GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אנחנו פה במקרים שמישהו עצר אותם ברמה מסוימת ואנחנו שם, וההערכה שלי, המספרים בצד הזה יותר גדולים מאשר המספרים שנמצאים והגיעו לשפ"י והגיעו לרמה של משטרה.
יעקב מרגי: בגלל אילוצי זמן, את יודעת מה, שמעתם.
יעקב מרגי: אני אחסוך לכם את התגובה.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את המועצה.
<מירה קרני: שמי מירה קרני, אני מהמועצה לשלום הילד.
<מירה קרני: אז סליחה, זה מופנה אלי כרגע?
יעקב מרגי: כן, כן, את, את.
<מירה קרני: אני חייבת לומר בצער ובכאב רב שאנחנו מכירים את הנושא הזה היטב, יום יום.
<מירה קרני: אין יום שאנחנו לא מקבלים פניות בנושא הזה.
<מירה קרני: גם לכם קיווינו שנוכל לעזור ויכולנו בעירבון מוגבל מאד.
<מירה קרני: אני רוצה לנסות לומר, ככה אם אפשר טיפה לנסות למפות איזה שהם קשיים, כדי לעשות איזו שהיא ראייה כוללנית של העניין.
<מירה קרני: קודם כל אני חייבת לומר שגם הילדים, שאנחנו מגדירים אותם כילדים פוגעים, הם ילדים והם ילדים שזקוקים להרבה מאד עזרה, ונאמר פה במהלך הדיון שאפשר פשוט לשלוח אותם הביתה שבוע, זה לפעמים מתנה.
יעקב מרגי: את יודעת ילד בסיכון - - -
<מירה קרני: לפעמים זה מתנה - - -
יעקב מרגי: ההגדרה של ילד בסיכון היא לא רק שהחברה מסוכנת לו, אלא שהוא מסוכן לעצמו ולא רק שהוא מסוכן לחברה.
<מירה קרני: לפעמים.
יעקב מרגי: אז גם וגם וגם, נכון.
<מירה קרני: והעבודה החינוכית היא עבודה מאד מאד קשה וגם הם ילדים של כולנו ואנחנו צריכים לדאוג גם להם.
יעקב מרגי: תראי, אם הילד הנפגע לא קיבל טיפול, החזקה עלי כפולה ומכופלת שהילד הפוגע קיבל טיפול הרסני.
יעקב מרגי: אם המסר שהילד הפוגע בבן של שקמה ושל מיכל הוא שהילדים הנפגעים מצאו להם פתרון מחוץ לבית הספר והם נשארו בבית הספר, הילד הפוגע לא רק שלא קיבל טיפול שהוא זקוק לו, קיבל חיזוק, חיזוק, להתנהגות שלו.
<מירה קרני: אני לא מדברת על העברה לבית ספר אחר, אני מדברת כרגע על השעיות ארוכות טווח, שזה דרך אחרת שמנסים ל - - -
יעקב מרגי: אף אחד לא ביקש, לא ארוכות ולא זה.
יעקב מרגי: ביקשנו טיפול.
<מירה קרני: אז זהו, אז מבחינת טיפול, אם אפשר לנסות למפות במעט נקודות שיכולות, וממש חלק מהנקודות ועל קצה קצה המזלג.
<מירה קרני: לגבי נושא של יועצים שחסרים בכלל בהרחבה ובגנים קדם יסודיים עוד פי כמה.
<מירה קרני: גם פסיכולוגים וגם יועצים חסרים עוד יותר.
<מירה קרני: הוצג פה על ידי משרד החינוך שיש מדריכים.
<מירה קרני: אנחנו יודעים מהניסיון שלנו שלפעמים באמת המדריכים עושים עבודת קודש ומצליחים יפה מאד בעזרת בית הספר - - -
יעקב מרגי: אנחנו פה הגענו להסכמה בזכות חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר, שמי שאומרים עליו שהוא עושה עבודת קודש, שחזקה עליו שהשכר שם הוא עלוב.
יעקב מרגי: אז קחי את ב - - -
<מירה קרני: המדריכים מצליחים יפה מאד הרבה פעמים להוביל בתי ספר שרוצים בכך, לקדם את המצב האקלימי בבית הספר.
<מירה קרני: אבל הבעיה הגדולה היא שיש בתי ספר שלא רוצים את ההדרכה הזאת ולא רוצים - - -
מאיר כהן: באמת, גברתי?
מאיר כהן: תעצרי כאן.
מאיר כהן: יש בית ספר שלא רוצה את זה?
מאיר כהן: באמת?
<מירה קרני: מניסיוני כן.
מאיר כהן: אוי, באמת.
<מירה קרני: זה הניסיון שלנו, שיש בתי ספר ש - - -
מאיר כהן: יש בית ספר שלא רוצה?
<מירה קרני: יש בתי ספר - - -
מאיר כהן: היות שזה תרבות של טלאים וטלאי על טלאי וזה עוד לא מעוגן, אז זה מה שיוצא.
<מירה קרני: מניסיוננו, כשאנחנו פונים לבתי ספר בעקבות פניות שאנחנו מקבלים ואנחנו אומרים להם יש מדריכים במשרד החינוך, בואו תעזרו, הם עונים לנו המון תשובות שנקראות במילה אחרת מריחה.
<מירה קרני: אם אפשר ברשותך עוד שני משפטים.
<מירה קרני: משפט אחד.
<מירה קרני: הקושי הגדול הוא כאשר מתברר שצוות בית הספר או צוות הגן מתנהל באוזלת יד.
<מירה קרני: ויש גננות ויש מורים ויש מנהלים שלא יודעים לעשות את העבודה, שהיא עבודה מסובכת.
<מירה קרני: שצריך לטפל גם בילד הנפגע כמובן כמובן ולהגן עליו, וגם בילד הפוגע, והם שניהם ילדים של בית הספר והגן.
<מירה קרני: וכשצוות הגן וכשהגננת - - -
מאיר כהן: אדוני, אפשר להפריע לך?
מאיר כהן: אני צריך להעיר.
מאיר כהן: המדריכים האלה זה מדריכים שעובדים שש שעות שבועיות.
מאיר כהן: הם מורים בדרך כלל, אז נותנים להם עוד איזה יום הדרכה, משהו הכי מצ'וקמק שפגשתי בחיים שלי.
מאיר כהן: אני הייתי 25 שנים מנהל בית ספר.
מאיר כהן: אני כל כך מכיר את ההדרכות האלה.
מאיר כהן: אז לא בוועדת החינוך צריך לנופף עם הדגל הזה.
מאיר כהן: צריכים לעשות בדק בית ולראות מה טיבם של המדריכים האלה.
<מירה קרני: רק אם אפשר בבקשה להשלים את המשפט.
<מירה קרני: כשמתברר שיש אוזלת יש של הצוות החינוכי, אנחנו מוצאים שוב ושוב שלפיקוח הבכיר של משרד החינוך, שיודע לפעמים לזהות שיש פה אוזלת יד של הצוות החינוכי ושהם חסרי אונים והם לא יודעים את העבודה החינוכית והם לא מצליחים להפיק את חוזרי המנכ"ל, והם לא מצליחים להפיק את העצות הכן טובות שהם מקבלים, למערכת החינוך, למשרד החינוך אין כלים להתמודד עם אותם אנשים חסרי מקצועיות, לא מקצועיים.
<מירה קרני: וזו בעיה מאד גדולה.
יעקב מרגי: המשרד לביטחון הפנים.
יעקב מרגי: סוגית האלימות.
יעקב מרגי: יש לכם תכניות בשילוב משרד החינוך, עם הרשויות המקומיות?
<יעקב גואז: כן, אני אעשה את זה מאד קצר.
<יעקב גואז: קודם כל עד גיל 12 - - -
יעקב מרגי: ומי כבודו, לפרוטוקול.
<יעקב גואז: ראש אגף מצילה במשרד לביטחון הפנים ואני מייצג את המשרד ולצורך העניין גם את המשטרה, לצורך הדיון הזה.
יעקב מרגי: ראשי תיבות של מה זה מצילה?
יעקב מרגי: או שזה לא ראשי תיבות.
<יעקב גואז: לא, זה לא ראשי תיבות.
יעקב מרגי: המציל ממה?
<יעקב גואז: זה גם, אבל מצילה בעיקר זה הפעמון שמתריע על דברים חריגים.
<יעקב גואז: יש לנו עם משרד החינוך, הם הציגו את זה אמנם עם עיר ללא אלימות, אבל זה לא רק עיר ללא אלימות, זה גם מצילה, גם עיר ללא אלימות וגם הרשות למלחמה בסמים ומשטרת ישראל.
<יעקב גואז: אין כמעט בית ספר היום שאין שוטר קהילתי שנכנס למניעה.
<יעקב גואז: עד גיל 12, היות ואין אחריות פלילית לילדים, אין למשטרה מה לעשות, רק למשרד החינוך.
<יעקב גואז: היום כל התכניות שלנו בתחום החינוך הפורמאלי, הן כולן בשיתוף פעולה הדוק עם משרד החינוך.
<יעקב גואז: אני רוצה להדגיש, במגזר הלא יהודי – ופה אני מדבר עד כיתות ו' – אנחנו גם שמים פה בדיון שנמצא בוועדה אחרת עכשיו, נושא שירות לאומי.
<יעקב גואז: האקלים המיטבי - - -
יעקב מרגי: אני רק מתנצל, כי אני אפילו לא שמתי לב שכבר הדיון הבא צריך להתחיל.
<יעקב גואז: אבל יש בנות שירות לאומי, מאות, מאות בנות שירות לאומי במגזר הלא יהודי, שהן בבתי ספר, שהן על תקן עוזרות למחנכים או אקלים מיטבי, איפה שאין את הפונקציה הזו והן בעצם נערות שהן בגיל 18 ועושות שירות לאומי בבתי הספר, בכפרים שלהן.
יעקב מרגי: אני מתנצל, זאב.
<זאב גולדבלט: שתי דקות.
יעקב מרגי: לא, משפט קצר.
<זאב גולדבלט: אני חושב שבמדינת ישראל בזמן האחרון אנחנו מעצים ומעלים על נס דווקא את זכויות התוקף ושוכחים את הקורבן.
<זאב גולדבלט: יותר מזה, עוד פוגעים בקורבן, מעבר לתקיפה הישירה שהוא חווה, תוקפים אותו ותוקפים את משפחתו בעצם העובדה שדורשים ממנו לעבור למקום אחר, במקום לטפל בו קודם וליצור לו את תחושת המוגנות במקום שבו הוא היה.
<זאב גולדבלט: רק רגע.
<זאב גולדבלט: דבר נוסף שזה הצעה פרקטית שאתה תוכל, אני חושב, להכניס וליישם וגם משרד החינוך.
<זאב גולדבלט: אני לא רואה שום מניעה שראמ"ה ומשרד החינוך לא ייקחו את תוצאות האקלים המוסדי שהם עושים ויפרסמו את זה ברבים בחתך מוסדי.
<הילה סגל: זה מפורסם.
<זאב גולדבלט: לא, שנייה, בחתך מוסדי, כך שגם מפקחות בתי הספר ירגישו שהן מה שנקרא תחת פרוז'קטור.
<זאב גולדבלט: זה לא קיים, כי יש הרבה מקומות שלא רוצים לפרסם את תוצאות האקלים הבית ספרי, לא רוצים.
<זאב גולדבלט: חברה, יש הבדל בין מפורסם למנהלות בתי הספר ובין מפורסם לקהל הרחב.
<הילה סגל: לקהל הרחב.
יעקב מרגי: תודה הילה.
יעקב מרגי: קודם כל הוועדה מודה להורים האמיצים שבאו וחשפו בפנינו את תמונת המצב העגומה של ילדים שחווים אלימות שידועה ומפורסמת ונתקלים בקיר אטום, בחומה אטומה של הגורמים המקצועיים.
יעקב מרגי: הוועדה מצרה על כך שדווקא הילדים הנפגעים הם שישבו בבית ולא הילדים הפוגעים.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לקחת את שני המקרים האלה, של הבן של מיכל והבן של שקמה, ולקחת אותם - סליחה בפני ההורים שאני אומר את זה - כנתון סטטיסטי ולהסיק כמה כאלה יש לנו ועוד יכולים להיות במערכת, ביום יום.
יעקב מרגי: לחקור את הכשלים במקרים של הילדים של מיכל ושקמה.
יעקב מרגי: לחקור ולגבש נייר עמדה, להציג אותו לוועדה.
יעקב מרגי: נייר העמדה יובא לוועדה ויהיה תיקון לנוהל, כי כנראה הנוהל לא הקיף ולא נתן מענה למקרים שמיכל ושקמה התמודדו איתם.
יעקב מרגי: אני מבקש לקבל את זה לוועדה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לייצר את האינסטנציה הזו, את הבן הזה, שהורים כמו מיכל ושקמה יהיה להם, וכל הורה יידע שבמקרה כזה יש לו כתובת למי לפנות, שלא יתקע ברמת המחוז.
יעקב מרגי: כתובת ברמה הארצית לצורך התערבות מהירה.
יעקב מרגי: סוגית חוזר מנכ"ל בערבית, כל מה שקשור בסוגיה הזו של האקלים הבית ספרי והאלימות – אני מבקש לתת מענה גם כן בשפה הערבית.
יעקב מרגי: אנחנו נמשיך לעקוב אחרי ההתפתחות בסוגיה הזאת.
איציק שמולי: בוקר טוב לכם.
איציק שמולי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.
איציק שמולי: היום ה-30 במאי, כ"ב באייר תשע"ו, השעה 10:32.
איציק שמולי: נושא הדיון – פגיעה בילדים עם צרכים מיוחדים בשל היעדר צוותים פארא-רפואיים במסגרות חינוכיות, דיון בעקבות הצעה לסדר של חברי הכנסת מסעוד גנאים, נורית קורן, קארין אלהרר ושלי.
איציק שמולי: אני גם רוצה לציין לטובה את התכנית יהיה בסדר בגלי צה"ל, שעוסקים רבות בנושא הזה ושמו אותו על סדר היום ואני נחשפתי אליו בעקבות העיסוק הגובר שלהם בנושא.
איציק שמולי: אני רוצה להזכיר שאנחנו, מבחינת שנת הלימודים, עומדים בשלהי שנת הלימודים, שכידוע מתחילה בחודש ספטמבר, והסתבר לנו גם מעדויות שהגיעו מהורים שידברו כאן וגם מדיווחים שעלו בכלי התקשורת, שיש מסגרות חינוכיות בחינוך המיוחד, ובמקרה הספציפי שנידון במליאת הכנסת, גן שפתי, שממש הפלא ופלא, מכל אנשי המקצוע שהיו יכולים להיות חסרים באותה המסגרת, המרכיב הדומיננטי, שהוא כמובן קלינאי התקשורת, הוא המרכיב החסר באותן המסגרות ובאופן ספציפי באותו הגן.
איציק שמולי: אנחנו הבנו מדיווחים שהגיעו אלינו, שלא מדובר רק במקרה אחד שקרה, אם אני זוכר נכון.
איציק שמולי: רועי, מאיפה אתם בארץ?
<רועי צימרמן: מבאר יעקב.
איציק שמולי: מבאר יעקב, אלא הגיעו דיווחים גם ממודיעין וממקומות אחרים.
<רויטל לן-כהן: בדרום אין בכלל בשום מקום.
איציק שמולי: והמקרה הזה של באר יעקב הוא מקרה שבעצם זועק לשמיים, כי הרי ברור מה תכליתה של המסגרת הסגרגטיבית של ילדי החינוך המיוחד.
איציק שמולי: הכוונה של המחוקק וגם של המשרד כמובן, זה להקצות מסגרת אחת שנותנת מענה הוליסטי, אינטנסיבי לאותם הילדים, בשאיפה להעמיד אותם, בשאיפה, כאידיאל, על אותו קו זינוק.
איציק שמולי: כמובן שלא תמיד זה מתאפשר, אבל זאת צריכה להיות הכוונה והמוכוונת של המערכת.
איציק שמולי: אבל כאשר יש מקרה שבו בגן שפתי הדמות המקצועית החשובה ביותר לא נמצאת, עולה השאלה מה בעצם הגורל החינוכי והאישי שנגזר על אותם הילדים.
איציק שמולי: ואני מזכיר לכם את מה שאני אומר כבר הרבה זמן ולא בפעם הראשונה: יש דברים טובים שקורים במשרד החינוך, אבל התפקיד של משרד החינוך בראש ובראשונה זה לוודא שאף ילד, בכל הפרויקטים הטובים שקורים, לא נשאר מאחור.
איציק שמולי: ואם יוצא מצב שבו במסגרת מהלך כלשהו התוצאה היא שיש ילדים שנשארים מאחור מסיבות כאלו או מסיבות אחרות, אני חושב שהמשרד חוטא למטרה, אנחנו חוטאים למטרה ושכרנו כמובן יוצא בהפסדנו.
איציק שמולי: אני רוצה לפתוח בבקשה עם רועי, שהוא אבא של אותו הילד מאותו גן שפתי בבאר יעקב, רק כדי לפתוח צוהר בעזרת דוגמא לבעיה שאנחנו עוסקים בה היום, וכמובן, כל מי שרוצה לדבר, יירשם אצל מנהלת הוועדה היקרה והמסורה, ואנחנו נשתדל לתת רשות דיבור לכולם.
איציק שמולי: בבקשה, רק תציג את עצמך לפרוטוקול ובקצרה.
<רועי צימרמן: בוקר טוב.
<רועי צימרמן: שמי רועי צימרמן.
<רועי צימרמן: אני גר בבאר יעקב ובני איתי התגלה – וקודם כל כגילוי נאות, אולי בגלל הרעש שעשינו – גם איציק וגם אני ברדיו – חודש וחצי אחרי התכנית הגיע קלינאי תקשורת לגן, ברוך השם, בחודש אפריל, שבעה חודשים באיחור, הגיע.
<רועי צימרמן: אבל אני חושב שאנחנו כאן כדי לתקן עוולות עתידיות, כי יכול להיות שהוא הגיע סתם, כסתימת חור לשנה הזאת בגלל הרעש שעשינו ואני לא יודע מה התכניות הלאה.
<רועי צימרמן: לגבי הבן שלי ספציפית, הוא עדיין צריך להמשיך להיות בגן.
איציק שמולי: רועי, אני מציע שתעזוב רגע את התחום הכללי.
איציק שמולי: תספר את המקרה שלך שהיה, ואנחנו מתוכו נוכל ללמוד על הבעיה באופן כללי.
<רועי צימרמן: אוקיי, אז אחרי שגילינו שהבן שלי סובל מאיחור שפתי, התחלנו בכל התהליכים הנדרשים, דרך קלינאי או דרך קופת חולים, כמובן שגם קלינאות פרטיות.
<רועי צימרמן: עשינו את כל המאמצים ואמרנו הוא עולה לגן של העירייה, שם נקבל את כל מה שנדרש ובא לציון גואל, ומה שקרה זה בדיוק הפוך.
<רועי צימרמן: אחרי שוועדה מחוזית החליטה שהוא זכאי לגן שפתי, התחילה שנת הלימודים.
<רועי צימרמן: באסיפת ההורים הראשונה הגננת אומרת כן, הכל טוב ויפה, יש הכל – יש פיזיותרפיה ויש מרפאה בעיסוק ויש תרפיה במוסיקה, וואלה, קלינאי תקשורת אין.
<רועי צימרמן: אמרנו טוב, ספטמבר, אחרי החגים בטח יגיע.
<רועי צימרמן: מחכים, מחכים, שום דבר.
<רועי צימרמן: עכשיו, אנחנו חדשים בתחום, לא ידענו אפילו איפה אנחנו נופלים, מי אחראי ולמה וכמה.
<רועי צימרמן: פנינו כמובן למחלקת החינוך של באר יעקב.
<רועי צימרמן: כן, נכון, אין קלינאי תקשורת, בואו, אולי אתם תעזרו לנו למצוא קלינאי תקשורת, תעשו מאמצים בשבילכם – אנחנו ההורים – והפנו אותנו כמובן למתי"א, שאני הבנתי שזה מרכז טיפול יישובי אזורי.
<רועי צימרמן: פנינו במכתבים למתי"א, בפגישות, גברת מאד נחמדה בשם יעל שושן משכה אותנו, משכה אותנו, בסוף אמרה – בואו נודה על האמת – אין קלינאית, לא תהיה קלינאית, זה המצב.
<רועי צימרמן: תלמדו לחיות איתו.
<רועי צימרמן: כמובן שאחרי שקיבלנו את התשובה הזאת התחלתי את כל התהליך עם "יהיה בסדר" ברדיו והגענו עד לפה.
<רועי צימרמן: סתם לסבר את האוזן, אני לא יודע אם אני מחדש לכם, קלינאי תקשורת בפרטי, על 40 דקות לוקחת 250 שקלים.
<רועי צימרמן: אז אולי זו הסיבה שהן לא רוצות לעבוד עם משרד החינוך, אבל זאת באמת לא הבעיה שלי.
<רועי צימרמן: ציפיתי שהמדינה תיתן לי מה שמגיע לי.
<רועי צימרמן: דווקא כשחשבתי שזהו, הבן שלי יקבל מה שהוא צריך במסגרת החינוכית ואני אוכל – ודרך אגב גם קופות החולים מפסיקות לך את הקלינאית שלהן, ברגע שאתה מתקבל לגן שפתי.
<רועי צימרמן: אה, קיבלת גן שפתי, שבעה ילדים רק – אמריקה.
<רועי צימרמן: שתי סייעות, שבעה ילדים.
איציק שמולי: אתה יכול לתת משפט על העניין הזה של קופת החולים?
<רועי צימרמן: קופת החולים – ברגע שאתה התקבלת לגן שפתי – עושה קאט.
<רועי צימרמן: אין יותר.
<רועי צימרמן: אתה לא מקבל מהם.
<רויטל לן-כהן: אין כפל מבצעים.
איציק שמולי: וכאשר ניסית לפנות ולהסביר את המצב.
<רועי צימרמן: אז קיבלתי, אני מודה.
<רועי צימרמן: ברגע שהם הבינו שאין קלינאי תקשורת, מאשרים לי.
<רועי צימרמן: כבר אישרו לי 24 טיפולים.
איציק שמולי: יפה מאד, איזו קופה זו?
<רועי צימרמן: במכבי, פרטי.
<רועי צימרמן: זאת אומרת לא את כל הכסף, אבל אני משלים גם דרך ביטוח פרטי.
<רועי צימרמן: אבל עדיין, זה לא משנה את העובדה שהשעות שהוא היה יכול לקבל בגן היו צריכות לחפות על הכל.
<רועי צימרמן: זהו, פחות או יותר.
איציק שמולי: טוב.
איציק שמולי: אני מבקש מנציגת משרד החינוך, רחלי, אני מבין שיש לכם מצגת להציג.
איציק שמולי: אני מבקש – שבע שקופיות זה עובר, אבל תשתדלו בפעם הבאה 5.
איציק שמולי: אם את יכולה, רחלי, מעבר מאשר לתת לנו פירוט על כל התחום ומה אתם עושים, זה אני מניח שאת תעשי, גם להתייחס באופן ספציפי לבעיה שעלתה כאן – מה היקף הבעיה וגם איך אתם נערכים אחרת לקראת פתיחת שנת הלימודים הבאה.
<רחלי אברמזון: טוב, אז בוקר טוב לכולם.
<רחלי אברמזון: אני רוצה באמת להודות על הדיון החשוב הזה.
<רחלי אברמזון: קראתי בעיון גם את הפרוטוקול של דיון ההצעה לסדר שנערך, וכדי שאנחנו נדבר באותה שפה ונדע למה אנחנו מכוונים, אנחנו באמת הבאנו במצגת בצורה מאד ממוקדת אלף את תמונת המצב נכון להיום, ב', את המשמעות של הזכאות למתן שעות טיפול ממקצועות הבריאות לתלמידים הזכאים לשירותי החינוך המיוחד; ואנחנו נעסוק גם בנושא החסר ומה הן הפעולות שהאגף מתכנן וכבר מקדם בתחום.
<רחלי אברמזון: לכן רצינו לפתוח עם המצגת ואנחנו נעשה ככה: פנינה תדבר אחר כך.
<רחלי אברמזון: אני אתן רק את הפתיח נכון להיום.
<רחלי אברמזון: כשאנחנו מדברים היום על עובדי הוראה ממקצועות הבריאות במערכת החינוך, ואני מתייחסת לעובדי הוראה ממקצועות הבריאות רק במערכת החינוך, לא מעבר לזה.
<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על 1,320 מרפאים בעיסוק.
<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על 1,390 קלינאי תקשורת, 355 פיזיותרפיסטים, ו-2,895 מטפלים באומנות.
<רחלי אברמזון: כשאנחנו מסתכלים במערך הכולל, יש לנו בממוצע כ-500 מטפלים חדשים מדי שנה שנכנסים אל המערכת.
<רחלי אברמזון: אז אני מבקשת להעביר את רשות הפרזנטציה לפנינה, שהיא המפקחת הממונה באגף על מקצועות הבריאות, ולציין גם שפנינה במקצועה היא מרפאה בעיסוק.
<רחלי אברמזון: אז בבקשה.
<יהודית גידלי: כשאת אומרת מטפלים זה בכל הקטגוריות?
<רחלי אברמזון: אלה הקטגוריות.
<רחלי אברמזון: שלוש הקטגוריות הראשונות עברו בחקיקה - - -
<יהודית גידלי: אבל אני שואלת אותך על ה-500.
<רחלי אברמזון: ה-500 כן.
<רחלי אברמזון: הם מטפלים מכל הקשת.
<רחלי אברמזון: לפנינה יש גם את הפילוח לגבי השנה.
<יהודית גידלי: אוקיי, תודה.
<רויטל לן-כהן: זהו, נורא מעניין כמה קלינאי תקשורת - - -
<רחלי אברמזון: אז הנה, פנינה תציג.
<פנינה אלתר: זה באמת היה מעניין, גם סיקרן אותנו כמה מצטרפים, כי הנטייה לחשוב תמיד שזה רק מטפלים באומנויות.
<פנינה אלתר: לקורסים השנה, כשאנחנו עושים קורסים למטפלים החדשים, היו 600 מטפלים, מתוכם 176 קלינאי תקשורת, 40 פיזיותרפיסטים, 182 מרפאים בעיסוק ו-177 - - -
<יהודית גידלי: במהירות הזו אני לא מצליחה לכתוב.
<יהודית גידלי: בבקשה לחזור על המספרים.
<פנינה אלתר: אז אני אחזור.
<פנינה אלתר: 176 קלינאי תקשורת היו, 40 פיזיותרפיסטים, 182 מרפאים בעיסוק ו-177 מטפלים באומנות.
<פנינה אלתר: זאת אומרת שיש לנו פה משהו שמתחיל להתאזן, שיש לנו קצת יותר ושהמטפלים החדשים הם לא רק מטפלים באומנויות.
<פנינה אלתר: חשוב לי רק קצת ליישר קו בשיח ולהגיד שילד הושם לחינוך המיוחד בגין צרכיו, - - - זו מערכת חינוכית.
<פנינה אלתר: זאת אומרת הוא מושם והצוות מוכוון לטובת אותה אוכלוסייה שהוא עובד בה.
<פנינה אלתר: על פי החוק, זה חשוב גם להגיד שמקצועות הבריאות זה שירותים נלווים.
<פנינה אלתר: זאת אומרת, ילד לא מושם לגן בגין זה שהוא צריך קלינאי תקשורת, אלא בגין זה שהוא צריך את המסגרת הייחודית הזאת.
<פנינה אלתר: ואני אומרת שוב, מקצועות הבריאות אמנם בחוק זה שירותים נלווים - - -
<רויטל לן-כהן: אוי, נו.
איציק שמולי: אבל זה לא שירות - - -
<רויטל לן-כהן: סליחה, חינוך מיוחד זה שירות, זה לא - - -
איציק שמולי: סליחה, רויטל.
איציק שמולי: יש לך שתי הערות ביניים בכל דיון וניצלת את שתיהן היום.
<פנינה אלתר: נכון להיום, זה שזה בחוק מוגדר שירותים נלווים, זה לא מונע מאיתנו לעשות את כל המאמצים שזה יקרה כשירות - - -
קארין אלהרר: אבל אני חייבת לקטוע אותך, סליחה, אדוני יושב הראש.
קארין אלהרר: אני חייבת לקטוע ולומר, תראי, הרי כשבאים להורים ואומרים להם כדאי לכם חינוך מיוחד, כי בחינוך מיוחד יש את כל השירותים בילד אין בתוך המערכת, לא תצטרכו לרוץ לקופת חולים.
קארין אלהרר: אז כאילו, זה קצת מיתמם לבוא ולהגיד – זה לא הדבר העיקרי.
קארין אלהרר: ברור שזה לא הדבר העיקרי, אבל זה שירות ליבה שאמור להינתן במסגרות החינוך המיוחד.
<פנינה אלתר: אני מסכימה ואנחנו נדבר על החסר ועל ההתמודדות שלנו, אבל באופן עקרוני אני כן רוצה לשים את זה, שילד מושם בגין צרכיו הפדגוגיים.
<פנינה אלתר: זאת אומרת לשם זה הוא בא.
<פנינה אלתר: ילד שצריך רק ריפוי בעיסוק לא ייכנס לגן - - -
קארין אלהרר: אף אחד לא מגיע רק בגלל ריפוי בעיסוק, בואי נודה על האמת.
<פנינה אלתר: אני אומרת שזה לא מונע מאיתנו – עוד מעט תראו – לעשות את כל מה שאנחנו עושים לטובת העניין, אבל חשוב לי רק להציג את זה באופן הנכון.
<רחלי אברמזון: סליחה שנייה, אני רק רוצה לציין לגבי מתן הטיפולים והשירות מטעם, אני חושבת שלגבי העניין הזה של אם קופת חולים מפסיקים להעניק את השירות או לא, בגין שירות שמתקבל על ידי משרד החינוך – אני חושבת שצריך להפנות את זה למשרד הבריאות, לברר את הסוגיה, כי ברמה העקרונית - - -
קארין אלהרר: רחלי, אבל את מכירה את המציאות.
<פנינה אלתר: היה בג"ץ - - -
<רחלי אברמזון: לא, אבל מה שאני - - -
קארין אלהרר: רחלי, אבל את יודעת שאם משרד החינוך הפסיק לתת את השירות וצריך ללכת לקופת חולים, את יודעת טוב יותר ממני כמה זמן צריך לעמוד בתור בקופת חולים ואיזה מערכת בירוקרטית צריך לעבור כדי לקבל את הטיפולים הפארא-רפואיים.
קארין אלהרר: את עומדת בראש המערך הזה, את מכירה את זה.
<רויטל לן-כהן: ביקשו גננת שאין והיא לא נותנת.
<רחלי אברמזון: ואני רוצה רגע לומר שבמדיניות שלנו אין מצב – וצר לי על הסיפורים אני שומעת ואנחנו מודעים לחסר – ופנינה תיכף תדבר עליו ותדבר גם על הצעדים שאנחנו עושים כדי לטפל בעניין הזה ולקדם אותו.
<רחלי אברמזון: יחד עם זה, אין מצב שבו גן יהיה זכאי לקבל את השירות הזה ולא ננסה ולא ייעשה בשטח מאמץ כדי לנסות לאתר את האיש המקצועי שייתן את המענה הטיפולי הזה.
<רחלי אברמזון: לכן אני רוצה לומר שהמשרד מכוּון לתת את השירות בתוך הגן, ככל שהילדים זכאים לו.
קארין אלהרר: תגידי, לא היו גני תקשורת שלא הייתה בהם קלינאית תקשורת?
<רחלי אברמזון: אז אני אומרת, על החסר הזה נדבר עוד רגע.
<רחלי אברמזון: פנינה תסיים ונתקדם.
איציק שמולי: כן, בבקשה, בואי תשלימי.
<פנינה אלתר: רק - - - אחת, שיהיה לנו שיח משותף איך בכלל השעות האלה מתנהלות.
<פנינה אלתר: אז אני אעשה את זה בקצרה.
<פנינה אלתר: בחינוך המיוחד ילד לא מקבלת שעות, המסגרת מקבלת שעות.
<פנינה אלתר: כשיש קריטריונים של מספר התלמידים במסגרת, סוג הכיתה, דרגת הכיתה וסוג המוסד.
<פנינה אלתר: ביחד הילד כאילו מביא איתו משאבים ועוד מעט נראה מה הילד מקבל.
<פנינה אלתר: כאשר יש טבלה שמראה מה ה-100% האופטימאלי שאפשר לקבל, המאסט הוא 70%.
<פנינה אלתר: זאת אומרת זאת ברירת מחדל וכל מסגרת אמורה לקבל 70%, כשכל מה שיש לנו בתקן מעבר ל-70%, הוא על פי שיקול דעת מקצועי של מפקחים.
<פנינה אלתר: לפעמים אנחנו רוצים לתקן, יש מסגרות מורכבות יותר, יש מסגרות שפתאום יש להן יותר תלמידים.
<פנינה אלתר: סוג הטיפולים מהמקצועות האלה שניתנים לתלמיד, נקבעים בעצם על ידי הצוות הרב מקצועי בתוך הגן.
<פנינה אלתר: מה הוא יקבל, פרטני, קבוצתי, איזה סוג טיפול, את כל זה בעצם הצוות קובע.
<פנינה אלתר: זאת אומרת, זה לא נקבע מראש בחוזר מנכ"ל.
<פנינה אלתר: חוזר מנכ"ל נתן מסגרת.
<פנינה אלתר: וזהו, ונגיע בעצם לבעיות שלנו, שבאמת זה סיבות לחסר.
<פנינה אלתר: קודם כל אני רוצה להגיד זה חסר ואני לא יודעת אם יש פה את נציגי משרד הבריאות.
<פנינה אלתר: החסר קיים במדינת ישראל ולא רק במערכת החינוך.
<פנינה אלתר: בנושא של מסגרות ההכשרה, בשנים האחרונות יש הרבה יותר מסגרות הכשרה שאני חושבת שגם צופים שהחסר ילך וייעלם ויקטן עם הזמן.
<פנינה אלתר: בזמנו היה בית ספר אחד לריפוי בעיסוק, אחד להפרעות בתקשורת.
<פנינה אלתר: היום אנחנו עומדים על שישה בתי ספר להפרעות בתקשורת, חמישה לריפוי בעיסוק, שישה לפיזיותרפיה, כשאחד עומד להיסגר.
<פנינה אלתר: זאת אומרת שלאט לאט.
<פנינה אלתר: יש גם איזה דו"ח של משרד הבריאות - - -
איציק שמולי: למרות שהטענה שעלתה ברדיו לפחות, הייתה שאין בעיה באנשי מקצוע.
איציק שמולי: הם לא באים לעבוד עם המשרד ומעדיפים לעבוד בחוץ, בגלל תנאי השכר.
<פנינה אלתר: אז אני אפריד.
<פנינה אלתר: קודם כל עדיין כנראה יש בעיה וכבר נדבר עליה והיא באזורים מסוימים, במגזרים מסוימים, עדיין קיימת בעיה.
<פנינה אלתר: ואם קיימת אצלנו והיא קיימת גם במשרד הבריאות וגם בעמותות שנותנות שירות למשרד הבריאות, משמע שזה לא רק אצלנו.
<פנינה אלתר: ההעדפה לעבוד במערכת פרטית – אני לא יכולה לדבר עליה.
<פנינה אלתר: אני יכולה לבוא ולהגיד מה אנחנו כמערכת חינוך נותנים למטפלים האלה מבחינת תנאי ההעסקה.
איציק שמולי: מה נותנים?
<רחלי אברמזון: שהם מקבילים לעובדי הוראה.
<פנינה אלתר: הם עובדי הוראה לכל דבר ועניין מבחינתנו.
<פנינה אלתר: זאת אומרת ממש.
<רחלי אברמזון: כן, כן.
<פנינה אלתר: וכבר נדבר על זה במה שאנחנו עושים, אז אני אסביר את זה יותר בפירוט.
<פנינה אלתר: הם עובדי הוראה לכל דבר ועניין.
קארין אלהרר: אז איך מסבירים שלא מצליחים להביא אנשים?
<פנינה אלתר: אולי עדיין זה לא מפתה.
<פנינה אלתר: אז אני אגיד לכם עוד כמה דברים למה אנחנו אולי לא מצליחים לפתות.
<פנינה אלתר: אז קודם כל אנחנו אמרנו - - -
<רבקה מורוביץ: העסקה של מורים, יותר נמוך מהעסקה של מומחה.
<רבקה מורוביץ: מומחה צריך להרוויח - - -
איציק שמולי: רגע, סליחה, מי את?
<רבקה מורוביץ: אני רבקה מורוביץ, אני אמא ואני גם מלווה הורים בקואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים ובתסמותק, אני מלווה הורים - - -
איציק שמולי: אז עוד כמה דקות תוכלי לדבר ולהשמיע את דבריך.
<רבקה מורוביץ: זה מה שרציתי להגיד מבחינת שכר.
איציק שמולי: אוקיי, בסדר.
<פנינה אלתר: בכל אופן, אז דיברנו שעם תוספת משמעותית של מוסדות ההכשרה, אנחנו מקווים שזה ילך ויפחת.
<פנינה אלתר: השונות בין האזורים – ידוע שאזור הדרום הוא אזור בעייתי ולא רק במערכת החינוך.
<פנינה אלתר: הוא בעייתי וזה נושא שצריך לשים עליו את הדעת.
<פנינה אלתר: השונות בין מגזרים – במגזר הערבי ידוע לנו שיש גם איזה שהוא חסר עוד יותר, למרות שכבר עכשיו לומדים בירדן ובג'נין, יש חסר, שוב, מצטבר יותר לאזור הדרום ומזרח ירושלים.
קארין אלהרר: אז מה עושים?
<פנינה אלתר: אני עוד דקה אדבר על זה.
<פנינה אלתר: אני רק רוצה להגיד את החסרים ואז אני אתן תמונה מה אנחנו מנסים לעשות.
<פנינה אלתר: גם מזרח ירושלים היא בבעיה בנושא הזה, כאשר חשוב לי דווקא לציין שבחלק מהמגזר הערבי דווקא טיפול באומנויות הוא החסר הגדול והבולט, מבחינה תרבותית.
<פנינה אלתר: העדפות של מטפלים – פה אני יכולה לבוא ולהגיד שכנראה לעבוד במערכת החינוך אולי זה לא הדבר היוקרתי ביותר ועל זה אנחנו עושים המון מאמצים.
<פנינה אלתר: אולי נראה יותר מקצועי לעבוד במערכת בריאות ואולי פה, הייחודיות שלנו, שקשה לנו להביא את המטפלים דווקא למערכת החינוך, ואני כבר אגיד מה אנחנו עושים.
איציק שמולי: את יכולה לתת לנו מספרים?
<פנינה אלתר: מספרים של מה?
איציק שמולי: נגיד אם את אומרת שיש העדפות למטפלים ללכת למערכת פרטית, כמה הצלחתם לגייס בכל אחת משלוש השנים האחרונות?
<פנינה אלתר: אני אומר לך.
<פנינה אלתר: אתה ראית דוגמא של שנה כמה הצלחנו לגייס.
<פנינה אלתר: אנחנו מצליחים לגייס הרבה, אבל אם עדיין יש לנו חסר בעובדים, משמע שעוד לא גמרנו.
<פנינה אלתר: אבל אני אומרת שוב, אני שומעת את זה גם ממערכת הבריאות באזור הדרום, שלא מצליחה לגייס.
<פנינה אלתר: אז אני לא יודעת אם התופעה היא רק - - -
איציק שמולי: בסדר, אבל באר יעקב ומודיעין הן לא בדרום.
<פנינה אלתר: אוקיי.
<פנינה אלתר: אני לא מדברת על זה.
<פנינה אלתר: נכון שיש פה נקודות ספציפיות, אני מדברת על תופעה.
<פנינה אלתר: התופעה היא שבאזור המרכז יש פחות, דרום המרכז מצטרף לנו קצת לדרום.
איציק שמולי: ולגבי מה ששאלה חברת הכנסת אלהרר, כמה חסרים?
<פנינה אלתר: כמה חסרים?
<פנינה אלתר: תראה, באיזה שהוא בירור שעכשיו ערכנו, אני יכולה לבוא ולהגיד שבמקום שחסר משמעותית, אז משמעותית למשל חסרים לנו באזור הדרום 50 מרפאים בעיסוק, 55 קלינאי תקשורת ו-27 פיזיותרפיסטים.
<יהודית גידלי: סליחה, אני לא מספיקה לרשום.
<פנינה אלתר: 50 מרפאים בעיסוק, בערך.
<פנינה אלתר: 55 משרות, זאת אומרת אנשים במשרה אני מתכוונת.
<פנינה אלתר: 55 קלינאי תקשורת ו-27 פיסיותרפיסטים.
<פנינה אלתר: החסר בולט לנו גם במזרח ירושלים, של 6 מרפאים בעיסוק, 12 קלינאי תקשורת ופיזיותרפיסטים.
<פנינה אלתר: בשאר המקומות בארץ זה חסרים הרבה יותר קטנים, נקודתיים, זה לא תופעה.
<פנינה אלתר: זה קושי.
<פנינה אלתר: ללא ספק זה קושי.
קארין אלהרר: הם מועסקים במשרה מלאה?
<פנינה אלתר: לא, אז לכן אמרתי משרות.