וכך צריכה להתנהל חברה.
יעקב מרגי: לרוב לרוב לרוב כך זה מתקיים.
יעקב מרגי: לרוב כשנפגשים בקשר ישיר בלתי אמצעי, בשיחה אישית, אתה אומר, 'מה?
יעקב מרגי: כולם ככה?', אתה אומר 'לא יכול להיות, כל השמאלנים ככה?', 'לא, לא כל הדתיים ככה'.
יעקב מרגי: כי אנחנו מדברים באמצעות מדבקות, באמצעות תוויות, זו החברה הישראלית.
יעקב מרגי: לכן אני שמח שאתם מובילים את זה וכך צריך להיות.
יעקב מרגי: זה העתיד של החברה הזו, אין עתיד אחר לחברה הישראלית בלי זה.
יעקב מרגי: אני לא מאמין בזה.
יעקב מרגי: ויש לי ביקורת גם כלפי החברה שאני יוצא ממנה.
יעקב מרגי: בגלל שהיא חברה מסורתית היא יותר סגורה, היא יותר מגנה על עצמה, אבל גם כשהיא מגנה על עצמה יש דרכים לדעת, להכיל ולהסתכל, לא בשיפוטיות, צריך לנסות להבין מאיפה זה בא.
יעקב מרגי: החרדים הם הראשונים שהיו צריכים לדעת מזה, שמקושיה לא מתים, זה כתוב בגמרא, אפשר להישאר בקושיה ולא מתים מזה.
<עליאן אלקרינאוי: תודה, מורדי.
<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שבהחלט מה שאתה אומר, חבר הכנסת, זו סוגיה מאוד חשובה שאנחנו עסקנו בה במהלך ארבע השנים האלה.
<עליאן אלקרינאוי: אנחנו אומרים שהדעות הקדומות הן אלה שמכתיבות את ההתנהגות שלנו ואנחנו מקטלגים בני אדם לפי איך שהם נראים בלי שאנחנו נכיר אותם וחוסר ההיכרות או הבורות, אם מותר לומר, היא זו שמביאה אותנו למצב שאנחנו נקטלג בני אדם.
<עליאן אלקרינאוי: בפסיכולוגיה קוראים לזה profiling people, אנחנו בונים את הפרופיל שלהם ולפי זה אנחנו קובעים.
יעקב מרגי: שולחים פקודה למוח ומדפיסים מדבקה.
<עליאן אלקרינאוי: הוא נראה ככה, אז הוא נמצא שם.
<עליאן אלקרינאוי: כשאנחנו מכירים את האנשים אנחנו משנים.
<עליאן אלקרינאוי: ובהחלט זה המהלך שאנחנו כאן מנסים להוביל, שאנשים יכירו אחד את השני, כדי להתמודד עם הדעות הגזעניות שלנו, הפחות טובות, דעות שבהחלט מכתיבות את ההתנהגות שלנו.
<עליאן אלקרינאוי: בן ציון, בבקשה, אתה רוצה להגיד?
<בן ציון פדר: כן, ברשותכם.
<בן ציון פדר: בהמשך למה שאמרת, כותרות בעיתונים וכל הדברים האלה, כותרות שלא תראו בעיתונים זה מה שנעשה פה במכללה.
<בן ציון פדר: משנת 2010 פתחנו פה שלוחה חרדית במכללת אחוה.
<בן ציון פדר: היום לומדים פה מאות סטודנטים לתואר ראשון, השלמה לתואר ראשון בחינוך מיוחד, הם מגיעים לפה אחרי יום עבודה, אם זה נשים, הן מגיעות פה יום אחד בשבוע, ביום החופשי שלהן, הן מגיעות פה מתוך מערכת החינוך, כולן מורות בישראל, הן מגיעות לעשות השלמה לתואר ראשון, הן מקבלות פה את כל הכלים.
<בן ציון פדר: דובר פה על הנושא של הרמה האקדמית - - -
יעקב מרגי: מה עם האקרדיטציה של אותן מורות?
<בן ציון פדר: אני אגיע גם לזה, ברשותך.
<בן ציון פדר: אני אומר שכל אלה שמגיעות לפה, כולם עובדים היום במערכת החינוך, הם מגיעים לפה ולא מוותרים להם פה על קוצו של יו"ד על הרמה האקדמית.
<בן ציון פדר: הם מתמודדים פה, אנחנו בקשר עם כל הרבנים, רבני הקהילות מהאזור, אנחנו מדברים על באר שבע, הנקודה הדרומית ביותר, לוד, הנקודה הצפונית ביותר, כל האזור הזה, אשדוד, נתיבות, אופקים, הפריפריה מגיעים לפה ללמוד.
<בן ציון פדר: שמעון טובול, שהוא יושב פה איתנו, חבר מועצת העיר באר שבע, הוא גם סטודנט מן המניין, הוא מגיע לפה פעם בשבוע לעשות את ההשלמה לתואר וכמוהו יש, כמו שאמרתי, יותר מ-100 סטודנטים שמגיעים לפה ללמוד.
<בן ציון פדר: למה אני אומר שלא תראו את זה בעיתונים?
<בן ציון פדר: כי השינוי נעשה פה מתחת לפני השטח.
<בן ציון פדר: הם מגיעים לפה, הם לומדים, הם מתערבבים פה גם עם הסטודנטים האחרים.
<בן ציון פדר: מטבע הדברים הם לומדים פה בשעות הערב, אבל הם נפגשים במדשאות, בקיוסק, מדברים וכל המחיצות וכל הדברים נופלים ורואים פה הרבה דברים מבורכים.
<בן ציון פדר: היה לנו כבר טקס אחד של בוגרים, טקס חלוקת תארים, אנחנו עושים בספטמבר הקרוב הענקת תארים ל-80 סטודנטים חרדים, הענקת תואר ראשון.
<בן ציון פדר: בכנס הקודם, אתה היית מוזמן, אבל ברגע האחרון בגלל משהו בכנסת לא יכולת להגיע - - -
יעקב מרגי: צרת רבים נחמת טיפשים.
יעקב מרגי: בשבוע שעבר הברזנו לאונו באשדוד, היה להם טקס גדול.
יעקב מרגי: הצבעות, אם זה בימי כנסת זה לא - - -
<אתי גרובגלד: אבל כששמעון יקבל תעודה אתה תבוא.
יעקב מרגי: אני אדאג שאבא שלו, אביו חבר ילדות שלי, עבדנו ביחד בקריה ואביו נחשב בקהילה החרדית קנאי חרדי ומתמיד ועקבי.
יעקב מרגי: אני עוד יש לי בעבודת ה', הוא, מאז שאני מכיר אותו באותו - - -
<בן ציון פדר: דיברת על המרכיבים של החברה הדתית, יש לנו פה רבני שכונות, יש רבני יישובים שלומדים פה השלמה לתואר ראשון, מהציבור הדתי לאומי.
<בן ציון פדר: יש פה ממש, מעניין לבוא לראות פה איך נראה יום הלימודים פה, מאוד מאוד מעניין.
<בן ציון פדר: ולראות שגם הציבור הקנאי במגזר החרדי שמגיעים לפה לעשות תואר - - -
יעקב מרגי: אמרתי לפרופסור ששתי האחייניות שלי בוגרות פה בכלכלה, אבל הן לא חרדיות.
<בן ציון פדר: אז יש לנו פה, כמו שאמרתי, מגור, שזו הקהילה הקיצונית ביותר.
<עליאן אלקרינאוי: יש גם כאלה.
יעקב מרגי: כל אחד בוחר איפה שכואב לו.
יעקב מרגי: היא אמרה בכל משפחה יש, אני אמרתי גם, בכל משפחה.
<בן ציון פדר: אני אומר שגם מקהילת גור, שהיא הקהילה הקיצונית, יש סטודנטים שלומדים פה.
<בן ציון פדר: אנחנו בקשר עם רבני הקהילות כל הזמן, באופן רציף, וכולם יוצאים פה מרוצים.
<בן ציון פדר: וברשותכם, דבר הסטודנט, אם אפשר.
<שמעון טובול: קודם כל אם אני אסיים תואר ולא תבוא אז - - - חשוב לי להפנות אליך שתי שאלות שלפי דעתי באות מכל הסטודנטים ומאוד מאוד חשוב לנו שתפתור את זה, כי, אל"ף, מכל מי שיושב פה בשולחן, אני בטוח בחרתי בך, אז אתה חייב לדאוג לי.
יעקב מרגי: הבוקר התקשרה אליי אישה, לא מכיר אותה, הטלפון שלי מפורסם, הפכתי להיות שלא ברצוני, וטוב שכך, האומבודסמן של מערכת החינוך, כל פניות הציבור.
יעקב מרגי: תארו לכם, אמא שצריכה להיאבק כדי שהבן שלה יתקבל לגן שיקומי.
יעקב מרגי: יש לו את הכול, ביטוח לאומי מכיר בנכות, כולם מכירים בנכות, מישהו ברשות המקומית שהחליט שהילד לא זכאי.
יעקב מרגי: היא אומרת לי, 'אתה יודע, אני הצבעתי עבורך', ככה בדחילו, היא לא רואה אותי אפילו, אמרתי לה, 'תעצרי את השיחה, אם הצבעת בעבורי אני לא מטפל בך', היא אומרת לי 'למה?
יעקב מרגי: אבל - - -', אמרתי לה 'כי אני מטפל גם באלה שלא הצביעו עבורי'.
יעקב מרגי: הוא אמר שהוא הצביע, אחרי הפרגוד - - -
<שמעון טובול: בכל אופן יש לנו פה שני דברים שמאוד חשובים לנו, אם אפשר לטפל בנושא הזה, וזה לא רק לנו אלא גם לדור שיבוא אחרינו.
<שמעון טובול: אחת, לגבי תואר ראשון.
<שמעון טובול: התואר הראשון שאנחנו עשינו, בעצם הייתה מכינה ולאחר מכן שנה של השלמה.
<שמעון טובול: משרד החינוך מכיר בסטודנטים שיש להם תעודת מורה מוסמך בכיר והוא אפילו משלם להם בעבור זה, הם נכנסים להיות מורים, אבל כשהם רוצים לעשות תואר ראשון, אני מאמין שזה יהיה מהפעם הבאה, אין אפשרות.
<שמעון טובול: זאת אומרת עושים להם מכינה מאוד מאוד גדולה, וגם בזה הולך להיות ביטול - - -
יעקב מרגי: לכן שאלתי על האקרדיטציה?
<אתי גרובגלד: כי הם לא מכירים, אין להם תעודת בגרות.
<אתי גרובגלד: בעבר הם הכירו במכון סולד, היום הם לא מכירים - - -
יעקב מרגי: רבותיי, זה המאבק שלנו.
יעקב מרגי: ועדת ודמני קבעה, נתנו ארכה לזה בשנה שעברה, עוד יכולתם להסתמך על - - -
<עליאן אלקרינאוי: נכון, אבל זה נגמר.
יעקב מרגי: השנה זה נגמר, אנחנו עדיין במשאים ומתנים, זה למחוק שנתיים על תיכוניות, לא לתת שום קרדיטציה.
יעקב מרגי: אני עוד לא הרמתי ידיים בסוגיה הזו.
<אתי גרובגלד: אסור להרים ידיים.
<אתי גרובגלד: מערכת החינוך מכירה בהם כמורים, נותנת להם להיות מורים, נותנת להם תעודת מורה מוסמך בכיר, אבל - - -
יעקב מרגי: אני מכיר את הנקודה הזו, נאבקים בזה.
יעקב מרגי: לצערי הרב, אתה שם לב שבבשורות לא אמרתי את זה.
יעקב מרגי: אין ספק, זו מכת מוות, סליחה שאני משתמש במושג הזה, אם מישהו חושב שאמא ל-6, 7, 5 ילדים תוכל לשבת ארבע שנים עם עלות גבוהה של כל שנה אקדמית ולהשלים - - -
<אתי גרובגלד: זה פשוט לחסום אותם.
יעקב מרגי: אם התפעלנו מ-10,000 סטודנטים חרדים, אז אני אומר לכם שאנחנו נהיה עם 6,000, 4,000 מתוכם זה - - -
<אתי גרובגלד: זה להגיד כן ולעשות לא.
<שמעון טובול: הדבר השני, ברשותך.
<שמעון טובול: הנושא שדיברת עליו קודם, תואר שני.
<שמעון טובול: אנחנו 100 סטודנטים שמסיימים - - -
<עליאן אלקרינאוי: אנחנו נפגשנו איתו בכנסת והוא מודע.
<שמעון טובול: חשובה מאוד הנקודה הזאת, כי יש לנו פה את האופציה של מכללת אחוה, שהיא קרובה לכולם, אל"ף, מבחינת זה שהיא קרובה לפריפריה, בי"ת, יש לנו כבר - - - אתה יודע, ברגע שאתה מתרגל לאיזה שהיא דרך, אתה מכיר את כל המערכת והמערכת פה - - -
יעקב מרגי: אני אדם אופטימי.
יעקב מרגי: לפי הדברים שנאמרו לי אני אופטימי, אבל אני גם אחראי, לא הייתי אומר למערכות לכו תרוצו, כאילו - - - אני אדם אחראי.
<בן ציון פדר: אני רק אחדד ממש במשפט אחד.
<בן ציון פדר: מה ששמעון אומר זה שכל הסטודנטים שגרים פה באזור הדרום, הם מסיימים תואר ראשון, כמו שהוא ציין, זה למעלה מ-100, אין להם אפשרות לעשות תואר שני.
<בן ציון פדר: הם גרים פה בפריפריה, האופציה היחידה לעשות תואר שני זה בירושלים והם לא ייסעו לירושלים.
יעקב מרגי: כולי תקווה שזה - - -
<עליאן אלקרינאוי: אנחנו סומכים עליך שתמצא את הדרך.
יעקב מרגי: אתה יודע שהוא חבר קבוע בוועדה אצלי.
<עבדאלרחמן מוסא: תודה לך, אדוני, זה כבוד לי.
יעקב מרגי: הכבוד שלנו.
<עיסא ג'אבר: תראה, הוא רק חזר ממוסקבה וחזר עם כובע ממש אינטליגנטי.
יעקב מרגי: יש לך מזל שהוא הביא רק כובע, הוא יכול היה להביא גם משהו אחר.
<עיסא ג'אבר: רות לסרי היא המפקחת על החינוך העל יסודי שלנו, אבי שמר הוא מנהל המחוז ברשות לבטיחות בדרכים.
<עיסא ג'אבר: שמוליק, שמואל פניאל הוא המנכ"ל של המועצה.
<עיסא ג'אבר: עימאד הוא הקב"ט של המועצה ואחראי - - - מוחמד, רכז מחלקת ההנדסה, נכנס אלינו החתן של היום, ראג'י, מנהל מחלקת החינוך.
<עיסא ג'אבר: ראג'י הוא לא מאבו גוש.
יעקב מרגי: אנחנו באנו להפריע לך היום.
<ראג'י מנסור: להיפך, אתם מחזקים.
<עיסא ג'אבר: הוא היה עסוק - - -
יעקב מרגי: אמרתי, באנו להפריע לו היום.
<עיסא ג'אבר: ראג'י ניהל את מחלקת החינוך הכי גדולה במגזר הערבי בעבר, הוא היה מנהל מינהל החינוך של נצרת, אחר כך היה המנכ"ל של עיריית נצרת וכשאני נבחרתי להיות ראש מועצה אמרתי שמי שינהל את המערכת היקרה לנו הזאת זה רק ראג'י.
<עיסא ג'אבר: ואז הבאנו אותו מנצרת והוא מנהל את המערכת ביד רמה.
<עיסא ג'אבר: חברים, שוב פעם אני אומר, אני רוצה לברך את חבר הכנסת, יושב ראש ועדת החינוך, מר יעקב מרגי, על זה שבחר לפתוח את שנת הלימודים באבו גוש, היישוב השכן לעיר הבירה, ולדעתי הבחירה הזאת, יחד עם שאר החברים, חברי הכנסת, הנוכחים, הרכזים של הוועדה ואחרים, זה לא בא סתם, כי לדעתי הם ראו ביישוב שלנו גם מקום שראוי באמת לתשומת לב ולסיור כזה שגם יתרשמו ממה שנעשה וגם יסייעו ויתמכו בנו, במה שחסר.
<עיסא ג'אבר: אנחנו נמצאים באיזה שהוא מקום שיש לנו הישגים משמעותיים, אבל גם הפערים עוד קיימים בחלקים מסוימים.
<עיסא ג'אבר: כשנעבור לתיכון גם נתכנס לסיכום הסיור שלנו ונשמע את החברים ונלמד באמת גם דרך המספרים את המספר הקיים במערכת החינוך היישובית.
<עיסא ג'אבר: בגדול, היישוב הזה, חברים, הוא היישוב הכי ותיק באזור כאן, בהרי יהודה, זה יישוב שיושב על הקרקע עם האוכלוסייה ומשפחת אבו גוש הגדולה, לפחות 500 שנה, כאשר האוכלוסייה הנמצאת כאן מהווה משפחה אחת גדולה, משפחת אבו גוש, כאשר כולם משתייכים לבית אב אחד.
<עיסא ג'אבר: זה בוודאי גורם לסולידריות והזדהות והכול, אבל גם יש לנו בעיות מסוג אחר, שבשנים האחרונות נאלצנו לפתוח בית ספר לחינוך מיוחד כוללני, גם בגלל בעיות וליקויים שנובעים ממומים ובעיות של נישואי קרובי המשפחה.
<עיסא ג'אבר: גם בנושא הזה פנינו לגורמים בממסד הבריאות וברווחה וניהלנו כאן פרויקט משמעותי בסיוע של הדסה מספר שנים והגברת המודעות בקטע הזה ולדעתי גם הייתה תועלת רבה מהפרויקט הזה.
חיים ילין: איך זה מתבטא?
<עיסא ג'אבר: אצלנו נהגו לפי המנהג המקומי, שבן הדוד מתחתן עם בת דוד.
<עיסא ג'אבר: אז לפחות אחרי שכמה שנים ניהלנו את הפרויקט הזה של הגברת המודעות לבעיות ולמחלות וכל זה, אז הנישואין גם מתנהלים בתוך היישוב אבל מתרחקים מקרבה ראשונה.
יעקב מרגי: היום יש בדיקה גנטית שאפשר ל - - -
<עיסא ג'אבר: כן, יש כאלה שעושים גם בדיקות.
חיים ילין: עושים יותר בדיקות?
<עיסא ג'אבר: נכון, כי כולנו בדעה שבמדע אין מה לשקר, צריכים לעשות את הבדיקות ועושים את הבדיקות.
<עיסא ג'אבר: לכן זה חשוב מאוד שהדור הצעיר ימשיך להיות במודעות כזאת, שלא ניקלע למצב שיש לנו יותר ויותר מומים מולדים.
<עיסא ג'אבר: האוכלוסייה, יש לנו גידול טבעי שהולך וקטן.
<עיסא ג'אבר: לפני מספר שנים אחוז הגדילה באוכלוסייה כאן היה 3.5, היום עומדים על 2.4.
חיים ילין: הממוצע, מה אתה רוצה?
<עיסא ג'אבר: בקיצור משתכנזים.
<עיסא ג'אבר: משפחה צעירה, בין שניים, מקסימום שלושה ילדים.
<עיסא ג'אבר: הדבר הזה גרם לנו השנה לסגור שני גני ילדים, נכון ראג'י?
<ראג'י מנסור: נכון.
<עיסא ג'אבר: אני שמח, אני לא כועס.
<עיסא ג'אבר: אני שמח שגם גודל האוכלוסייה מתייצב ויש יותר מודעות וחשיבה איך לגדל את הדור החדש, את הילדים.
<עיסא ג'אבר: זה מראה שהדור הצעיר הוא יותר משכיל, יותר מודע, זה לא רק להביא ילדים בלי לחשוב איך לגדל אותם.
יעקב מרגי: רמת החיים הולכת ועולה?
<עיסא ג'אבר: רמת החיים הולכת ועולה ברמה המשפחתית, אבל ברמה היישובית לא, אנחנו עוד באשכול 2 בסולם הסוציואקונומי, מהרבה סיבות.
<עיסא ג'אבר: אין לנו אזור תעשייה, אין לנו משאבים מבחוץ.