GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אנחנו מתרשמים, מערכות ומסגרות שיש בהן חשיבה או יציאה מחוץ לקופסה יש הישגיות, יש הצלחות, יש מצוינות.
<תמר ראובני: ולכן התהליך הזה צריך להיות יחד עם מערכת החינוך.
<תמר ראובני: את דיברת על התמקצעות של המורים בהמשך ואני מתוקף תפקידי אחראית גם על זה, חשוב שהקידום יהיה גם בהיבט האקדמי, הוא ימשוך את המורים כלפי מעלה ויגרום להם לכך שהם יהיו הרבה יותר מקצועיים, עם יכולות אקדמיות גבוהות, על מנת שיוכלו להסתכל על ה- doing ברמה הרבה יותר גבוהה ואז יש יותר איכות להוראה עצמה.
יעקב מרגי: על המשקל: מי ישפוט את השופטים מי יבקר את המבקר, מהו תהליך ההכשרה של המרצים בתוך מכללות ההוראה, איפה מקור הידע שלהם?
יעקב מרגי: כשאת אומרת 'מקצועי', זו מילה מאוד כוללנית, במה זה מתבטא?
יעקב מרגי: תתייחסי לקטע הזה של המרצים להוראה.
<תמר ראובני: המרצים להוראה, חלקם, אלה שמלמדים את גופי הידע, הם צריכים להיות בדרך כלל עם תואר אקדמי שלישי, אנחנו - - -
יעקב מרגי: "גופי הידע", אני מדבר על מקצוע.
<תמר ראובני: מדברים על חינוך, הבמה של החינוך, אנחנו בוחרים אנשים שגם הובילו מהלכים בתוך מערכת החינוך, שיש להם חשיבה יצרנית, שיש להם יכולת להיות מעורבים, אנחנו מסתכלים ברזומה שלהם.
יעקב מרגי: את יודעת, בכלכלה, כשנכתבים מאמרים בכלכלה, כמעט שהייתה הסללה של כל נושא הכלכלה במדינת ישראל לתפיסה אחת, למה?
יעקב מרגי: כי כל המרצים באו מתחום המקרו-כלכלה ואז, הסטודנטים - - -
<תמר ראובני: אין את הביקורת.
יעקב מרגי: כשאת אומרת כללים אני פוחד.
יעקב מרגי: אנחנו ודאי צריכים לקחת מן הפרקטיקה וממי שצבר ניסיון אבל, גם זה, צריך להיות בשום שכל, כדי שאנחנו לא נביא עוד מן הקיים.
יעקב מרגי: אני לא רוצה תוספת מן הקיים, על הקיים אנחנו יודעים להשגיח, השאלה - - -
<תמר ראובני: לא, אני לא מדברת על עוד מן הקיים כי אני מדברת על לעשות יחד שהמכללות והאוניברסיטאות יעבדו והם עושים את זה עם משרד החינוך.
יעקב מרגי: האם המורה הוא פרופסיה?
יעקב מרגי: אני שואל אותך בצורה אחרת.
<תמר ראובני: כן, ההוראה היא פרופסיה.
יעקב מרגי: במשקל, במכללה כמו לוינסקי, במסלול ההכשרה להוראה, כמה זה פרופסיה וכמה זה ידע?
<תמר ראובני: הדברים שלובים זה בזה.
<תמר ראובני: הפרופסיה מתפתחת עם השנים.
<תמר ראובני: היא דיברה, כמו שלא נלך לרופא שהוא לא מתמקצע - - -
יעקב מרגי: אז הנה אני אומר לך, הסטודנט היטיב להגדיר.
יעקב מרגי: הוא אומר: אני נטמע במערכת.
<תמר ראובני: אבל אנחנו לא.
<תמר ראובני: כל הזמן, על מנת שהמורים, המרצים או המדריכים הפדגוגים יתקדמו, הם צריכים להראות התפתחות מקצועית גם מבחינת כתיבת מאמרים, עשייה חינוכית, זה חלק מן הגידול.
יעקב מרגי: , הנחלת הידע.
יעקב מרגי: מקצוע הנחלת הידע.
<תמר ראובני: החינוך.
יעקב מרגי: חינוך ומקצוע הנחלת הידע.
יעקב מרגי: התאחדות הסטודנטים, האם נמצאים איתנו?
יעקב מרגי: להתמקד בשתי דקות.
יעקב מרגי: לא לחזור על דברים שנאמרו, חבל.
<ליאת הלבץ: אני אשתדל לא לחזור באמת על דברים שנאמרו, נראה לי שכל מי שיושב פה בחדר ברורים לו חשיבות המורה ומעמדו, ותפקידו במערכת.
<ליאת הלבץ: מה שאנחנו רוצים להדגיש היום הוא עניין הכניסה לתוך המערכת.
<ליאת הלבץ: איך הסטודנט מצליח לעבור מן המעמד שלו כסטודנט אל תפקידו כמורה.
<ליאת הלבץ: משרד החינוך משקיע בזה תשומת לב רבה, חייבים לציין את זה ולתת להם פה כבוד על העשייה.
<ליאת הלבץ: יש איזשהו שינוי תפיסה, התכנית "אקדמיה-כיתה" היא באמת תכנית שהביאה פתרון לבעיה קונקרטית בשטח, והסטודנט, הרגע הזה שהוא נכנס לכיתה הוא רגע מאוד קשה.
<ליאת הלבץ: אני רואה סביבי חברים שלי, בגילי, שפתאום נכנסים פעם ראשונה לכיתה, אלה שעברו רק סטאז', אז החוויה הראשונית היא קשה, היא באמת קשה בשבילם וצריך לבחון טוב איך מצליחים להכניס אותם לתוך העולם הזה בהצלחה יותר טובה.
<ליאת הלבץ: כרגע, הסיטואציה במכללות לחינוך ובמוסדות לחינוך היא שהסטודנט אמור "לסגור" לעצמו את ההתמחות למעשה בתקופה.
<ליאת הלבץ: אומרים לו: בין מרץ למאי.
<ליאת הלבץ: עושים לו מפגש ראשוני במרץ ואומרים לו: יללה, צא, חפש התמחות.
<ליאת הלבץ: ויש משהו שדווקא רואים בהתמחויות אחרות לדוגמה אצל סטודנטים למשפטים, יש ארגונים, חברות פרטיות, שנכנסות לתוך הקמפוסים, פוגשות את הסטודנטים, עושות להם ליווי, לוקחות אותם לבקר במשרדי עורכי דין, עושים להם הכנות לקראת הראיונות להתמחות, ממש מכינים אותם לקראת זה.
<ליאת הלבץ: הסטודנט הרי הוא משאב ציבורי.
יעקב מרגי: אני מודה לך על הנקודה הזאת.
<ליאת הלבץ: חייבת באמת להדגיש את זה שהמשאב הוא משאב ציבורי וחשוב שהמדינה תבחן טוב יותר איך מצליחים לקחת - - -
יעקב מרגי: סוגיית ההתמחות.
יעקב מרגי: ליאת, קצרי.
<ליאת הלבץ: אני רק רוצה כמה נקודות שחשובות לנו.
יעקב מרגי: בבקשה, העלי את החשובה שבהן.
יעקב מרגי: כי יש עוד הרבה דוברים.
<ליאת הלבץ: דבר ראשון להתחיל את המפגש בדצמבר, להתחיל את השיח עם הסטודנטים יותר מוקדם בשנה השלישית, אנחנו מדברים על שיחות הכוונה עם הסטודנטים.
<ליאת הלבץ: היום סטודנט שרוצה לגשת לרכז או רכזת הסטאז' במוסד שלו, קשה לה להכיל תחתיה או תחתיו, ברוב המוסדות, לא בכולם, אני רואה פה ראש מהנהן ואני אומרת: לא בכל המוסדות, יש מוסדות שנותנים יחס מאוד אישי ומאוד מעמיק אבל, ההנחיה היא לא גורפת, אין נוהל שהוא רחב לכל המוסדות, אנחנו מדברים על סיורים, לקחת את הסטודנטים בשנה השלישית לשטח, לראות בבתי הספר את ההשתלבות בתוך הכיתה.
<ליאת הלבץ: מדברים לדוגמה, על - - -
<ליאת הלבץ: נקודה מאוד מאוד קצרה חבר הכנסת.
<ליאת הלבץ: יש היום, הליך של פתיחת תיק מול משרד החינוך למורים, אחת החברות שלי, מורה, היא עדיין לא קיבלה שכר מאז תחילת שנת הלימודים כי היא לא סיימה עדיין את התהליך הביורוקרטי.
<ליאת הלבץ: חשוב שנציגים של משרד החינוך - - -
יעקב מרגי: היה דיון מיוחד, היה דיון מיוחד בסוגיה הזו.
יעקב מרגי: הם הולכים ומשתפרים אבל לא תמיד זו בעיה של משרד החינוך במחוזות, לפעמים זה גם מנהל בית הספר.
יעקב מרגי: פרופ' עפרה ענבר.
<עפרה ענבר: אני מאוניברסיטת תל אביב, בית הספר לחינוך וחבר הכנסת שקודם העלה את הנקודה אמר: מאיפה האופטימיות?
<עפרה ענבר: אז לא הכול ורוד באמת, אני חושבת שגם בהכשרת מורים לא הכול ורוד, בוודאי לא בנושאים שבשטח אבל יש סיבה טובה לאופטימיות.
יעקב מרגי: ומהי?
<עפרה ענבר: האנשים שמגיעים אלינו וחברת הכנסת זועבי קודם תהתה על רמתם, אני מדברת כרגע - - -
יעקב מרגי: היא יודעת על מה היא דיברה.
יעקב מרגי: היא דיברה על מכללות להוראה ובדגש, והיא אמיצה ועקבית בסוגיה הזו.
<עפרה ענבר: מגיעים אנשים מצויינים, יהודים וערבים כאחד, בעלי תארים בתחום הדעת שהם ילמדו ואני חושבת שזו נקודה מאוד חשובה, אם דיברנו כאן על המורה כמחנך.
<עפרה ענבר: אנחנו רוצים שהמורה שייכנס, המורה או המורה שייכנסו לכיתה, יהיו בטוחים בידע שיש להם בתחום הדעת וזה לא אומר – לתָּהל – שעדיין התלמיד לא ימצא בגוגל מחקר שהם לא קראו, כי אין יכולת להקיף את כול תחום הדעת אבל, אנחנו כן רוצים שייכנס אדם שהוא חושב – מבחינה של הוראת היסטוריה, הוראת מתימטיקה, הוראת אנגלית, שיש לו את הבסיס שעליו הוא יכול להבנות את ההוראה שלו.
<עפרה ענבר: וזה נושא שאני חושבת שצריך להדגיש במיוחד בכל הקשור לתיכונים.
<עפרה ענבר: אנחנו מנסים מאוד לקדם את הנושא שמורה יהיה בעל תואר שני.
יעקב מרגי: עפרה, אני לימד אותי מתימטיקה וגיאומטריה אדם עם ידע רב, והיה מסכן, אני ריחמתי על עצמי אבל ריחמתי עליו גם כן, כי בסוף השיעור כולנו הבנו מה הוא רצה מאתנו.
יעקב מרגי: בסוף השיעור, תמיד בסוף, רק בסוף השיעור הבנו מה הוא רצה בהתחלה.
יעקב מרגי: האם הבנת למה?
<עפרה ענבר: הוא צריך את ההכשרה - - -
יעקב מרגי: הוא לא ידע איך להעביר לנו את החומר.
יעקב מרגי: קשיים אובייקטיביים שלו, לא משנה, הוא לא ידע איך להעביר.
<עפרה ענבר: זאת המשימה שלנו.
יעקב מרגי: ניסיתי לומר את זה במלים, צריך לדעת ללמד.
יעקב מרגי: תודה שעזרתָּ לי.
<עפרה ענבר: גם.
<עפרה ענבר: גם וגם.
<עפרה ענבר: אני רוצה להגיד לגבי - - -
יעקב מרגי: הוא בעל תארים ואף אחד לא מזלזל ברמת ידע אבל כאן אנחנו מנסים לחבר את הידע, לחבר את החינוך לערכים אבל גם בסוף בסוף לא לשכוח שלא הכול זה ידע.
חנין זועבי: כמו שאמרת את המבחן בכיתה ויש - - -
יעקב מרגי: חידדנו, חידדנו, סליחה, סליחה, אין רב שיח.
<עפרה ענבר: כוונתי הייתה באמת שאנחנו מדברים על איכויות בכל פרמטר.
<עפרה ענבר: איכות כמחנך, כאדם אבל גם איכות, כי אנחנו מדברים פה על פרופסיה, אנחנו כל הזמן מעלים את העניין של פרופסיה כי פרופסיה נדרש לה ידע מסוגים שונים ויפה אמרה תהל, הידע הזה הוא מאוד מאוד מורכב.
יעקב מרגי: האם אתם באקדמיה מקנים?
<עפרה ענבר: מקנים.
<עפרה ענבר: בהחלט, כן.
<עפרה ענבר: אנחנו מקנים.
<עפרה ענבר: אני חושבת שחל מהפך מאוד גדול ויש לי פה חברים נוספים מן האוניברסיטאות, בשנים האחרונות, לאור המתווה להוראה שעלה, יש שינוי בחשיבה, יש שינוי בנושא של ההתנסות, יש תמיד דרך ארוכה ואני חושבת שאנחנו בכיוון הנכון.
<עפרה ענבר: אני רוצה לומר הערה כי נושא הגזענות עלה פה שוב ושוב, אני מסכימה שזה לא קורס, זו דרך חיים, העובדה שבתוך התכנית נמצאים סטודנטים ולא מדובר רק ביהודים וערבים אלא סטודנטים מהקשרים שונים - - -
יעקב מרגי: אז תודה רבה שנפלת לנו – סליחה על הביטוי המושאל, למלכודת הזו.
יעקב מרגי: זה צריך להיות קורס.
יעקב מרגי: אנחנו בחברה, אמרו לך פה, מורה נכנס לכיתה הטרוגנית, מה שאת לא חושבת יש שם, כדוגמת ה'לוקרים' שיש בכניסות כך יש מגירות ותוויות על כל ילד וילד.
יעקב מרגי: קחי ילד, שימי לו, זה שייך לתווית הזו והתגית הזו, ואנחנו חייבים לתת למורה את הכלי, אם לא יהיה לו את הכלי הזה, סליחה, אולי, יפה, אני שמח, זה דיון, זו מטרתו, זו התועלת בדיון, רגע, רגע, אני מתפרץ, אולי, שניה, אני אומר לך, אם לא ניתן את הכלי הזה, ואת המיומנות למורה, בסוגיות הדיאלוג הרב תרבותי של החברה הישראלית, אז הוא לא יצליח להעביר את הערך המוסף שטמון בו כמורה אל התלמיד, לא יעזור כלום, הוא ייפול, הוא ילך לאיבוד, הוא יובַך.
<קריאה: כולל הנושא של צרכים מיוחדים.
יעקב מרגי: סליחה, אני אומר לכם כהורה, כהורה, מיד, מיד.
<עפרה ענבר: אתה התפרצת - - -
יעקב מרגי: לא, אמרת "זה לא קורס"
<עפרה ענבר: לא.
יעקב מרגי: "זו דרך חיים".
יעקב מרגי: אז תתקני, בבקשה.
<עפרה ענבר: אני מתקנת כי אתה התפרצת לדבריי.
יעקב מרגי: כל המטרה שלי היא לצאת מן הדיון הזה כשאני, הסתכלות שלי לא נכונה, לא מותאמת מצב, ואז אני אהיה יותר שמח.
יעקב מרגי: התפקיד שלי לחדד להציף ולשים את זה, חברי הכנסת מציפים כדי אתם תתייחסו לזה, שנדע שאכן המערכות מסונכרנות, שהמערכות לפחות יודעות לקראת מה הן צריכות ללכת גם אם הן לא נמצאות שם היום ואל תתרגשי.
<עפרה ענבר: התכניות כוללות את כל מה שדיברת עליו.
<עפרה ענבר: יש לנו תכניות לנושא של צרכים מיוחדים, יש לנו קורסים - - -
יעקב מרגי: תחזרי לגזענות ולדרך החיים.
<עפרה ענבר: יש קורסים שעוסקים בזהויות שונות ובאוכלוסיות שונות בחברה הישראלית ואיך מתמודדים אתן.
יעקב מרגי: זה build במערכת?
<עפרה ענבר: זה בתוך המערכת - - -
יעקב מרגי: להכשרת עובדי הוראה?
<עפרה ענבר: עובדי הוראה, מה שניסיתי לומר הוא שזה לא מספיק כי צריך להיות model, זה צריך להיות דגם של ההוראה.
<עפרה ענבר: מבחינתה זה צריך להיות מוטיב שעובר כחוט השני, לא בקורס או בקורסים בודדים אלא בכל תכנית ההכשרה, זאת אומרת, הראייה היא מקיפה מעבר למה שדיברנו.
יעקב מרגי: הרי הוא.
יעקב מרגי: אתם הכתובת.
יעקב מרגי: מל"ג, משרד החינוך, המכללות והאוניברסיטאות.
יעקב מרגי: רויטל לן-כהן, בבקשה.
<רויטל לן-כהן: בוקר טוב לכולם.
<רויטל לן-כהן: אני רוצה, לפני שאני אגיד את הדברים שרשמתי, אני בת של מורה.
<רויטל לן-כהן: אני בת ארבעים וחמש, אימא של פוגשת תלמידים יותר מבוגרים ממני, שכבר אז היו תלמידים שלה.
<רויטל לן-כהן: אף אחד מהם לא - - -
יעקב מרגי: רויטל הצהירה פעם באחד הדיונים שהייתה תלמידה לא גרועה אבל מופרעת.
<רויטל לן-כהן: זה היה האבחון שקיבלתי בסוף כיתה ג', - - -
יעקב מרגי: את הצהרת.
<רויטל לן-כהן: נכון.
יעקב מרגי: אבל אני כמורה הצלחתי קצת בוועדות.
<קריאה: האם את יכולה להציג את עצמך?
<רויטל לן-כהן: השם שלי רויטל לן כהן, אני עורכת הדין מקואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.
<רויטל לן-כהן: כשאימא שלי פוגשת תלמידים שלה לשעבר, חלקם יותר מבוגרים ממני, הם לא אומרים לה: תקשיבי, את לימדת תנ"ך מדהים או: שיעורי המתימטיקה שלך היו מעולים, לא, הם אומרים לה: "את ראית אותנו", "את נגעת בנו", ואם יש משהו שאני יכולה להגיד היום, כחוויה שלנו כהורים, מהרבה מאוד מורים, לא כולם, אני לא אעשה הכללות אבל, הרבה פעמים, כהורים לילדים עם צרכים מיוחדים, בתחושה שלנו, יושבים שם אנשים שלא אוהבים ילדים, במקרה הטוב.
<רויטל לן-כהן: לא רואים את הילדים שלנו.
<רויטל לן-כהן: ואני לא יודעת על מה זה יושב, על העובדה – ואני מדברת לפעמים גם עם סטודנטים במכללות, כי מדי פעם אני באה, או בקורסים כאלה ואחרים, אני באה לדבר איתם, והם מספרים לי על חומרי ההוראה.
<רויטל לן-כהן: שולחים אותם לקרוא מאמרים שאני מתביישת שהעיניים שלהם שזפו אותם, עם סטיגמות מיושנות ועם דעות קדומות איומות, נותנים להם לראות סרטונים של תכניות ישנות והיחס שלהם לאנשים ולילדים עם מוגבלויות.
יעקב מרגי: רויטל, סליחה, אני חזרתי מסיור בדימונה.
יעקב מרגי: סיור שעורר בי רושם רב.
יעקב מרגי: מערכת החינוך שם.
יעקב מרגי: ודווקא המנהל, שנתן דגש לאוכלוסיות שרויטל מדברת עליהן, לילדים עם צרכים מיוחדים, והתרגשתי מן העוצמות שהוא משקיע בהן, מחוסר רגישות, בנוכחותם, הוא בחר לומר ילדים עם פיגור או ילדים מפגרים.
<רויטל לן-כהן: אדוני, לכן הנקודה הראשונה שכתובה לי היא "שפה יוצרת ומשנה מציאות".
<רויטל לן-כהן: העובדה שעדיין משתמשים בביטויים שכבר לא אמורים להשתמש בהם ומי שמבין בלימודי מוגבלויות יודע, היא תקלה חמורה.
<רויטל לן-כהן: העובדה שחומרי ההוראה – גם חומרי ההוראה שמכשירים מורים וגם חומרי ההוראה שמשתמשים בהם בתוך מערכת החינוך, הם מאוד מיושנים ולא מותאמים.
<רויטל לן-כהן: העובדה שאין היכרות אמיתית עם השטח, ואני מקבלת פניות מהורים שגננת או מורה או מנהל אומר להם: לא בבית ספרי.
<רויטל לן-כהן: כאילו שיש לו זכות למיין ולבחור ילדים שזה איזור המגורים שלהם.
<רויטל לן-כהן: ועדיין, - - -
יעקב מרגי: רויטל, אני עדיין בדרכי הנחלת המקצוע.
יעקב מרגי: התחלואים ש - - -
<רויטל לן-כהן: אבל זה בדיוק העניין.
<רויטל לן-כהן: כשמגיעה מורה שיצאה עכשיו מן הסמינר והיא אומרת: בכיתה שלי אני לא רוצה ילד כזה – זו תקלה במה שאתם עשיתם שם.
<רויטל לן-כהן: וזה קורה כל יום.
<רויטל לן-כהן: העובדה שגם מורים שיוצאים מלימודי הוראה של חינוך מיוחד, יוצאים בלי ידע, בלי כלים, בלי הבנה של מהן המוגבלויות השונות, מהן דרכי ההוראה השונות, איך מנגישים חומרי הוראה, איך מפרקים חומרי הוראה, מה זה בכלל פירוק של חומר הוראה, אומרת לי מורה: זה לא התפקיד שלי, אני בכלל לא יודעת לעשות את זה.
<רויטל לן-כהן: העובדה שעדיין התפיסות והפרדיגמות לגבי ילדים עם צרכים מיוחדים בתוך החינוך הרגיל, שהם משולבים, הן עדיין מיושנות ועדיין מורה כועסת – אני כבר לא מדברת על צועקת, על ילד עם צרכים מיוחדים שעשה משהו בשיעור שלה, כי היא לא מבינה שזה נובע מן - - -
יעקב מרגי: רויטל, העברת את המסר.
<רויטל לן-כהן: אדוני, עוד שני דברים.
<רויטל לן-כהן: במבחן התוצאה, העובדה שבמדינת ישראל אחוז הילדים שנשלחים בסופו של דבר ומסווגים כילדים עם הפרעות התנהגות וילדים עם הפרעות נפשיות, הוא פי עשר מזה שבמדינות ה- oecd, היא תעודת עניות לא רק למערכת החינוך אלא למי שהכשיר את המורים.
יעקב מרגי: פרופ' זמירה מבורך.
<זמירה מברך: מברך.
יעקב מרגי: מברך.
<זמירה מברך: בוקר טוב לכולם.
<זמירה מברך: אני מאוד שמחה על הדיון הזה כאן וכמובן שהשמים הם הגבול ואם עפרה אמרה: לא הכול ורוד אז אנחנו נמצאים פה כדי שאנחנו נשדרג את מערכת הכשרת המורים.
<זמירה מברך: אמרה תהל מאוד נכון, הכשרת מורים נחלקת לשתי רמות, שני levels, כי זו לא רמה במובן הערכי, אחת היא הכשרת מורים ואחת היא ההתפתחות המקצועית של המורים.
<זמירה מברך: אנחנו כאן כדי לדבר על הכשרת מורים ואם הועדה המכובדת הזו תרצה לדבר על התפתחות מקצועית בהמשך, אז כן, אני לא רוצה לדבר על זה עכשיו.
<זמירה מברך: ברור ותהל אמרה את זה יפה מאוד, וגם אחרים, שהכשרת המורים מורכבת מן הידע הדיסציפלינרי, הידע התיאורטי פסיכולוגי דידקטי וכו', ידע כללי, שדיברנו על זה קודם ועבודה מעשית או הפרקטיקום.
<זמירה מברך: כמה אחוזים צריך לתת לכל אחד ואחד מן הפרמטרים – יש על זה המון מחלוקות, יש המון מודלים, איל דיבר על הרבה מודלים והמודלים האלה מכתיבים במידה רבה מאוד את הדברים.
<זמירה מברך: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שעלו כאן ואולי גם להציע פתרונות.
<זמירה מברך: קודם כל, בתחילת הדברים איל ונח דיברו על הסבת אקדמאים ו-m-teach, אני מציעה שגם תהיה אפשרות לעשות תואר שני רציף פלוס תעודת הוראה במכללות, זה נמצא קצת באוניברסיטאות ולא ממש אז אני חושבת שזה יכול לשדרג ולבוא לכיוון של תואר שני למורים.
<זמירה מברך: אני רוצה לספר על המכללה שלי.
<זמירה מברך: אני הנשיאה של מכללת דוד ילין, ומה שאמרו כאן, עוד פעם, גם לי יש הרבה ביקורת על שידרוג של הדברים אבל אני מזמינה אתכם לבוא ולראות, כי זה נותן מענה גם למה שאמרה חברת הכנסת, גם מה שאמרו חברי הכנסת בכלל, יכול להיות שזה אי קטן אבל בכל אופן זה נותן תקווה.
חנין זועבי: מה נותן תקווה לאור מה שקורה בשטח, - - -
<זמירה מברך: רגע, תני לי רגע.
חנין זועבי: לא בגלל שאנחנו לא רוצים להיות אופטימיים, - - -
<זמירה מברך: קודם כל במבנה הסטודנטים שלנו יש לנו 20% סטודנטים מן המיגזר הערבי, 20% סטודנטים מן החינוך הממלכתי-דתי ו-60% בערך מן החינוך הממלכתי, וזה מחייב לעבוד ביחד.
<זמירה מברך: דיברתם על הכשרה המותאמת למציאות הישראלית, היא מותאמת גם בתכנית הפורמלית וגם בתכנית הלא פורמלית.
<זמירה מברך: יש לנו קורס פורמאלי שנקרא "שוני ומגוון בחברה הישראלית", קורס לבד הוא לא מספיק, אין ספק - - -
יעקב מרגי: הוא חובה?
<זמירה מברך: קורס חובה.
<זמירה מברך: ואליו חובה סדנאות - - -
חנין זועבי: אבל איפה את רואה כאשר אנחנו רואים את הדרדרות עמדות הנוער - - -
<זמירה מברך: רגע, רגע, אני אמרתי שאני - - -
חנין זועבי: זה הכול מתדרדר, בשטח הכל מתדרדר.
יעקב מרגי: תודה, חנין, שאלה במקום, תודה.
<זמירה מברך: אני רוצה לדבר על המכללה שלי - - -
יעקב מרגי: יש לך עוד דקה לדבר על המכללה שלך.
<זמירה מברך: יפה, תודה רבה.
<זמירה מברך: מתוך הדברים האלה, כמובן שיש לנו מרצים גם מן המיגזר הערבי וגם מן המגיזר היהודי.
<זמירה מברך: יש לנו פעילות בלתי פורמאלית, של המרצים ושל הסטודנטים, בכל מה שקשור לרב-תרבותיות ועבודה ביחד, יש לנו פרוייקטים מוכוונים מלמעלה, מן המכללה, של סטודנטים יהודים וערבים, מקהלה משותפת, לא אכנס לכל הפרטים אבל יש המון פעילות משותפת.
<זמירה מברך: זה מצד אחד.
<זמירה מברך: מצד שני, דיברה רויטל על התלמידים - - -
יעקב מרגי: רגישות לתלמידים.
<זמירה מברך: רגישות לתלמידים בעלי צרכים מיוחדים,
<רויטל לן-כהן: הם עם צרכים מיוחדים, הם לא הבעלים שלהם.
<זמירה מברך: תלמידים עם צרכים מיוחדים, גם כאן יש לנו תכניות מיוחדות, אחת התכנית נקראת "לי קל" ללמד ילדים שקשה ללמדם, אני לא יודעת מי המציא את השם הזה אבל, זו תכנית שמלמדת את הסטודנטים להוראה איך ללמד ולשלב ילדים בכיתה הרגילה, עם כל ההטרוגניות שנמצאת בתוך הכיתה הרגילה, אז כך שהם גם מודעים לדיאגנוסטיקה, הם גם מודעים לשיטות ללמד אותם והם גם בעבודה מעשית נמצאים אתם ביחד, מסלול שלם של תכניות.
<זמירה מברך: רגע, שניה, עוד דבר, שני דברים שאני רוצה לציין.
<זמירה מברך: דיברו כאן על תכנית למצטיינים אז ברוב המכללות אם לא בכולן, יש מה שנקרא תכנית למצטיינים, אולי נח, איל , ירצו לדבר על זה - - -
חנין זועבי: כמה תלמידים יש שם, את יודעת?
חנין זועבי: כמה תלמידים יש בתכנית?
<זמירה מברך: אני לא בדקתי, אני יכולה לבדוק.
יעקב מרגי: אם מכללת ילין, לא יכולה לתת לך תמונה - - -
חנין זועבי: כן, אני יודעת.
יעקב מרגי: האם אתם יודעים מה זה הצלצול הזה?
יעקב מרגי: אין רגע, הצלצול הזה אומר שהארכתי אל"ף, יתר על המידה ובי"ת, אני לא יכול להרשות לעצמי כי באחת עשרה יש מליאה ואני חייב, אני רוצה לשמוע את משרד החינוך, אני רוצה לשמוע את המל"ג ואני רוצה עוד לתת למספר דוברים אז תסכמי משפט אחרון.
<זמירה מברך: חוץ מתכנית למצטיינים יש לנו מרכז שנקרא מרכז אתגר, שנותן סיוע לסטודנטים בהוראת ילדים שקשה ללמדם.
יעקב מרגי: מיכאל גיליס.
<זמירה מברך: ויזמות חברתית.
יעקב מרגי: מיכאל בבקשה.
<זמירה מברך: יש לנו גם תכנית מיוחדת ליזמות.
<מיכאל גיליס: קודם כל, זו לא תובנה מקורית שלי שיש משהו מיוחד במקצוע ההוראה, שמיד כשמישהו נכנס לתפקיד הזה הוא עושה את התפקיד באופן מלא.
<מיכאל גיליס: זאת אומרת, רופא חדש לא מיד עושה את הניתוח הכי מורכב אבל מורה חדש, כן עושה את הניתוח הכי מורכב מן הרגע הראשון וזה - - -
יעקב מרגי: זורקים אותו למים ואומרים לו: תשחה.
<מיכאל גיליס: ודאי צריך ללוות אותו אבל אפילו אם מלווים אותו, לדעתי, ללמד מתימטיקה בכיתה א' זה לא ניתוח פחות מורכב מללמד חמש יחידות מתימטיקה, ואולי אפילו יותר מורכב.
<מיכאל גיליס: עוד דבר, רק להגיב על דברים שנאמרו, לדעתי, הדיכוטומיה הזאת בין חינוך והוראה – צריך לדעתי לעקור את הדיכוטומיה הזאת.
<מיכאל גיליס: מורה מקצועי בכל רגע נתון הוא גם מחנך, איך הוא מתייחס להערה הגזענית, איך הוא מתייחס לתלמיד עם לקויות למידה, ובכל דבר אחר שקורה ועוד יותר מזה, שגם החומר של המקצוע, לא רק באזרחות או תחומים כאלה, כי גם מורה לפיזיקה, הפיזיקה, החינוך המדעי, הוא גם חינוך ערכי, ואם המורה או מי שמכשיר אותו רואה את זה כעניין של להעביר עובדות לתלמידים - - -
יעקב מרגי: אתה בא מן האוניברסיטה העברית.
יעקב מרגי: לאור מה שאמרת, האם אתה מרגיש שאתה מקנה את זה לסטודנטים שלך להוראה?
<מיכאל גיליס: לקחתי את הדוגמה של פיזיקה לאור שיחה שהייתה לי לאחרונה עם חבר סגל אצלנו במחלקה, שעוסק בחינוך המדעי, שדווקא דנו בזה.
<מיכאל גיליס: לפחות אצלו יש מודעות גבוהה לעניין הזה וזה צריך להיות נושא.
<מיכאל גיליס: אני חושב שהשפה של החינוך עם הדיכוטומיה הזאת, היא דברים שצריך לעבוד עליו בכל הרמות.
<מיכאל גיליס: אני לא רוצה לשדר שביעות רצון - - -
יעקב מרגי: זה מה שאנחנו מדברים מתחילת הדיון.
<מיכאל גיליס: ועוד משהו, בגלל שהזמן שלנו מוגבל מאוד אני רוצה לציין משהו מסוים שמתחבר ליוזמות של משרד החינוך בעניין של ה"אקדמיה-כיתה" כתכנית להכשרת מורים, וזה השימוש או החיבור היותר נבון עם השדה, כמורה מכשיר, כגורם מכשיר.
<מיכאל גיליס: וכאן לדעתי הדבר מסובך מפני שמצד אחד, כמו פרופסיה אחרת, השדה הוא גורם מאוד מכריע כמו בהכשרה של רופא או של עורך דין ומצד שני, כמו שאתה אמרת, אתה לא רוצה יותר מן הקיים אלא אולי קצת להשביח את זה, ואנחנו צריכים לדעת איך להכשיר את השדה כדי להיות גורם מכשיר חיובי, ואני חושב שיש יוזמות ברוכות אבל עוד העבודה רבה לפנינו.
יעקב מרגי: שחר בר יהודה, אלו"ט.
<קריאה: היא בשיחת טלפון.
<שחר בר יהודה: דר' עדי שרעבי, מכללת סמינר הקיבוצים.
<עדי שרעבי: טוב, אז אני אתחיל בזה שאני אומר, כמנהלת המחלקה לחינוך במכללת סמינר הקיבוצים ואני חייבת להתחיל בזה שאני חושבת שנעשה עוול למורים בדברים שלך, רויטל, כי המורים - - -
<עדי שרעבי: אני יודעת שמותר לי.
יעקב מרגי: ומותר גם לה.
<עדי שרעבי: נכון, לכולנו מותר.
<עדי שרעבי: גם בחינוך הרגיל וגם בחינוך המיוחד.
<עדי שרעבי: זה נכון שיש מציאות נורא בעייתית בכיתות היום, בכל מה שקשור להשתלבות של ילדים עם מוגבלויות ונכון שהמורים שמגיעים אחרי שאנחנו הכשרנו אותם, לא בהכרח מוכנים לאתגר הזה.
<עדי שרעבי: ילדים עם מוגבלויות שונות היום יושבים בכיתות.
<עדי שרעבי: בעקבות דוח דרונר, יש המלצה לעשות שינויים בתוך תכניות ההכשרה במכללות, מה שאני חושבת ואנחנו חושבים שמאוד חשוב, הוא לבדוק איך מיישמים את ההמלצות של דוח דורנר – ולא רק דוח דורנר, איך בעצם אנחנו דואגים לכך שאותם מורים שמתחילים את התפקיד שלהם, הן בחינוך הרגיל והן בחינוך המיוחד, יש להם ידע על התלמידים בכיתות שלהם, יש להם ידע איך להתמודד עם האתגרים שהמוגבלות של אותם ילדים מציבה – ולא רק, אלא שהם רואים את אותם תלמידים על האיכויות שלהם, על השונות שביניהם ולומדים איך להתמודד עם זה.
<עדי שרעבי: עוד משפט אחד.
<עדי שרעבי: בסמינר הקיבוצים, מה שאנחנו עושים עכשיו, הוא בדיוק בדיקה ומיפוי של מה שקורה בתכניות השונות, ואיך אנחנו נערכים לעשות שם שינוי אבל זה צריך להגיע מן המקום הזה.
יעקב מרגי: תקשיבו, בכל מקצוע.
יעקב מרגי: אני מיד אתן לכם, יש דובר נוסף אחד אחרון שביקש ומיד התייחסות של משרד החינוך והמל"ג.
יעקב מרגי: אני מבקש, זה מפריע לי הדו-שיח שם.
יעקב מרגי: כל מקצוע, השותפים למקצוע חייבים להיות שותפים ואפילו להאיר את זה מלמטה.
יעקב מרגי: אני אומר לך למה אני חותר.
יעקב מרגי: דיון כזה, אם לא היו מוזמנים נציגי התלמידים, מועצת התלמידים הארצית, לא הייתי מרגיש, וחשיבותם, שאני טורח לשבח את זה שהם נוכחים.
יעקב מרגי: דיון כזה שמוזמנים אליו נציגי ארגוני המורים למיניהם, מקומם נעדר.
יעקב מרגי: אני רוצה תמיד לתבוע את ארגון המורים.
יעקב מרגי: סוגיות, הרי מה הכותרת של הדיון הזה: התאמות בהכשרת מורים – האם אין להם מה לומר?
יעקב מרגי: הם נמצאים במכבש הזה בין התלמידים, הורים, מנהלים, מפקחים והם בתווך – האם אין להם מה לומר?
יעקב מרגי: אז סליחה, אי אפשר להתעלם מזה אבל, אני אומר לך, שכשאני אדבר על הנגשת טיולים הם יהיו פה, את יודעת למה?
יעקב מרגי: שחס ושלום להוסיף עליהם איזו מטלה ואם תוסף איזו מטלה אז ידעו לתבוע.
יעקב מרגי: הם לא ארגוני עובדים בלבד.
יעקב מרגי: והגיע הזמן שיהיה גם גיל פרישה בהסתדרות.
יעקב מרגי: רק תעודת פטירה שם.
יעקב מרגי: הגיע הזמן שיהיה שם.
יעקב מרגי: רבותי, אם הם אין להם מה לומר בזה, אין להם מה לומר אבל את יודעת, אם אני אבדוק בוועדות אחרות, שעוסקות לא רוצה לומר באיזה עניין, יכול להיות שהם יושבים שם ואולי הם בהשתלמות באילת או בים המלח.
יעקב מרגי: סליחה שאני מקצין ובוטה אבל, דיון כזה אני חשוב שחשוב שיהיו בו נציגי המורים.
יעקב מרגי: יכול להות שאנחנו מטילים עליהם משימות שבהכרח, יכול להיות שכל מה שאומרים פה, שיבואו יטיחו בפנינו, את מבינה?
יעקב מרגי: גם אני רוצה לתבוע ואני תובע את עלבונם וחשוב לי מעמד המורה.
יעקב מרגי: פרופ' יעקב יבלון ולאחר מכן מל"ג, שלא שמענו אותה, ויחתמו משרד חינוך.
<יעקב יבלון: תודה רבה, בוקר טוב, אני ראש החוג להכשרת מורים בבית הספר לחינוך בבר אילן.
<יעקב יבלון: נמצאות איתי גם פרופ' נורית באומינגר-צביאלי שהיא ראש בית הספר לחינוך שלנו וגם דר' רחל לוי-דרומר שהיא המזכירה האקדמית, ואני גם רוצה לומר שאני חושב שהעובדה שבאנו בכזה הרכב, גם מלמדת על המשמעות שאוניברסיטת בר אילן נותנת לחוג להכשרת מורים ולתהליך הכשרת מורים.
<יעקב יבלון: אני רוצה להתייחס לשלש נקודות מהותיות שעולות פה.
<יעקב יבלון: האחת, לגבי איכות המורים בהוראה.
<יעקב יבלון: יש לנו פריבילגיה של אוניברסיטה, מה שאומר שאנחנו מקבלים סטודנטים עם סף מסוים מראש, אבל גם אז אנחנו מקבלים סטודנטים שיש להם כבר הישגים בתואר הראשון.
<יעקב יבלון: יש לנו סף קבלה גבוה גם להישגים בתואר הראשון, אנחנו עושים ראיון אישי ויותר מזה, אנחנו דורשים סף גבוה של ציונים בלימודי הכשרת המורים, לא מספיק לעבור אלא צריכים לעבור מעל ציון שקבענו, שהוא יחסית גבוה.
<יעקב יבלון: אנחנו מכשירים לא רק תלמידים שהם בעלי תואר ראשון כי יש לנו קבוצה משמעותית של בעלי תואר שני ודוקטורים, דוקטורנטים וגם זה מלמד משהו על איכות המורים שאנחנו מכשירים.
<יעקב יבלון: יש לנו פרוייקט "נחשונים" שהוא פרוייקט מיוחד לאנשים מצויינים ואני חושב שאנחנו שמים את המצויינות של המורה בראש סדר העדיפויות שלנו, גם בקבלה וגם בהכשרה.
<יעקב יבלון: עוד דבר שאני רוצה לומר הוא שאם מתייחסים לתכנית הלימודים עצמה אז אנחנו מתייחסים לא רק לתכנית אורך ולתכנית רוחב או לא רק לדברים שבעל פה אלא גם לדברים שבכתב, יש לנו קורסי חובה בחינוך לרב תרבותיות, יש לנו קורסי חובה של שילוב הילד החריג, יש לנו קורסים שמתייחסים - - -
<יעקב יבלון: סליחה?
<קריאה: אל תקראו לו חריג.
<יעקב יבלון: עם צרכים מיוחדים.
יעקב מרגי: אלה ההערות החשובות.
<יעקב יבלון: בסדר, רבותי, בואו נמשיך.
<יעקב יבלון: בסדר גמור.
<יעקב יבלון: אני רוצה, - - -
יעקב מרגי: רויטל, אני אודה ולא אבוש, גם אנחנו - - -