GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: שאלתי את אלה שנטשו אם הצטערו, אם הם מוכנים לחזור.
< שושנה מירוצ'ניק: לא בדיוק, בארי לא עוזבים מהר.
< שושנה מירוצ'ניק: למרות שיש מקרים.
יעקב מרגי: זה מקום חבל על הזמן.
< שושנה מירוצ'ניק: נכון, והיום ממוקם קרוב כביש 6, אתה יודע, שינה את המדינה.
< שושנה מירוצ'ניק: על כל פנים התשתיות, תשתיות אמיתיות הן משנות החמישים, והכפר חייב איזשהו שדרוג בנושא הזה.
< שושנה מירוצ'ניק: הפורום הציבורי עוסק בעיקר בבניית או שיפוצים של פנימיות, וגם פה מתוך התפיסה של מוגנות הייתה תוספת והפרדה בין גוף צעיר, גוף בוגר וכו', אבל יש צורך אמיתי בנושא של - - -
יעקב מרגי: אז אני שואל למה אתם, המנהל לחינוך התיישבותי, שהיום כבר חרב הסגירה ירד מהראש שלו, יש עכשיו תכנית חומש לבינוי במשרד החינוך.
יעקב מרגי: תעבירי את המסר, אני אקרא את זה בסיכום גם, תראי באמת שיגיש נייר עבודה, אם הוא לא יגיש נייר עבודה לשר החינוך בסוגיית בינוי ושיפוצים, אז זה ימשיך להיות המצב אותו דבר.
יעקב מרגי: אתם לא בן חורג, כמו שיודעים לתעדף אתכם ואתם מועדפים בהרבה סרגלים, בחינוך ההתיישבותי לעומת החינוך הרגיל, צריך בקטע של הבינוי, אני לא רואה שום סיבה שבסוגיה של בינוי - - -
< שושנה מירוצ'ניק: נעשתה תכנית חומש לפני שלוש שנים אבל הצרכים הם הרבה יותר גדולים.
< שושנה מירוצ'ניק: היא בעיקר מתעסקת בשיפוץ פנימיות אבל לא כפרים.
< שושנה מירוצ'ניק: עכשיו יש בעיה ברוב כפרי הנוער, שהם לא מוגדרים כיישוב.
יעקב מרגי: הבעלויות, בעיית הבעלויות.
יעקב מרגי: של מי זה?
< שושנה מירוצ'ניק: זו עמותה.
יעקב מרגי: כל כפר נוער הבעלות היא - - -?
< שושנה מירוצ'ניק: כן, זאת עמותה, היישוב קיים כיישוב, אבל מבחינת משרד הפנים כל הדברים באים דרך הרשות ויש הרבה מקומות, הרבה כפרי נוער שגם הנושא של האדמות של הכפר, זה נושא שחייב לעלות על הדין.
<קריאה: לאיזו מועצה אזורית אתם שייכים?
< שושנה מירוצ'ניק: יואב.
< שושנה מירוצ'ניק: אבל כעת אני מדברת רק על קדמה.
יעקב מרגי: כללית, זו בעיה כללית.
< שושנה מירוצ'ניק: אני מדברת כללית, אני מפקחת בכפר נוער אחר, בעיינות לדוגמא, שאת תהליך החכירה - - -
יעקב מרגי: משרד החינוך יודע להתגבר על זה בסוגיית בינוי בתי ספר ושיפוץ בתי ספר עם, איך זה נקרא, רשות שימור לטווח וחוזה - - - אם רוצים אפשר להתגבר על זה.
מאיר כהן: בעיינות יש הרבה טייקונים שלוטשים עיניים לשדות.
< שושנה מירוצ'ניק: ברור, ברור ולא מאשרים להם שום הרחבה של כיתה - - -
יעקב מרגי: בכדורי גם.
< שושנה מירוצ'ניק: לא מאשרים שום הרחבה לכיתה כי הסכם החכירה של השטח הולך להיגמר ולא רוצים לחדש וכו'.
< שושנה מירוצ'ניק: כלומר בסופו של דבר כל הנושא של נדל"ן, בהיעדר הגדרת הכפרים כרשות שגם כל התקציבים לשיפוץ או לבנייה או לאחזקת תשתיות יעברו דרכם, זאת נקודה שאני חושבת שהיא לא פחות קריטית מנקודות אחרות.
< שושנה מירוצ'ניק: מבחינת ה - - - אז הכפר צריך לדעת שהוא קיים ואז הוא יכול לפתח את כל הדברים האחרים.
< שושנה מירוצ'ניק: רק דוגמא למקום אחר, שיצא ממשרד החינוך התמונה החינוכית, כשיצאה התמונה החינוכית ומועצות אמרו רגע, כפרי הנוער שבתחומי משפיעים לרעה על התמדה, הבשלה וכדומה, אז כבר הגיעו להסדר עם משרד החינוך, שהמנהל לחינוך התיישבותי יהפוך כרשות לצורך התמונה החינוכית וכל כפרי הנוער יבואו אצלו וייצאו מהרשויות, זה כדי לפתור את הבעיה.
< שושנה מירוצ'ניק: עכשיו, היות שזה בתוך משרד החינוך - - -
מאיר כהן: לא תמנע את - - - אתה כאילו נותן להם תחושה שזה נורא.
< שושנה מירוצ'ניק: זה נורא, כן זה נורא.
יעקב מרגי: אני הייתי נותן נקודת זכות לכל מועצה אזורית, שמארחת, נקרא לזה או משכנת.
יעקב מרגי: אני מתכונן לקיים דיון על הפרמטרים של התמונה החינוכית זה דבר חשוב.
< שושנה מירוצ'ניק: עכשיו, קדמה דווקא נמצא ברשות שאוהדת, שגם ראשת המועצה ומנהלת מחלקת החינוך מעורבות, הן חלק מהוועד המנהל הן תומכות בכל דבר.
< שושנה מירוצ'ניק: אני מפקחת ברשות על עוד בית ספר ואני רואה את המעורבות ואת האהדה ואת האהבה, אבל זה לא קורה בכל מקום וזו נקודה בעייתית.
< שושנה מירוצ'ניק: אז הנושא של משרד הפנים, הנושא הזה של המעמד של כפרי הנוער, כי בסופו של דבר זה תפקיד המדינה.
< שושנה מירוצ'ניק: זה תפקיד המדינה לתת אופק לכל ילד.
יעקב מרגי: במיוחד לילדים שאין להם אופק.
<דנה אלוני יעקב: כרגע.
< שושנה מירוצ'ניק: אומרים שאין להם אופק ולא יודעים לחלום.
יעקב מרגי: תראי, אם לא נהיה חדים במסר זה הודאה.
יעקב מרגי: כמו שאנחנו אומרים "שילוב העדה הזו בחברה הישראלית", לכאורה לא היינו צריכים לדבר אבל כדי לשים את זה על השולחן, היא היתה חייבת להשתמש בזה, אין ספק.
<בן ציון בראנץ: משרד הרווחה רואה בכפרי הנוער שדה שאנחנו רוצים לשתף איתו פעולה ולהרחיב את מספר הילדים, שילדי הרווחה יוכלו להפיק תועלת מהמרחבים.
<בן ציון בראנץ: קדמה הוא אחת מהדוגמאות.
<בן ציון בראנץ: אנחנו הולכים ומפתחים את שיתוף הפעולה עם בן שמן ועם הדסים, זאת אומרת המגמה היא לנצל את המשאב הלאומי של כפרי הנוער לטובת ילדי הרווחה, וזה מתחיל ללכת.
<בן ציון בראנץ: אבל אני רוצה לרגע להדגיש את מה שנאמר פה.
<בן ציון בראנץ: לפעמים כפרי הנוער זוהי יחידה מוניציפאלית שמאד מאד בגודל של יישוב, ותשתית, זה כל הגודל של ההוצאות המוניציפאליות.
<בן ציון בראנץ: עכשיו, ברגע שהתשתית הזו, אין לה מקור ממשרד הפנים, אני חושב שהרעיון שאתה הצגת הוא רעיון מבריק, שמשרד הפנים יתחיל להכיר ביחידות האלה לפי קריטריונים של אוכלוסייה, של קהילה, של דונם, ולתת נקודות דרך המועצה, והמועצה הזאת תתגבר את כפר הנוער בלתחזק אותו, משום שמערכת האשפה של כפר נוער היא כמו של כפר קטן.
<בן ציון בראנץ: מערכת הביוב – מתפוצץ לבן שמן צינור כפרי כזה, הוא עולה 7 מיליון שקל, אז אני שואל איפה יילך הכסף, לטובת הילדים או לטובת הצינור?
<בן ציון בראנץ: אני רוצה לומר לכבוד היושב ראש שהיה הסדר במשרד הפנים, שאני לא יודע למה ביטלו אותו, שהכיר בכפרי הנוער כנקודות מוניציפאליות עם העלויות והועבר כסף היסטורי.
<בן ציון בראנץ: זה נפסק לפני שלוש שנים בלי הסבר, ואני חושב, אם ניעזר ביושב ראש הנכבד, להחזיר את המעגל אחורה.
<בן ציון בראנץ: אני חושב שהצעת גם שילוב יותר טוב מבעבר, כלומר לתת לכל רשות מקומית שבשכנותה שוכן כפר נוער להעביר אש"ל מיקוד של משרד הפנים כדי לתחזק את המוניציפל הזה.
<בן ציון בראנץ: ועל זה אני אודה לכם, כי אתם רואים לפי הפעילות שאני, כילד רווחה, אני לא יכול להכניס אותו לשכונה באשדוד, את הפרופיל הזה.
<בן ציון בראנץ: אני לא פירטתי פה את הפרופיל כי נתתי את הבמה לכפר, אבל הפרופיל הוא מסובך וקשה.
<בן ציון בראנץ: אני לא יכול להפקיד את הפרופיל הזה לתוך עיר, אני לא רוצה גם לתת אותו לקבלן פרטי.
<בן ציון בראנץ: אני רוצה את כפר הנוער שהלאום נתן להם, את הקרקעות ואת היכולת, והיו להם תפקידים היסטוריים של לקלוט עולים, עכשיו התפקיד ההיסטורי שלהם השתנה, זה לקלוט ילדי רווחה, וזה אני דורש מהם בלי לרחם עליהם, אבל אני אומר, אם אתה דורש, אז בוא נמצא להם את המשאב המוניציפאלי.
<בן ציון בראנץ: אני חושב שאפשר, אם ברגע האחרון כבוד היושב ראש מצא זמן, ואני מאד שמח כי הייתי בדיון הזה של תוספת, שדיברת עליה ב- - -
יעקב מרגי: סל לאור.
יעקב מרגי: לא סל לאור של פנימיות הרווחה, סל לאור של פנימיות - - -
<בן ציון בראנץ: סל לאור של משרד הרווחה השתפר במידת מה, נכון, מסכים איתך.
יעקב מרגי: בגלל זה התעורר הצורך.
<בן ציון בראנץ: אני מסכים, אני הייתי פה בישיבה ואני מסכים עם כל מה שאתה אומר.
<בן ציון בראנץ: אני אומר, כמו שדאגת לסל לאור בשעות המאוחרות של הלילה, יואיל כבודך למצוא דרך לקשור את משרד הפנים ולהחזיר אותו למחויבות לנקודות האלו.
מאיר כהן: אני אוסיף משהו למה שאמרת, אני הייתי ער, משרד הפנים טען, ובצדק, "אני מוכן לעשות את הדברים האלה, אבל זה לא יכול לקחת מהתקציב שלי".
מאיר כהן: אז הוא פנה למשרד החינוך ואמר, רוצים לטפל?
מאיר כהן: תעבירו את התקציבים אליי.
מאיר כהן: זה ויכוח בין שני משרדים, האם משרד הפנים בכתב המינוי שלו אחראי על מוסדות חינוך?
יעקב מרגי: הקושי המוניציפאלי בהגדרה של מעמדם של כפרי הנוער.
< שושנה מירוצ'ניק: אני רוצה להתייחס שהיישובים האלה הם כוללים גם אוכלוסייה.
< שושנה מירוצ'ניק: אוכלוסייה, פה דיברנו על מאה איש - - -
יעקב מרגי: אנשי הסגל.
< שושנה מירוצ'ניק: אנשי הסגל, ובהחלט האנשים האלה שגרים ביישוב, זו הכתובת שלהם, הם גרים עם תשתיות של שנות החמישים.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להרחיב, אבל משרד הפנים, בוא אני אעדכן אותך, יכול להיות שאתה יודע לחיות עם דבר כזה.
יעקב מרגי: יש מקומות שהוא מתקצב ישות מוניציפאלית בתוך מועצה מקומית.
יעקב מרגי: דוגמה, יש את קריית ארבע המועצה המקומית, ויש את הוועד המוניציפאלי של היישוב היהודי בחברון, שהוא מתוקצב בנפרד, מתוקצב בנפרד.
יעקב מרגי: זו ישות מוניציפאלית קטנה, יצור כלאיים כזה שיצרו, ויש עוד כמה מקומות בארץ.
יעקב מרגי: לכן אם רוצים, ולוקחים את זה ברצינות, ואני, אני חושב שבפורום הציבורי חייבים להעלות את זה ולהכריע.
< גבי אסם: שמי גבי אסם, אני השתתפתי בדיון בשבוע שעבר- - -
יעקב מרגי: זה בורח לי אחרי שבועיים, שבוע - - -
< גבי אסם: ראשת אגף חינוך ומשימות בתנועה הקיבוצית, אבל אני גם מרשה לעצמי להיות בשם המרחב הכפרי ולהמשיך את הדיון של שבוע שעבר בנושא של חינוך התיישבותי ולציין שכפרי הנוער והפנימיות הם אחד מההישגים ומהדברים הכי יפים שהחינוך ההתיישבותי ייצר משנת קיומה של מדינת ישראל.
< גבי אסם: אני רוצה לציין שאצלנו מתוך 900 ש"שים, 560 הם עובדים בכפרי הנוער והפנימיות.
< גבי אסם: אם אתה לוקח ראש מועצה, וחבל שגדי ירקוני כבר יצא, או כל אחד אחר מראשי המועצות, המקום הראשון שהם לוקחים לסיור, וזאת החצר הלא אחורית אלא הקדמית שהם הכי מתגאים בה, כפר הנוער נירים, עדנים - - -
יעקב מרגי: איך הם שיחדו אותי?
יעקב מרגי: לקחו אותי לסיורים בכפרים.
< גבי אסם: נכון.
< גבי אסם: לקחו סיורים, הביאו אותם לכפרי נוער, מתגאים בהם, ואז בפרמטרים האחרים צריך להסתיר אותם.
< גבי אסם: יש פה איזה אבסורד שצריך להיות מתוקן, ואנחנו נשמח מאד שהוא - - -
יעקב מרגי: פשוט בכפרי הנוער, אני אגיד לך למה לכולם קורה להם הסוויץ' הזה.
יעקב מרגי: פתאום אתה מגיע ואתה רואה שוואלק, המדע זה לא מדע בדיוני, זה מוכח, זה מדע מדויק, שאפשר ויכולים להצליח בצורת הטיפול הזו.
יעקב מרגי: נכון, היא פרטנית יותר, נכון, היא אישית יותר, אבל מה לעשות, אפשר לעשות את זה.
יעקב מרגי: ועובדה, כשעושים את זה נכון, מצליחים.
< גבי אסם: ההישגים מדידים לחלוטין.
< גבי אסם: ילדים בכתה י"ב, מתוך עשרים, שלושה מתגייסים לסיירות או לנבחרות, זה שווה ערך ל - - - זה צריך לקבל יחס הפוך, מדידה הפוכה, כדי להראות איזה הישג נכבד זה.
יעקב מרגי: להחזיר לילד, לנער, את האמון בעצמו, בסביבה שלו.
< גבי אסם: נכון, בכל הפרמטרים.
יעקב מרגי: בבקשה, מי עוד רוצה לפני שאנחנו מסכמים?
<בלייניש יצחק מקונן: אני רוצה להשלים את מה שאת אמרת, אם אנחנו מדברים על הישגיות, אנחנו באמת נתנו מענה או מנענו מהמדינה להשקיע ב - - - אם אנחנו מסתכלים על ילדים או נערים שנמצאים בכלא אופק, ששם הייתי וראיתי, והם מתוחזקים פי ארבעה מאשר ילדי כפרי נוער, אני חושבת שהמענה הזה הוא כל כך קריטי, כל כך משמעותי, והוא כל כך נותן מענה, ועוד לאיזה ילדים?
<בלייניש יצחק מקונן: כן, לילדים שנשרו, לילדים שאף מסגרת או בית ספר לא החזיקו אותם.
<בלייניש יצחק מקונן: אז המשמעות והכובד צריך להיות פי ארבעה.
<בלייניש יצחק מקונן: מהראייה שלי ומההסתכלות שלי בשטח.
<בלייניש יצחק מקונן: אני רוצה להשלים גם, ככה לחזור לקדמה ולהשלים, כדי שילד יצליח בבגרות, במקצוע, ויהיה לו באמת כלים לחיים, אתה צריך לטפל בנפש שלו.
<בלייניש יצחק מקונן: הילדים האלה מגיעים עם נפש פגועה וכדי לטפל בנפש ישנו מערך טיפולי חזק ומשמעותי והולם.
<בלייניש יצחק מקונן: אדם לא יכול להיות פנוי ללמידה כשהרגש שלו - - -
יעקב מרגי: מפריע לו.
<בלייניש יצחק מקונן: בדיוק.
<בלייניש יצחק מקונן: וכשהוא לא מרגיש טוב, וזה מתחיל מהמיטה, זה מתחיל מהאוכל, זה מתחיל מהיחס, זה מתחיל מהעיסוק שלו אחר הצהריים, ושם אנחנו נמצאים.
<בלייניש יצחק מקונן: אני, בכובע שלי, נמצאת בין לבדוק את המזרן, אם הוא מתאים או לא, יש חימום בחדר או אין חימום בחדר, כל האלמנטים או הצרכים הבסיסיים של הילד, שהרבה פעמים אין לו אותם בסביבה ולשם זה הוא הגיע לכפרי נוער.
<בלייניש יצחק מקונן: אני חושבת שזה המקום שאנחנו צריכים לתת קצת יותר ממה שהוא היה נמצא בו, או קצת יותר מהבית שלו.
<בלייניש יצחק מקונן: החלק הרגשי הוא כל כך משמעותי ואני מחוברת אליו ברמות, שכל עוד שאני לא מטפלת בחלק הרגשי, התנהגותי, לא אוכל לטפל בחלק הקוגניטיבי, כי הוא לא פנוי.
<בלייניש יצחק מקונן: כמה שנשקיע בתכנית הלמידה, כמה שניתן תכנית אישית, כמה שנבנה לו אימפריה, אם אנחנו לא מטפלים בחלק הרגשי שלו, בתחושות שלו, ביכולות שלו, באמונה, זה לא יכול לעבוד.
<בלייניש יצחק מקונן: ושם אני נמצאת, אני בחלק הזה וההיא בחלק הזה וההוא, ככה כולנו כמערך אחד, מנסים להביא את הילד למיטב.
יעקב מרגי: עוד שאלה, איך אתם משווקים את עצמכם?
יעקב מרגי: איך מגיעים אליכם, באיזה דרכים?
יעקב מרגי: משרד הרווחה, רשויות מקומיות, עצמאיים?
<דנה אלוני יעקב: ילדים מגיעים אלינו דרך, לפעמים, צווי בתי משפט.
יעקב מרגי: גם בצווים.
<דנה אלוני יעקב: לא הרבה אבל גם יש כאלה.
<דנה אלוני יעקב: ילדים מגיעים דרך הרווחה, ילדים מגיעים דרך עליית הנוער, הפניות של קב"סים, עובדים סוציאליים.
יעקב מרגי: מה זה עליית נוער?
יעקב מרגי: במושגים של היום?
<דנה אלוני יעקב: המנהל לחינוך התיישבותי.
< שושנה מירוצ'ניק: יש אגף קליטה והשמה.
יעקב מרגי: מה, גם הם, איך מגיע אליהם התלמיד?
יעקב מרגי: אני בכוונה מחדד ושואל, כי להערכתי כשאנחנו מדברים על משפחות לא חזקות, חוסן, בכמה פרמטרים.
יעקב מרגי: יש משפחות שלא מקבלות את הסעד הזה, את הליווי הזה, אם זה מהרשות המקומית ואם זה מהסביבה, ויש חוסר מודעות.
יעקב מרגי: השאלה, לכן רציתי לדעת, בחתך, ניקח את החתך של המאה תלמידים שלכם, אם את יכולה לפלח לי אותם כמה הגיעו דרך זה, כמה הגיעו - - - ואם יש בכלל פנייה ישירה, בגלל שהשכן, הדוד או הבן דוד - - -
<דנה אלוני יעקב: מה שאני יודעת, אבל דודו אולי יתקן אותי ככה, יש לנו כרגע, 30% מהתלמידים מהרווחה, שאר התלמידים מהמנהל לחינוך התיישבותי.
<דנה אלוני יעקב: יש פה שני תהליכים, אחד זה כן יש סטיגמה על המקום, שהרבה פעמים אנחנו אומרים להורים ובעיקר לתלמידים אקסטרנים, בואו תראו קודם, אל תרשמו את הילד, בואו קודם תתרשמו ותראו.
<דנה אלוני יעקב: אני חושבת שברגע שהם מגיעים לכפר ורואים את מה שקורה, אז גם צורת ההסתכלות שלהם על מה שקורה שם היא אחרת.
<דנה אלוני יעקב: אני יכולה לספר על ילד שהגיע בשנה שעברה, אבא שלו ביום הראשון עמד בפתח של המשרד שלי ואמר: "הילד שלי לא יכול ללמוד כאן.
<דנה אלוני יעקב: זה לא מתאים לו".
<דנה אלוני יעקב: ואחד הדברים שאמרתי לו זה, "בוא תסתובב ותסתכל.
<דנה אלוני יעקב: בסופו של דבר זו תהיה ההחלטה שלך", זה היה ילד אקסטרני, "בוא תסתכל".
<דנה אלוני יעקב: אבל ברגע שמגיעים לכפר, וברגע שרואים את ההתנהלות - - -
יעקב מרגי: ניסית להיכנס לראש שלו?
<דנה אלוני יעקב: בוודאי.
<דנה אלוני יעקב: אני יכולה להבין את הראש שלו לגמרי.
יעקב מרגי: אני סתם מעריך שהיה לו חסם ראשוני.
יעקב מרגי: איך הוא לוקח דוגמה, אם הילד שלו הוא רק עם בעיות התנהגותיות רגשיות, והוא אומר: אני חושף אותו עכשיו לסביבה, סליחה על הביטוי, עבריינית.
<דנה אלוני יעקב: אני יכולה להבין את זה לגמרי.
<דנה אלוני יעקב: מצד אחד - - -
יעקב מרגי: יש את הדילמות האלה.
יעקב מרגי: אתם - - -?
<דנה אלוני יעקב: אני חושבת שבסופו של דבר, ברגע שמבינים איזה עבודה נעשית בכפר ושיש כמעט איש צוות על ילד, ומה האופציות והיצירתיות והגמישות שאנחנו מסוגלים לתת לילד, אנחנו יודעים שזה המקום הנכון.
<דנה אלוני יעקב: יש גם ילדים שאני אומר לך, אנחנו לא מתאימים להם.
<דנה אלוני יעקב: אני לא אומרת שהם לא מתאימים לנו, אנחנו לא מתאימים להם.
יעקב מרגי: זה השלב הבא שלי, השאלה.
<דנה אלוני יעקב: ואני חושבת שגדלות של מערכת היא לומר, לילד הזה אנחנו מתאימים, לילד הזה אנחנו לא המענה המדויק והנכון.
יעקב מרגי: ואם ההורה רוצה, את מרגישה שלפעמים המערכות רוצות למצוא פתרון קל, והמוסד וכפר הנוער, איך אומרים, קטן עליו?
יעקב מרגי: השאלה אם אתם די כנים, די אמיתיים להגיד, תקשיב, חבל שתביא אותו לפה.
<דנה אלוני יעקב: אני חושבת שכן, אנחנו מאד כנים כי המטרה שלנו בסופו של דבר זה הילד וההתקדמות שלו.
<דנה אלוני יעקב: ואנחנו יודעים מה אנחנו מסוגלים לתת ולמי אנחנו מתאימים ואת מי אנחנו מסוגלים לקדם, וגם מי לא מתאים לנו או מי יכול יותר להצליח במקום אחר.
<דנה אלוני יעקב: אבל חלק מהתהליך זה להפוך אותנו לשותפים של ההורים, וברגע שזאת מערכת היחסים שנבנית, שאנחנו השותפים שלכם להצלחה של הילד, אז גם הדיאלוג והשיח עם ההורה הוא אחר לגמרי.
יעקב מרגי: אותך הזנחנו קצת.
יעקב מרגי: אפרת, נכון?
יעקב מרגי: אז נחזור ל-11 היישובים, בבקשה.
<אפרת זילבר: אני כאן מייצגת את משרד החינוך ונשאלתי איפה 11 הנקודות מופיעות בתכניות הלימודים.
יעקב מרגי: את מפמ"רית לימודי ארץ ישראל וארכיאולוגיה?
<אפרת זילבר: נכון, אבל אני מייצגת גם את היסטוריה, את גיאוגרפיה, את החינוך הממלכתי דתי וגם את מינהל חברה ונוער.
יעקב מרגי: וזה מופיע בתכנית הלימודים עדיין?
<אפרת זילבר: בוודאי.
<אפרת זילבר: זה לא רק שזה מופיע, זה אפילו חלק חובה.
<אפרת זילבר: בהיסטוריה ממלכתי והיסטוריה ממלכתי דתי, 11 הנקודות נלמדים כחלק מבחינת הבגרות כחובה, בחטיבה העליונה, כחלק מהחטיבה החיצונית, זאת אומרת שכל התלמידים נבחנים בה.
<אפרת זילבר: בגיאוגרפיה היא מופיעה בחטיבת הביניים, ובחטיבה העליונה ביחידת ארץ ישראל.
<אפרת זילבר: אצלנו, בלימודי ארץ ישראל וארכיאולוגיה היא מופיעה בשלושה דברים, האחד, ביחידת החובה, אנחנו מלמדים יחידת חובה בנושא ירושלים, אז כשמתחילים לדבר על המנדט הבריטי מדברים גם על 11 הנקודות, ביחידת הנגב.
<אפרת זילבר: במקרה או שלא במקרה אחד המורים שלח לי תמונה שהוא בדיוק נמצא בנגבה ואני חייבת להראות, אז זה נמצא אצלי בסמארטפון מי שרוצה לראות את זה, וביחידות חקר, זה מופיע גם שם.
<אפרת זילבר: לגבי מינהל חברה ונוער, יש בהחלט התייחסות ל-11 הנקודות כאשר אתם יודעים, אצלנו מי שבוחר את זה אלה המנהלים, הם בוחרים את המסלולים, לאן הולכים ואיפה הולכים, אבל 11 הנקודות כן מגיעים אליהם בהלימה לתכנית הלימודים שהיא קשורה כמובן לבתי הספר.
יעקב מרגי: המקצוע שלך זה ב-30%, ברשות?
יעקב מרגי: הבחירה, בסיורים.
<אפרת זילבר: אצלי בלימודי ארץ ישראל וארכיאולוגיה חייבים לסייר.
<אפרת זילבר: אנחנו מאמינים ביציאה לשטח, אנחנו מאמינים שאי אפשר להכיר את הארץ ולאהוב אותה אם לא יוצאים ולא מבקרים בשטח, אז יוצאים.
יעקב מרגי: לפני שאני סוגר את הדיון, בבקשה מי שלא דיבר.
<יעל אייזנר: שני משפטים.
<יעל אייזנר: שמי יעל אייזנר ואני אחראית על תחום של אימוץ חיילים בודדים בתנועה הקיבוצית.
<יעל אייזנר: לכאורה מה זה שייך לכאן, תשאלו?
<יעל אייזנר: אז במרבית הקיבוצים של 11 הנקודות, מאומצים חיילים בודדים, בכלל בתנועה הקיבוצית מאומצים מדי שנה כאלף חיילים בודדים, שחלקם עולים חדשים וזה ברור, אבל חלקם בוגרים שלכם, ופה חשוב לעשות את החיבור הזה עם כפרי הנוער, כי נער, בחור צעיר שמסיים י"ב ועבר תהליך כלשהו, וייחשב כהצלחה אם הוא יצליח להשתלב בתרומה לחברה, בין אם זה שירות לאומי, בין אם זה צבא, הוא עדיין סובל מעורף משפחתי חלש, נקרא לזה ככה, אם יש עורף משפחתי.
<יעל אייזנר: רבים מהם מאומצים אצלנו בתנועה הקיבוצית בשמחה ובאהבה גדולה וכאן הרלוונטיות של 11 הנקודות.
<יעל אייזנר: זה מתחבר לכל מה שדיברתם פה על החינוך, לא במקרה אמרת, אדוני היושב ראש, שאתה לא מאמין במקריות.
<יעל אייזנר: גם אני לא, דרך אגב.
<יעל אייזנר: יש להם תפקיד היסטורי, אבל יש להם גם תפקיד בהווה.
<יעל אייזנר: קיבוצים שמתמודדים עם אתגרים כל כך קשים בעוטף עזה ובאשכול, ומהצד השני פותחים את הבית ואת הלב וכל משפחה מאמצת חייל ונותנת לו בדיוק את אותם דברים שחלק מהם הוא קיבל בכפר וחלק מהם נחסכו ממנו במהלך חייו.
<יעל אייזנר: אז זה ככה, רק כדי להשלים את התמונה.
יעקב מרגי: רק להשלים, רציתי לשאול את זה בתחילת - - - אתם ממוקמים ביואב, כביש קרית גת-קדימה, לא קדמה, קדימה לכיוון קרית מלאכי, ואת אמרת לי שחלק ניכר מהתלמידים באים מאזור - - -
<דנה אלוני יעקב: התלמידים באים מכל הארץ.
יעקב מרגי: בשדרות יש מסה כבדה, אמרת.
<דנה אלוני יעקב: משדרות, עדנים וקרית גת, כן.
<דנה אלוני יעקב: אחד הדברים - - -
יעקב מרגי: אין מענה אחר באזור?
<דנה אלוני יעקב: זה תלמידים שלא מצאו מענה אחר באזור, אלה תלמידים שכרגע מבחינה רגשית ומבחינת הכלה, בתי ספר שהם היותר גדולים פחות יוכלו לתת להם את המענה ולכן הם הגיעו - - -
יעקב מרגי: איך זה שבשער הנגב, סמוך אליהם, יש בית ספר שפחות או יותר, לא עונה לכל ההגדרות שלכם, אבל - - -
<דנה אלוני יעקב: יש ילדים שלומדים שם, הם עוברים תהליך מאד קפדני לפני שהם מגיעים לקדמה.
<דנה אלוני יעקב: זאת אומרת, ברגע שהם מיצו את כל היכולות בקהילה ובקהילה מסביב, רק אז הם מופנים לקדמה.
<דנה אלוני יעקב: הם לא מופנים לקדמה כתחליף לבית ספר שיכול לתת להם מענה אחר, זה דגש מאד חשוב.
יעקב מרגי: רצית משפט אחרון?
<בן ציון בראנץ: אני רוצה להתייחס לשאלה של כבודו בקשר לאיך מגיעים.
<בן ציון בראנץ: משרד הרווחה עובד באמצעות רכזי השמה.
<בן ציון בראנץ: את רכזי ההשמה אנחנו לוקחים אחת לחודשיים להדרכה ולעדכון מה קורה בכל פנימייה.
<בן ציון בראנץ: לאחרונה, אחרי שקדמה שיפר את התשתיות שלו והחליף חלק מהדברים, קיימנו יום שלם בקדמה לרכזי השמה.
<בן ציון בראנץ: כלומר, אני רוצה שרכז ההשמה, לפני שיעשה את השידוך, לפני שיכשיל את הילד - - -
יעקב מרגי: יידע גם מה יש לו מתחת ידו.
<בן ציון בראנץ: היום מתבצע יום שלם והצוות יושב וכפר הנוער על כל הצוותים שלו יושבים, אנחנו מבקרים הן במבנה הפיזי, הן ביחידה הטיפולית, ביקרנו בבית הספר ואנחנו מכירים באופן יסודי את כל המערך, כל פנימייה, לפני שאנחנו מפנים אליה ילד.
יעקב מרגי: משפטים אחרונים, כי אני חייב לסכם.
<בלייניש יצחק מקונן: בנוסף מגיעים ילדים שלא יכלו לקבל מענה בכפרי נוער אחרים.
<בלייניש יצחק מקונן: למעשה אנחנו עושים העברה מתוך הכפרים שלנו, אפשר לומר שזה אחרי הקצה, לקדמה.
<בלייניש יצחק מקונן: לכן הילדים באמת מגיעים מכל הארץ, מכל היישובים.
<דנה אלוני יעקב: אני רוצה רק לסיים ככה בסיפור אישי שלנו ל- 11 הנקודות, כי אמורים להגיע גם עם המד"צים שלנו היום לכנסת, אז שני דברים, האחד, אנחנו חיים בקדמה בתוך מבנים של הקיבוץ הישן, חלקם לצערי מיועדים להריסה ואנחנו חיים בתוך חתיכת היסטוריה.
<דנה אלוני יעקב: אחד הסיפורים היפים, שהמורה שלנו לאמנות, שיצא לפנסיה והיום הוא מתנדב בקדמה, הוא מהילדים הראשונים של קיבוץ קדמה.
<דנה אלוני יעקב: כשהילדים מטיילים איתו בכפר אז הספרייה הייתה בית הילדים שלו וחדר המורים היה הגן שלו, ואנחנו ממש מטיילים בהיסטוריה.
<דנה אלוני יעקב: לצורך העניין, השנה הוכשרו, בקיץ הוכשרו מד"צים שהתפקיד שלהם זה לעשות סיורים לאנשים שבאים מבחוץ על קדמה כ-11 הנקודות בתוך המבנים ההיסטוריים שעדיין נמצאים בקדמה.
<דנה אלוני יעקב: אז זה ככה חיבור של עבר והווה.
יעקב מרגי: מה עם שימור אתרים, המועצה לשימור אתרים?
יעקב מרגי: אתם חוכרים אותם?
<דנה אלוני יעקב: זו שאלה.
<דנה אלוני יעקב: אני יודעת שכרגע אין איזשהו פרויקט של שימור אתרים בתוך קדמה.
יעקב מרגי: צריך ליזום.
יעקב מרגי: כי זה גורם לשיתופי פעולה עם המועצה המקומית, המועצה לשימור אתרים, ביקורים, הדרכות.
<דודו לג'עלם: כן, משפט אחרון.
<דודו לג'עלם: אני רוצה להגיד שחניך שאנחנו מקבלים אותו בכפר, אנחנו מתחייבים מה שנקרא, קופצים עליו לעשות את הכל כדי שהוא יסיים י"ב שנים לפני זה.
<דודו לג'עלם: ואני אומר כרגע, אנחנו עסוקים בחינוך, בילד, ויש המון נושאים מסביב שהם מקשים עלינו.
<דודו לג'עלם: הנושא הכלכלי, זה משהו שצריך - - -
יעקב מרגי: אני מתייחס לזה בסיכום.
יעקב מרגי: אוקיי, תודה רבה לכם.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחבר הכנסת חיים ילין על היוזמה הברוכה לציון יום העלייה ל-11 היישובים בנגב.
יעקב מרגי: הוועדה שמחה לשמוע שמערכת החינוך מלמדת בתכנית הלימודים את סוגיית עליית 11 היישובים בנגב.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לצוות כפר הנוער קדמה על עבודתם המסורה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד החינוך ומשרד הרווחה על שיתופי הפעולה בסוגיית כפרי הנוער.
יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הקושי המוניציפאלי והקושי בהגדרת מעמדם של כפרי הנוער שגורמות לקושי במימון ובתקצוב סעיפים שאינם חינוך ואינם רווחה בתחומי הכפר.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך להכניס לתכנית החומש לבינוי של השנים הקרובות, את שיפוץ והתאמת כפרי הנוער לשנות האלפיים, להוציא אותם מאווירת שנות החמישים, שנות ההקמה.
יעקב מרגי: ה- 14 לדצמבר 2016, י"ד בכסלו תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: העסקת מורות בתכנית שלבים קדימה מדע.
יעקב מרגי: אנחנו נפתח ככה.
יעקב מרגי: מה זה שלבים?
יעקב מרגי: מה התכנית הזו?
יעקב מרגי: קדימה, מי מדבר אצלכם?
יעקב מרגי: קדימה תרתי משמע.
יעקב מרגי: תציגו לנו את תכנית שלבים.
אילן גילאון: אנחנו ביקשנו את הדיון על הנושא של העסקת העובדים ואני מבקש להזכיר לאדוני.
יעקב מרגי: יש שני דיונים.
אילן גילאון: כן?
אילן גילאון: זה שני דיונים?
יעקב מרגי: בשעה הבאה.
יעקב מרגי: אז בואו, תציגו לנו קודם כל, בבקשה.
<גילה איש: גילה איש, מנהלת תכנית שלבים.
<גילה איש: תכנית שלבים היא בעצם תכנית שנותנת שירותי חינוך וטיפול לילדים חולים בכל הארץ.
<גילה איש: תכנית שמטפלת ב- 5,000 ילדים במהלך השנה ובכל רגע נתון ב- 1,000 ילדים.
<גילה איש: התכנית מתייחסת לכל המגזרים כמובן, לכל סוגי החינוך, לכל שלבי החינוך, כולל חינוך מיוחד מגיל 3 ועד גיל 21.
<גילה איש: במסגרת התכנית ניתנים גם שירותי הוראה, שירותי סיוע חינוכי ושירותים פרא- רפואיים.
יעקב מרגי: כל חבלי הלידה שהיו לקדימה מדע, נגמלתם מהם כבר?
<גילה איש: אני חושבת שאנחנו נמצאים היום במקום לא של חבלי לידה - - -
יעקב מרגי: כמה שנים אתם כבר זכיינים ב - - - ?
<גילה איש: מינואר 2015.
אילן גילאון: זו שנה שניה.
יעקב מרגי: והקושי שלכם לגיוס מורים ומורות בפריפריה או במקומות מסוימים, התגברתם על זה?
יעקב מרגי: היה לכם.
יעקב מרגי: את מודעת לכל מה שעברנו?
<גילה איש: כן, אני מודעת.
יעקב מרגי: לא מה שאתם עברתם, מה שאנחנו עברנו בוועדה.
<גילה איש: אני מודעת, אנחנו נמצאים היום במצב שבו שיעור המורים שאנחנו נאלצים לגייס מפאת הצרכים שצצים בכל רגע נתון, שיעור המורים הוא נמוך ביותר.
יעקב מרגי: יש מישהו מקדימה שרוצה להתייחס יותר?
<אבי זיו: בוקר טוב, אדוני - - -
אילן גילאון: לא כדאי שנציג את הנושא?
אילן גילאון: כי אני רואה שההתייחסות היא ל - - -
יעקב מרגי: אז בוא אני אענה.
יעקב מרגי: אני בכוונה שם את זה על השולחן, קודם כל לשים את זה על השולחן.
יעקב מרגי: לא כולם מלווים את הנושא כמונו, יש גם אורחים וגם סתם בעלי עניין שירצו לדבר, לכן ניתן לפתוח את זה ולאחר מכן ניתן לחברי הכנסת להרחיב.
<אבי זיו: אבי זיו, משנה למנכ"ל קדימה מדע.
<אבי זיו: הערה קצרה בהמשך למה שגילה אמרה וכדי שכולם יהיו מעודכנים ברקע של הפרויקט.
<אבי זיו: אז באמת, קיבלנו את הפרויקט בינואר 2015.
<אבי זיו: כולם מכירים את הרקע, קיבלנו אותו מ"טללים".
<אבי זיו: חלק מהמורים, רוב המורים שיושבים פה, הם מורי טללים לשעבר, חלקם היו רכזים והם גם רכזי שטח אצלנו.
<אבי זיו: עברנו כברת דרך ארוכה מאז שהתחיל הפרויקט ועד היום.
<אבי זיו: מתחילת הדרך ועד ממש לא מזמן, עיקר הטענות היו על זה שקדימה מדע לא מספקת את השירותים לתלמידים החולים בביתם כנדרש על פי המכרז.
<אבי זיו: בכל ועדה שהיינו בה, והיינו בכמה וכמה ועדות, הצגנו את כל מה שעשינו לאורך התקופה והצגנו בעיקר רצון טוב ומקצועיות הולכת ומשתפרת.
<אבי זיו: נפגשנו עם חברי כנסת, גם הפגישה האחרונה שהייתה עם חבר הכנסת איציק שמולי בהתאם לדרישתו בוועדה הקודמת להציג נתונים, הוצגו הנתונים.
<אבי זיו: אין ספק, בכל רגע נתון שנבדוק אז יהיו דברים שאולי יש מי שרואה אותם כלא מושלמים, אבל חשוב להדגיש שזה פרויקט בהיקפים משתנים ובכל רגע שאנחנו מדברים נכנסים עוד ועוד ועוד תיקי תלמידים שדורשים טיפול ובסך הכל אני אומר שהפרויקט נמצא במקום טוב.
<אבי זיו: יש עוד הרבה מאוד עבודה לפנינו, יש מנהלת פרויקט חדשה, יש רכזת תפעול, יש רכזת פדגוגית, הפרויקט מנוהל בצורה טובה.
<אבי זיו: יש עדיין הרבה מה לעשות, אני לא אומר שלא, אבל היום אנחנו במקום טוב - - -
יעקב מרגי: אז בוא אני אסביר לך - - -
<אבי זיו: - - אם הגענו למצב שבו המורים מתלוננים שאין להם מספיק עבודה - - -