GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: בוא נצא מתוך הנחה שלא נרצה אותך מאה אחוז, אני שואף, הלוואי מאה אחוז, אבל כשנותנים לך תשובה, נקסט, גמרנו.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם אפשר, בהמשך להערה של רויטל.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: להשאיר פתח כדי שיהיה קל יותר להוסיף בעתיד מסגרות המשך ככל שתהיינה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לכתוב אולי 'לרבות', לכתוב אולי, אני לא יודעת אם אפשר לעשות את זה בתקנות, שהשר יוסיף בצו מסגרות המשך.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: פשוט להותיר פתח קטן לאפשרות של מסגרות המשך נוספות.
יעקב מרגי: ריבונו של עולם, האויב של הטוב מאוד, את יודעת מה הוא.
יעקב מרגי: אז למה אני צריך עכשיו - - - חזקה על משרד ממשלתי שעושה תיקון ש - - -
<רויטל לן כהן: אדוני, משנות ה-80 אנחנו תקועים בתיקונים שהם לא עושים בדברים אחרים בחינוך, אז מה, היום אני - - -
יעקב מרגי: שי, אתה יכול להתייחס?
יעקב מרגי: אתה רוצה להשאיר פתח?
<אילן שי: דיברנו על זה, שר בצו, ונדמה לי ששאלנו את זה, אני והדס, בזמנו כשעבדנו על התקנות ואמרו לנו שאי אפשר, זאת אומרת שאי אפשר בתקנות - - -
יעקב מרגי: ביצה שעתידה להיוולד.
<איילת דיין: אני מתחברת לדברים שרויטל ואביבית אמרו, אבל בנוסף יש מסגרת שקיימת ולא מופיעה פה, כמו שיש מסגרות של משרד הרווחה לילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית יש מסגרות דומות לילדים עם אוטיזם והן קיימות ופועלות, אז צריך להכניס אותן.
<רויטל לן כהן: ויש גם מסגרות לילדים - - -
יעקב מרגי: רגע, אתם כבר יודעים מה להגיב, אני רוצה קודם כל שזה יחלחל.
יעקב מרגי: הדברים עוד לא נחתו לקרקע, מה ההתפרצויות האלה?
<אילן שי: ילדים אוטיסטים מסיימים את הלימודים במשרד החינוך ברבע לחמש.
<איילת דיין: לא כולם.
יעקב מרגי: יש לך דוגמאות?
<איילת דיין: כן, יש לנו מועדוניות, בדיוק כמו אותה מסגרת של ילדים עם מוגבלות שכלית והתפתחותית יש מועדוניות גם לילדים עם אוטיזם.
<איילת דיין: לא כל הילדים עם אוטיזם מסיימים ברבע לחמש, יש כאלה שיש להם קיצור יום והם הולכים למועדוניות של משרד הרווחה, לדוגמה בבאר שבע יש לנו מבית ספר רעים, הם הולכים בצהריים למועדונית של משרד הרווחה.
יעקב מרגי: אני אשאל את השאלה.
יעקב מרגי: שמעון, נתתם דעתכם, אתם יודעים לדבר בין המערכות, בין המשרדים?
<שמעון אבני: אני יכול להתייחס?
יעקב מרגי: למה פניתי אליך?
<שמעון אבני: אה, בסדר.
יעקב מרגי: כשלא פונים אתה מתייחס, כשאני פונה אליך אתה מבקש רשות?
<שמעון אבני: טוב.
<שמעון אבני: יש עבודה גדולה שאנחנו עושים עם משרד הרווחה.
<שמעון אבני: חוץ ממך יש עוד נציגי רווחה?
<אדוארד וייס: כן.
<שמעון אבני: את הילה אני מכיר.
<שמעון אבני: אנחנו עושים עבודה עם משרד הרווחה.
<שמעון אבני: יש 50 מיליון שקל לדעתי לא יספיקו, אבל יש 50 מיליון שקל שאנחנו הולכים להסיע ילדי רווחה שהיום מסיעים פיגור - - -
<רויטל לן כהן: לא פיגור.
<שמעון אבני: סליחה, איך קוראים לזה?
<שמעון אבני: מוגבלות שכלית בינונית ומוגבלות שכלית עמוקה.
<שמעון אבני: עכשיו בסדר, רויטל?
<שמעון אבני: אלה שתי האוכלוסיות היחידות שהיום מוסעות למועדוניות רווחה.
יעקב מרגי: באמצעותכם?
<שמעון אבני: נמצא תקציב של עוד 50 מיליון שקל שאנחנו עושים כרגע עבודה עם הרווחה, של להסיע את כל הילדים שדיברה - - -
יעקב מרגי: למסגרות המשך?
יעקב מרגי: טוענת איילת מאלו"ט, היא אומרת שזו מסגרת קיימת היום והיא לא מופיעה בתקנות.
<שמעון אבני: לא, היא לא קיימת היום, היא לא - - -
<איילת דיין: מה זאת אומרת?
<איילת דיין: הילדים הולכים אליה.
יעקב מרגי: היא תהיה קיימת?
<איילת דיין: הילדים הולכים, הן קיימות.
<איילת דיין: המסגרת עצמה קיימת.
<שמעון אבני: לא אני מסיע.
יעקב מרגי: רגע, משרד הרווחה.
<אדוארד וייס: רק רציתי לציין.
<אדוארד וייס: יושבת לידי הנציגה של השירות לאוטיסטים בתוך המשרד.
<אדוארד וייס: קודם כל במשרד שלנו, מלבד האגף של מוגבלות שכלית התפתחותית, יש לנו גם את השירות לאוטיסטים וגם אגף השיקום.
<רויטל לן כהן: ואלה שאין להם אגף.
יעקב מרגי: רגע, אני לא רוצה הרצאות מלומדות.
יעקב מרגי: תן לי, אני אכוון אותך.
יעקב מרגי: אני ניהלתי דיונים מהבוקר, בלי הפסקה של דקה, אני לא קצר רוח כמוכם, תקשיבו, אני רוצה להיות ממוקד בדיון.
יעקב מרגי: אני אכוון אותך.
יעקב מרגי: עלתה כאן סוגיה של מסגרת המשך, הרי לו יצויר שהילד האוטיסט, שמדברת עליו איילת, לא היה במסגרת חינוכית והוא צריך ללכת למסגרת שלך, היית לוקח אותו מהבית.
יעקב מרגי: האם אתם יודעים לקחת אותו ממסגרות של - - -
<אדוארד וייס: הנציגה של השירות לאוטיסטים, אני אתן לה להשלים.
<קרן קרדי: שלום.
<קרן קרדי: בזמנו כאן בוועדת הכנסת התקבלה החלטה, ניתן אישור של האוצר להסדיר הסעה שלישית לילדים שמבקרים במועדוניות שלנו, של משרד הרווחה, ואנחנו ממש לאחרונה העברנו למשרד החינוך את הרשימות של כל הילדים שאנחנו מבקשים להסדיר עבורם הסעה שלישית והם עדכנו אותנו שהנושא בטיפול.
<קרן קרדי: אני מקווה שבקרוב מאוד - - -
יעקב מרגי: שמעון, זה חוזר אליך.
יעקב מרגי: תקשיב, אלה מסגרות קיימות, אנחנו בתיקון תקנה ויש תקציב.
יעקב מרגי: אתם עושים עבודת מטה, אני חושב שראוי, וההערה במקום, שמסגרת כזו תיכנס.
<שמעון אבני: אני מסכים איתך, אני רק אומר שה-50 מיליון שקל לא יספיקו להסיע את כל הרשימות שהם - - - אם אני אכתוב - - -
<רויטל לן כהן: אבל זה לא רלוונטי, כי בית המשפט קבע.
יעקב מרגי: רויטל, אני לא אתן לך רשות דיבור מעכשיו.
<שמעון אבני: בית המשפט לא קבע, רויטל.
<שמעון אבני: אני אומר, אם יחסר, בטוח יחסר כסף, כי בניתוח הראשוני שעשינו, זה לא יספיק - - -
יעקב מרגי: אתה אומר שאם אתה מכניס את זה - - -
<שמעון אבני: אז אם אני מכניס את זה כתקנה - - -
יעקב מרגי: זה מחייב אותך.
<שמעון אבני: בוודאי שזה מחייב.
יעקב מרגי: אתה מתחייב בגמר העבודה לבוא לכאן, לתקן, להכניס אותה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שיש גם מועדוניות לילדים עם עיוורון.
<שמעון אבני: כל ילד - - -
יעקב מרגי: זה כולל הכול.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כי אחרת תהיה אפליה בין ילדים ש - - -
<שמעון אבני: כל מועדונית.
יעקב מרגי: כולל הכול.
יעקב מרגי: הוא אמר לך כולל הכול, כל מסגרת שלישית.
יעקב מרגי: אני זוכרת את הדיונים שהיו כאן בכנסת בסוגיה הזאת.
<אדוארד וייס: אני רק מציע שמשרד החינוך יהיה בקשר איתנו בנושא הזה כדי שנסכם מה זה מסגרת המשך של משרד הרווחה, בסדר?
<רויטל לן כהן: בגלל זה אנחנו אומרים שצריך לתקן את ההגדרה הזו.
<קריאה: למה שלא יהיה פשוט כל מסגרת - - -
יעקב מרגי: לא, הוא אמר, מבחינה משפטית לא עושים תקנה על דבר שאולי ייוולד.
<קריאה: רשימה סגורה זה בעייתי.
יעקב מרגי: מיצינו את הדף הזה.
יעקב מרגי: בבקשה, שי.
<רויטל לן כהן: אדוני, בכל זאת אנחנו מבקשות להדגיש שאנחנו חושבות שהיה אמור להיות הגדרה יותר פתוחה ולא כל כך סגורה ומצמצמת.
יעקב מרגי: שמעתם.
יעקב מרגי: אני מכריע ואני חושב שאי אפשר לשים בתקנה הגדרה מאוד מופשטת.
<אילן שי: זכות לקבל הסעה.
<אילן שי: ילד עם מוגבלות זכאי להסעה כאמור בסעיף 2(א) לחוק אם התקיים בו אחד מאלה: הוא תלמיד במוסד לחינוך מיוחד או בכיתת חינוך מיוחד בבית ספר רגיל שוועדת השמה קבעה את זכאותו לחינוך מיוחד בשל אחת או יותר מהלקויות הבאות: (א) כל סוגי המוגבלות השכלית (פיגור); (ב) לקות על רצף התקשורת – ASD; (ג) הפרעות נפשיות; (ד) שיתוק מוחין או נכות פיזית; (ה) חירשות או כבדות שמיעה; (ו) עיוורון או לקות ראייה.
<אילן שי: הוכח להנחת דעתו של המנהל, בעקבות פניית הרשות המקומית כי מפאת מגבלה בכושרו הגופני, השכלי, הנפשי או ההתנהגותי הוא אינו מסוגל לנסוע בכוחות עצמו לבית הספר אליו שובץ בכפוף לאמור בתקנות 2(א) ו-2(ד) והוא נזקק להסעה; הזכאות היא למשך קיומה של המגבלה.
<אילן שי: זכאות להסעה כאמור בתקנת משנה (א) תהיה רק למוסד חינוך באזור הרישום שאליו שובץ ילד עם מוגבלות כדין לפי חוק לימוד חובה, התש"ט-1949, חוק חינוך ממלכתי התשי"ג-1953, או חוק חינוך מיוחד, התשמ"ח-1988.
<אילן שי: שיבצה הרשות המקומית מיוזמתה באישור המנהל את התלמיד במוסד חינוך שאינו באזור הרישום כמענה לצרכיו, לא יפגע הדבר בזכאותו להסעה לפי תקנת משנה (א).
<אילן שי: נזקק ילד עם מוגבלות, כאמור בתקנת משנה (א), במהלך יום הלימודים לנסוע למוסד חינוך שהוא חווה חקלאית, מרכז ימי, מרכז טכנולוגי-מקצועי, מרכז מחוננים, או למוסד חינוך וכיוצא בזה, ולימודים אלה הם חלק בלתי נפרד מתכנית הלימודים במוסד החינוך שבו הוא לומד – כוללת זכותו להסעה גם הסעה למוסדות חינוך כאמור.
<אילן שי: תלמיד עם מוגבלות הזכאי להסעה לפי תקנת משנה (א) זכאי להסעה ממוסד החינוך אל מסגרת המשך.
<קריאה: הסיפור של שתי נסיעות ירד?
יעקב מרגי: למה ככה?
יעקב מרגי: אנחנו נעשה מימין לשמאל, נגיע אלייך.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לסעיף 2(א), בתור התחלה, לגבי היקף הזכאים להסעה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: הסעיף הזה למעשה מעגן את הקיים, הוא מעגן את מה שקבוע בחוזר מנכ"ל, לדעתנו בניגוד לזכות שקבועה בחוק שקובעת שכל ילד שאינו מסוגל לנסוע בכוחות עצמו ונזקק להסעה זכאי להסעה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: על העניין הזה, למען ההגינות אני אומר שגם בעניין הזה מתקיים בג"צ, כלומר יש עתירה תלויה ועומדת לצד העתירה על השילוב, אבל אני כן אבקש לחזור לעניין הזה לכשתתקבל החלטה, כי גם הנושא של השילוב לא נכנס כאן, כי יש כאן זכאות רק לחינוך מיוחד, למי שבעצם עבר ועדת השמה, וגם, שוב, מה שקבוע בחוזר מנכ"ל, שזה לפי מוגבלות שמוציא ילדים עם משכל גבולי, מוציא ילדים עם עיכוב התפתחותי, מוציא ילדים עם תסמונות נדירות ועוד ילדים שלא נכנסים ברשימה - - -
יעקב מרגי: שהם היו היום?
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לא, זה מה שאני אומרת, הם לא נמצאים היום, אבל זה לא אומר שהם מסוגלים לנסוע בכוחות עצמם ולא נזקקים - - -
<רויטל לן כהן: זה לא אומר שהם לא צריכים את הזכות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: שוב, הזכות מוקנית למי שלא מסוגל לנסוע בכוחות עצמו - - -
יעקב מרגי: אני רוצה לומר, לגבי סוגיית השילוב, זה יחזור על עצמו - - -
<רויטל לן כהן: לא מדברים על השילוב.
יעקב מרגי: את מוכנה להקשיב?
<רויטל לן כהן: אבל זה לא היה - - -
יעקב מרגי: אבל את מוכנה פעם אחת לפתח תרבות דיון?
יעקב מרגי: עוד לא סיימתי, את כבר יודעת מה אני רוצה לומר?
יעקב מרגי: סוגיית ילדי חינוך מיוחד ששולבו, אני רושם את זה לעצמי כהערה במשא ומתן שלי עם המנכ"לית ועם השר, לפני גמר תיקון התקנות, במידה שנגיע להבנות אז כל סוגיית השילוב תיכנס.
יעקב מרגי: אני מתייחס למה שאמרה עורכת דין אביבית, אני רוצה לדעת מי קבע שהלקויות האלה שמניתם בתקנות בסעיף 2(א)(א), על איזה בסיס זה נקבע?
<שמעון אבני: עוד פעם, זה היסטוריה, זה המון שנים.
<שמעון אבני: אגב, מה שאומרת אביבית הוא נכון, זאת אומרת ישבה ועדה במשרד וקבעה איזה לקויות - - -
יעקב מרגי: מתי ישבה ועדה?
<שמעון אבני: מזמן, לא הצלחתי למצוא, חיפשתי את הפרוטוקולים האלה כי רציתי - - -
יעקב מרגי: אני מודה לך על הכנות - - -
<רויטל לן כהן: בוא אני אספר לך - - -
יעקב מרגי: רגע, את לא לבד פה, את לא בת יחידה.
יעקב מרגי: אני לא אתן לך רשות דיבור.
יעקב מרגי: מאחר שיש אחרות שעושות את זה יותר טוב ויותר ידידותי ממך, סליחה, אני אדלג עלייך.
יעקב מרגי: סליחה שאני נוקשה.
יעקב מרגי: אם אין לך התחשבות, ואני אומר לך, היה לי שיקול דעת לבטל את כל הדיונים היום, לא ביטלתי בגלל החשיבות של התקנות, אנחנו מחכים לזה הרבה זמן ואת לא משתפת פעולה.
<שמעון אבני: הילדים האלה, עומדת להם הזכות לעלות לוועדה מרכזית, לוועדת חריגים לצורך העניין, ולקבל הסעה.
<שמעון אבני: - אגב, אנחנו מאשרים עשרות ילדים בחודש, אותם מהילדים שציינה אביבית, לבוא ולהגיד עכשיו - - - הם לא נכנסו פה, אוקיי, זה כל המאות מיליונים שדיברתי, הם לא פה, זאת אומרת אם רוצים זה תחשיב חדש, זה סיפור חדש.
יעקב מרגי: שמעתי, נגבש דעה בסוף.
<יוליה בן משה: אני רוצה להתייחס לוועדת החריגים.
<יוליה בן משה: יוליה בן משה, מנכ"לית כל הזכויות, אמא לילד עם מוגבלות קשה.
<יוליה בן משה: אני משלימה ומתייחסת למה שאתה אומר, לנושא של ועדת חריגים - - -
<שמעון אבני: את צריכה לדבר אליו, אני - - -
<יוליה בן משה: אוקיי, אני אדבר בקול רם.
יעקב מרגי: שומעים אותך, בסדר.
יעקב מרגי: הנדסת האנוש פה בסדר.
<יוליה בן משה: ועדת חריגים היא זכות שאינה ידועה להורים, היא זכות שאינה ידועה לרשויות מקומיות וזה אינו - - -
יעקב מרגי: אנחנו נגיע אלייך.
יעקב מרגי: שלטון מקומי, אני אגיע אלייך.
<יוליה בן משה: אני מדברת על עשרות מקרים שאני מעבירה למשרד החינוך של ילדים עם עיכוב התפתחותי, תסמונות נדירות, שהם לא זכאים על פי התקנות האלה וועדות החריגים, למיטב האינפורמציה שלי יש ההורים מחכים להם חודשיים, לפעמים שלושה, עד אז מישהו חוטף התמוטטות עצבים, כולל אני, וזה לא פתרון.
<יוליה בן משה: אי אפשר שיהיה פתרון של ועדת חריגים.
<יוליה בן משה: שנייה.
<יוליה בן משה: הנושא של תסמונות נדירות ועיכובים התפתחותיים, זה תחום חדש.
<יוליה בן משה: בזמנו הילדים האלה או היו מתים מתי שהוא והורים היו משאירים אותם בבית חולים והיום הם מגדלים אותם.
<יוליה בן משה: אי אפשר להתייחס למשהו שנכתב לפני 30 שנה.
יעקב מרגי: יוליה, הבנו.
יעקב מרגי: אני אסכם - - -
<יוליה בן משה: חייב פתרון אחר לנושא הזה.
יעקב מרגי: בסוף הסבב נתייחס, נראה איך אנחנו מתמודדים עם זה.
יעקב מרגי: זאת צורת הדיון, בדיוק ככה אני רוצה את הדיון.
יעקב מרגי: החוכמה לא נמצאת רק אצלנו ורק אצלם, אנחנו צריכים אתכם, אבל צריך לעשות את זה - - -
<יוליה בן משה: טוב, תודה, קיבלתי.
<אדוארד וייס: כמה הערות טכניות, רק לגבי תקנה 2(א)(א), הסוגים השונים, ה-(א) צריך להיות ילד עם מוגבלות שכלית התפתחותית, כפי שאמרתי, לא כל סוגי המוגבלות השכלית, כי זה לא תואם את החוק.
<אדוארד וייס: דבר שני, ה-(ב) מתייחס לילד עם אוטיזם, צריך להיות ילד עם אוטיזם, או על הרצף האוטיסטי.
<אדוארד וייס: אני מציע ליועץ המשפטי של משרד החינוך לדבר איתי כי יש לנו כבר הגדרות טכניות של הדברים האלה כדי ל - - -
יעקב מרגי: זו אחת המסקנות לגבי סוגי המוגבלויות.
יעקב מרגי: איפה שהמציאו את הגלגל לא צריך לחפש אותו.
יעקב מרגי: אני ממליץ, יכול להיות שמשרד הרווחה והשירותים החברתיים, אני לא תופס ראש בשינויים שעבר המשרד הזה, איך הוא מוגדר, יכול להיות שהם כבר עשו עבודת מטה, גם בסוגיה הזו של הגדרת מוגבלויות.
יעקב מרגי: כדאי לבחון - - -
<שמעון אבני: אני חושב שכולנו צריך לדבר באותה שפה, זה טוב לכולנו.
יעקב מרגי: יפה, אני שמח, לקראת סוף הניסוחים תשבו ותתמקדו.
יעקב מרגי: המרכז לשלטון מקומי.
יעקב מרגי: אביבית, מיד נחזור אלייך.
<נועה בן אריה: רק הערה אחת לנוסח שלא כל כך ברורה לי, בסעיף קטן (ד) בסעיף (2), 'או למוסד חינוך כיוצא בזה', האם אנחנו לא יוצרים כאן איזה שהיא הגדרה מאוד עמומה שפותחת פתח רחב מדי לפרשנות מבחינת הביצוע בפועל בשטח?
<מירב ישראלי: לדעתי המשמעות של זה היא מוסד חינוך אחר שהוא לומד בו כחלק מהתכנית החינוכית שלו, והדוגמאות, אין להן שום משמעות למעשה.
<נועה בן אריה: זאת אומרת שאם זה המצב, לדוגמאות אין שום משמעות.
<מירב ישראלי: נכון, אני מסכימה.
<נועה בן אריה: אם אכן מוציאים את הילד במסגרת יום הלימודים שלו למסגרת נוספת אז בואו נקרא לילד בשמו.
<מירב ישראלי: זאת המשמעות בנוסח הנוכחי.
יעקב מרגי: במקרה הזה, בשונה ממה שאמרתי, הפוך, הייתי שם את זה.
<נועה בן אריה: היית שם את סעיף הסל?
יעקב מרגי: גם וגם, גם 'כיוצא בזה'.
<מירב ישראלי: אפשר להגיד, אבל למעשה המשמעות היא - - -
<נועה בן אריה: אם המטרה היא שאנחנו בעצם בכל מצב שבמהלך יום לימודים, אנחנו לא מדברים על מסגרת המשך, אלא במהלך יום הלימודים, שבה הילד נזקק ללימודים מחוץ למערכת בבית ספר אחר או במוסד אחר, וזה קורה כלפי כולם, לא משנה איזה סוג מוסד, אז אין לי צורך בדוגמה מכיוון שאני מחויבת לעשות את זה כלפי כלל המוסדות.
<נועה בן אריה: אינני יודעת.
יעקב מרגי: כדי להבין את 'כיוצא בזה' את חייבת לשים את הסל, את משווה את זה לזה.
<נועה בן אריה: לא, הייתי מתקנת את הכול, הייתי כותבת - - -
יעקב מרגי: אם הבנתי טוב את הרציונל של הסעיף הזה, לו יצויר שמחר מערכת החינוך מייצרת פלטפורמה נוספת, כמו של המחוננים, במסגרת אוניברסיטאות, זרקו עכשיו, משרד החינוך החליט, זו מסגרת שהתלמיד זכאי לה, זה 'כיוצא בזה', היא לא רשומה ב - - -
<מירב ישראלי: לא, אבל זה לא מוסד חינוך.
יעקב מרגי: אם זה פעולה של מוסד חינוך שהוא שולח - - -
<מירב ישראלי: אוניברסיטה זאת שאלה.
<שמעון אבני: הוא נתן דוגמה את האוניברסיטה.
יעקב מרגי: אולי הדוגמה לא טובה, אבל לא יצויר - - -
<שמעון אבני: אבל כל מוסד אחר חינוכי שזה מופיע בתכנית הלימוד, זה ה'כיוצא בזה'.
יעקב מרגי: אני חושב שפה זה מכיל יותר מהרשימה וצריך להשאיר את זה.
<מירב ישראלי: אין בעיה להשאיר את הרשימה, רק אין לה הרבה משמעות.
<אילן שי: אני מסכים עם ההערה של אדוני.
<אילן שי: התפיסה שלנו כאן הייתה שיש כאן משהו שגם מגביל את האפשרויות בזה שמדובר במוסד חינוך עם סמל מוסד, שבו מתבצעת פעילות שהיא חלק מתכנית הלימודים הרגילה ש - - -
יעקב מרגי: שזה לא המוסד החינוכי הרגיל שלו, אבל הוא זכאי להשתתף בפעילות של אותו מוסד.
<מוטי אדרי: לגבי ועדת החריגים, בגלל זה התחלנו את כל הבלגן הזה.
<מוטי אדרי: כל שנה מחכים עד שמתחילה שנה, רק אחרי חודשיים אחרי תחילת השנה יש את הוועדה ועד שמאשרים את זה עוד חודש לוקח שלושה חודשים ובינתיים הילדים בבית.
<מוטי אדרי: יש ילדים ששלושה-ארבעה חודשים כל שנה אנחנו לא מתחילים את הלימודים.
יעקב מרגי: תודה רבה, ונתייחס לקראת סיום ה - - -
<מירב ישראלי: יש לי גם שאלה, איפה ההתייחסות האופרטיבית לוועדת חריגים מעבר להגדרה?
<שמעון אבני: יש פה סעיף על ועדת חריגים.
<מירב ישראלי: אבל זה לא מופיע ב-2, איך זה מחבר?
יעקב מרגי: גם אם זה מופיע, איך אתה מחבר את זה?
<קריאה: זה מופיע בסעיף 3, על הליווי.
<מירב ישראלי: לא, אבל לגבי ההסעה, לא לגבי הליווי.
<קריאה: נכון, אין התייחסות.
<מירב ישראלי: אני אומרת, חסר לגבי ההסעה את ההתייחסות לוועדת החריגים ויכול להיות שהפתרון הוא בהכנסת מנגנון גם ועם זמנים אולי.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כן, כמה הערות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: קודם כל לגבי הפרעות נפשיות, בחוק טיפול בחולי נפש יש הבדל בין הפרעות נפשיות למחלות נפש, שלדעתי פשוט צריך לתת הגדרה אחת רחבה יותר, שזה יהיה ברור שזה מגיע לכל הילדים עם הקשיים הנפשיים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זאת נקודה אחת.
יעקב מרגי: את יכולה למקד לסעיף?
<אביבית ברקאי-אהרונוף: סעיף 2(א)(ג).
<אביבית ברקאי-אהרונוף: הפרעות נפשיות, שזה יהיה ברור שזה לכלל הילדים עם הקשיים הנפשיים ולא רק לילדים עם הפרעות נפשיות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש ילדים עם מחלות נפש שזו הגדרה שונה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בחוק טיפול בחולי נפש יש התייחסות שונה להפרעות נפשיות ולמחלות נפש.
יעקב מרגי: תתמקדו בהגדרות.
<מירב ישראלי: צריך לעדכן את ההגדרות של הלקויות.
יעקב מרגי: בגדול, לעדכן הגדרות של הלקויות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: עוד נקודה, בסעיף קטן (ב), 'הוכח להנחת דעתו של המנהל בעקבות פניית הרשות המקומית כי הילד אינו מסוגל', זו גם הערה שעלתה כאן, אני חושבת שצריך שיהיה איזה שהוא קשר ישיר בין ההורה בלי השחקן האמצעי הזה של הרשות המקומית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם היום הפנייה לוועדת חריגים היא דרך הרשות המקומית וזה לפעמים בעצם תוקע ומעכב עוד יותר את התהליך הזה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם כבר אני מדברת על ועדת החריגים ואתם אומרים שממילא אתם - - -
<שמעון אבני: את רוצה שהורה יפנה למשרד החינוך?
<אביבית ברקאי-אהרונוף: שהורה יפנה ולא דרך הרשות המקומית.
<שמעון אבני: זה לא יקרה.
<רויטל לן כהן: לא יקרה?
<רויטל לן כהן: ואם הרשות המקומית, יש לה אינטרס כלכלי לא לאסוף את הילד?
יעקב מרגי: שאלת, תקבלי תשובה.
יעקב מרגי: שאלת במתפרצת - - -
<שמעון אבני: תמיד תוכלי להגיד, ואם למשרד החינוך יש אינטרס לא לעשות?
<רויטל לן כהן: זה נכון.
יעקב מרגי: הנה, דוגמה.
יעקב מרגי: עם כל הוותק שלכם אתם נופלים למלכודות.
יעקב מרגי: היה ראוי שתענה בצורה הכי - - - מי שצריך היה לקפוץ זה לא אתה, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: מי שצריך לקפוץ פה זה השלטון המקומי.
יעקב מרגי: רבותיי, למרות השעה, תנסו להיות צלולים.
יעקב מרגי: יש פה רציונל, שמעון, אבל מצד שני יש פה רציונל של ההורים.
יעקב מרגי: ההורה צריך לפנות, אם הכתובת - - - צריך לומר, בסוף בסוף מי שמבצע, מי שמאשר את זה - - -
<מירב ישראלי: זה משרד החינוך.
יעקב מרגי: אבל באמצעות מי?
יעקב מרגי: באמצעות - - -
<מירב ישראלי: לא, אבל צריך להגיד, ההגדרה של ועדת חריגים, צריך לחזור לזה היא 'ועדה שמינה המנהל הכללי של משרד החינוך מבין עובדי משרדו - - -
יעקב מרגי: איפה את אוחזת?
<מירב ישראלי: בהגדרה, 'לדון במחלוקות בין האחראים על הילד עם מוגבלות לרשות מקומית'.
<מירב ישראלי: זאת אומרת שצדדים לדיון זה ההורים והרשות המקומית.
<מירב ישראלי: עכשיו כאן אתה נותן רק לרשות המקומית אפשרות לפנות.
<מירב ישראלי: אין סיבה, אם שני הצדדים צריכים לזה אז צריך לשות הגדרות לגבי ועדת חריגים איך היא פועלת, מי רשאי לפנות, מי זה - - - אם ההורה הוא בעצם כפוף, שבוי של הרשות המקומית זאת בעיה.
יעקב מרגי: אני משכלל, יש רשויות מקומיות שעושות את עבודתן נאמנה בפתיחות ובשקיפות ואפילו, אתה יודע מה, גם ביתר, מעבר למה שמוטל עליהן הן עושות, יש רשויות מקומיות שמתנהלות, מה לעשות, לא כולן אותו דבר, ולא יצויר שהיא לא מקבלת מענה ברשות המקומית, לא בא לו טוב בעיניים, אין לו כספים, אין לו מנגנון, יש לו סדרי עדיפויות אחרים, איך הורה מתמודד?
<שמעון אבני: ההורים פונים אליי, יש המון פניות של הורים.
<שמעון אבני: אז מה, אנחנו מתעלמים?
<שמעון אבני: אבל עכשיו להגיד שהורה יעבוד מול משרד החינוך בוועדת חריגים, זה לא יהיה.
<רויטל לן כהן: למה הורה יכול לבקש ועדת השמה - - -
יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי בוודאות שיש במשרד החינוך כתובת להורה בסוגיית ההסעות?
<שמעון אבני: יש כל הזמן פניות לפניות הציבור, יש גוף שזה כל התפקיד שלו בחיים.
יעקב מרגי: תקשיב, בחינוך מיוחד אין פניות ציבור.
<רויטל לן כהן: אנחנו עובדים בבירוקרטיה שלכם?
<שמעון אבני: ונראה לך שאני עובד ב - - -
<רויטל לן כהן: אתה עובד ציבור, אני לא עובד ציבור.
יעקב מרגי: שמעון, תקשיב.
יעקב מרגי: אני מצפה ממך למשהו אחר, אתה נציג משרד ממשלתי, למה אתה נכנס לזה?
יעקב מרגי: צריך להיות מנגנון, הורה לא צריך ללכת לאיבוד.
יעקב מרגי: זה עלה פה בוועדה, הורה לילדים עם צרכים מיוחדים, אתה יודע מה?
יעקב מרגי: פנתה לרשות המקומית, אישרו לה את ההסעה, יש תקלות, אתה הרגולטור עליה, אתה מתקצב את הרשות המקומית.
יעקב מרגי: לא יודע אם זה מוגדר בתקנה, אם לא יהיה מוגדר בתקנה שיש להורה אפשרות לפנות אתה צריך לייצר.
יעקב מרגי: כמה ילדים מוסעים במערכת החינוך יש?
<אבנר עורקבי: החינוך המיוחד.
יעקב מרגי: אל תפריע לי, כמה?
<שמעון אבני: אני לא זוכר את המספר המדויק, אבל - - -
יעקב מרגי: אבל אלפים, נכון?
<שמעון אבני: אלפים, ודאי.
יעקב מרגי: אתה מבין באיזה מציאות ההורים נמצאים?
יעקב מרגי: זה עולה בדיון הזה, בכל דיון שמתעסקים עם הילדים המיוחדים זה עולה פעם אחר פעם, חוסר האונים הזה.
<שמעון אבני: אנחנו מבטלים את הרשות המקומית.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לבטל.
<שמעון אבני: אני חושב שזו טעות.
יעקב מרגי: לא, שמעון, אני מסכים איתך - - -
<שמעון אבני: אני חושב שאם אני אעשה את זה יהיו הרבה דברים אחרים שאני לא אוכל לעשות.
יעקב מרגי: אני מסכים איתך, אני לא רוצה להחליף את הרשות המקומית, אני רוצה שתייצר לי למצבים שאין להורה מענה מהרשות המקומית איך הוא פונה אליך לקבל סעד מול הרשות המקומית.
יעקב מרגי: איך עושים?
<קריאה: זה מה שעושים ב - - -
<קריאה: אבל לא בצורה מסודרת.
יעקב מרגי: רגע, אני לא עושה את זה טוב?
<קריאה: אתה עושה את זה מצוין.
יעקב מרגי: אז למה להפריע לי?
יעקב מרגי: תקשיבו, הזמן הוא מוגבל, עוד מעט הישיבה מסתיימת ואני אעשה עוד ישיבה ועוד ישיבה.
<קריאה: בעזרת ה'.
יעקב מרגי: מי אמר?
יעקב מרגי: נציג האוצר אמר בעזרת ה'?
יעקב מרגי: האוצר, הזמן עובד לטובתו, ההורים לא.
יעקב מרגי: שמעון, אתה מבין את הרציונל?
יעקב מרגי: תרשום לי את זה, אני מבקש לדיון הבא לתת לי מענה, תבחנו.
<רויטל לן כהן: עוד על הסעיף הזה.
<רויטל לן כהן: זה נאמר ואני רוצה לחדד שוב, לא יעלה על הדעת במדינת חוק שהתקנות מצמצמות את החוק בצורה כזאת.
<רויטל לן כהן: החוק קבע זכאות, באיזה זכות התקנות האלה מצמצמות - - -
יעקב מרגי: על מה את מכוונת?
<שמעון אבני: על הילדים ה - - -
<רויטל לן כהן: על הרשימה הסגורה הזאת.
<שמעון אבני: היא רוצה לפתוח את זה לכל הלקויות.
יעקב מרגי: שמעון, לא.
יעקב מרגי: לא הבנתי, למה את מכוונת?
<רויטל לן כהן: הרשימה הסגורה הזו, סעיף 2(א)(א), סעיפים קטנים (א) עד (ו) מצמצמת את החוק.
יעקב מרגי: אבל דיברנו והוחלט שהם בוחנים, יכול להיות שיש - - -
<רויטל לן כהן: אבל, אדוני, אני לא מתכוונת לוועדת החריגים.
יעקב מרגי: את רוצה שבתקנה יהיה כתוב על פי מה שבחוק?
<רויטל לן כהן: אני רוצה לא לצמצם את החוק, אני רוצה להתנהג בהתאם לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות ולא לייצר אפליה בין ילד לילד.
יעקב מרגי: תודה, בלי נאומים.
יעקב מרגי: שי ומשרד המשפטים, ההגדרה הזו בסעיף (א)(א) מצמצמת את החוק?
<מירב ישראלי: ההגדרה בחוק לילד עם מוגבלות היא 'אדם מגיל 3 עד 21 שמחמת ליקוי בכושרו הגופני, השכלי, הנפשי או ההתנהגותי אינו מסוגל לנסוע בכוחות עצמו ונזקק להסעה'.
<מירב ישראלי: זאת ההגדרה בחוק.
<מירב ישראלי: והשר רשאי לעדכן - - -
<הדס אגמון: העמדה המקצועית של משרד החינוך, אני שמה בצד את הוויכוח על השילוב, שרשימת הלקויות האלה מגדירה את הילדים שהצרכים שלהם - - -
יעקב מרגי: זו פרשנות לסעיף בחוק.
יעקב מרגי: את סוברת שזה מצמצם, נכון?
<רויטל לן כהן: אני רוצה להסביר למה.
<רויטל לן כהן: לא הייתה מעולם, מעולם, הוא לא סתם לא מצא פרוטוקולים, מעולם לא הייתה ועדה מקצועית פדגוגית שבאמת ישבה וחשבה מי הוא אותו ילד.
<רויטל לן כהן: מה שהיה - - -
יעקב מרגי: אבל הבנו.
<רויטל לן כהן: לא, אבל אני רוצה להגיד את זה לפרוטוקול.
<רויטל לן כהן: מה שהיה זה שעמותות עם כוח ישבו מול משרד החינוך ורק הילדים של העמותות האלה נכללים פה.
<רויטל לן כהן: ילדים שאין להם הגדרות, כל מיני מחלות יתומות, כל מיני, לא נמצאים פה.
<רויטל לן כהן: ובבקשה, תפסיקו לקרוא לזה לקויות, הילדים לא מקולקלים, הם לא לקויים, יש להם מוגבלויות.
יעקב מרגי: תדוני אותנו לכף זכות, גם אם אנחנו הולכים לאיבוד בהגדרות, כולנו פה עם הבנה וחמלה - - -
<רויטל לן כהן: אבל לא יכול להיות שבגלל טעות היסטורית ולחץ פוליטי היסטורי אנחנו נקבע את זה בחקיקה.
יעקב מרגי: למה את קופצת מנושא - - - אני מתייחס למשהו אחר.
יעקב מרגי: כולם פה שואפים ורוצים להתייחס לילדים האלה בצורה הכי רגישה והכי נכונה.
יעקב מרגי: אז לפעמים טעות בהגדרה ואנחנו משתנים והמודעות הולכת וגדלה וזה טוב שכך ואם מישהו פה אמר את זה, זה לא מכוונה זדונית.
יעקב מרגי: הערה צריכה להיות גם במתינות.
יעקב מרגי: שמעון, הסוגיה הזו של המוגבלויות, אם היא לא עדכנית, ואתה בעצמך אמרת שזה משהו ישן והדברים השתנו, בואו תעשו עבודה לישיבה הבאה, תעשו סינכרוניזציה עם משרדים אחרים, אם נעשתה שם עבודה ויש - - -
<רויטל לן כהן: הנציבות.
יעקב מרגי: את רוצה שאני אתבטא על הנציבות?
יעקב מרגי: גם היא בהתהוות, לאט לאט, יש להם את הקשיים האובייקטיביים של עצמם.
יעקב מרגי: אני רושם לי לישיבה הבאה, נתייחס גם לזה, לעדכון הרשימה או ההגדרה.
<אילן שי: זכאות לליווי.
<אילן שי: האחריות לביצוע הליווי לילד עם מוגבלות הזכאי לקבלו חלה על הרשות המקומית שבתחום שיפוטה הוא גר.
<אילן שי: ילד עם מוגבלות זכאי לליווי של מלווה אם הוא אחד מאלה: ילד עם מוגבלות כאמור בתקנה 2(א)(1), שאופיין בוועדת ההשמה באחד מאלה: אדם עם הפרעה נפשית; אוטיסט; אדם שסובל מהפרעות התנהגות קשות; בעל מוגבלות שכלית עמוקה; בעל מוגבלות שכלית קשה; בעל מוגבלות שכלית בינונית;
<קריאה: אין את המילה 'בעל', יש את המילה 'עם'.
<מירב ישראלי: בסדר, זה - - -
<קריאה: לא, זה בחוק.
<מירב ישראלי: כן, הניסוח, נצטרך עוד לעבוד עליו.
יעקב מרגי: בסדר, אנחנו עובדים על זה, לכן התכנסנו כאן.
יעקב מרגי: קחי מקל, תרביצי לנו.
<רויטל לן כהן: אבל, אדוני, זה גם אותו דבר, זה שוב מצמצם.
<רויטל לן כהן: זה בדיוק ההמשך למה - - -
יעקב מרגי: תנו לו רק לקחת אוויר, לסיים את ההקראה.
<אילן שי: משותק מוחין או בעל נכות פיסית קשה; ועדת חריגים החליטה שהוא זכאי לליווי.
<אילן שי: במקרים חריגים אם התלמיד זקוק, בשל מצב רפואי, לקבל טיפול פולשני, יכול המנהל לאשר מלווה אישי לביצוע פעולות טיפוליות ובלבד שהמלווה יעבור הכשרה במוסד רפואי לפי הוראות משרד הבריאות שתאפשר לבצע טיפול פולשני כאמור.