GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אז יפה.
יעקב מרגי: תעצור בנקודה הזאת.
יעקב מרגי: כשבאה הסוגיה הזו של תנאי שכר לעובדים, אני לא כמו אותם ראשי ועדות שעטים מיד על נושאים, אמרתי שזה לא נושא לוועדה שלי, זה נושא לוועדת העבודה והרווחה, שם דנים בדיני עבודה.
יעקב מרגי: פנה אלי יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת אלי אלאלוף, ואמר לי אני מתעקש שאתה תעשה את זה כי יש פה - - -.
יעקב מרגי: אמרתי לו אני לוקח, ברגע שאתה מבקש, אני לא מאלה שלוקחים לוועדות אחרות, אני מאלה שנלקחים ממנו באגרסיביות על ידי ראשי ועדות אחרות.
יעקב מרגי: אוהבים את תחום החינוך כנראה.
אילן גילאון: גם אוהבים את היושב ראש, כנראה.
יעקב מרגי: זה הדדי.
יעקב מרגי: לכן אני אמרתי, קודם כל אני אפתח בקטע הזה, תן לנו את ההיבטים על הרקע ההיסטורי, כי באמת המפלס של הפניות של אותם מורים ירד.
יעקב מרגי: או שהתייאשו ממני או שהתייאשו מכם או שבאמת הבעיות נפתרו.
יעקב מרגי: אבל מרגע שבאו סוגיות של תנאי שכר, רוב חברי הכנסת, לפחות אלה שיושבים פה ונכנסה עוד חברת כנסת, שתנאי שכר ותנאי שכר של עובדים הם בסף רגישות גבוה מאוד, ולכן אנחנו פה נדרשנו לכאן.
יעקב מרגי: ועכשיו אני אעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.
אילן גילאון: קודם כל אני מודה לך.
אילן גילאון: באמת הדיון בקדימה מדע, כבודו יודע שהתקיים מספר פעמים ואני ביקשתי את הדחיפות בדיון הזה.
אילן גילאון: אני רוצה שיהיה ברור לגמרי, ישבתי גם עם המנכ"ל שלכם ואנחנו לא באים בטענות לקדימה מדע ואי אפשר להפריז בחשיבות של קדימה מדע.
אילן גילאון: השקפתי והשקפתנו, נדמה לי של כל יושבי השולחן הזה, לגבי העסקה באמצעות proxy, באמצעות גורם מתווך, אף פעם לא הייתה מן המתלהבות, אני אקרא לזה ככה.
אילן גילאון: אף פעם לא הבנו למה משרד החינוך לא עושה בעצמו את העבודות האלה, אבל יש כאן איזשהי נטיה.
אילן גילאון: ואני אומר, המציאות כאן היא לא הכי גרועה במציאות של העסקה באמצעות גורם שלישי, זה עדיין לא עובד קבלן כי יש משרדים ממשלתיים שעושים את זה עוד הרבה יותר חמור.
אילן גילאון: אנחנו באנו להידרש לעניין ההעסקה.
אילן גילאון: יש לזה משמעות חינוכית ממדרגה ראשונה.
אילן גילאון: אני אתמול ישבתי עם מנכ"לית משרד החינוך, אדוני, בנושא הנגישות.
אילן גילאון: לנגישות במשרד החינוך יש משמעות הרבה הרבה יותר גדולה מאשר בכל משרד אחר, וככה אני אומר לגבי נושא ההעסקה, עניין חינוכי פר אקסלנס, קודם כל.
אילן גילאון: אי אפשר, אדוני, ואני חושב שאני אקרא לילד בשמו, הבעיה בהעסקה הזאת שאנחנו קוראים למורים "מורים" ובסך הכל הם שמרטפים, בסופו של דבר, על פי תנאי העסקתם.
אילן גילאון: ואין לי טענה לעמותה, יש לי טענה למכרז שהוא כנראה לא נתפר במידות שהיה צריך לעשות, כי בעיני אין הבדל בין מי שמטפל בילד אחד או ב- 30 ילדים.
אילן גילאון: כמי שמכיר את זה היטב, וגם אדוני יודע את המציאות הזאת, אנחנו לא פעם נדרשים לפגישות עם ילדים חולים וילדים מיוחדים וילדים עם צרכים מיוחדים, אני רוצה להגיד לכם שבפגישות ספורדיות, לא בצורה אינטנסיבית כפי שהאנשים האלה עושים אותם, שבטח הם לא אנשים ציניים, כי אם הם היו אנשים ציניים הם לא היו בוחרים לעשות את מה שהם עושים, זה ברור לגמרי, לי לוקח לעשות לעצמי ריסטרט של שבועיים כדי לצאת מהדבר הזה, כי אין דבר יותר, איך אני אגיד, מרגש, מכביד ואתה לוקח את זה ללב, ואתה בסך הכל לוקח מתוך הכאב הזה יחד איתך.
אילן גילאון: אבל אני אומר, אלה אנשים שבחרו לעצמם את ייעודם, זה הייעוד שלהם.
אילן גילאון: מצד שני, אני לא רואה באמת שום סיבה להעסיק עובדים משעה לשעה, זה לא מתקבל על הדעת.
אילן גילאון: מוציאים אותם לחופשה מתי שיש חופשה במשרד החינוך?
אילן גילאון: זה מטורף, זה לא נכון, זה לא חינוכי, אני לא יודע באיזה קלקולציה זה מתבצע.
אילן גילאון: זה לא יתכן.
אילן גילאון: אני לא נכנס לעניינים השעתיים, לתנאי ההעסקה.
אילן גילאון: אני אומר, מורים לילד אחד, לילד עם צרכים מיוחדים, הם מורים לכל דבר כמו מורה לכיתה של 40 ילדים.
אילן גילאון: הכי טוב היה אם משרד החינוך היה מעסיק אותם.
אילן גילאון: הפחות טוב שמישהו אחר מעסיק אותם, אבל באותם תנאים של משרד החינוך ועובדים כתף אל כתף.
יעקב מרגי: אילן, שאלה.
יעקב מרגי: מהדברים שלך עולה שכאילו בדקת ואתה יודע לומר לי שקדימה מעבירה לפי תנאי המכרז רק - - -
אילן גילאון: קודם כל, קדימה לקחה ב- 150 עובדים יותר ממה שהייתה זקוקה בתנאי המכרז, זה דבר שכמובן מחליש את האנשים שבתוך המכרז.
אילן גילאון: עם כל הכבוד לצרכים, אפשר תמיד להגדיר את הצרכים.
אילן גילאון: בי"ת, האנשים האלה, ואתה יכול לשאול אותם, הם פה יושבים, גם הנציגים שלהם וגם המורות, הם מוצאים לחופשה, הם פשוט עובדים שעתיים.
אילן גילאון: אומר לך ככה, הם צריכים להשלים מכסת שעות כמו כל בייביסיטר שאנחנו מזמינים לנכדים שלנו כשאנחנו צריכים.
אילן גילאון: אני לא יודע מה התעריף של הבייביסיטר, יכול להיות שהוא יותר גבוה, לא נכנס לזה, אבל זה לא מתקבל בשום מקום במשרד החינוך, בשום פנים.
יעקב מרגי: חברי הכנסת רוצים התייחסות או שנשמע קודם את המורים?
יעקב מרגי: נציגי המורים.
<מירב אבן צור: שלום, אדוני.
<מירב אבן צור: שמי מירב, אני מורה כ-9 שנים בפרויקט הזה, הייתי גם מורה ב"טללים" ועכשיו אני מורה בקדימה מדע.
<מירב אבן צור: אנחנו התאגדנו כי המצב הוא בלתי נסבל, יוצא שאנחנו ארבעה חודשים בשנה לא מקבלים שכר, כל החופשים זה על חשבוננו.
<מירב אבן צור: גם עצם העובדה שהכניסו מורים נוספים, עוד ועוד מורים מעבר למה שדורש המכרז, נוצר מצב שאנחנו כמעט עד חודש נובמבר היינו ללא תלמידים.
<מירב אבן צור: הרבה מאוד מורים נפגעו, חלקם עד עכשיו יושבים בבית ללא תעסוקה בגלל שלקחו יותר מדי ממה שהמכרז דורש.
יעקב מרגי: אנחנו פה נדרשנו לדון בהתחלה כשלא היו מורים, עכשיו יש יותר מורים.
יעקב מרגי: בסדר, שומע.
<מירב אבן צור: לגבי הטענה הזאת, אם יש מורים או אם חסרים מורים, לגבי המרחק של הנסיעות או מה שהחוק מתיר למעסיק לדרוש מהעובד שלו, כמה קילומטר לנסוע או לא לנסוע, ובפרטים האלה אני פחות בקיאה, אבל מה שאני יודעת זה שהמצב שלנו הוא בלתי נסבל.
<מירב אבן צור: אנחנו התכנסנו כאן עוד לפני כן - - -
<מירב אבן צור: שמי מירב.
יעקב מרגי: את וויקה ועבדת כבר בתקופת "טללים".
יעקב מרגי: אני אשאל שאלה, את לא חייבת לענות לי, אם לא זו זכותך.
יעקב מרגי: את יכולה לענות בממוצע כמה שעות את עובדת בחודש?
<מירב אבן צור: היום?
<מירב אבן צור: בחודש זה או בחודש הקודם?
יעקב מרגי: בואי תני לי תחילת שנה, אמצע שנה, סוף שנה.
<מירב אבן צור: בתחילת שנה בערך אני עובדת משהו כמו 120 שעות, באמצע שנה 180 שנה ולקראת סוף שנה משהו כמו 150 שעות.
יעקב מרגי: כשאת אומרת 120, 150, 180, זה בניידות ממקום למקום.
<מירב אבן צור: בניידות ממקום למקום.
יעקב מרגי: אתם משופים על הוצאות הנסיעה, זמן הנסיעה?
<מירב אבן צור: אנחנו מקבלים 15 שקלים פר תלמיד לנסיעה, זה דבר שלא תמיד מכסה את ההוצאות של הנסיעה.
<מירב אבן צור: כאשר מדובר במרחק של עד 20 קילומטר זה לא מכסה, וגם אין לנו הוצאות רכב.
<מירב אבן צור: מה גם שדמי הנסיעה - - -
יעקב מרגי: מה התעריף לשעת הוראה?
<מירב אבן צור: 65 שקלים, עד שנה שעברה זה היה 49 שקלים אבל זה תוקן ושונה וקיבלנו החזרים בהתאם למכרז.
<קריאה: אבל זה בהתאם למכרז, זו לא הייתה העלאה.
יעקב מרגי: סלח לי, אתה ברשות דיבור?
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לעשות סדר בדיון.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אתם מכירים את הבעיה כי אתם חיים אותה, אנחנו צריכים ללמוד אותה, לראות אכן הכצעקתה אם כן.
יעקב מרגי: אז תנסו להתמקד איפה הפגיעה בשכר.
יעקב מרגי: הטענה הייתה ועילת הדיון היא על פגיעה בשכר המורים.
<מירב אבן צור: אוקי, יש כמה היבטים של פגיעה.
<מירב אבן צור: קודם כל, עצם העובדה שלקחו עוד ועוד מורים, זה דבר ראשון.
<מירב אבן צור: דבר שני ומה ששונה בעבר, זה הקשחת התנאים לקבלת השירות.
<מירב אבן צור: זאת אומרת, אם בעבר הסתפקו באישור מרופא, כיום הדרישה היא לרופא מומחה וכידוע צריך לחכות המון זמן לאישורים מרופא מומחה.
יעקב מרגי: מה זה עניינך?
יעקב מרגי: לצורך העניין, מה זה עניינך?
<מירב אבן צור: כי זה פוגע - - -
יעקב מרגי: זה מצמצם לך את שעות ההוראה, ברור לי.
יעקב מרגי: אבל אני רוצה שתהיו איתנו בראש, אנחנו איתכם, רוצים לעזור לכם.
יעקב מרגי: רוצים למנוע פוטנציאל לפגיעה בתנאי שכר של עובדים ושל מורים כל שכן.
יעקב מרגי: תנסי לא להיכנס לי, שאני לא ארגיש שאת רוצה לנהל לי את קדימה מדע או את משרד ה - - -
<מירב אבן צור: אני - - -
יעקב מרגי: אל תתני לי את ההרגשה שאת רוצה לנהל את אגף חינוך מיוחד.
יעקב מרגי: תתמקדי בפגיעה בתנאי העבודה, אני אפילו לא אומר בתנאי השכר, הבנתי את הרעיון, ולכן אני לא אומר תנאי שכר אלא תנאי העבודה שלך.
<מירב אבן צור: אוקי, אז מה שאנחנו מבקשים בעצם זה להשוות את התנאים שלנו לתנאים הקיימים במערכת.
<מירב אבן צור: אנחנו יודעים שגם בפרויקט הילה שהוא גם יחידני ופרטני - - -
יעקב מרגי: יהיה דיון המשך על זה.
<מירב אבן צור: אוקי.
<מירב אבן צור: גם שם, אדוני היושב ראש, מקבלים משרה.
<מירב אבן צור: זאת אומרת, יש הקצאה של משרה וזה לא עובד לפי שעות אפקטיביות, עבדת קיבלת, לא עבדת לא קיבלת.
<מירב אבן צור: זאת אומרת, זו הפגיעה - - -
יעקב מרגי: זו הפגיעה המהותית.
<מירב אבן צור: זו הפגיעה המהותית בנו.
<מירב אבן צור: זאת אומרת, אנחנו צריכים ארבעה חודשים לא להשתכר.
יעקב מרגי: הבנתי, ולכן יוצא מזה שאת גם גולשת לנושאים ואני מבין אותך.
<מירב אבן צור: בוודאי, אני מנסה להבין ממה זה נובע, איך זה קורה.
יעקב מרגי: תביני אותי.
<מירב אבן צור: אני בהחלט מבינה אותך, אבל המצב שלנו הוא בלתי נסבל.
<מירב אבן צור: אנחנו לא אומרים לקדימה מדע איך לנהל את הדברים שלהם - - -
יעקב מרגי: יש לכם אי ודאות או חוסר ביטחון תעסוקתי.
<מירב אבן צור: לגמרי, לחלוטין.
<מירב אבן צור: אי אפשר לדעת איך אני אתחיל שנה, אי אפשר לדעת איך אני ממשיכה חודש הבא.
<מירב אבן צור: אני לא יודעת.
<מירב אבן צור: יכול להיות שיירדו שלושה תלמידים, יכול להיות שזה הולך, אין לי מושג מה קורה.
<קריאה: לא סגור בעליל.
יעקב מרגי: אבל אני חייב לברר את הדברים כדי לדעת למי לפנות, אנחנו, לא אני, לקדימה מדע או למחברי המכרז, למשרד החינוך.
מיכל בירן: האמת שיש די אשמה בשביל כולם.
<מירב אבן צור: אני מרגישה שאין אחריות כלפינו.
<מירב אבן צור: זאת אומרת, אין שום מחויבות כלפינו.
<מירב אבן צור: אתם תשבו, תחכו, תקבלו עבודה, תקבלו.
<מירב אבן צור: לא תקבלו, יופי.
<מירב אבן צור: זאת אומרת אין אחריות כלפינו, אין הבנה שיש לנו - - -
יעקב מרגי: עכשיו אני אהיה הקטגור שלך, בסדר?
יעקב מרגי: לצורך העניין, עם כל הכבוד, את חתומה בחוזה עם קדימה?
<מירב אבן צור: כן.
יעקב מרגי: ידעת שזה חוזה שעתי?
<מירב אבן צור: כן, ידעתי שזה חוזה שעתי.
יעקב מרגי: אז לכאורה אין לך מה להלין על - - -
מיכל בירן: מה זאת אומרת?
יעקב מרגי: את רוצה, אני אתן לך רשות דיבור ותאמרי מה את רוצה.
יעקב מרגי: אנחנו בשבועיים של חופש הביטוי, תנו לנו להשתחרר קצת.
<מירב אבן צור: אנחנו עברנו מהזכיין הקודם.
<מירב אבן צור: הזכיין הקודם היה משהו קטן, מצומצם, המעסיק הכיר אותנו באופן אישי, כמעט כל אחד ואחד מהמורים.
יעקב מרגי: והיו חולים אז?
יעקב מרגי: או שמשרד החינוך היה קמצן?
<מירב אבן צור: היו חולים, לצערנו הרב, הלוואי ולא יהיו חולים בכלל בישראל ואנחנו נמצא תעסוקה אחרת, אבל היו חולים.
<מירב אבן צור: היה מצב שהעבודה חולקה באופן מסודר והיה ברור מה קורה פחות או יותר.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, רוצים להתבטא?
מיכל בירן: טוב.
מיכל בירן: דבר ראשון, מרגי, אני ממש מתנצלת שהתפרצתי לדבריך, אבל אני מתקוממת על הטיעון של "ידעת".
יעקב מרגי: אני רוצה להיות קטגור לצורך העניין.
מיכל בירן: בסדר, אני אומרת, זה מזכיר לי שהיו פה פיצולי משרות של העוזרים הפרלמנטריים, כל אחד מהם ידע שהוא מגיע ל- 40% או ל- 80% משרה, אבל הוא קיווה, זו הייתה הברירה שלו והוא קיווה שזה יגדל.
מיכל בירן: אז זה שאנשים תמיד מקווים או שאין להם ברירה, אי אפשר להשליך חזרה אליהם.
יעקב מרגי: אבל גם הם לא יכולים לבוא בטענות.
מיכל בירן: לא, אתה כן יכול לבוא בטענות, סליחה.
יעקב מרגי: למי אני יכול לבוא בטענות?
מיכל בירן: אני שניה רוצה לסיים את דבריי.
מיכל בירן: אם אתה חלש ומישהו מנצל את זה, הבעיה והאשמה היא על מי שניצל את זה, לא על מי שנוצל.
יעקב מרגי: אני מחפש את מי להאשים בזה.