GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דרור גנון: ואפשר בפחות, ב-40% מזה להסיע את כל התלמידים במדינת ישראל, לכל מקום, כולל חוגים, כולל טיולים ולחסוך הרבה כסף.
יעקב מרגי: רגע, יש מסמך עבודה?
<קריאה: תלמד אותנו איך עושים את זה.
<קריאה: זה כמו המנורה של - - - אור.
<קריאה: זה רעיון טוב.
<דרור גנון: אנחנו התחלנו.
<דרור גנון: אני אסביר למה אני נכנס לנושא - - -
יעקב מרגי: אתה זוכר אותה?
<שמעון אבני: אגב, אני קונה את זה בשתי ידיים.
יעקב מרגי: לא, לא, השאלה אם יש נייר עבודה.
<דרור גנון: מה זה, מרגי, בדיונים אצלכם אנשים לא שומרים על תרבות דיבור.
<דרור גנון: זו בעיה קצת.
יעקב מרגי: לא, אצלי דווקא כן, אלא שהיום, בגלל הפורום המצומצם אני מאפשר את זה.
<דרור גנון: מה שקורה זה שאנחנו כמשרד התחבורה, בעל כורחנו, נותנים קווי תלמידים בערים הגדולות ובכלל, שמסיעים במסגרת תחבורה ציבורית ונפל הפור אצלנו גם, אחרי פניות של אחת הוועדות כאן, של הוועדה לשלום הילד וגם אור ירוק ואחרים, לגבי רמת הבטיחות בנסיעה באוטובוס עירוני של תלמידים.
<דרור גנון: אחרי חוות דעת משפטית שעברה יועץ משפטי, גם לממשלה, חל עלינו איסור החל מהשנה הבאה לעשות קווי תלמידים כאלה בתחבורה הציבורית.
<דרור גנון: זה יבוא לפתחם של משרד החינוך.
<דרור גנון: הם עוד לא יודעים את זה.
יעקב מרגי: מה אומרת ההחלטה הזאת?
<דרור גנון: אנחנו מסיעים תחבורה ציבורית.
<דרור גנון: אני מעלה מישהו בכסף, אני חייב להסיע כל אחד.
<דרור גנון: אני נוסע ברישיון קו, האוטובוס צריך לנסוע כל יום.
יעקב מרגי: יעלה ילד עם יקלוט על הגב - - -
<דרור גנון: אין שום בעיה, אבל אנחנו לא יכולים לעשות קווים - - -
יעקב מרגי: משהו מאורגן.
<דרור גנון: נכון.
<דרור גנון: היום יש קווים שהם תחת כסות תחבורה ציבורית - - -
יעקב מרגי: עם מספר.
יעקב מרגי: ייעודי לבית ספר.
<דרור גנון: בדיוק וכשיש חופש האוטובוס לא נוסע.
<דרור גנון: זה לא תחבורה ציבורית.
יעקב מרגי: מי שלא מכיר את זה, זה לרוב בחרדי.
<דרור גנון: תתפלא.
<דרור גנון: שם דווקא צמצמנו אחרי החלטה מעניינת של גפני שהייתה, שזה צריך להיות עם חגורות ואז הצטמצם יחסית הרבה בעירוני.
<דרור גנון: היה הרבה בירושלים דווקא והיום זה קיים בהרבה מקומות אחרים.
<דרור גנון: אבל מאחר שזה תחת כסות של תחבורה ו - - -
יעקב מרגי: כמה ילדים נוסעים במסגרות האלה?
<דרור גנון: הרבה.
יעקב מרגי: מה זה הרבה?
<שמעון אבני: הרבה נוסעים.
<שמעון אבני: הם הפסיקו את זה לא עכשיו.
<דרור גנון: אנחנו עצרנו את זה - - -
<שמעון אבני: - - - חוות דעת של הייעוץ המשפטי - - -
<דרור גנון: לא, אבל חוות הדעת - - -
<שמעון אבני: אנחנו רואים בזה תקלה סופר חמורה שהפסיקו את זה.
<דרור גנון: זה לא תקלה.
<דרור גנון: זה לא אחריות על משרד התחבורה בכלל להסיע תלמידים.
<שמעון אבני: אבל אתה יודע, כל אחד בנוחות שלו.
יעקב מרגי: שמעון, אתה לא אהבת שהפריעו לך, נכון?
<דרור גנון: שמעון, אני לא חלילה - - -
<שמעון אבני: לא, אני אומר את דעתי.
יעקב מרגי: אני אתן לך לומר.
יעקב מרגי: אם תרצה אחר כך תרים יד.
יעקב מרגי: זה חשוב לי להסתכלות הכללית על סוגית ההיסעים.
<דרור גנון: אני סתם אמרתי את זה כפתיח ברמה של - - -
<שמעון אבני: לא, זה לא רלבנטי למועצות האזוריות.
<שמעון אבני: הם לא נוסעים - - -
יעקב מרגי: רגע, אז מה?
<דרור גנון: זה לא קשור למועצות אזוריות.
<דרור גנון: אני לא דיברתי על זה בכלל.
<דרור גנון: אני דיברתי באופן כללי.
יעקב מרגי: אני צריך להסתכל הסתכלות כללית.
<דרור גנון: אני סתם אומר את זה כקוריוז, כי אנחנו עושים עבודה מהצד של התחבורה הציבורית נטו.
יעקב מרגי: מר גנון, רק שאלה בהקשר הזה.
יעקב מרגי: אתה יודע לומר לי פחות או יותר כמה עדיין נוסעים במסגרות האלה שציינת?
<דרור גנון: אני יכול לבדוק ולהעביר לך את הנתון.
<דרור גנון: אני לא רוצה להגיד נתון שהוא לא מדויק.
יעקב מרגי: אם תוכל להעביר לי, אני אשמח.
<דרור גנון: בשמחה.
<דרור גנון: לגבי מחירי האוטובוסים, אנחנו מממנים גם אוטובוסים למפעילי תחבורה ציבורית, הגדולים בהם זה אגד ודן, אתם מכירים אותם והם מסיעים גם בנסיעות של אוטובוסים בין עירוניים, שזה באותו סטנדרט של - - -
יעקב מרגי: הם נשארו גדולים כי אפשרתם את הרפורמה – את דן בדרום ואת אגד תעבורה ואגד זה, וזה נשאר בסוף דן ואגד.
יעקב מרגי: אותו דבר מאותו דבר.
<דרור גנון: זה לא נכון.
<דרור גנון: הם קטנו הרבה ואם אתה בעניינים של התקשורת - - -
<דרור גנון: עם כל המאבקים שקורים עכשיו בעניינים האלה, אתה בטח יודע שאנחנו לא בדיוק - - -
יעקב מרגי: חברות בת ונכדות.
יעקב מרגי: חשבתי שבנים ונכדים יש רק בזואולוגיה.
יעקב מרגי: אני רואה שיש גם באוטובוסים ובחברות התחבורה.
<דרור גנון: לא, לא.
<דרור גנון: היום אגד מהווה 38% מכלל שוק התחבורה הציבורית במדינת ישראל, בסדר?
<דרור גנון: אז רק לסבר לך את האוזן.
יעקב מרגי: הוא קטן, הוא קטן.
<דרור גנון: הוא קטן והוא גם יקטן יותר ויהיה יעיל יותר וטוב.
<דרור גנון: לא שהוא לא טוב היום, הוא יהיה גם טוב בעתיד.
יעקב מרגי: הוא זול יותר, אין ספק, אבל זה אותן חברות ששותפות והקימו כל מיני.
<דרור גנון: לא ניכנס לזה.
יעקב מרגי: בסדר, זה לא הדיון.
<דרור גנון: זה לא הדיון.
<דרור גנון: אבל מה שאני רוצה להגיד זה שהמחירים שאנחנו מכירים בתחבורה הציבורית של אוטובוסים בין עירוניים, שהיום יש גם כניסה של חברות סיניות לשוק.
<דרור גנון: זה 660,000 שקלים, 670,000 שקלים לאוטובוס, כולל מע"מ.
<דרור גנון: אם הם מדברים על 1.1 מיליון לאוטובוס, זה כבר 30% יותר.
<דרור גנון: זאת אומרת אתה יכול ב-30% האלה לקנות יותר אוטובוסים.
יעקב מרגי: מי ממכרז את רכישת האוטובוסים?
<שמעון אבני: יש מכרז.
יעקב מרגי: של המשרד?
יעקב מרגי: של המועצות האזוריות?
<שמעון אבני: לא, של - - -
<מוני אלימלך: זה של החברה למשק וכלכלה בדרך כלל, משכ"ל.
<ישראל נדיבי: משכ"ל עושה את המכרז.
<ישראל נדיבי: סליחה, אני יכול שנייה לומר משהו על האוטובוסים הצהובים?
יעקב מרגי: כן, כן, אתה יכול.
<ישראל נדיבי: אני רוצה להגיד משהו.
<ישראל נדיבי: אני אומר לך ואני אומר לכולם, האוטובוסים הסינים האלה זה חארטה.
<שמעון אבני: לא דובר על הסינים.
<ישראל נדיבי: לא, לא, לא.
<ישראל נדיבי: אני יודע.
<ישראל נדיבי: כי הם לקחו כסף - - -
יעקב מרגי: ישראל, ישראל, הפרוטוקול לא יודע מה זה חארטה.
<ישראל נדיבי: אוקיי.
<ישראל נדיבי: אוטובוס סיני שייסע יותר משש שנים, הוא יהיה קוסם.
<ישראל נדיבי: אנחנו, כשאנחנו קונים אוטובוסים וזאת הבעיה, מתחייבים ל-15 שנה.
<ישראל נדיבי: כל הניסיונות, אני מכיר את הסיפור של האוטובוסים - - -
יעקב מרגי: ישראל, בוא תקשיב, תן לי רגע.
יעקב מרגי: אתה יודע, כשהייתי צעיר עדיין, תמיד אהבתי לרכוש רכב ישר מהחברה כשהגעתי ליכולת.
יעקב מרגי: הראשון שלי היה פורד פיאסטה.
יעקב מרגי: השני, איך שיצא היונדאי לנטרה הגדולות.
יעקב מרגי: יונדאי רק יצאה לשוק.
יעקב מרגי: אמרו לי תגיד לי, מה אתה שם את הכסף שלך על קרן הצבי.
יעקב מרגי: מה אתן שפן ניסיונות של חברות?
יעקב מרגי: אלה חברות לא מוכרות, ייעלמו.
יעקב מרגי: אתה יודע כמה אנשים הלכו ואני כשר דתות וכיושב ראש העברתי אותן בבתי העלמין והיונדאי נשארה והמיציבושי משגשגת ואני זוכר איך קלטנו אותן.
יעקב מרגי: אני רוצה להאמין שגם זה.
יעקב מרגי: מטבע הדברים אנחנו חוששים מדברים חדשים.
<ישראל נדיבי: אנחנו בדקנו את זה, את הנושא של האוטובוסים הצהובים.
<ישראל נדיבי: אין ויכוח בין בעלי המקצוע, שאוטובוס צהוב לא יוכל להחזיק 15 שנה להסיע תלמידים.
<ישראל נדיבי: כי הוא לא בנוי לזה.
<ישראל נדיבי: אני שאלתי מנהל חברת הסעות ביהודה ושומרון שלנו, שקנה אוטובוס אחד.
<ישראל נדיבי: אני אומר לו תגיד לי, איך קנית, מה החשבון?
<ישראל נדיבי: הוא אומר לי תשמע, אני אחרי 5 שנים זורק אותו, לא אכפת לי.
<ישראל נדיבי: אתה אוטובוס צהוב לא יכול.
<ישראל נדיבי: אני מוכן אגב גם לעשות הסכם כתוב כאן – נקנה אוטובוסים צהובים במחירים האלה, אבל יתחייבו לנו שאם אחרי X שנים שהן פחות מ-15, מומחים יגידו שהאוטובוסים האלה לא טובים, כל שיטת ההתחשבנות שלנו תשתנה.
<ישראל נדיבי: אין בעיה.
<ישראל נדיבי: גם אנחנו רוצים לחסוך כסף, לא רק האוצר.
<ישראל נדיבי: בסוף זה על חשבוננו.
יעקב מרגי: מועצת התלמידים והנוער הארצית, מי רוצה לפתוח ראשון?
<יובל פלג: יובל.
<יובל פלג: בוקר טוב.
<יובל פלג: אני יובל, תושב כבר ביל"ו במועצה האזורית גזר, מכהן כיושב ראש מועצת התלמידים והנוער במחוז ההתיישבותי ובמרחב הכפרי.
יעקב מרגי: במועצה של ראש המועצה?
<קריאה: פטר.
<קריאה: הוא מכיר אותו.
<יובל פלג: פטר, כן.
<יובל פלג: הוא מאד עוזר לנו.
יעקב מרגי: אתם יודעים, אני מכיר את המועצה האזורית הזאת רק בגלל שהם מארחים שם איזו יחידה מובחרת, לא מעבר לזה.
יעקב מרגי: כל השאר לא אכפת לי.
<קריאה: יש הרבה יין שם.
יעקב מרגי: חוץ מהיין.
יעקב מרגי: יין יש היום בכל מקום.
<יובל פלג: אנחנו רוצים להגיד כמה דגשים.
<יובל פלג: אחד, שמעבר להסעות לבית הספר כל החיים שלנו היום במרחב הכפרי מושתתים על הסעות, שזאת אומרת שגם אם יש אוטובוסים בבוקר, זה אותו הילד בן ה-10 שצריך להגיע בשעה שבע בערב בחושך הביתה, מחוג במתנ"ס האזורי.
<יובל פלג: בתור ילד שכזה, כשהייתי ככה, כשאנחנו מגיעים באוטובוס צהוב אז אנחנו יודעים שיש תחושה יותר נוחה, יותר נעימה.
<יובל פלג: זה יותר בטיחות.
<יובל פלג: השליטה של המועצה האזורית, של הרשות המקומית על זה, היא הרבה יותר גדולה.
יעקב מרגי: מה אכפת לך, אם אתה מקבל מהאוטובוסים החדשים של החברות, אתה יודע, אלה הפנאומטים האלה, עם ה - - -
<יובל פלג: שמים לב להבדל.
יעקב מרגי: הם לא צהובים.
יעקב מרגי: אלה וולוו, מרכבים.
<יובל פלג: השירות וההתייחסות.
<יובל פלג: שמים לב להבדל בתוך, בגישה ובאופן כללי במועצות האזוריות אתה לא תמיד חי על אותו-.
<יובל פלג: בית הספר שלי עובד עם חברות חיצוניות וגם עם אוטובוסים צהובים, כי אין אין סוף אוטובוסים צהובים.
יעקב מרגי: וההעדפה היא לצהובים?
<יובל פלג: ההעדפה לצהובים, כמובן.
<יובל פלג: לצורך העניין היה אמור להיות מסע ישראלי אחרי עיצומי המורים של רן אז.
<יובל פלג: זה התבטל.
<יובל פלג: לא הגיעו לנו אוטובוסים ונשארנו עד השעה 5 בערך בבית הספר, בגלל שהחברות הפרטיות לא יכלו להקפיץ אותם באותו רגע.
<יובל פלג: זה לא משהו שעומד לרשות המועצה האזורית וזה משהו שכן עלה על הקשקש במקרים שכאלה.
<יובל פלג: זה דבר ראשון.
<יובל פלג: דבר שני שאנחנו רוצים להעלות, זה שבתוך בתי הספר ההתיישבותיים לומדים גם עם מועצות מקומיות, לא רק מועצות אזוריות, שלהן אין את התמיכה הזו בכלל לעומת התמיכה במועצות האזוריות, שהיא גם הולכת ונחלשת.
<יובל פלג: זה משהו שהעלו פה ביום החקלאות בכנסת.
<יובל פלג: עיריית מטולה ביקשה לדבר עליו.
<יובל פלג: זהו.
יעקב מרגי: ראשד, תציג את עצמך.
<ראשד פתחי: שלום לכולם.
<ראשד פתחי: אני ראשד פתחי מהצפון, ראש פינה, טובא זנגריה ליד ראש פינה.
<ראשד פתחי: לפני שנתיים הייתי יו"ר מועצת התלמידים והנוער של המגזר הבדואי בצפון והיו לנו שתי רשויות אזוריות שהן עכשיו בהתיישבותי, אבל ככה הייתה הבעיה: אחד מההורים התקשר אלי פעם בלילה ואמר לי – אתה יושב ראש מועצת התלמידים?
<ראשד פתחי: אמרתי כן, אמר לי תשמע, אני לא שולח את הבת שלי באוטובוס הזה.
<ראשד פתחי: פשוט ברשות הזאת, שאני לא רוצה להגיד את השם שלה, ביום השני כל הילדים לא עלו לאוטובוסים.
<ראשד פתחי: לא מדובר באוטובוסים הצהובים אלא באוטובוסים של חברות פרטיות.
<ראשד פתחי: למה?
<ראשד פתחי: כי כל יום נהג אחר.
<ראשד פתחי: יש נהגים שהם זקנים, שהם בקושי מכירים את בית הספר.
<ראשד פתחי: הם מגיעים לבית הספר לפעמים בשמונה וחצי, לפעמים בתשע.
<ראשד פתחי: האבא משלם משהו כמו 21 שקלים כל יום ויש לו שלוש בנות, אז זה משהו כמו 100 שקלים כל יום רק לאוטובוסים – הלוך חזור.
<ראשד פתחי: האוטובוס לא תמיד מגיע בזמן.
<ראשד פתחי: כשהילדים נכנסים לאוטובוס יש ריח של עישון, למה?
<ראשד פתחי: כי האוטובוס גם הוביל את מי שהולך למפעל וכולם מעשנים באוטובוס, אז פשוט יש ריח של עישון.
<ראשד פתחי: לא נוח.
<ראשד פתחי: ממש לא נוח.
<ראשד פתחי: ברשות הזאת ההורים קנו אוטובוס והתחילו לשלם לאוטובוס הזה, שזה אוטובוס רק לתלמידים.
<ראשד פתחי: וזו הבקשה שלנו.
<ראשד פתחי: עד 25 בפברואר 2015 למשרד החינוך לא היה שום פיקוח ושום ביקורת על האוטובוסים הפרטיים והוא אמר שכל האחריות הזאת היא רק על הרשות האזוריות.
<ראשד פתחי: וברשויות האזוריות ובמועצות האזוריות ובכל הרשויות, לא תמיד מי ששווה לוקח את המכרז ואת האוטובוסים והוא מסיע את הילדים.
<ראשד פתחי: לא תמיד.
<ראשד פתחי: אם בן דודה שלי יש לו חברת אוטובוסים ואני יושב ראש רשות, אז הוא ייקח את זה.
<ראשד פתחי: יש רשות שש שנים אותו בן אדם לוקח את האוטובוסים ואף אחד מההורים לא רוצה אותו.
יעקב מרגי: הנה, אפילו אתם המבוגרים והמנוסים לא חשבתם על נימוק כזה.
יעקב מרגי: הנה, אתה רואה.
יעקב מרגי: עוד נימוק.
יעקב מרגי: בוא, אנחנו חולמים על סקול-בס.
יעקב מרגי: רוצים את זה.
יעקב מרגי: רוצים שהילדים יהיו מוגנים.
יעקב מרגי: יש מישהו שרוצה להוסיף לפני שאני מסכם?
<מאיר אסרף: עורך הדין מאיר אסרף מהסתדרות המורים.
<מאיר אסרף: תחילה, הזכות לגשת לחינוך היא חלק מהזכות החוקתית לחינוך ולכן חשוב מאד שכל השיבושים שנגרמים כתוצאה מכך ששוכרים חברות פרטיות שלא מתאימות, שלא מותאמות, אני קורא למשרד החינוך לטפל בהן.
<מאיר אסרף: אני מבין שזה משהו שקשור גם למשרד האוצר, אבל חשוב מאד לטפל בזה.
<שאול קירשנבאום: אין אף שיבוש ידוע היום.
<מאיר אסרף: תראה, התלמידים תיארו כאן שיבושים רבים, בין היתר שיבושים בטיחותיים, שיבושים של מפגעים של ריח, אוטובוסים שאני לא בטוח שהם מותאמים לתלמידים ולקטינים.
<מאיר אסרף: אני לא יודע מי הנהגים שהחברות האלה שוכרות.
<מאיר אסרף: האם הם עברו בדיקות התאמה, כי הם באים במגע עם קטינים.
<מאיר אסרף: זו גם נקודה שמאד חשוב לשים לב אליה.
<מאיר אסרף: כל אדם, כל עובד חינוך למשל שבא במגע עם קטינים, מחויבים לבדוק אותו.
<מאיר אסרף: הוא חייב להביא אישור שהוא יכול לעבוד עם קטנים.
<מאיר אסרף: צריך לשאול שאלה האם אותם עובדי קבלן, אותם קבלני הסעות - - -
<קריאה: אתה צודק במאת האחוזים.
<מאיר אסרף: זה עובדי קבלן.
<מאיר אסרף: זו העסקה עקיפה.
<מאיר אסרף: המועצות מעסיקות באופן ישיר.
<מאיר אסרף: כשאתה לוקח ומסת
<מאיר אסרף: מך, כשמשרד האוצר מסתמך על ההעסקה עקיפה, אנחנו לא יודעים מי הם הנהגים שלוקחים את הקטינים ואני מודאג מזה.
<מאיר אסרף: אני מודאג מזה ששולחים ילדים עם נהג שאנחנו לא יודעים מי הוא.
<מאיר אסרף: לא יודעים אם הוא יכול לבוא במגע עם קטינים בכלל.
<מאיר אסרף: לכן אני כן קורא לעדכן את ההסכמים, לעדכן את השווי של ההסכמים שנחתמו לפני עשרות שנים, כדי שגם משרד החינוך וגם המועצות – בכלל השלטון המקומי – יוכל לנהל את המערך הזה.
<מאיר אסרף: עוד נקודה לגבי משרד התחבורה.
<מאיר אסרף: אני פעם ראשונה שומע שיש איזו שהיא בעיה צפויה שאנחנו עלולים להיתקל בה מבחינת ה - - -
יעקב מרגי: אתה שומע פעם ראשונה.
<מאיר אסרף: אני מבטיח לעקוב אחרי זה, כי זה משהו שהוא מדאיג.
<מאיר אסרף: אם נציג משרד התחבורה העיר את תשומת ליבנו לנקודה כזאת, אנחנו גם נעקוב אחרי הנושא הזה.
יעקב מרגי: בבקשה, ישראל.
<ישראל נדיבי: אני רוצה להוסיף ולהתייחס למה שהוא אומר, כדי שהדברים יהיו ברורים.
<ישראל נדיבי: המועצה האזורית אחראית על חתימת ההסכמים עם הנהגים השכורים.
<ישראל נדיבי: זאת אומרת אם משהו לא בסדר, זה נופל על אחריותנו ואנחנו יודעים שלעולם זה לא יכול להיות מאה אחוז ואנחנו יודעים – ואת זה אני אומר לאיש האוצר – אי אפשר להשיג את הטוב ביותר.
<ישראל נדיבי: אנחנו לא נוכל להגיד למצב שיש 200 אוטובוסים צהובים, אבל אנחנו יכולים להקטין את החשש שניסע באוטובוסים פחות טובים.
<ישראל נדיבי: ואני אומר לך, אני לא יודע את שמך - - -
<שאול קירשנבאום: שאול.
<ישראל נדיבי: כשמדובר על 15 מיליון שקלים בשנה – הרי אני לא יודע כמה זה מבחינתכם.
<ישראל נדיבי: אנחנו לא מבקשים שכולם יהיו אוטובוסים צהובים, כי זה מבחינתנו גם כולל העסקת נהגים וכו'.
<ישראל נדיבי: זה מסובך.
<ישראל נדיבי: אנחנו מבקשים – ואתה אמרת את זה יפה – האם אחרי 20 שנה לא הגיע הזמן לעדכן משהו, מה קרה?
<ישראל נדיבי: אני מבקש גם ממך, גם מהחינוך ובמיוחד ממך, צריך לקבוע ישיבה מסודרת, עם מנכ"לית משרד החינוך, שר האוצר שקיבל את המכתב משמוליק ידידנו, ב-3 במאי 2016, כ"ה בניסן תשע"ו.
<ישראל נדיבי: עדיין לא עניתם לנו תשובה.
<ישראל נדיבי: עדיין לא קיבלנו תשובה.
<ישראל נדיבי: מורחים אותנו.
<ישראל נדיבי: אני מבקש ממך, אדוני יושב הראש, באמת קודם כל תודה על הדיון שעשית ועל היחס, אבל ננסה לעשות עם זה משהו מעשי.
יעקב מרגי: מישהו רוצה להוסיף עוד משהו?
יעקב מרגי: בבקשה, לפני שאני מסכם.
<רחלי הכהן: אני רק רוצה להצטרף לכל הדברים שנאמרו כאן קודם.
<רחלי הכהן: אני העליתי את זה כבר בדיונים קודמים ולכן אני לא רואה שום סיבה לחזור ולהגיד את זה שוב.
<רחלי הכהן: אני רק אגיד עוד פעם אחת שאין ספק שהבטיחות בהסעות תלמידים – בטח ככל שמדובר בקטינים שיש הרבה בעיות ייחודיות – זה צריך להיות מעל הכל ושום שיקול תקציבי לצערי לא יכול לבוא על חשבון הבטיחות של ילדים.
יעקב מרגי: אני מסכם: הוועדה קודם כל מודה לכל מי שהשתתף בדיון.
יעקב מרגי: הוועדה פתחה בדברי זיכרון ופרידה משמוליק ריפמן, זיכרונו לברכה, שהלך לעולמו.
יעקב מרגי: לסיכום יצורפו דברי הפתיחה שלנו.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה מנציגי משרד החינוך, האוצר והתחבורה סקירה נרחבת על מערך ההסעות במועצות האזוריות בפרט ובארץ בכלל.
יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על יתרונות מערך ההיסעים של האוטובוסים הצהובים.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לרענן את החוזה נחתם בשנת 1996 עם האוצר ועם מרכז המועצות האזוריות.
יעקב מרגי: הוועדה קובעת באופן חד משמעי שחוזה שנחתם לפני יותר מ-20 שנה, בזמן שההתיישבות הקהילתית הייתה כמעט בהקפאה לעומת תהליך הקליטה המואץ שמתרחש בעשור האחרון בהתיישבות.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך להגיש מסמך מקצועי על הצורך בשינוי שיטת התקצוב לרכישת אוטובוסים, שיהווה בסיס לדרישה מהאוצר לתקצוב נוסף בתקנה הזו.
יעקב מרגי: הוועדה תעקוב אחרי ההתפתחות.
יעקב מרגי: אני אישית מתכונן לדבר גם עם שר החינוך בסוגיה הזו.
יעקב מרגי: זה לא כסף גדול לשנה.
יעקב מרגי: אפשר להוסיף סכום מסוים שיהיה בתהליך הדרגתי.
יעקב מרגי: ודאי לא 50 אוטובוסים בקפיצה.
יעקב מרגי: אם לא נתחיל בקפיצה של 4-5, 10 כל שנה, לא נגיע לרציונל שאנחנו מבקשים.
יעקב מרגי: כמובן אני אעקוב אחרי זה, כפי שאמרתי, יחד עם שיחה עם שר החינוך.
יעקב מרגי: היום 6 בפברואר 2017 י' בשבט תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא: הצעת חוק הגנה על זכויות אמנים במוסיקה, התשע"ז-2017, פ/2391/19 כ/594, של חברי הכנסת, רשימה של חברי כנסת שמתחיל מדב חנין ומסתיימת בחבר הכנסת אראל מרגלית.
יעקב מרגי: תסלחו לי כל אלה שרשומים באמצע - - - חבר הכנסת מרגי שהחיל עליה דין רציפות ולא הייתה על השולחן היום, והיא כאן היום.
יעקב מרגי: אנחנו ננסה לעשות כאן היום הליך של חקיקה מאוזן, שיהיה קשוב לכל הטענות לכאן ולכאן.
יעקב מרגי: אבל יחד עם זאת, אם מישהו חושב שהזכות הזו שאני נותן היום שתשמע דעתו של כל אחד ואחד – אין לנו עניין לפגוע באף אחד ולא בתכלית הראויה של קיום ועידוד התרבות והמוזיקה כאן במדינת ישראל – אני לא אאשר זאת.
יעקב מרגי: נכנסנו לדיון הזה בהפסקה של כמה דקות מהליך חקיקת חוק המכון הלאומי לספורט, מכון חוק וינגייט.
יעקב מרגי: הליך חקיקה איטי, שקול, בדוק.
יעקב מרגי: ככה ראוי לכנסת לעבוד.
<מירב ישראלי: אני אתן סקירה קצרה של ההיסטוריה.
<מירב ישראלי: מדובר בהצעת חוק פרטית מהכנסת ה-19 שנדונה בכנסת ה-19.
<מירב ישראלי: לקראת פיזור הכנסת, ההצעה עברה בקריאה ראשונה בתיאום מסוים עם משרדי הממשלה השונים, כשבדברי ההסבר הייתה רשימה של שאלות לדיון בקריאה שנייה ושלישית.
<מירב ישראלי: הכנסת ה-19 אכן התפזרה ובכנסת ה-20 הוחל, לפי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, על הצעת החוק הזו דין רציפות.
<מירב ישראלי: כרגע יש על השולחן את הנוסח שעבר בקריאה הראשונה שהוא נוסח כללי מאוד.
<מירב ישראלי: ועדת השרים לענייני חקיקה קבעה שהנוסח צריך להיות מתואם עם משרדי הממשלה השונים.
<מירב ישראלי: על השולחן היום יש נוסח הצעת חוק מתוקן, שהועבר אלינו אתמול אחרי הצהריים על ידיד נציגי הממשלה, שהוא מוסכם, להבנתי – תאמרו לי אם זה אחרת – על כל משרדי הממשלה.
<מירב ישראלי: זה הנוסח שהונח גם בפני חברי הכנסת.
<מירב ישראלי: יש בו תיקונים מסוימים לנוסח הכללי שעבר בקריאה הראשונה.
<מירב ישראלי: יש בו יותר פירוט.
יעקב מרגי: ולפי עקרון הפרדת הרשויות במדינת ישראל, עומדת הזכות לכנסת, אם נראה לה שמשרדי הממשלה הלכו רחוק או לא חשבו, גם לשנות את החקיקה.
יעקב מרגי: זה חייב שייאמר לפרוטוקול.
יעקב מרגי: אבל אני חייב לציין שעמדה הזכות, גם למשרד התרבות כחלק מהממשלה למשוך את החוק בחזרה כי זה מחויב תיאום.
יעקב מרגי: אני שמח שמשרד התרבות הולך אתנו לחקיקה מאוזנת, לחקיקה שתנסה לרצות פחות או יותר את כל הצדדים – אף פעם זה לא במאת האחוזים – אבל העיקר לא לברוח מהתכלית הראויה של המציעים אם זה לא חורג מדברים אחרים בצורה לא מאוזנת.
סדר הדיון: כך זה יותר טוב מאשר להתחיל בנאומים בומבסטיים.
סדר הדיון: הכי טוב להיות פרקטיים ומעשיים כי חיכינו לחוק הזה הרבה מאוד זמן, ויש כאלה שחיכו לו יותר מאתנו.
סדר הדיון: אני יודע שעיניהם של אומנים רבים, זמרים, כותבים, מלחינים, נשואות היום לדיון כאן ואנחנו צריכים, כשליחי ציבור, לעשות את מלאכתנו נאמנה.
סדר הדיון: בטרם נתחיל, לתשומת לבכם, את קירות הוועדה מעטרת תערוכה של החייל הדר גולדין שגופתו נמצאת בשבי "חמאס".
סדר הדיון: אלה ציורים פרי ידיו ומוחו השופע והקודח.
סדר הדיון: אנחנו מאחלים למשפחה היקרה שתבוא על סיפוקה ונחזיר אותו הביתה במהרה.
דב חנין: ציורים מקסימים, אדוני היושב-ראש.
יעקב מרגי: בבקשה, גברתי, להתחיל להקריא.
יעקב מרגי: עד כאן, לסעיף ההגדרות, יש התייחסויות מימין לשמאל?
יעקב מרגי: ההגדרות מקובלות?
<מירב ישראלי: לממשלה, רציתי לשאול אם האבחנה בין "חוזה היקף" להתקשרות רגילה ברורה?
<מירב ישראלי: האם אפשר להגדיר בברור מתי זה החוזה היקף ומתי זה לא חוזה היקף?
<מירב ישראלי: האם ההגדרה ברורה מספיק?
יעקב מרגי: משרד המשפטים כאן?
<דפנה גוטליב: האבחנה נראית לנו ברורה.
<דפנה גוטליב: חוזה היקף הוא חוזה מלא.
<מירב ישראלי: אם מוציאים תחום קטן – זה כבר לא חוזה היקף?
<דפנה גוטליב: לא.
<מירב ישראלי: השאלה שלי בא לומר שלא יעקפו את זה באמצעות שמוציאים איזשהו תחום פעילות קטן של האומן כשבעצם - - -
<דפנה גוטליב: אז זה כבר לא יהיה חוזה היקף.
יעקב מרגי: יש התייחסות להגדרות?
<מירב ישראלי: זה יהיה 5 ולא - - -
דב חנין: זה יהיה 7 ולא 5.
דב חנין: זה לא חוזה היקף.
דב חנין: מוציאים תחום קטן – זה כבר לא חוזה היקף.
<מירב ישראלי: האם לא ניתן לעקוף את זה?
דב חנין: התשובה היא שניתן לעקוף.
<מרדכי אמיתי: אני מנכ"ל הפדרציה לתקליטים.
<מרדכי אמיתי: אדוני, אני קצת מרגיש פה לא בנוח כי הנוסח הזה הוא נוסח שלמעשה אף אחד לא ראה אותו.
<מרדכי אמיתי: זו הפעם הראשונה שאנחנו רואים אותו.
יעקב מרגי: עכשיו אנחנו רואים אותו.
יעקב מרגי: גם אני רואה אותו בפעם הראשונה.
<מרדכי אמיתי: אז גם לעניין ההגדרות, זה משהו שבהחלט צריך לתת עליו את הדעת.
<מרדכי אמיתי: מה זה "חוזה היקף"?
<מרדכי אמיתי: האם זה כולל ייצוג, בוקינג?
<מרדכי אמיתי: עד איפה אנחנו נכנסים, עד איזה פרמטר?
<מרדכי אמיתי: זה משהו שלא נבדק, לא אתנו בכל אופן.
<מרדכי אמיתי: לא דרשו מאתנו בכלל להציג נתונים ואני לא יודע אם גם מהצד השני.
<מרדכי אמיתי: כל אחד יבוא וייתן את ההגדרות שלו.
<מרדכי אמיתי: זה משהו שאנחנו רואים בפעם הראשונה, אדוני, ונורא קשה להתייחס אליו.
דב חנין: - - - הנוסח - - -
יעקב מרגי: דב, אני רוצה לנהל דיון תרבותי כראוי לוועדת החינוך, התרבות והספורט.
יעקב מרגי: אין קריאות ביניים ואין התפרצויות – מי שירצה לדבר, ירים יד ויקבל רשות דיבור.
יעקב מרגי: קודם כל, רוצים להתייחס לטענה של מוטי.
יעקב מרגי: זה לא משהו שירד מהחלל החיצון עכשיו, זה היה קיים.
יעקב מרגי: אומרים לי שזה היה קיים גם בקריאה הראשונה.
<דפנה גוטליב: לא נגענו בהגדרות.
יעקב מרגי: יש עוד התייחסויות?
<רוני בראון: אני אומן, ובין השאר אני גם שותף בחברת המוזיקה "הליקון".
<רוני בראון: מי שמנסה להגיד שיש היום חוזה שהוא לא חוזה היקף, לפחות לגבי אומנים קדימה, הוא משלה את עצמו ומשלה את כל היושבים כאן.
יעקב מרגי: אתה יכול להסביר למה.
<רוני בראון: התקליט היום הוא אזור הפסד.
<רוני בראון: זאת אומרת, לעשות היום תקליט זה בוודאות להפסיד כסף.
<רוני בראון: אין סיכוי לאף אחד – אולי לאחד מתוך 10 – לכסות את ההוצאה, אבל עדיין הוא מהווה כרטיס ביקור הגיוני ונדרש לאומן.
<רוני בראון: כדי לנסות ולמצוא דרכים לכסות את התקליט הזה, צריך להכניס פנימה פעילויות נוספות של האומן ולא להפריד את האומן לחתיכות, אלא הקריירה הופכת להיות במרכז העניינים ולא התקליט.
<רוני בראון: לכן, אני חושב שאפשר להתעלם מהעובדה של הסכמי תקליטים ולקרוא לכול הסכמי היקף.
<איה כורם: אני מוזיקאית.
<איה כורם: להגיד שכל החוזים בתעשייה הם חוזי היקף, מה שאנחנו קוראים "חוזי 360", זה כמובן לא מדויק.
<איה כורם: בשנה האחרונה, בתור אומנית עצמאית, אחרי שהשתחררתי מחברת תקליטים, חתמתי חוזה הפצה, חתמתי חוזה ייצוג עם הפדרציה.
<איה כורם: שני חוזים שלכל דבר ועניין הם לא חוזי 360, ולכן צריך להבדיל פה ולא להתבלבל בהגדרות.
יעקב מרגי: עוד התייחסויות לחוזה?
דב חנין: כמו שאמרת וגם היועצת המשפטית אמרה, הדברים מופיעים בנוסח של הקריאה הראשונה, כך שאין בהם שום שינוי.
דב חנין: אבל בכל זאת, בהגדרת חוזה היקף ישנה תוספת של מילה שנראה לי שהיא בעיקר תבלבל, וזו המילה "בלעדית".
דב חנין: לדעתי, כמו שהנוסח כתוב בקריאה הראשונה, הוא מאוד מדויק.
דב חנין: המילה "בלעדית" לא כל-כך ברורה.
דב חנין: בלעדית כלפי מי וכלפי מה?
דב חנין: ולכן, אני מציע לדבוק בנוסח של הקריאה הראשונה.
דב חנין: אני לא יודע איך המילה הזו השתרבבה כי שמעתי מנציגי המדינה - - -
יעקב פרי: דב, אתה מציע להוריד את המילה?
דב חנין: את המילה "בלעדית" להוריד.
יעקב מרגי: קטונתי, אבל נוריד את המילה "התקשרות בלעדית" אין מקום בכלל להגדרה הזו של חוזה היקף.
יעקב מרגי: כדי לייחד חוזה היקפי.
<קריאה: אין מקום לדיון הזה.
יעקב מרגי: איך היה מופיע בנוסח המקורי?
<דפנה גוטליב: ההגדרה של התקשרות בלעדית מופיעה לפני.
דב חנין: אבל בהגדרה של חוזה - - -
יעקב מרגי: כדי לסייע לפרוטוקול, תשתדלו כל פעם להציג את עצמכם.
דב חנין: אני אדייק את שאלתי רק כדי שהדברים יהיו ברורים.
דב חנין: הנוסח של הקריאה הראשונה - -
<קריאה: - - - בלעדי - - -
יעקב מרגי: הוא לא בלעדי – הוא לא היקף.
דב חנין: - - בנוסח שעבר קריאה ראשונה, בהגדרות של התקשרות עם אומן ושל חוזה היקף, לא הפנינו להגדרה של התקשרות בלעדית.
דב חנין: השאלה שלי אליכם היא, פשוט כדי להבין: מדוע אתם חושבים שההגדרה של חוזה היקף צריכה להפנות להגדרה של התקשרות בלעדית?
דב חנין: מה אנחנו מרוויחים מזה, ומה ההפניה הזו נועדה לתקן?
דב חנין: זה מה שלא ברור לי.
<דפנה גוטליב: אני חושבת שהרצון היה להבהיר שחוזה היקף הוא חוזה, כמו שהתייחסו קודם, של 360.
<דפנה גוטליב: זאת אומרת, הוא חוזה שהאומן מחויב אך ורק לחברה אחת.
<דפנה גוטליב: כשזה לא המצב, אנחנו מדברים על התקשרות רגילה, לא התקשרות מלאה.
יעקב מרגי: אז בלי להיות משפטן, לזה כיוון המשורר.
<רוני בראון: אני חושב שבכלל לגעת בנושא בלעדי, זה לייתר את כל הדיון הזה.
<רוני בראון: אמרתי שהיום אהיה הכי רגוע בעולם, אבל חצאי אמיתות יותר גרועות בעיני משקרים.
יעקב מרגי: אמרו את זה כאן קודמך.
<רוני בראון: אמרו את זה קודמי.
<רוני בראון: אז כשאיה אומרת שהיא התקשרה בהסכמים נקודתיים, צריך לציין שהיא בעמדת המפיק שלה כיוון שהיא הפיקה את התקליט, החליטה להתקשר עם צדדים שלישיים.
<רוני בראון: במקרה הזה - - -
יעקב מרגי: היא בסך הכול רצתה לומר - - -
<רוני בראון: היא מדברת מפוזיציית מפיק ולא מפוזיציית אומן.
<רוני בראון: את זה צריך לדייק.
<רוני בראון: כל הקמפיין הנגטיבי שלה מכוון נגד - - -
יעקב מרגי: למה אישי?
יעקב מרגי: תכנס להגדרות.
<רוני בראון: שאלה לכבודו.
<רוני בראון: אני יכול לומר כמה מילים מקדימות?
<רוני בראון: אף פעם לא קראו לילד בשמו.
<רוני בראון: קוראים לחוק הזה "חוק איה כורם".
<רוני בראון: בעצם, החוק הזה הוא "חוק יניב דוידזון".
<רוני בראון: זה איש אחד שהחתים את מירי מסיקה, שהחתים את איה כורם, שאמרה כאן בכנסת שהיא עשתה את זה ללא ייצוג משפטי, ואני נשבע כאן על במה זו שהיא עשתה את זה עם ייצוג משפטי של עורך דין שקוראים לו - - -
יעקב מרגי: זה אישי.
מירב בן ארי: יש לי חדשות בשבילך - - -
מירב בן ארי: יש כאן הרבה חוקים על שם בן אדם.