GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יהודה יערי: לא הצליחו לפתוח את הטלפון ולא יודעים עם מי הוא דיבר, אם קרה משהו, אולי איימו עליו, אני לא יודע בדיוק מה.
יעקב מרגי: הטלפון אצל מי?
<יהודה יערי: אצל המשטרה.
<יהודה יערי: הוא לא נפתח, לא הוחזר ולא כלום.
<סמי אבאווא: העברתי את זה למשטרה כדי שיבדקו.
<סמי אבאווא: אני יכול להוסיף משהו?
<סמי אבאווא: אני רוצה להתייחס לדברי שר החינוך שהגיב.
<סמי אבאווא: הוא אמר שמשרד החינוך עשה למען המשפחה.
<סמי אבאווא: אני לא ראיתי שום דבר.
<סמי אבאווא: הוא אמר הרבה פעמים שהבן התאבד.
<סמי אבאווא: מי קבע שהוא התאבד?
<סמי אבאווא: מי קבע?
<סמי אבאווא: זה מה שאנחנו רוצים לדעת.
<יהודה יערי: אם אני יכול, עוד מילה.
<יהודה יערי: החלק המאוד חשוב הוא אותו דבר משרד החינוך.
<יהודה יערי: מסוף השבעה אף איש - - -
<יהודה יערי: אמרתי על המשטרה.
יעקב מרגי: התחלת עם משרד החינוך.
<יהודה יערי: הוועדה שצריכה להיות מוקמת תוך שלושים ימים לא הוקמה.
יעקב מרגי: אני רוצה לעבור לשלב הזה.
יעקב מרגי: תקשיבו, אני אומר לכם שעל פניו הדברים קשים.
יעקב מרגי: הדברים קשים.
יעקב מרגי: יסלחו לי חבריי חברי הכנסת, לגבי התחושה שכאילו מדובר בגלל שהוא בן העדה האתיופית.
יעקב מרגי: התחושה היא שנעשה כאן מעשה שהוא עצמו, אם זה נכון – ויודעים אנשי משרד החינוך ומשרדי הממשלה שבסיכומים אני מאוד נחרץ אבל עד לבירור העניין אני נותן את הקרדיט ואני אומר את הדברים בהסתייגות עד שאני שומע את הדברים – על פניו איך שהדברים נשמעים, זאת אטימות.
יעקב מרגי: אטימות, חוסר רגישות, לא רוצה להוסיף עוד כל מיני ביטויים.
יעקב מרגי: לא יתכן שתלמיד – זה לא איזה תלמיד חדש שנמצא חודש ויש לו קשיי קליטה ונעלם אחרי חודש וקרה מה שקרה – שארבע שנים, שנה רביעית במוסד, זה הבית הראשון שלו, תנאי פנימייה, ארבע שנים, להוציא את המשפחה בתחושה כזאת?
יעקב מרגי: מה, אנחנו לא יודעים לחבק?
יעקב מרגי: אנחנו יודעים לחבק רק כשיש מצלמות טלוויזיה ועיתונות?
יעקב מרגי: אני אומר הכול בהסתייגות.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים לחבק רק כשזה נראה טוב?
<סמי אבאווא: אם היה תלמיד - - -
יעקב מרגי: תשתה.
יעקב מרגי: יש לידך מים.
יעקב מרגי: תתאפק.
יעקב מרגי: תן לי לעשות לך את העבודה.
יעקב מרגי: זה נשמע קשה מאוד.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שאני מנסה להתנתק מדיון שהיה אצלי בינואר 2016 על התלמידה מכפר סבא.
יעקב מרגי: ועדת בדיקה.
יעקב מרגי: שני דיונים היו אצלנו בוועדה והתחייבו לתוצאות ועדת בדיקה.
יעקב מרגי: אני בינואר הוצאתי סיכום שהוועדה מבקשת מהמשרדים הנוגעים בדבר לדווח לה על ביצוע מסקנות תוך שלושה חודשים.
יעקב מרגי: אנחנו בסוף יוני.
יעקב מרגי: יש כאן בעיה בתהליך, כבר בדיון הקודם, וזיהינו שהמערכות לא יודעות לתפקד במצבים כאלה.
יעקב מרגי: כשאני מדבר על מערכות, כרגע מבחינתי זאת מערכת החינוך וכל המערכת התומכת מסביב.
יעקב מרגי: לא יודעת ולא ערוכה לטפל במקרים כאלה.
יעקב מרגי: מקרה אחד הוא מקרה יותר מדי.
יעקב מרגי: היה לנו ממי ללמוד ואני לא לוקח את ההיסטוריה לפני המקרה של התלמידה מכפר סבא.
יעקב מרגי: אל תשאלו אותי מאיזו עדה היא הייתה.
יעקב מרגי: לא יתכן שעד היום לא קיבלנו תוצאות ומסקנות של הבדיקה.
יעקב מרגי: אני מבין, זה משרד גדול, יש אילוצים, יש סדר יום, יש סדרי עדיפויות, אבל כל יחידה יודעת לעבוד במקביל לשנייה.
יעקב מרגי: כך ארגון תקין עובד.
יעקב מרגי: אם אני לוקח את המטען שיש לי מהדיון שקיימנו כאן, מהדיונים שקיימנו על הילדה מכפר סבא, ואני שומע את הדברים האלה כאן, תסלחו לי, לכו הביתה ותקימו יחידה שמטפלת.
יעקב מרגי: כן, מה לעשות, יחידה שתטפל בהתאבדויות לכאורה.
יעקב מרגי: יחידה שתיתן סעד ותמיכה למקרים כאלה.
יעקב מרגי: אין מה לעשות, או שאתם לא יודעים להטמיע את זה בקרב העובדים שלכם בקצה.
יעקב מרגי: אנשי חינוך, אנחנו מדברים על אנשי חינוך.
יעקב מרגי: אנחנו באים בטענות על מקומות עבודה שהשיקול שם הוא כולו כלכלי, שאין טיפול המשך ויחס לעובדים שלהם אחרי פרישה או אחרי מקרים כאלה.
יעקב מרגי: אנשי חינוך.
יעקב מרגי: אני אומר הכול בהסתייגות למרות הכאב שאני מדבר בו, עד שנשמע את הדברים.
יעקב מרגי: אני אומר לכם בכנות אנשי משרד החינוך, אני הפעם לא אשמע דברים כלליים כמו בדיונים הקודמים.
יעקב מרגי: אני ארצה לשמוע תשובות חד משמעיות.
יעקב מרגי: תאמרו לי מה קרה, איך יכול להיות שהטיפול אחרי זה הוא כפי שהוא, ומה הולך להיות מהיום.
יעקב מרגי: לאחר מכן נעבור למשרד לביטחון פנים ולמשטרה.
<יוכי סימן טוב: אנחנו נתחלק.
<יוכי סימן טוב: אני מנהלת היחידה להתמודדות עם מצבי לחץ וחירום.
<יוכי סימן טוב: המפגש עם השכול הוא תמיד מאוד מאוד קשה.
<יוכי סימן טוב: אני אומר עכשיו משהו אישי.
<יוכי סימן טוב: כדי לא לעשות את אנשי משרד החינוך כאילו הם אנשים חסרי רגשות, אני בחרתי לעסוק בנושא מאוד מאוד קשה בגלל רקע של שכול.
<יוכי סימן טוב: אני מאוד רגישה לשכול.
<יוכי סימן טוב: אני מאוד כואבת כל מקרה.
<יוכי סימן טוב: ממש ממש כואבת כל מקרה וכך אנחנו מנסים להעביר את זה לאנשים שלנו בשדה.
<יוכי סימן טוב: אני אומר דבר אחרי דבר.
<יוכי סימן טוב: אני מבינה שהמשפחה רוצה לדעת כל פרט.
<יוכי סימן טוב: אני יודעת את החוויה הזאת ולא משנה ממה זה קרה.
<יוכי סימן טוב: כשאדם איננו פתאום, אנחנו רוצים לדעת מה היה ברגעים האחרונים, מה הוא דיבר, מה הכאיב לו, איך זה בדיוק קרה.
<יוכי סימן טוב: זו שאלה שמלווה אותנו שנים אחרי כן.
<יוכי סימן טוב: זה לא שתהיה לנו תשובה מאוד מאוד חד משמעית.
יעקב מרגי: עזבי את המתח.
יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך לעשות סדר בדיון.
יעקב מרגי: לגבי חוסר המידע - - -
<יוכי סימן טוב: תן לי רגע.
יעקב מרגי: לגבי חוסר המידע, זו סוגיה.
יעקב מרגי: אני רוצה לדבר על הקשר ועל היחס למשפחה.
<יוכי סימן טוב: דוקטור בני פישר ירחיב לגבי מה שנעשה במוסד החינוכי.
<יוכי סימן טוב: אני כן אדבר על הדברים העקרוניים של ועדות בדיקה.
<יוכי סימן טוב: קודם כל, ועדת בדיקה מוקמת, בנוהל כתוב תוך שלושים ימים - אנחנו נשנה את זה - כי מתוך המחקר למדנו שלפני שלושים ימים לא טוב להתחיל לעשות בדיקה.
<יוכי סימן טוב: זה ממש מחקר בינלאומי.
<יוכי סימן טוב: זה הדוקטורט שלי.
<יוכי סימן טוב: אני אומרת שזה לא טוב כי המשפחה עדיין מוצפת, האנשים מוצפים והבדיקה היא לא תקינה.
<יוכי סימן טוב: משלושים ימים ואילך.
<יוכי סימן טוב: אבל עדיין זה כתוב לנו בחוזר מנכ"ל.
דב חנין: אני ממש לא מצליח להבין את העברית שלך.
<יוכי סימן טוב: ועדת הבדיקה של משרד החינוך מוקמת בתוקף נוהל פנימי ולא בתוקף חוק.
<יוכי סימן טוב: רק כדי לדעת את זה.
<יוכי סימן טוב: זה לא חוק אלא משרד החינוך לוקח אחריות על הנושא ואומר אני רוצה לדעת מה היה שם, מה אני יכול ללמוד מתוך הילד הזה שהתאבד כבר, על הזהירות היתרה שאולי צריך, אולי הסימנים המקדימים ואכן מתוך מחקר שעשינו על שבעים סיפורי חיים של ילדים שהתאבדו, כולל דרוזים, כולל בדואים, כולל ערבים, לפעמים זה התעכב מסיבות שונות ואני יכולה להסביר אם תרצו אבל אנחנו מנסים - - -
דב חנין: גברתי, אני מנסה להבין.
דב חנין: באמת אני מנסה להבין.
דב חנין: גברתי צודקת שלפעמים תוך שלושים ימים אי אפשר לדעת כלום וזה לוקח הרבה יותר זמן.
דב חנין: אין לי בעניין זה שום מחלוקת עם גברתי.
דב חנין: אבל אני לא מבין את הטענה שאומרת שאי אפשר לפני שלושים ימים להתחיל לבדוק.
דב חנין: לפעמים האינפורמציה דווקא מהימים הראשונים, האינפורמציה הטרייה, היא הכי חשובה.
<יוכי סימן טוב: זאת בדיקה של המשטרה.
דב חנין: אתם לא משטרה אבל האינפורמציה היא ישירה לפני שאנשים מתאמים עדויות.
דב חנין: אני אומר את זה לאו דווקא בצד הפלילי.
דב חנין: אני לא מדבר על הצד הפלילי.
דב חנין: אני מדבר על הצד של חקירה.
דב חנין: בירור של דברים בימים הראשונים אחרי שהם התרחשו, לפעמים נותן לנו מידע שכעבור זמן הוא מיטשטש, נעלם, מתערפל, שוכחים, הנושא פחות אינטנסיבי.
דב חנין: לפי דעתי הבדיקה שלכם צריכה להתחיל כמה שיותר מוקדם.
דב חנין: יכול להיות בהחלט שהיא תיקח הרבה זמן, יכול להיות שזה תהליך, יכול להיות שיש דברים שאי אפשר לסכם בזמן קצר אבל אני לא רואה שום סיבה למה לייצר כזאת תקופה ארוכה לפני שהתהליך הזה בכלל מתחיל.
<יוכי סימן טוב: אני לא רוצה להתווכח.
<יוכי סימן טוב: אני רק רוצה להגיד שיש הבדל - - -
יעקב מרגי: כדי לעשות לנו סדר, תאמרי לנו מתי קרה האירוע ומתי הוקמה ועדת הבדיקה.
יעקב מרגי: תאריך מדויק של הקמת הוועדה.
<יוכי סימן טוב: אנחנו הפקנו לקחים לגבי ועדות הבדיקה ואנחנו גם מקימים ועדה שתבחן מחדש את הנושא.
<יוכי סימן טוב: אני אתן דוגמה.
<יוכי סימן טוב: רק לענות על השאלה בצורה ברורה - הוועדה הוקמה חודשיים אחרי האירוע.
<יוכי סימן טוב: האירוע קרה בפברואר והוועדה הוקמה בתחילת אפריל.
<יוכי סימן טוב: היא בתהליך של עבודה עם אנשים באמת מצוינים שעושים את העבודה.
יעקב מרגי: המצוינים האלה לא הצטיינו בכפר סבא.
<יוכי סימן טוב: אנחנו באמת לומדים מכל דבר.
<יוכי סימן טוב: אני מסכימה שזה לקח יותר זמן ממה שחשבנו.
<יוכי סימן טוב: העבודה שנעשית היא יסודית, רצינית ומקצועית.
דב חנין: הזמנתם את המשפחה?
<יוכי סימן טוב: היו אצל המשפחה בבית עם חיבוק ועם מגשרת כדי לגשר על פערי שפה.
<יוכי סימן טוב: אני רוצה להבדיל בין מה שאנחנו עושים לבין עבודת המשטרה.
<יוכי סימן טוב: המשטרה, זה נכון שצריך לעשות מיד כדי לא לטשטש ראיות וכל הדברים האלה.
<יוכי סימן טוב: אנחנו עושים בדיקה והבדיקה מתאפשרת כשאנשים קצת פחות מוצפים מהאירוע.
<יוכי סימן טוב: אני רוצה להגיד שמעבר למשפחה שבוודאי היא הנפגעת העיקרית מהסיפור, יש עוד נפגעים.
<יוכי סימן טוב: יש ילדים שראו גופה של חבר שלהם בשירותים, יש ילדים שהיו אתו ארבע שנים ויש מורים שליוו אותו וגם הם בני אדם וגם הם בטראומה מהסיפור הזה.
<יוכי סימן טוב: אנחנו מפיקים לקחים.
<יוכי סימן טוב: אמרתי שאנחנו נפיק לקחים.
<יוכי סימן טוב: אני מקימה ועדה שבכלל תבדוק האם זה שאנחנו עושים שמפקח כולל הוא יושב ראש ועדת בדיקה, זה הדבר הנכון ואולי אנחנו צריכים לעשות את זה אחרת.
יעקב מרגי: את מבינה שיש לי פער גדול בין הדברים כפי שאת מציגה אותם במלוא הרגש לבין המציאות בשטח.
יעקב מרגי: גם כשאת אומרת לי על פי חוות דעת מקצועיות ומחקרים לגבי שלושים הימים, הוועדה הוקמה אחרי שישים ימים.
יעקב מרגי: זאת כבר כניסה לתהליך ברגל שמאל.
יעקב מרגי: אני מבין את המטענים של המשפחה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, צריך להיות חיבוק לאנשי הצוות ולחברים וצריך להיות חיבוק למשפחה וזה צריך להיות במקביל וזה לא נושק לזה וזה לא מפריע לזה וזה לא אמור להשפיע על זה.
יעקב מרגי: זה לא קרה.
יעקב מרגי: אני מוכן לקיים דיון ולסייע בידכם ולפתח תהליכים הכי בריאים והכי נכונים אבל אנחנו כרגע בדיון בעטיו של משבר שעל פניו הדברים לא התנהלו כפי שצריך.
<יוכי סימן טוב: דוקטור בני פישר יענה.
יעקב מרגי: תגידו לנו קונקרטי למקרה מה היה, לקראת מה אנחנו הולכים כי אני רוצה לטפל בו.
<יוכי סימן טוב: לגבי הזמן, אנחנו הפקנו לקחים.
<יוכי סימן טוב: אני חייבת להגיד שאסור להעלות על דל שפתיים שבגלל שהוא יוצא אתיופיה.
<יוכי סימן טוב: אסור להעלות את זה על דל שפתיים.
<יוכי סימן טוב: זה מזיק, זה לא נכון, אנחנו לא נוהגים איפה ואיפה בשום תלמיד, אנחנו מקימים ועדת בדיקה גם אם תלמיד התאבד בחופש בבית בשעה 12:00 בלילה.
<יוכי סימן טוב: זה לא משנה בכלל.
<יוכי סימן טוב: אין שום הבדל בין ילד יוצא אתיופיה, ערבי, בדואי, דרוזי.
<יוכי סימן טוב: זה לא משנה.
<יוכי סימן טוב: אתם יכולים לבוא ולבדוק את זה.
<יוכי סימן טוב: אני רוצה לסגור את זה בזה.
יעקב מרגי: תאמיני לי שאם היו לי הכלים, הייתי עושה זאת.
<יוכי סימן טוב: אני יכולה לתת לך.
יעקב מרגי: אם היו לי הכלים, הייתי הולך לחקור את זה.
<יוכי סימן טוב: הדוקטורט שלי פתוח.
<יוכי סימן טוב: אפשר לראות את הכול.
יעקב מרגי: את יודעת מה החיסרון שלי?
יעקב מרגי: שזה לא בא ממעוף הציפור של הדוקטורט אלא מבית ספר של מדעי החיים.
יעקב מרגי: אם היו לי הכלים והיה לי הפנאי, הייתי יורד לבדוק איך תדירות החיבוק ועוצמת החיבוק למשפחה כזו וכזו, אולי כדאי להוציא את החשש ואת הסבירות הזו מהשיח הציבורי.
יעקב מרגי: מה לעשות שסטטיסטיקן וגם מדען, אין לו אלא מה שעיניו רואות.
יעקב מרגי: מה שעיני רואות זה כפר סבא, רואות עכשיו גן יבנה נהריה ואם אני אקח עוד מקרים אחרים, יכול להיות שאני אראה את הדוגמה הזו.
יעקב מרגי: תקשיבי, הרי לא נעלם מעיניכם ואתם נותנים לנו את זה בדיונים אחרים.
יעקב מרגי: יכול להיות שיש משפחות אחרות שיוזמות ואז החיבוק הוא אינטראקטיבי כזה אבל כולנו יודעים מה קורה.
יעקב מרגי: יושבת כאן משפחה עם הקשיים האובייקטיביים, יש פערים מנטליים, הם עולים יוצאי אתיופיה, אנחנו מכירים את האופי שלהם, מכירים את הצניעות, מכירים גם את התחושה.
יעקב מרגי: מה לעשות, מכירים את התחושה.
יעקב מרגי: זה טבעי, זה לגיטימי שאדם שהוא מיעוט, שהוא בקשיי קליטה, שהוא ישייך את זה לשם.
יעקב מרגי: אני לא בז לזה.
יעקב מרגי: אני רק אומר איפה אנחנו עם החיישנים שלנו, איפה המערכות עם החיישנים והתחושה שלי היא שיש אבק כבד על החיישנים של המערכות המטפלות במשרד החינוך.
<יוכי סימן טוב: דוקטור בני פישר יאמר מה נעשה במוסד.
<בני פישר: קודם כל, הכאב הוא גדול ומה שעינינו רואות זה באמת כאב.
<בני פישר: זה כאב שרק אפשר להזדהות אתו וגם יש ביקורת שצריך לקבל אותה.
<בני פישר: אני רוצה לתת כאן איזושהי זווית נוספת שלא עלתה שחשוב לציין אותה.
<בני פישר: א.א.
<בני פישר: זכרונו לברכה למד ארבע שנים והיו שנים טובות.
<בני פישר: אהבנו אותו והוא אהב אותנו.
<בני פישר: קרה מה שקרה שאנחנו לא כל כך מבינים מה קרה.
<בני פישר: זאת רעידת אדמה וכאב ואי אפשר בכלל להיכנס לנעליים ולמקום שאתם נמצאים בו כרגע ולכן אני אומר את זה גם בהתרגשות אמיתית וגם באיזושהי הבנה שאם היום אתם במקום הזה, אז אנחנו לא בסדר.
<בני פישר: זאת אומרת, אסור להיות במקום הזה.
<בני פישר: אבל צריך להגיד מה עוד נעשה וחשוב שתדעו מה נעשה כי התמונה היא יותר מורכבת.
<בני פישר: ראשית, אכן רעידת אדמה.
<בני פישר: כשזה קרה, המוסד נכנס למצוקה מאוד גדולה.
<בני פישר: הגענו לשם בלילה, היו שם מפקחים, ישבנו.
<בני פישר: אני לא מדבר כרגע על התהליך שנעשה מול המשפחה - הוא נעשה עם אנשי מקצוע, הוא נעשה עם המשטרה, הוא נעשה עם גורמי רווחה בקהילה.
<בני פישר: מעגלים נוספים של תלמידים, של צוות, ויש התערבות והייתה התערבות ובמהלך השבעה, חשוב להגיד.
<בני פישר: הגיעו גם להלוויה.
<בני פישר: הגיעו תלמידים להלוויה והגיע צוות – ואין ויכוח – במהלך השבעה והגיעו גם אנשי מטה, מנהל אגף הפנימיות ומפקח אצלנו.
<בני פישר: באיזשהו שלב, בסוף השבעה – הגיעו גם לשלושים – הייתה איזושהי תחושה, איזשהו כאב גדול, בלי לשפוט את המשפחה, שיש המון כעס וביקורת וחוסר הבנה ואולי גם הסתרה של אינפורמציה.
<בני פישר: חשוב לנו להגיד שאנחנו כגורם מטפל במקום - - -
יעקב מרגי: נדרשתם על ידי המשפחה לא להגיע?
<בני פישר: הייתה שם אמירה מסוג.
<בני פישר: אני לא הייתי שם באופן אישי.
<בני פישר: היו שם מטענים מאוד קשים, אמירות מאוד קשות, מאוד מאוד קשות כלפי ראש המוסד, מאוד קשות, אבל שוב, בזהירות גדולה, יש שם אנשים טובים ואף אחד בכלל לא רצה להיכנס לעימות כי לא נכון להיות בעימות, אבל התשובה היא כן.
יעקב מרגי: אז ההחלטה הייתה לא לבוא יותר.
<בני פישר: לא.
<בני פישר: התקלה.
<בני פישר: אני אומר עוד פעם שאני נפגשתי עם המשפחה לפני שבוע.
<בני פישר: המסרים הקשים שעברו גרמו לאנשים רגשית כך שהם לא יכלו להגיע.
<בני פישר: זה היה המצב.
<בני פישר: אבל האנשים האלה ישבו וישבו אצלנו לישיבות והיו דיבורים.
<בני פישר: זאת התחושה.
<בני פישר: ביקשנו שהאנשים האלה לא יבואו לכאן אבל אפשר לשמוע אותם.
<בני פישר: זה ממש לא נבע מאיזו אדישות שחוזרים לשגרה.
<בני פישר: המוסד הזה לא חזר לשגרה, יש שם התמודדות טיפולית.
יעקב מרגי: אין לי בעיה עם המוסד.
יעקב מרגי: יכול להיות שהמוסד עצמו מתבוסס בטרגדיה כי ארבע שנים זה לא יום ולא יומיים והם מכירים אותו, הם חברים שלו וראו בו מה שראו בו.
יעקב מרגי: יש לי בעיה עם המערכת והתחושה שלי – ואני אומר לך את זה – שאם אומרים לי שהוועדה הוקמה רק לאחר חודשיים, ואומר לי יהודה יערי שהוא נכנס לתמונה אחרי חודש וחצי, אם לא הייתה דרישה, התחושה היא – אלא אם כן תקן אותי – שאם זה היה עובר בשקט, הוועדה לא הייתה מוקמת.
<בני פישר: אני חייב לענות על זה.
יעקב מרגי: אדרבה, תענה.
יעקב מרגי: אני בכוונה מאתגר אותך.
<בני פישר: אני אענה.
<בני פישר: קודם כל, זה נוהל קדוש.
יעקב מרגי: מה קדוש?
יעקב מרגי: למה חודשיים?
<בני פישר: אני אסביר לך מהצד שקשה לי לומר אותו עכשיו כי זאת תשובה שהיא לא נעימה לאוזן.
<בני פישר: ראשית, חשוב להגיד שהמאמץ הגדול הוא לא לקחת אנשים שנוגעים לדבר והוועדה הזאת בנויה מגורמים חיצוניים.
<בני פישר: נכנס איש המחוז שהוא לא המחוז שמנהל את המוסד, נכנס מפקח, מערכת שלמה של אנשים כי לא רוצים כאן נגיעה בדבר ולכן לפעמים זה לוקח קצת זמן.
<בני פישר: זה לא טוב, אני כואב ואני חושב שצריך לשנות את זה, יוכי ואני יודעים את זה, יוכי מקדמת את זה ומשרד החינוך מבין את הדבר הזה.
<בני פישר: אי אפשר להצדיק את זה.
<בני פישר: הספרות המקצועית מנחה אותנו אם האמירה היא חודש או חודשיים ואנחנו הולכים לפי איזה שהם קודים מקצועיים הומניסטיים נכונים ועל זה יוכי ענתה.
<בני פישר: זה שהיום אנחנו נמצאים בתחושה שהמשפחה בנתק, אני כואב את זה.
<בני פישר: זה לא נכון.
<בני פישר: ישבנו אצלנו בדיונים להבין מה קרה כאן.
<בני פישר: גם התשובה של התחושה שהמשפחה לא באופן מודע אומרת אמירות מאוד קשות כלפי המוסד, כי יש טענה שעלתה שם בכאב רב שהוא לא התאבד, שאולי מישהו פגע בו, אלה אמירות נורא קשות שלא אנחנו יכולים להתמודד אתן ומישהו צריך לבדוק אותן.
<בני פישר: זאת ועדת בדיקה שהמשטרה מבצעת ולא אנחנו ואחר כך הוועדה המקצועית החיצונית.
<בני פישר: אני יכול להכות על חטא בכאב רב שהתחושות – כי אנשים ישבו עם בכי וכאב גדול וניסיון.
<בני פישר: הגיע מזון למשפחה והיו עם תשומת לב במהלך השבעה.
<בני פישר: אני אומר בחוויה של האנשים וגם עובדתית.
<בני פישר: זה שהמשפחה מרגישה אחרת, אני ממש לא שופט אותה, זאת החוויה שלה.
<בני פישר: במהלך שלושה וחצי חודשים, בגלל איזו תחושה לא הגיעו וזה לא בסדר.
יעקב מרגי: כל מה שנעשה בשבעה, אני יכול להבין אותם שהם לא הרגישו.
יעקב מרגי: מי שעבר חוויה פחות קשה מזו, בשבעה אל תצפה שמישהו ירגיש מי בא, מי הלך, מה הביאו, מה עשו ומה דיברו.
יעקב מרגי: אבל החכמה הגדולה היא אחרי שכולם הולכים.
יעקב מרגי: בשבעה כולם עוטפים את כולם אבל החכמה היא אחר כך.
יעקב מרגי: בהמשך הדברים אני גם ארצה לקבל תשובה האם יש ועדת בדיקה רק על מקרים ספציפיים או בכלל כל הסוגיה הזו של הטיפול, מניעה והטיפול לאחר מכן.
יעקב מרגי: שוב, אמרתי בפתיחת דבריי שהתחושה שלי היא שמשהו לא עובד שם.
<בני פישר: ראשית, חשוב להגיד שבסיטואציה כזאת יש רווחה, יש את לשכת הרווחה בה יש מקשרת.
<בני פישר: המשפחה נמצאת בקשר.
<בני פישר: זה לא שכולם התאדו.
<בני פישר: יש גורם.
<בני פישר: אנחנו דיברנו, ועוד מעט יציגו, עם עובדת סוציאלית ברווחה שנמצאת בקשר עם המשפחה.
<בני פישר: המשפחה הייתה מוכרת לרווחה לפני, זאת האמירה של הרווחה וצריך לשאול אותה.
<בני פישר: יש גורמים בקהילה.
<בני פישר: אני אומר משהו על החינוך הפנימייתי שהוא מאוד מורכב.
<בני פישר: יש לו אחריות בכל מיני רבדים.
<בני פישר: אני רק יכול לומר מה אני עשיתי בלי קשר לוועדת בדיקה.
<בני פישר: אנחנו חודש וחצי אחרי התכנסנו כל המעגלים הרלוונטיים ועשינו בדיקה ושאלנו שאלות וחלק מהשאלות היו שאלות עם ביקורת נקודתית, חלקן היה לראות מה.
<בני פישר: יש לנו תיעוד של לפחות שתי פגישות של צוות רב מקצועי שנעשו במהלך שלושת החודשים האלה.
<בני פישר: אנחנו ממש לא יכולים לעבור לסדר היום גם בגלל הקהילה עצמה שנמצאת באיזשהו סטרס ובוודאי גם בגלל המשפחה.
<בני פישר: אני חייב לומר משהו שאני הרגשתי בפגישה מאוד כואבת שהתקיימה אצלי במשרד וזה אולי כן קשור למקום וזאת לא סיבה מספיק טובה.
<בני פישר: יש איזה נתק מסוים מנטלי שלא מצליחים להבין אחד את השני.
<בני פישר: גם גורמים מקהילה שמנסים.
יעקב מרגי: התחושה הזו גם של המגשרים?
<בני פישר: בהחלט.
יעקב מרגי: למה המגשרים לא נמצאים?
יעקב מרגי: למה המגשר או המגשרת שהיו במקרה הזה לא נמצאים כאן?
<בני פישר: אני אקח אחריות על העובדת שלי שהיא מרכזת את הטיפול שהיא מהקהילה.
<בני פישר: יש איזה קושי מאוד גדול היום בתוך הקהילה סביב העניין הזה מתוך ההקשרים שנעשו שבעיני – אני אומר את זה בצניעות ובזהירות – אני חושב שזה מאוד מסוכן לקחת את הטייטל של המקום של הקהילה היום ולשייך את זה למקרה הפרטני ולהגיד שזאת הסיבה.
<בני פישר: הם נמצאים במלכוד מאוד קשה מול הקהילה.
<בני פישר: יש כאן איזו סיטואציה מאוד מורכבת ואפשר לדבר עליה למרות שאני לא בטוח שזאת הבמה.
<בני פישר: אנשים שיושבים ועושים עבודת קודש ומגיעים לבית.
<בני פישר: דבר אחד שאני יכול להצטער עליו מאוד היום וברור לי שהוא הולך להשתנות חד משמעית.
<בני פישר: ברוב המצבים אנחנו, משרד החינוך, בדרך כלל לא נדרש להגיע חודש או חודשיים אחרי כי יש מעגלי תמיכה למשפחה באופן טבעי כמו בית ספר, שהוא בעיקר הגורם המשמעותי שמכיר.
<בני פישר: הוא נמצא בקשר.
<בני פישר: כאן הגיעו לאיזשהו נתק בגלל איזושהי ביקורת ואז נוצר הדבר הזה.
יעקב מרגי: לא בגלל ביקורת.
<בני פישר: לא בגלל שהם התעצלו.
יעקב מרגי: אני לא איש מקצוע ואני מצפה לשמוע את זה מכם כאנשי מקצוע.
יעקב מרגי: הכשל כאן הוא בגלל שהמערכות לא יודעות להתמודד עם מקרים כאלה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, יש גם טיפול טראומתי גם מול המשפחה וגם מול המערכת ודווקא בגלל שיש נתק, היה צריך לכפות את הקשר הזה ולהיכנס וליצור את הריאקציה הזאת.
יעקב מרגי: אני חושב שאם היו בכל זאת מתעקשים ולא בורחים, לא היינו היום בדיון כאן.
<בני פישר: חבר הכנסת מרגי, אני יכול לספר באופן שבמחוז שלי בשנה האחרונה לצערי היו עוד מקרי אובדן כואבים מאוד, היה קושי והייתה התמודדות ובסוף נכנסו כי באופן טבעי יש ביקורת.
יעקב מרגי: האירוע קרה בזמן שעות הלימודים או השעות הפנויות?
<בני פישר: בשעות הערב.
<בני פישר: בחלק מהמקרים, כשזה קורה בבית, לכאורה גם פורמלית אין כאן אחריות.
<בני פישר: כאן יש אחריות.
<בני פישר: הילד הוא באחריות שלנו כשהוא נמצא בפנימייה.
<בני פישר: יש קושי וזה לא קושי מודע ושם זה היה מאוד חזק ועם עוצמות.
יעקב מרגי: נמצא אתנו משרד הבריאות?
<שושי הרץ: כן.
יעקב מרגי: היחידה למניעת אובדנות.
יעקב מרגי: השקענו הרבה מאמץ בכנסות הקודמות.
<שושי הרץ: נכון.
יעקב מרגי: אני רוצה לא סיפור כללי.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת האם יש עבודת מטה למקרה אובדנות של מקרים כאלה בתוך מוסדות חינוך.
<שושי הרץ: אני מנהלת היחידה למניעת אובדנות.
<שושי הרץ: העבודה שאנחנו עושים בתכנית למניעת אובדנות היא עבודת מניעה בעיקרון.
<שושי הרץ: המדיניות היא שילדים ונוער עד גיל 18, העבודה נעשית באמצעות משרד החינוך.
<שושי הרץ: נעשית שם עבודה שהיא מאוד מאוד גדולה.
<שושי הרץ: נעשית אל מול רשויות כאשר אנחנו נכנסים לרשויות.
<שושי הרץ: אני חייבת לומר שבמקרה הזה נהריה עדיין לא נכנסה.
<שושי הרץ: אנחנו יחידה חדשה ויחידה בהקמה.
<שושי הרץ: אבל כן צריך להגיד שנעשית עבודה מאוד גדולה עם משרד החינוך - ובאמת אני שמה כאן את הדברים על השולחן - ויש כאן כאב וצער מאוד מאוד גדול.
<שושי הרץ: אני גם יכולה להגיד באופן כללי שהקהילה האתיופית היא אתגר מאוד גדול.
<שושי הרץ: בכלל עולים זאת אוכלוסייה מתאבדת יותר.
<שושי הרץ: הגירה.
<שושי הרץ: רק השבוע היה מקרה מאוד מצער של שינוי שייכות.
<שושי הרץ: זאת אמנם בחורה.
<שושי הרץ: ברגע שיש שינוי זהות מסוים, יש שם בעיה מאוד גדולה.
<שושי הרץ: הקהילה האתיופית היא אתגר מאוד גדול.
<שושי הרץ: אולי ממשרד הרווחה ידברו על זה יותר, אבל כנראה עדיין חסרים מטפלים.
<שושי הרץ: בנושא המניעה, במהלך השנה הזאת הוכשרו 1,300 יועצים ופסיכולוגים לאיתור וזיהוי ילדים במצוקה אובדנית.
<שושי הרץ: יש 330 פסיכולוגים חינוכיים שעברו תהליך של לימוד של הערכת מסוכנות.
<שושי הרץ: זאת אומרת, הם אמורים לאתר יותר בתוך מערכת החינוך וזה גם נעשה.
<שושי הרץ: יש מעל עשרים בתי ספר – שוב, יכול להיות שבית הספר הזה עדיין לא – שמשתתפים בתכניות חוסן כאלו ואחרות.
<יוכי סימן טוב: 120 בתי ספר.
<שושי הרץ: אני שמחה לשמוע.
<שושי הרץ: 120.
<שושי הרץ: אלפי מורים ומפקחים שעוברים את ההכשרות האלו.
<שושי הרץ: יש ארבעים מדריכות של היחידה של יוכי שמסתובבות בשטח ואנחנו ביחידה עוזרים להן ומסייעים לנהל את הרצפים הטיפוליים שבאמת כל אדם במערכת ידע לאן צריך להפנות.
<שושי הרץ: לפי המידע שאני קיבלתי יש כבר במערכת 350 ילדים שעברו הערכת מסוכנות ו-170 ילדים שמטופלים בתוך המערכת שבעצם איתרו את הצורך לפתוח אותם לבריאות הנפש על אף שבמקרים שכן יש צורך לשלוח לבריאות הנפש, היום המערכת יודעת לעשות את הקשרים האלו.
אכרם חסון: צר לי להגיד שהדברים שלכם לא משכנעים ואני רוצה להגיד לכם גם למה.
אכרם חסון: גם אם הנוהל הוא תקין אצלכם, להקים את הוועדה אחרי חודש, אתם הקמתם אותה אחרי חודשיים, רק אחרי שעורכי דין מתנדבים כתבו למשרד החינוך וכתבו למשטרת ישראל ופתחו את התיק מהתחלה.
אכרם חסון: אני מכיר עוד מקרה שקרה באחד מכפרי הגליל.
אכרם חסון: אותו הדבר.
אכרם חסון: מה שסיפר היושב ראש על התלמידה מכפר סבא, זה אותו מקרה.
אכרם חסון: אני רואה שאתם הולכים סביב המקרה וזה לא נכון שאי אפשר למצוא מגשרים.
אכרם חסון: הרי בעיריית נהריה יש אגף רווחה גדול מאוד ויש אנשים שם שמטפלים בבני העדה האתיופית ויכולתם להשתמש גם בשירותים שלהם ויכולתם לתת את הטיפול הכי נכון והכי טוב למשפחה הזאת.
אכרם חסון: פשוט מאוד, הייתה הזנחה פושעת, לעניות דעתי, וכל ההתערבות שלכם הייתה רק אחרי שעורכי הדין כתבו.
אכרם חסון: אני הייתי מצפה מכם שתבואו ותגידו טעינו, קרה מה שקרה, מתחילים מכאן.
אכרם חסון: אני לא רואה אף ישראלי בתפקיד שמוכן לבוא ולהגיד טעינו, אנחנו רוצים ללמוד ולקדם את זה.
אכרם חסון: נכון.
יעקב מרגי: אני מוכן להגיד טעיתי.
יעקב מרגי: אני נהנה כל פעם כשאני אומר טעיתי.
יעקב מרגי: שיוכיחו לי אחרת.
יעקב מרגי: המשרד לשירותים חברתיים.
<אילן שריף: משרד הרווחה.
יעקב מרגי: אני לא עומד בקצב השינויים של שמות המשרדים.
<אילן שריף: דווקא השם נשאר.
יעקב מרגי: הלוואי והיו שינויים בתדירות גבוהה במהות.
<אילן שריף: אני לא ביקשתי לדבר.
יעקב מרגי: אני מבקש ממך לדבר.
<אילן שריף: לשכת הרווחה המקומית נמצאת בקשר עם המשפחה.
<אילן שריף: היו מספר מקרי התאבדויות בישוב ואנחנו בקשר שם.
<אילן שריף: אני מביע כאן את צערי.
<אילן שריף: אני מקווה שנוכל לעזור להם בהמשך.
יעקב מרגי: על המקרה הנוכחי אתה יכול להגיד לי אם יש טיפול, מה רמת הטיפול וכולי?
יעקב מרגי: אתה מכיר את המקרה?
<אילן שריף: אני לא מכיר.
יעקב מרגי: שלושה ימים, סגירת תיק?
<שלמה מנחם: בוקר טוב.
<שלמה מנחם: ראשית, אני משתתף בצער המשפחה.
<שלמה מנחם: אני ראש ענף חקירות של מחוז חוף.
<שלמה מנחם: האירוע קורה ב-3 לפברואר בשעות הערב, בשעה 6:00 בערב.
<שלמה מנחם: למקום הגיעו כל גורמי החקירה.
<שלמה מנחם: בחקירה ראשונית, ואני יכול להגיד גם בחקירה המעמיקה לאור הפניות כאלה ואחרות של בני המשפחה, אנחנו מגיעים למסקנה שמדובר לצערנו בהתאבדות ולא חשד לפלילים ולו הקטן ביותר.
<שלמה מנחם: שום חשד לפלילים.
<שלמה מנחם: הדבר מתחזק גם לאור – ואני לא אפרט יותר מדי – ממצאים פורנזיים כאלה ואחרים ומדובר באירוע של התאבדות פר אקסלנס.
<שלמה מנחם: לכן התיק הזה, ברגע שאתה מגיע למסקנה שאכן אין חשד לעבירה פלילית אלא מדובר בהתאבדות, התיק הזה נסגר.
יעקב מרגי: הגעתם למסקנה הזאת בתוך שלושה ימים?
<שלמה מנחם: אפשר להגיע לנושא של התאבדות, האם אדם מתאבד או לא, אתה יכול להגיע למסקנה תוך מספר שעות כשאתה חוקר.
<שלמה מנחם: לאור פנייה של המשפחה שנעשתה באמצעות עורך דין ושם טענו טענות ושאלו האם נבדק הפלאפון וכולי, לקחנו על עצמנו - למרות ברור לנו שמדובר בהתאבדות – לפתוח מחדש את התיק ולבדוק את הטענות גם אם הן לא יובילו למסקנות אחרות, אבל נבדוק.
<שלמה מנחם: זה נבדק ואני אומר שמה שנאמר כאן גם על ידי מר יערי שאני מאוד מעריך את התרומה שלו, זה נבדק ונמצא לא נכון.
<שלמה מנחם: יש הרבה מאוד דיס-אינפורמציה שאני לא כל כך יודע להגיד מאיפה ואיך היא מגיעה למשפחה אבל המון המון דיס-אינפורמציה.
<שלמה מנחם: בסופו של יום אנחנו בקשר פעם אחת עם עורך דין אחד שהיה בקשר עם המשפחה לאחר מכן החליפו עורך דין וגם אתו אנחנו בקשר.
<שלמה מנחם: אני אומר גם יותר מזה.
<שלמה מנחם: כשיצרנו קשר עם האח, עורך הדין שמייצג את המשפחה אמר שהוא מבקש לא לפנות למשפחה.
יעקב מרגי: באיזה שלב זה היה?
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת דבר אחד.