GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים ילין: כל השינויים שחלים בשנים האחרונות, במיוחד בשנתיים האחרונות, עם עוז לתמורה וכל התכניות החדשות שנכנסו, שבעצם כל המורים נמצאים בתוך בית הספר, אז יכול להיות שדרך התגבור ודרך השעות האלה, שהיום הן יותר ריקות, לצורך העניין, כי אנחנו עוד לא יודעים, יכול להיות שאפשר לעשות את זה שם.
חיים ילין: בסופו של דבר אני חושב שבלי השפה העברית, בלי השפה האנגלית ובלי השפה הערבית אי אפשר להשתלב.
חיים ילין: לכן אם צריך לאתר זה מה שאני מאתר.
חיים ילין: היתר, חבר'ה, קודם כל נפתור את הבעיה הזאת, אחרי זה נפתור את הבעיה של אחוזי הבגרויות שזה תכנית אב לכמה שנים טובות, אבל אם אני ממקד, הבעיה העיקרית נמצאת שם ואני מאוד מקווה שנוכל לעזור להם לפתור את זה.
<עבדאלרחמן עורסאן: אני רוצה לשים דגש על מה שדיברת ובתור חובה לשפה העברית, במיוחד תלמידי תיכון.
<עבדאלרחמן עורסאן: אין ספק שיש לנו בעיה רצינית פה בחינוך, זה מתחיל מהיסודי, ומבחינת התושבים, כבר אין להם אמון, מרוב שיש להם תסכול ממערכת החינוך כתוצאה מההישגים הנמוכים בבגרויות.
<עבדאלרחמן עורסאן: אנחנו יודעים, באבו גוש, בתור מועצה, שיש יותר מ-300 תלמידים לפחות שלומדים בבתי ספר יסודיים מחוץ לאבו גוש.
מירב בן ארי: כשאתה אומר מחוץ, לאיפה אתה מתכוון?
<עבדאלרחמן עורסאן: רובם לומדים במזרח ירושלים, בבתי ספר פרטיים.
<עיסא ג'אבר: פרטיים, של המיסיון.
מירב בן ארי: שמלמד אותם אנגלית טובה מאוד, אבל לא מילה בעברית.
<עבדאלרחמן עורסאן: שם זה באנגלית.
<עבדאלרחמן עורסאן: עד עכשיו לא ניגשו לבגרויות, עוד לא היו בבתי ספר תיכוניים במזרח ירושלים, הם חוזרים לפה לאבו גוש בכיתה ח' או ט'.
<עבדאלרחמן עורסאן: כשחוזרים לכאן הם חזקים באנגלית, אבל חלשים בעברית, כי שם לא לימדו עברית.
<עבדאלרחמן עורסאן: אז יש לנו שתי בעיות, יש חלק מהתלמידים שהם חזקים בעברית וחצי חזקים באנגלית, ושוב, ההיפך.
<עבדאלרחמן עורסאן: בתור ועדה, אתם צריכים לעזור לנו על מנת למצוא פתרון ולצאת מהבעיה הזו ולעזור לנו.
<עבדאלרחמן עורסאן: יש כמה וכמה פתרונות, זה לא הזמן להגיש תכניות ולהגיש מה אנחנו רואים, יש יועצים שעובדים על זה שנים ואנחנו, בתור פוליטיקאים במועצה, גם עובדים על זה על מנת לחזק את המערכת.
<עבדאלרחמן עורסאן: בשביל זה אנחנו צריכים את העזרה שלכם ואת התמיכה המתמדת, לא רק היום ולא מחר, אני מקווה שנבנה לעצמנו לו"ז מסוים ונעקוב אחרי נקודות החולשה מתוך הראייה, מה שאנחנו רואים, איך לשפר את זה.
חיים ילין: ידידי, זה לא לטווח ארוך, זה תקנים שצריכים להביא ושעות לימוד של עברית.
<עבדאלרחמן עורסאן: לכל דבר יש פתרון, עדיף להתחיל בצעד ראשון במקום להגיד שיש תקנים.
<ראג'י מנסור: אני רוצה להתייחס בקצרה למשהו מהותי ורלוונטי באבו גוש, המצב שאנחנו חווינו כאן, התוצאות.
<ראג'י מנסור: אתה יודע טוב מאוד ואני גם, כוותיק במערכת, יש הצהרות, יש החלטות, אבל מי שמממש זה הפקיד האחראי ויש לו ראש אחר.
<ראג'י מנסור: זה לא רק אני טוען ואומר, אלא מי שהכין את המסמך לתכנית 922, משרד האוצר, הוא גם דיבר על זה.
<ראג'י מנסור: יש תקציבים, אבל צריך לעשות סוויץ' בראש של האנשים.
<ראג'י מנסור: כאן אני לא מבין אם אנחנו עם המחוז, מגלה הבנה, אבל עשייה על מנת לתמוך ולהוסיף אין.
<ראג'י מנסור: גם היישוב, שכולכם שמחים ממנו, אבו גוש, באתי והיו המון דברים חסרים, לא הייתה יחידת קידום נוער ולא מרכז השכלה.
<ראג'י מנסור: ביקשנו שיהיו לנו כיתות אתגריות.
<ראג'י מנסור: אתם רוצים שנצליח כמו בית ג'אן?
<ראג'י מנסור: תנו כמו בית ג'אן.
<ראג'י מנסור: לבית ג'אן יש מערכת אתגרים, אנחנו לא, אין זמן, מתי?
<ראג'י מנסור: מי אמר?
<ראג'י מנסור: שנה אנחנו מתדיינים עם המפקחים, כאילו לא דיברנו.
<ראג'י מנסור: ובסוף גם אנחנו נהיה אשמים.
<ראג'י מנסור: גם המפקחת המקצועית רוצה מגמה חדשה, כמה מגמה עולה?
<ראג'י מנסור: מיליון שקל.
<ראג'י מנסור: לך לגרשון, תשיג את ה-100,000 הראשונים.
<ראג'י מנסור: עושים לנו חסם על חסם על חסם.
<ראג'י מנסור: לא אנשים שלא יודעים.
<ראג'י מנסור: אני באתי ממערכת גדולה, מסודרת, שהצליחה, אנחנו רוצים לעשות את זה גם כאן ואין לנו הרבה זמן.
<ראג'י מנסור: מדברים על ניכור, מדברים על ילדים, דרך אגב, אל תופתעו, בכל המגזר הערבי לא יודעים לדבר עברית.
<ראג'י מנסור: זה חסם בסיסי.
מירב בן ארי: כן, היינו גם אצל הבדואים.
<ראג'י מנסור: כן, כשהייתי אחראי על 30,000 תלמידים ראיתי שבמקצוע עברית בבגרות הציונים הכי נמוכים.
<ראג'י מנסור: בשנה הראשונה באוניברסיטה אנחנו כמעט לא דיברנו, אחרי שעברנו את השנה הראשונה התחלנו לדבר.
<ראג'י מנסור: באנגלית אותו דבר.
<עיסא ג'אבר: לפעמים עדיף לא לדבר.
<ראג'י מנסור: לפעמים שתיקה, אבל עם סימנים.
<ראג'י מנסור: אז אנחנו באמת רוצים שישנו את התפיסה.
<ראג'י מנסור: אתם, כוועדת חינוך, תדברו על הנושא הזה.
<ראג'י מנסור: לפעמים מביאים לכם תכנית טובה, סבסוד דיפרנציאלי, אבל איפה?
<ראג'י מנסור: כשעל אותם קריטריונים שבנה שושני בזמנו לא יגיע לאבו גוש אף פעם.
<ראג'י מנסור: אז בגדול אני מדבר על תמיכה מעשית לפי התכניות שאנחנו נבקש.
<ימימה אלוני: אפשר להגיד משהו?
<ימימה אלוני: שמי ימימה אלוני ואני מנחה בתי ספר, גם את בית הספר הזה, אני מאגף שח"ר.
<ימימה אלוני: אני מלווה את בית הספר הזה כנציגה של אגף שח"ר ואגף שח"ר נתן את כל מה שהוא יכול לבית הספר.
<ימימה אלוני: חוץ מכיתת אומ"ץ, שזה מותנה אם המנהל יישאר ויתמיד, כי התחלפו פה מנהלים, תהיה גם כיתת אומ"ץ שהיא מסייעת מאוד לתלמידים.
<ימימה אלוני: יש כאן כיתת מל"א בחטיבה, מרחב לימודים אחר, יש כיתת תל"מ, יש שלוש כיתות אתגר ושלוש כיתות מב"ר.
<ימימה אלוני: כלומר כל מה שיש לנו אנחנו נתנו לפה ונתנו גם את המנחה מהבכירות.
<ימימה אלוני: למה מהבכירות?
<ימימה אלוני: אני ניהלתי בחיי ארבעה בתי ספר אחד אחרי השני, מירב, גם בארגנטינה, בבואנוס איירס, את בית הספר הישראלי.
מירב בן ארי: זה את צריכה להגיד לחיים, הוא המקומי שם.
<ימימה אלוני: ושם הילדים הישראלים למדו קסטז'אנו, ספרדית, מכיתה א' עד הסוף וכשהם חזרו מהשליחות הם דיברו ספרדית פרפקט.
<ימימה אלוני: אגב, בכל כיתה היה דגל ישראל ודגל ארגנטינה קבוע.
<ימימה אלוני: למה אני מזכירה את זה?
<ימימה אלוני: כדי ללמד כאן את השפה העברית, שהילדים ישתמשו בה, צריך קודם כל הכשרת לבבות.
<ימימה אלוני: אני עובדת גם בעין רפא וגם בבית צפאפא, והילדים, אני נכנסת לכיתה והם מדברים איתי בערבית.
<ימימה אלוני: אז אני אומרת 'סליחה, אני פוגשת אתכם בעיר בירושלים, בפלאפל, ואתם מדברים עברית, אז מה קורה?
<ימימה אלוני: ' צריך הכשרת לבבות, זאת אומרת שהם יאהבו את מה שהם לומדים.
<ימימה אלוני: כי הם לומדים גם מתמטיקה ואנגלית וכל זה, ויש איזה התנגדות פנימית שלהם לעברית, כי אין שום סיבה שהם לא ידברו עברית וילמדו עברית כהלכה.
<ימימה אלוני: אז אתה אמרת, צריך לעשות תכנית, ממש, משהו מובנה, ללימוד הערבית, זה דבר - - -
מירב בן ארי: העברית.
<ימימה אלוני: הערבית.
<קריאה: גם ערבית, דרך אגב, הם חלשים יותר מהעברית.
<עיסא ג'אבר: כן, עברית שפה קשה.
יעקב מרגי: בערבית יש קושי, המגזר סובל בשפה הספרותית, לא בשפה המדוברת.
<קריאה: היא יותר קשה מהעברית.
<עיסא ג'אבר: המדוברת זה חארטה.
יעקב מרגי: אני אפסיק אותך שנייה.
יעקב מרגי: אני עשיתי סדרה של ארבעה או חמישה מפגשים ללימוד השפה היהודית המרוקאית, המוגרבית.
יעקב מרגי: הבאנו מרצה ככה, זה חינוך בלתי פורמלי לחברי הכנסת, אחרי שעות ה - - - והמרצה, מה לעשות, מבין טוב בערבית ספרותית, הוא דוקטור, ד"ר משה כהן, והשתתפו אנשים מהמגזר הערבי, הוא היה מתקן אותם.
יעקב מרגי: כשהוא היה צריך להסביר בלוח מאיפה לקוח ההגייה או המקור.
<ימימה אלוני: אני למדתי ערבית מהסרטים הערביים, אבל ערבית מצרית, כשהייתי במצרים דיברתי פרפקט.
<עיסא ג'אבר: אבל את מוצא תימני, לא?
<ימימה אלוני: ההורים שלי תימנים ואני מדברת ערבית תימנית, אבל - - -
<עיסא ג'אבר: היא הכי נכונה, התימנית, קרובה לשפה הקלאסית.
<ימימה אלוני: זה נכון.
<ימימה אלוני: אני מזהה פה שצריך לעבוד עם ההורים גם, ההורים כאילו קצת מנותקים מבית הספר, כמו שאמרת, או מישהו אמר כאן, זה מין חוסר אמון בבית הספר.
<ימימה אלוני: התחלפו מנהלים, לא סיפקו את הסחורה.
<ימימה אלוני: אני ביקשתי מהמנהל, משאדי, שיפגוש את ההורים של כיתות האתגר והמב"ר.
<ימימה אלוני: אני רוצה לפגוש את כולם, לדבר איתם מה הערך של הכיתות האלה, זאת כיתת מתנה.
<ימימה אלוני: כשנכנסתי לתלמידים ואמרתי 'יש לכם כיתת מתנה', כל הילדים רצו אחריי לחצר ואמרו 'מה זה מתנה?
<ימימה אלוני: ' אז אמרתי, כיתה קטנה, הרבה שעות, את המורים הטובים ביותר הכניסו לכם.
<ימימה אלוני: מה שצריך זה מורה טוב, מורה מוכשר, מורה מחויב, והוא יעשה את השינוי.
<ימימה אלוני: צריך לעבוד כאן עם המורים, להכשיר אותם בהכשרה הכי נכונה כדי שיהיו מחויבים, מוכשרים ומקצועיים.
יעקב מרגי: רבותיי, אני תוך כדי כתבתי את הסיכום כדי לא להתפזר.
יעקב מרגי: אפשר להתפזר ולהתפזר ולא נגיע לתכלית.
יעקב מרגי: באנו לכאן וידעתי מראש, מה לעשות, אני מכיר את פני החברה הישראלית, מכיר את מערכת החינוך במדינת ישראל, לא הופתעתי, לא לרעה ולא לטובה.
יעקב מרגי: זו המציאות, המציאות היא - - - זה פני המציאות ואנחנו ניגע בה.
יעקב מרגי: אז אני מעדיף לקרוא את הסיכום מהכתב כדי לא להתפזר.
יעקב מרגי: הסיכום ליום פתיחת שנת הלימודים של ועדת החינוך במועצה המקומית אבו גוש.
יעקב מרגי: אבו גוש הוא יישוב בטבורה של ארץ ישראל, הוועדה בחרה לפתוח את שנת הלימודים ביישוב אבו גוש ממספר סיבות.
יעקב מרגי: האחת, אמירה מרכזית שהוועדה תיתן דגש בשנת הלימודים הקרובה בהעצמה ובשיפור מערכת החינוך במגזר הערבי.
יעקב מרגי: שתיים, אמירה של הכרה והוקרה והערכה למועצה המקומית אבו גוש ולעומד בראשה על עידוד הדו קיום והחיים המשותפים במדינה.
יעקב מרגי: בביקורנו היום התרשמנו מהיכולות ומהפוטנציאל הרב שיש במועצה המקומית להעצים את החינוך במועצה קדימה.
יעקב מרגי: במאפיינים האובייקטיביים של היישוב ללא האחריות והמעורבות של ראשי היישוב היינו רואים כאן את התופעות שאנחנו מכירים בחלק מהמגזר הערבי.
יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הצורך בהעצמת התלמידים החזקים והמוכשרים.
יעקב מרגי: זה נוגע פחות או יותר ב - - -
<עיסא ג'אבר: מצוינות.
יעקב מרגי: בד בבד עם חיזוק ותמיכה לתלמידים החלשים יותר במערכת.
יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הצורך בהשקעה ממוקדת בשנים הקרובות בהעלאת אחוז מסיימי התיכון עם תעודת בגרות איכותית ומשמעותית.
יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הצורך ביצירת אלטרנטיבות במערכת החינוך לתלמידים שאינם בהכרח מתאימים למגמות העיוניות.
יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על החוסר בשעות ייעודיות להעצמת השפה העברית ובכך להביא את הבוגרים לשילוב מיטבי במדינה, בתעסוקה ובאקדמיה.
יעקב מרגי: המועצה המקומית תכין לוועדה מסמך עבודה על הצרכים והחסכים במערכת החינוך ביישוב.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לראשי היישוב, לראש המועצה, ותמשיך לעקוב אחרי יישום המגמות שיביאו להעצמת החינוך במגזר הערבי ובצמצום הפערים ביישוב, בכלל בחברה הישראלית, במערכת החינוך במגזר הערבי וביישוב אבו גוש.
יעקב מרגי: אני מודה לכולם, תם ולא נשלם, הוועדה תמשיך לעקוב אחר ביצוע המשימות והמטלות.
יעקב מרגי: העבודה היא דו צדדית, גם עליכם מוטלת החובה לגעת בצורה ממוקדת בבעיות האופייניות, אנחנו את שלנו נעשה מול משרד החינוך.
<ימימה אלוני: אפשר לקבוע עוד פגישה כזאת במחצית השנה?
יעקב מרגי: זאת ישיבת המעקב.
יעקב מרגי: ברגע שאמרתי שהמועצה תכין מסמך ואנחנו נשב מול המשרד בסוגיות האלה שיביאו, ודאי שנעשה ישיבת מעקב, אם צריך.
יעקב מרגי: אני אומר לך, יש לי חברי ועדה, חבל על הזמן.
יעקב מרגי: לצאת לסיורים עם הוועדה זה בדרך כלל אתה וצוות הוועדה, ואני אומר לכם שלא היה מצב שהייתי לבד בסיורים.
יעקב מרגי: זה הם יוזמים ובאים, אני לא בודק, לא לוחץ על אף אחד להגיע.
<יוסי בר: יפה מאוד.
<יוסי בר: אנחנו נעשה סבב היכרות.
<יוסי בר: (סבב היכרות).
<יוסי בר: אני רוצה לספר טיפה על מוסדות 'צהר הלב', אתם בעצם מתארחים באחד מהסניפים של מוסדות 'צהר הלב'.
<יוסי בר: מוסדות 'צהר הלב' קמו לפני 30 שנה על ידי אבא לילדה שגר בצפון, ברכסים, ולא הייתה לו מסגרת לבת שלו והוא פשוט קיבץ שלושה-ארבעה ילדים ופתח כיתה ברכסים.
<יוסי בר: מי שנתן לו חסות זה המשגיח, רב דב יפה, שהוא אחד מגדולי בעלי המוסר בדורנו, יודעים איפה הוא גר, שהוא נתן לו אור ירוק לפתוח את המסגרת.
<יוסי בר: זה לא סוד שלפני 30 שנה חרדים שהיו להם ילדים עם לקויות הסתירו אותם, התביישו בהם ולא שלחו אותם למסגרות חרדיות.
<יוסי בר: הדבר עבר שינוי עצום לטובה ומאז צצו הרבה מאוד מסגרות ויש היום פתרונות והיום הורים גאים מאוד בילדים שלהם, אין טיפת בושה.
יעקב מרגי: וברכסים היום זה מוסד מפואר.
<יוסי בר: נכון.
<יוסי בר: שלום וברכה, ברוכים הבאים.
יעקב מרגי: שלום, אמיר.
<יוסי בר: אז אני חוזר חזרה.
<יוסי בר: שלום וברכה, התחלנו בסקירה.
<יוסי בר: אנחנו סיפרנו שמוסדות 'צהר הלב' קמו לפני בערך 30 ומשהו שנה על ידי אבא שפתח מסגרת לבת שלו ולאט לאט זה הלך והתפתח, וסיפרנו שברכסים היום, כמו שאתה בעצמך ראית לפני כמה שנים, יש בית ספר גדול מאוד שמכיל יותר מ-30 כיתות לילדים בעלי פיגור בינוני קשה, סיעודי מורכב, מונשמים וכך הלאה.
<יוסי בר: בשנת 95' כאן באשדוד לא הייתה מסגרת חרדית לחינוך מיוחד.
<יוסי בר: חנוך זייברט, שהוא היה איש פעיל מאוד בעיר, עסקן, אחיינית שלו, סבלה מפיגור עמוק קשה, שלא היה לה מסגרת, ואז בהחלטה של שלוש-ארבע דקות פתחו גן ילדים כאן באשדוד, בהתחלה עם ילדה אחת ועד החגים כבר היו תשעה ילדים בגן הזה.
<יוסי בר: מאז התפתחנו והתפתחנו, היום באשדוד יש לנו 70 כיתות על כל רצף הלקויות.
<יוסי בר: כשאנחנו אומרים על כל רצף הלקויות זה אומר עיכוב התפתחותי, עיכוב שפתי, אוטיזם, פיגור קל, פיגור בינוני, פיגור קשה, ויש לנו גם כיתות של מונשמים.
יעקב מרגי: על איזה מעטפת גיאוגרפית?
<יוסי בר: אנחנו נותנים שירות לילדים דתיים, חרדים, וכאן באשדוד גם לילדים חילוניים.
<יוסי בר: למעשה אנחנו מספקים היום שירות בכל 'צהר לב' לבערך 120 רשויות.
<יוסי בר: פה באשדוד אנחנו מספקים שירות לבערך, בפריסה גיאוגרפית, 35 רשויות, שילדים מוסעים.
<יוסי בר: יש לנו שני ילדים אפילו שמוסעים מערד עד אשדוד כל יום.
<יוסי בר: למעשה המסגרת היא מסגרת דתייה, חרדית, היא נותנת שירות דתי חרדי.
<יוסי בר: יש הורים חילוניים, לא מעט, גם פה וגם בצפון, שמעדיפים לשלוח, המסגרת שלנו מאוד שואפת כל הזמן למצוינות ומקצוענות.
<יוסי בר: יש הורים שרוצים לשלוח אלינו ו - - -
יעקב מרגי: בואו נהיה ממוקדים, כי זה מסתיים ב - - -
<יוסי בר: מאה אחוז.
<יוסי בר: אז אנחנו נמשיך.
<יוסי בר: אנחנו כמובן נרצה להספיק גם סיור במתקן אז אנחנו נזדרז.
<יוסי בר: עם הזמן, ככל שהיו צריכים ככה נתנו מענים.
<יוסי בר: ברכסים היה צורך למערך דיור אז הקמנו מערך דיור.
<יוסי בר: בבית שמש היה צורך פתאום להקים גן ילדים, הקמנו גן ילדים וכך גם בביתר עילית.
<יוסי בר: בעצם אלה ארבע הערים שבהן אנחנו יושבים, אשדוד, רכסים, ביתר ובית שמש.
<יוסי בר: יש לנו מסגרות, כמו שתראו בדפים שצירפנו לכם, יש לנו 1,200 ילדים שלומדים במוסדות, אנחנו מעסיקים 1,200-1,300 אנשים, לא משרות מלאות, בערך 700-800 תקנים.
<יוסי בר: אנחנו נמצאים כעת בבית ספר 'מגן הלב', שהוא אחד, כמו שאמרתי, הסניפים של הרשת.
<יוסי בר: בבית הספר הזה יש כיתות לילדים בעלי פיגור בינוני, ילדים בעלי פיגור קשה וילדים סיעודיים מורכבים.
<יוסי בר: זה מורכב פה מכמה מחלקות.
<יוסי בר: כשנסייר עוד מעט המנהלת תסביר לנו בפרוטרוט על הכיתות.
<יוסי בר: יש כמה בעיות שאיתן פתחנו את שנת הלימודים ואנחנו רוצים מאוד את עזרת הוועדה בבעיות האלה.
<יוסי בר: אנחנו נתחיל עם הבעיה הכואבת ביותר - - -
יעקב מרגי: לפני כן שאלה.
יעקב מרגי: רחלי, השאלה היא לפניכם, מה קרה שאנחנו פותחים את שנת הלימודים כשאין לי עדיין פניות?
יעקב מרגי: זה אמור לבוא או שקידמתם את פני הרעה?
יעקב מרגי: בשנה שעברה התעסקנו עד ה-1 באוקטובר במחסור במקומות.
<רחלי אברמסון: נערכנו בצורה מאוד מאוד רצינית וגם בקשר ישיר למרות שהיו לנו מעט מאוד ילדים, או יש ברגע זה, ממש מקרים בודדים של סוגיות בלתי פתורות ויש כל מיני סיבות, אבל זה לא משהו סוחף.
<רחלי אברמסון: אתה צודק, אנחנו גם הפקנו לקחים וגם נערכנו.
<רחלי אברמסון: יושבות כאן המפקחות שעבדו במשך השבועיים - - -
<יוסי בר: במשך החודשיים.
<רחלי אברמסון: החודשיים כן, אבל אני רוצה להגיד שבשבועיים האחרונים האצנו והגברנו, ימים ולילות, באמת לכל ילד וכל ילד וכל ילד.
<יוסי בר: אני מוכרח לציין את זה ואי אפשר לעבור על זה לסדר היום.
<יוסי בר: יושבת כאן המפקחת, גב' מזל בוגנים, לפעמים אני מקבל ממנה אס.
<יוסי בר: אמ.
<יוסי בר: אס בשתיים וחצי בלילה.
<יוסי בר: פשוט.
<רחלי אברמסון: חד משמעית, ימים ולילות.
<יוסי בר: לא יודע, אולי זו עבירה על תקנון משמעת, עד כמה מותר לעובד מדינה לעבוד, הרי עובד מדינה שעובד יותר משש שעות נפסל לשירות המדינה.
<קריאה: לא, זה מדובר רק על נהגי משאיות.
<יוסי בר: אני מוכרח לומר, באמת, שלא לדבר על זה שהיא מכירה כל ילד ברמה האישית ואם היא מתקשרת ושואלת על יעקובוביץ, אז היא יודעת באיזה כיתה הוא ומי המחנכת שלו וזה לא מובן מאליו בכלל, מעורה לפרטי פרטים.
<יוסי בר: ובאמת אני מוכרח לציין את רחלי, מוכרח לציין, שהשנה, בשביל למנוע פיצוצים שקרו בשנים קודמות עמדה איתי בקשר, לפחות פעמיים בשבוע הרימה טלפון, גם היא בדרכה מירושלים לערד, בדרך הארוכה הזו, ושאלה 'הכול בסדר?' והיו דברים לא בסדר והיא טיפלה בהם.
<יוסי בר: טיפלה בהם, אני מקווה שלשביעות רצוננו.
<יוסי בר: אני מוכרח לציין גם אותך, חבר הכנסת מרגי - - -
יעקב מרגי: אני מקבל משכורת ב-1 בחודש, זו לא חוכמה.
<רחלי אברמסון: גם אנחנו.
<יוסי בר: אבל אני מוכרח לציין את זה, למרות המשכורת.
<יוסי בר: בשנה שעברה, כשהיינו בבעיה, עמדת לרשותנו ואתה יודע, הייתי מופתע.
<יוסי בר: הייתי מצלצל אליך בשעות לא שעות והיית אומר 'אני חוזר אליך בעוד חמש דקות', 'חוזר בעוד עשר דקות', ואכן כינסת דיון אצלך שנתן לנו המון המון כוח.
<יוסי בר: לא יודע אם כל כך עזר בבעיה הספציפית, אבל נתן המון המון כוח, עצם זה שבמשרד החינוך רואים שיש לנו את הגיבוי של הוועדה, זה נותן לנו המון המון כוח.
<יוסי בר: זה הזמן גם לציין את ברוך ביטון שיושב איתנו כאן, הוא בעצם אחראי בעיריית אשדוד, יד משולבת כל הזמן איתנו, ברצונות ובפתרונות.
<יוסי בר: למשל צלצל אליי, אם אני זוכר, בתשעה באב עצמו, לא יום עבודה לכל הדעות, מוטרד האם כבר הגשנו את הרשימות, האם הסתדרנו במשרד החינוך, האם יש משהו שהוא יכול לעזור.
יעקב מרגי: כי הוא פחד לבקש ממני גם השנה חריגה, שאני אעזור לו בחריגות.
<יוסי בר: וכמובן שגם זלמן נמצא איתנו, יחד איתנו, ולכל אחד מהם באמת מגיע יישר כוח גדול מאוד.
<יוסי בר: אני חוזר חזרה לבעיות שיש לנו.
<יוסי בר: אז יש לנו מיפוי צרכים, אני רוצה להתחיל עם הדברים הדחופים מאוד.
<יוסי בר: יש פה בית ספר, עוד רגע אנחנו נסייר ואתם תראו בעיניכם, עם ילדים קשים מאוד.
<יוסי בר: אתם תיכנסו לכיתה שבה אתם תראו 6-7 ילדים סיעודיים, ילדים שיכולים להיות בגילאי העשרה שעדיין עושים צרכים בחיתולים.
<יוסי בר: משרד החינוך, ורחלי אברמסון היא הפקטור מצד משרד החינוך, מתקנן אותנו בכיתה הזו בצורה פשוטה מאוד, מורה 39 שעות שבועיים, סייעת 39 שעות שבועיות.
<יוסי בר: זה התקן של הכיתה הזאת.
<יוסי בר: עם שני כוח אדם, 8 ילדים סיעודיים בכיתה אחת אנחנו צריכים לתת שירות, ויש כאן מורות מאוד מאוד מקצועיות שרוצות להספיק ללמד את הילדים, לא רק להיות בייביסיטר למשך כל שעות היממה, אלא להביא את הילדים ללמידה ולהישגים ואתם תראו אחרי זה כשנסייר, יש כאן הישגים מדהימים, הישגים חינוכיים שעושים על ידי למידה עם הילדים.
<יוסי בר: ישנם ילדים סיעודיים שמחוברים למכונת הנשמה, שצריך לכייח וצריך לעשות סקשנים.
<יוסי בר: משרד החינוך מתקצב מורה וסייעת.
<יוסי בר: זה התקצוב של המשרד.
<יוסי בר: אי אפשר להחזיק ככה כיתה.
<יוסי בר: אנחנו נאלצים, כעמותה להוסיף סייעת אחת ולפעמים עוד שתי סייעות מעל התקן בכדי שיוכלו לשרוד יום בכיתה, שלא לדבר על זה שאנחנו רוצים מאוד מאוד להגיע ללמידה.
יעקב מרגי: אין פה שילוב ידיים של הבריאות ושל רווחה?
<יוסי בר: יפה.
<יוסי בר: משרד הבריאות נותן שעות אחות כשהתפקיד של האחות הוא תפקיד מוגדר מאוד, היא עושה פעולות שאחות צריכה לעשות, סקשן או להזריק סוכר, או פעולות שאחות צריכה.
<יוסי בר: היא לא עוזרת והיא לא צריכה גם לעזור בדברים שקשורים בלמידה, בדברים שקשורים - - - כשאתה רוצה ללמד קריאה ואפשר ללמד ילדים בעלי פיגור בינוני ואפילו קשה אפשר ללמד אותם קריאה.
<יוסי בר: אתה צריך לפצל את הכיתה, אתה צריך להושיב סייעת אינדיבידואלית.
<יוסי בר: בכוח האדם שהמשרד מציע לנו אין אפשרות לעבור את היום.
<יוסי בר: אין אפשרות.
<יוסי בר: אנחנו מדברים על זה המון זמן, שהמשרד צריך לעשות הבדל בין כיתה, ורק בשביל לסבר את האוזן, כיתה של לקות למידה, ילדים של לקות למידה, אפילו של הפרעות התנהגותיות, של 5 ילדים בכיתה, מקבלים את אותו תקן שמקבלת כיתה - - - שלום וברכה.
<רחלי אברמסון: חברת הכנסת נורית קורן.
נורית קורן: שלום לכולם, סליחה על ההפרעה.
<יוסי בר: ברוכה הבאה.
נורית קורן: שלום לכולם, ברוכים הנמצאים.
<יוסי בר: קודם כל אני רוצה להגיד לכם שזה מרגש אותנו ונוסך בנו המון המון כוח, הביקור הזה.
<יוסי בר: זה מפתיע, חבר הכנסת מרגי אמר 'אני בא ומי שבא ברוך הבא', ולראות שמצטרפים - - -
יעקב מרגי: זה אות כבוד לחברי הוועדה.
<יוסי בר: זה אות כבוד ליושב ראש הוועדה.
עודד פורר: לא, זה גם אנחנו מפחדים ממנו.
יעקב מרגי: אני חושב שזה אות כבוד לחברי הוועדה, כל אחד עם המטלות והמשימות שלו.
נורית קורן: קודם כל זה הנושא ואחר כך זה יושב ראש הוועדה, חברי הוועדה ואני חושב שזה אחד הנושאים שאנחנו מרימים אותו מהיום הראשון בוועדה, אלה נושאים חשובים.
<יוסי בר: אז בעניין הזה באמת חשוב לציין, חבר הכנסת מרגי, בשנה שעברה פנייה פרטנית שלך, שאחד ההורים פנה אליך בבקשה, כמות ההצקות שאתה הצקת לנו על הפנייה הפרטנית הזו, אני כל הזמן אומר לעצמי, אם יש לי בעיות אני לא צריך לפנות לאף אחד, חבר הכנסת מרגי והבעיות שלי פתורות.
<יוסי בר: זה מדהים.
יעקב מרגי: בוא אני אספר לכם, כדי שתבינו.
יעקב מרגי: אל"ף, זה כבוד וזה לא מעיק וזה לא מציק, ואני חושב שכל חבר כנסת, לא רק אני, מקבל פניות ציבור וזו הטעות, הפער בין מה שהציבור החכם יודע או חושב או שחברי הכנסת נתפסים בעיניהם לעומת מה שזה בפועל, הפער הוא עצום.
יעקב מרגי: לדעתי אין חבר כנסת שלא מתייחס לפניות ציבור.
יעקב מרגי: אני אומר לך, ממה שאני מכיר כיושב ראש ועדה וכחבר כנסת גם מן המניין, כשהייתי בקדנציות אחרות, 30%, 35% מהתכתבות הלשכה זה פניות ציבור.
<יוסי בר: אוקיי.
<יוסי בר: אז אני חוזר חזרה לעניין הזה, אם אנחנו לוקחים כיתה של ילדים בעלי הפרעות התנהגות, היא מתוקצבת אותו דבר כמו כיתה של ילדים מונשמים, בדיוק אותו תקן יש, מורה וסייעת פה, מורה וסייעת פה.
<יוסי בר: אנחנו כעמותה צריכים כל הזמן לעסוק בפאזלים ובתעדוף כוח אדם ובעצם להביא המון המון כסף מהבית ומתורמים בשביל לממן את הפעילות השוטפת, אנחנו עוד לא מדברים על השמנת, אנחנו מדברים על הבסיס.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי 1,200 ילדים ו-780 אנשי צוות זה אומר - - -
<יוסי בר: בעצם 1,300 אנשי צוות, אנחנו מדברים על תקנים.
עודד פורר: כששינו את התקן לגני הילדים הוסיפו סייעת שנייה, האם היה שינוי תקן שהוסיף בגלל זה עוד שעות לגני הילדים הסיעודיים?
<יוסי בר: את החינוך המיוחד שכחו, הוסיפו סייעת שנייה, לא כללו את החינוך המיוחד.
יעקב מרגי: לא, אבל שם בגלל גודל ה - - -
עודד פורר: לא, שינו את התקן ואמרו שעד עכשיו ל-35 הגיעה סייעת אחת, עכשיו התקן שונה, אמרו, על 35 ילדים יהיו שתי סייעות.
עודד פורר: זאת אומרת היה צריך לעדכן גם, לא יודע אם באותו היקף, אבל היה צריך לעדכן את התקן גם לחינוך המיוחד.
<רחלי אברמסון: אז אנחנו תיכף נעדכן.
<רחלי אברמסון: אני אעדכן, אני רשמתי.
<רחלי אברמסון: בדיוק.
<יוסי בר: את החינוך המיוחד, לצערי, בתקנה הזו שכחו.
יעקב מרגי: נתקדם לאתגרים, לא לבעיות.
<יוסי בר: זה נושא אחד שהוא נושא מאוד מאוד משמעותי בחוסר התקינה הזה, שהוא משווע.
יעקב מרגי: והתעכבת עליו, הבנו, קדימה.
<יוסי בר: הדבר הנוסף זה סייעות תגבור.
<יוסי בר: מדינת ישראל מקצה לבתי ספר של החינוך המיוחד ברחבי הארץ, לפעמים אנחנו יודעים שסייעת אחת לא מספיקה בכיתה, אני לא מדבר על המונשמים, אני מדבר בכלל על החינוך המיוחד.
יעקב מרגי: יש כיתות אתגר?
יעקב מרגי: כיתות מב"ר?
יעקב מרגי: שעות תגבור לילדים?
<יוסי בר: יש שעות תגבור, חוץ מזה אני מדבר על סל תגבור בתוך החינוך המיוחד.
יעקב מרגי: כן, אני מעבה לך את מה שאתה רוצה.
<קריאה: זה הכול לא בחינוך המיוחד.
<קריאה: כל מה שאתה אומר עכשיו - - -
יעקב מרגי: אני מעבה לו את מה שהוא הולך לומר.
נורית קורן: זה לא בחינוך המיוחד, כל מה שאמרת.
יעקב מרגי: אני אמרתי לו, הבנו את הרמז, תתקדם.
נורית קורן: אדוני היושב ראש, בסך הכול מה שקורה שדווקא בשילוב בחינוך הרגיל יש יותר סייעות ומה שצריך בתוך החינוך המיוחד אין.
נורית קורן: ואני רק רוצה רגע לשים פה על השולחן, אני הייתי ביום חמישי בבית ספר לחינוך מיוחד באורים באילת, אני הזדעזעתי, מהסיבה הפשוטה, הצוות עושה את כל מה שביכולתו, באמת מצוין, הייתה שם ילדה חדשה שעוד לא הכירה את כל הילדים, הייתה סייעת אחת, היו שם 8 ילדים, היא הייתה צריכה לשטוף ידיים לילד אחד, שנייה, ואנחנו נכנסנו באותו רגע, שנייה, ואני אומרת לכם שאם הילדה הזאת, היא הייתה בכיסא גלגלים, אם היא לא הייתה בכיסא גלגלים היא הייתה יוצאת מהדלת.
נורית קורן: אז אין, הם לא יכולים.
נורית קורן: אנחנו צריכים לדאוג לזה.
<קריאה: בדרך לפה קיבלתי טלפון ממנהלת, שילד פתח למורה את הגבה, אם אפשר לקחת אמבולנס או לנסוע עם מונית?
<קריאה: אם יש אישור לאמבולנס או אין אישור לאמבולנס?
<קריאה: זו האוכלוסייה.
נורית קורן: קשה, קשה.
<יוסי בר: הסל הזה, שנקרא סל תגבור, לצערי הרב הוא מקופח מאוד במוסדות שהם מוכרים שאינם רשמיים במגזר, לאו דווקא במגזר, גם במגזר הערבי וגם במגזר החרדי.
<יוסי בר: בעצם מוכר שאינו רשמי זה המוסדות הפרטיים.
<יוסי בר: חשוב מאוד מאוד לציין, שלא נתבלבל בעניין הזה.
<יוסי בר: מוסדות חינוך מיוחד מתוקצבים 100%, הם לא מחויבים בלימוד ליבה, הם מלמדים ליבה כמובן, מוסדות חינוך מיוחד פועלים על פי פיקוח של משרד החינוך, בלי התחכמויות, הם חלק אינטגרלי ממוסדות החינוך המיוחד של מדינת ישראל ומתוקצבים גם ככה, על כל פנים אמורים להיות מתוקצבים על פי חוק החינוך המיוחד 81'.
יעקב מרגי: אמרת מוכר שאינו רשמי, תעצור פה.
יעקב מרגי: רחלי, יש מוסדות של משרד החינוך, ממלכתיים, שהם באופי הזה?
<רחלי אברמסון: כן.
יעקב מרגי: יש ממש בעלות מדינה?
<רחלי אברמסון: כן, ודאי.
<רחלי אברמסון: התקצוב הוא תקצוב זהה בחינוך המיוחד, גם לזה וגם לזה.
<רחלי אברמסון: אבל אני אתייחס לזה.
יעקב מרגי: תודה, הייתי צריך ללמוד.
<יוסי בר: אני טיפה אגיד, התקצוב הוא לכאורה, זאת אומרת על פי חוק התקצוב צריך להיות זהה ב-100%, הוא לא זהה ב-100%, אבל זה נושא אחר לגמרי ולא לשם זה התכנסנו.
<יוסי בר: הנושא של סייעות תגבור, שהוא הנושא שצועק מאוד לשמים, שישנם בתי ספר שלמים, אם ניקח דוגמה, אנחנו 70 כיתות באשדוד, ניקח את זה כדוגמה.
<יוסי בר: 70 כיתות, זה אומר שיש לנו לפחות על פי התקן 70 מורים ו-70 סייעות, סל התגבור שלנו לשנת תשע"ו, וזה אחרי השתדלות עצומה שמזל עשתה, ולדעתי אפילו רחלי הייתה מעורבת, עמד על 170 שעות, כשמתוכן לפחות 100 שעות היו צבועות, זה לילד הזה שקיבלת אותו במקרה חירום, זה לילד הזה ש - - -
יעקב מרגי: בדרך כלל זה - - -
<יוסי בר: זה לא בדרך כלל, זה אמור להיות סל כולל שאמור שאנחנו צריכים לתת עםזה שירות.
יעקב מרגי: לא, איך באות שעות תגבור?
יעקב מרגי: יש את הבסיס ואחר כך כשאומרים לך: זה בא עם החליפה שלו, 10, זה בא עם 7, זה בא עם 15.
<יוסי בר: למשל, אני אתן לכם סיפור של סייעת תגבור, יש ילד, שלצערנו הרב פגע מינית בעיר מגוריו, ילד בבית ספר של חינוך מיוחד פגע מינית והוא לא יכול להמשיך ללמוד שם, חייבים להסיע אותו לעיר אחרת.
<יוסי בר: סיפור מצער מאוד.
<יוסי בר: מבקשים מאיתנו, כקליטה, אתם בית ספר, תקלטו את אותו ילד שפוגע.
<יוסי בר: באה המנהלת ואומרת לי 'אין סיכוי, אני לא קולטת אותו גם אם יתהפך העולם'.
<יוסי בר: אנחנו מבקשים דוח מסוכנות והוא הולך ומביא דוח מסוכנות מפסיכולוגים, מפסיכיאטרים, מה שצריך, ואומרים 'אתם יכולים לקלוט אותו, בתנאי אחד, סייעת צמודה, מרגע שהוא נכנס עד לרגע שהוא יוצא, היא לא הולכת לשירותים'.
<יוסי בר: סייעת צמודה, רק ככה אתם יכולים לקלוט אותו, מאה אחוז, נכון.