GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יהלי בן עמי ויטנברג: אז יש פה תמונה של חתן וחתן, הם אמורים להגיד שזה לא מתחבר, כלה וכלה לא מתחבר וכלה וחתן להקיף בעיגול – מתחבר.
<מיכאל זאידל: אבל זה בי סקסואליות, אז הם ממשיכים ב-בי סקסואליות.
<יהלי בן עמי ויטנברג: בסדר, כן, ואפשר לומר וליפייף ואולי זו תהיה התשובה של המפקחת, כי מרכז ניר כץ שלח ביקורת למפקחת על הכימיה ועדיין לא קיבלנו התייחסות.
<יהלי בן עמי ויטנברג: אולי היא תגיד בי סקסואלי.
<יהלי בן עמי ויטנברג: לא נראה לי אבל.
<יהלי בן עמי ויטנברג: אז זו רק דוגמא, באמת.
<יהלי בן עמי ויטנברג: לא חסרים גם ייצוגים.
<יהלי בן עמי ויטנברג: אין מספיק ייצוגים של נשים בתחום מגדר.
<יהלי בן עמי ויטנברג: אתם יודעים מגדר ונטייה מינית זה בא ביחד.
<יהלי בן עמי ויטנברג: אפשר להכניס דוגמאות משמעותיות למערכת החינוך.
<יהלי בן עמי ויטנברג: תסכים איתי אושרה, יש מספיק פמיניסטיות, נשים נהדרות שעשו את התהליכים ויש מספיק גברים נפלאים שלא בדיוק לפי התפיסה המגדרית המקובלת, שעושים דברים נפלאים.
<יהלי בן עמי ויטנברג: צריך להנכיח את זה.
<יהלי בן עמי ויטנברג: די.
<יהלי בן עמי ויטנברג: להכניס את זה לכל דבר.
<יהלי בן עמי ויטנברג: לעודד כתיבת עבודות באזרחות, להכניס לספרות, להכניס לקטעי קריאה, לספר על פוליטיקאיות, על מדינאיות.
<יהלי בן עמי ויטנברג: לעשות את העבודה כמו שצריך, כי אנחנו באמת מאמינות שזהו.
<יהלי בן עמי ויטנברג: זה השלב הבא.
<יהלי בן עמי ויטנברג: חוש"ן כמגזר שלישי שעומד עכשיו מהצד, בא ומאתגר את המערכת ואומר קדימה, שזה יהיה באמת נן-אישיו.
מירב בן ארי: אתה רוצה להוסיף עוד משהו?
מירב בן ארי: דובר חוש"ן.
<מיכאל זאידל: אני רק רציתי להגיד משפט אחד.
<מיכאל זאידל: נשאל חבר הכנסת שמולי איך אנחנו פועלים.
<מיכאל זאידל: אני מיקי, דובר חוש"ן.
<מיכאל זאידל: אז שנה שעברה פעלו ממצפה רמון שבדרום עד תל חי שבצפון ועד גננים וגננות שהכשרנו בתל אביב, הרצלייה, מודיעין וחולון והיד עוד נטויה ורק תנו לנו עבודה.
מירב בן ארי: בבקשה גברתי, חברת הכנסת גרמן, יושבת ראש שדולת הלהט"ב, המשותפת איתי.
יעל גרמן: אנחנו כאן שלוש יושבות ראש שדולה לפחות, וישנן עוד, מרב מיכאלי ושרן השכל.
יעל גרמן: קודם כל אני רוצה לברך.
יעל גרמן: בעיני זה יום משגע והראייה שעומדים בחוץ ומנסים להיכנס.
יעל גרמן: אני חייבת לומר ולהרגיע – כולם עכשיו נכנסו, אבל כמובן שלא כולם ייכנסו לכל האירועים, כי ברגע שהחדר מלא, אז החדר מלא.
יעל גרמן: תראו, האמת היא שאנחנו מציינות בשדולה שלנו את השנה השנייה, אבל אני באה מוועדת חוץ וביטחון, ששם היה עוזי אבן, שסיפר לנו שבשנת 1993 הוא עשה את המהפכה הראשונה, כאשר הוא בא ואמר שאותו כהומוסקסואל דחו בצבא.
יעל גרמן: הוא דיבר אז עם רבין שהיה אז ראש הממשלה ועם איתן הבר, שהיה עוזרו, והם ביחד ניסחו את הקוד ואת התקנון שמאפשר שילוב של הומוסקסואלים בצבא.
יעל גרמן: זאת אומרת מה שאני רוצה לומר, אנחנו נמצאים במהלכה של מהפכה שהתחילה לפני 24 שנים.
יעל גרמן: אין לי ספק ויהלי תיארה כאן באמת את הרגע המאד מאד מרגש של התקנה, שסוף סוף יצאה לדרך ואת המיליון וחצי שקלים, אבל אין לי ספק שבמהלך היום אנחנו גם נשמע הרבה מאד פגמים ובעיות ודאגות.
יעל גרמן: לדעתי יש לנו עדיין הרבה יותר בעיות והרבה יותר תסכולים והרבה יותר צער וכעס מאשר רגעי נחת, אבל אני רוצה לשדר פה אופטימיות ולבוא ולומר שלמרות שהחוקים שאנחנו נעלה מחר קרוב לוודאי שלא יתקבלו וזה תסכול נורא, ולמרות שאנחנו עדיין מוצאים יותר ביטויים הומופובים גם בצבא, גם בכדורגל, גם בבתי הספר.
יעל גרמן: למרות זאת אנחנו עשינו צעד גדול ומדינת ישראל היא אחת מהמדינות המתקדמות.
יעל גרמן: אפילו בארצות הברית פיגרו אחרינו.
יעל גרמן: אז לכם, לבני הנוער שנמצאים כאן, אני רוצה למסור מסר של תקווה, ששינוי עושים לאט לא בבת אחת, ושינוי עושים עם המון תקווה בלב - - -
דב חנין: מי שרוצה ללכת רחוק, צריך להיות מוכן גם ללכת לאט.
מירב בן ארי: היום יש לך הרבה משפטים.
יעל גרמן: תמיד יש לו.
יעל גרמן: מה זה, דב?
מירב בן ארי: גם עניין הפרושים והצדוקים.
יעל גרמן: דב לא נמצא בשדולה, אבל הוא בשדולה.
מירב בן ארי: תמיד.
יעל גרמן: הוא מלווה אותנו לאורך כל השנים יותר מאשר אנחנו.
יעל גרמן: הוא נמצא כאן עם הקהילה.
יעל גרמן: אני רוצה לומר שאת כל השינויים שאנחנו רצים לעשות ואנחנו נציב לעצמנו יעדים ונציב לעצמנו רף מאד מאד גבוה, אנחנו נעשה אותם.
יעל גרמן: ואני בטוחה שגם נצליח, כי יש כאן כוח אדיר.
יעל גרמן: הכוח שלכם מצד אחד, הכוח שלנו בבית המחוקקים, גם בקואליציה ואין לי ספק שעם נחישות ובאמת עם אמונה ויעד וחזון, אנחנו נצליח להביא לכך שבסופו של דבר, אולי בעוד חמש שנים, אולי בעוד עשר שנים, לקהילה יהיו זכויות שוות.
מירב בן ארי: אמן.
מירב בן ארי: חברת הכנסת מיכל רוזין.
<יהלי בן עמי ויטנברג: יעל, באמת היום הזה הוא בזכותך, שנה שנייה וכל הכבוד.
<יהלי בן עמי ויטנברג: את ברשות השדולה.
<יהלי בן עמי ויטנברג: הערצה.
<יהלי בן עמי ויטנברג: כי באמת, בלעדיכם, בלי הדבקות ולא משנה מה היה ומאיזו שהיא דרך, לא עזבתם.
<יהלי בן עמי ויטנברג: יש שהצטרפו ויצאו.
<יהלי בן עמי ויטנברג: שלושתכן – גם מרב כמובן – נאמנות ותומכות לאורך כל הדרך במה שאפשר.
<יהלי בן עמי ויטנברג: מלווה.
<יהלי בן עמי ויטנברג: ושרן שהצטרפה בשנה האחרונה.
<יהלי בן עמי ויטנברג: זה נותן המון המון כוח.
מירב בן ארי: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.
מיכל רוזין: כן, לפעמים זה עובד לטובה.
מיכל רוזין: בוקר טוב ואני באמת נרגשת ותודה לחברותי ולדב על שיתוף הפעולה.
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד קודם כל הרמת להנחתה עם עוזי אבן, אחרת התכוונתי להתחיל במשהו אחר, אבל אני גאה לבוא מבית פוליטי, הבית של שולמית אלוני, ששינתה את המדינה הזאת בעניין הלהט"ב, אין בכלל ספק ומבית פוליטי שהצמיח שני חברי כנסת גאים ומה שנקרא הלכו בגאווה עם מי שהם והגיע ולכנסת ואני מאד גאה להיות חלק מהבית הזה, שתמיד מקדם את נושא זכויות הלהט"ב.
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד קלישאה, אפרופו קלישאות.
מיכל רוזין: אתם יודעים, קלישאה הופכת לקלישאה כנראה כי היא נכונה ואומרים אותה כל כך הרבה פעמים, אז היא הופכת לקלישאה.
מיכל רוזין: הכל מתחיל בחינוך ואני יודעת שזה נשמע כמו קלישאה, אבל אני עוברת פה בוועדות השונות ובסוף כל מה שאני חושבת – צריך לתקן פה וצריך לתקן פה ואפשר פה – בסוף הכל מתחיל בחינוך.
מיכל רוזין: כששואלים אותנו מה הטעם שאתן עושות ימי גאווה שהממשלה מפילה לכם את החוקים ואיך אתם מקדמות דרך זה משהו.
מיכל רוזין: אני מאד מאמינה במודעות ומאד מאמינה בלהביא את קהילת הלהט"ב לכנסת ולהביא את הנושאים הבוערים של הקהילה לכנסת.
מיכל רוזין: לדון בכל הוועדות, לקיים אירוע מרכזי, לדבר על זה במליאה.
מיכל רוזין: זה נראה לדור הצעיר היום אולי דברים שהם מובנים מאליהם וכבר בוער בהם להשיג הישגים גדולים יותר ואני בעד וגם אנחנו מתוסכלות כל שנה מהצעות שנופלות והיינו רוצות לראות יותר הישגים; אבל באמת אני מסתכלת 20 שנה אחורה, לתחילת דרכי הפוליטית כעוזרת פרלמנטארית עם יעל דיין, שיזמה את יום הגאווה הראשון בכנסת ועברתי איתה את כל התלאות בדבר הזה, ואני אומרת לכם, תמיד צריך להסתכל על חצי הכוס המלאה, להסתכל קדימה, שני צעדים קדימה.
מיכל רוזין: יש גם צעדים אחורה, אבל כל הזמן להסתכל.
מיכל רוזין: ותודה לך שנתת את החלק המלאה והנכון.
מיכל רוזין: הכל מתחיל בחינוך.
מיכל רוזין: בסופו של דבר, אם נעשה חינוך מהגיל הקטן, אם צוותי ההוראה, צוותי החינוך יהיו מודעים, ידעו להתייחס לזה שילד אחד קורא לשני הומו, שיש בריונות כלפי קהילת הלהט"ב, שיראו את הדברים האלה, רק לראות ולא כמו שאומרים לי עד היום, חברה צעירים, הם פשוט מסתובבים.
מיכל רוזין: המורים, המורות, פשוט מסתובבות הצידה, הן כאילו לא שומעות, הן כאילו לא רואות.
מיכל רוזין: הן לא יודעות איך להתמודד.
מיכל רוזין: הן צריכות כלים.
מיכל רוזין: העולם לא מתחלק לרעים וטובים.
מיכל רוזין: חלק מהרוע הוא מבורות.
מיכל רוזין: הוא מחוסר ידע וצריך לתת כלים וצריך לתת ידע.
מיכל רוזין: ואני חושבת באמת שהרבה מאד מהדברים שעכשיו מתקיימים בדיונים – עכשיו הייתי בוועדת הפנים על יחס המשטרה ויחס הצבא, וכל אחד מהדברים היו נפתרים בחינוך.
מיכל רוזין: אם כל אחד מאותם שוטרים, מפקדים, אנשי רפואה, אנשי רווחה – יקבלו את החינוך הזה, יקבלו והכל מתחיל במערכת חינוך ואנחנו נמשיך להתעקש שהם יקבלו את זה גם בהכשרה המקצועית שלהם, כי כל רופא צריך לראות את הקהילה.
מיכל רוזין: כל עובד סוציאלי, כל שוטר, כל נותן שירות, צריך לראות.
מיכל רוזין: ברגע שאתה רואה, אתה מתייחס אחרת.
מיכל רוזין: אני מתנצלת על מרוץ השליחים שאנחנו רצים.
מירב בן ארי: תודה רבה לחברת הכנסת רוזין.
מירב בן ארי: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור למנדי מיכאלי, מנכ"לית איגי.
מירב בן ארי: בבקשה מנדי, את כבר ותיקה פה, קצר ולעניין.
<מנדי מיכאלי: אני בזמנים.
<מנדי מיכאלי: תודה רבה מירב.
<מנדי מיכאלי: גם אני רוצה לפתוח קודם כל בלהודות לך וליושבות בחדר על עבודה בהתמדה בלתי נלאית לאורך השנים האחרונות וזה מאד מאד מורגש מהצד שלנו, אני יכולה להגיד וזה מאד מאד מוערך.
<מנדי מיכאלי: הייתי רוצה גם להתחיל ממקום אופטימי.
<מנדי מיכאלי: יושב לידי מקס, שהיום עושה שירות לאומי באיגי.
<מנדי מיכאלי: עד לפני שנה הוא היה בתיכון בקריית אונו ורצינו לשם שינוי – יש כאן
<מנדי מיכאלי: בנייר העמדה וגם כאן
<מנדי מיכאלי: את המחקר אקלים האחרון של איגי משנת הלימודים האחרונה.
<מנדי מיכאלי: מסקנות לא יותר טובות ממחקר האקלים הבית ספרי מלפני ארבע שנים.
<מנדי מיכאלי: יש מקומות שבהם המצב הולך ומתדרדר.
<מנדי מיכאלי: יש יותר להט"בופוביה בבתי הספר, פחות מרחב בטוח, יותר תלמידים שמדווחים על מורים ומורות שגם כן מעירים הערות להט"בופוביות ולא תורמים לסיטואציה.
<מנדי מיכאלי: ההערכה שלנו היא שזה קשור לזה שיותר בני נוער יוצאים מהארון במרחב הבית ספרי, אז הם גם סופגים יותר אש, אבל רצינו לפני עוד חצי דקה שאני אקח בשביל כמה בקשות לדברים שאפשר לעשות קדימה, לתת למקס את רשות הדיבור ולתת לו לשם שינוי הזדמנות לתת דוגמא חיובית לבית ספר שיודע לקבל יציאה מהארון ולעשות ממש עבודה בשטח בשביל לייצר מרחב בטוח.
<מנדי מיכאלי: אז זה יכול לקרות והנה דוגמא חיה.
מירב בן ארי: בבקשה, מקס.
<מקס עילם: היי.
מירב בן ארי: מקס, מה שם המשפחה שלך?
<מקס עילם: מקס עילם.
מירב בן ארי: ואתה בשירות לאומי?
<מקס עילם: ואני בשירות לאומי באיגי.
<מקס עילם: אני בן 19, בשירות לאומי באיגי.
<מקס עילם: אני במקור הגעתי מתיכון ממלכתי שמאד לא הסתדרתי בו.
<מקס עילם: לתיכון הממלכתי שלי אני בקושי הגעתי, כי הרגשתי במצב נפשי כל כך לא טוב, שלא יכולתי להגיע, לא יכולתי לאפשר את זה לעצמי.
<מקס עילם: באיזה שהוא שלב, כדי כן ללמוד וכן להצליח להתמודד עם זה, עברתי לבית ספר דמוקרטי ובבית הספר הדמוקרטי הכל היה שונה.
מירב בן ארי: איפה בארץ הוא נמצא?
<מקס עילם: דמוקרטי קריית אונו.
<מקס עילם: יש הרבה, אבל יש גם בקריית אונו.
מירב בן ארי: כן, בגלל זה שאלתי.
<מקס עילם: וכשעברתי לבית הספר הדמוקרטי בקריית אונו הייתה לי חונכת אישית, מורה שמלווה אותי אישית, שישר נתנה לי לדבר איתה.
<מקס עילם: שאלה אותי איך אני רוצה שהיא תפנה אלי.
<מקס עילם: ישר, כל מורה שלא פנה אלי נכון, היא שאלה אותי איזה מורים פונים אלי נכון ואיזה לא.
<מקס עילם: כל מורה שלא פנה אלי נכון היא דיברה איתו.
<מקס עילם: העליתי בפרלמנט בית הספר – כי בבית ספר דמוקרטי מחליטים דברים בפרלמנט בית הספר – העליתי בפרלמנט בית הספר הצעה לשירותים לא ממוגדרים.
<מקס עילם: ההצעה הזאת לא עברה, אבל מה שהיה חשוב בעיני זה הדיבור על זה.
<מקס עילם: זה העבודה שבית הספר היה מוכן לדבר על זה.
<מקס עילם: זה העובדה שכשהיו מפגשים של התיכון, אז היו מדברים על זה ולא סתם בקריית אונו היו שנה שעברה חמישה בני נוער טרנסים מחוץ לארון.
<מקס עילם: חמישתם היו בתיכון הדמוקרטי, שמונה 45 ילדים.
<מקס עילם: אני חושב שזה מדהים ואני מת על חינוך דמוקרטי ואני חושב שהוא יופי של חינוך וחינוך מדהים, אבל אני גם חושב שזה לא הוגן.
<מקס עילם: אני חושב שזה לא הוגן שבגלל שאני עברתי ובגלל שאני הייתי בבית ספר פרטי, אני יכולתי לקבל יחס שהולם אותי ויחס שמתאים לי וילדים אחרים לא יכולים לעשות את זה.
<מקס עילם: בבית ספר רגיל כאילו זו בכלל לא הייתה אפשרות.
<מקס עילם: המחנכת שלי ניסתה לשכנע אותי שאני לא באמת נמשך לבנות.
<מקס עילם: כאילו, במידה הזאת.
<מקס עילם: זה כאילו לא היה דבר שיכול לקרות.
<מקס עילם: אני, כשאני אהיה גדול אני רוצה לעסוק בחינוך.
<מקס עילם: אני רוצה - - -
מירב בן ארי: תגיד, מה אתה עושה היום בשירות הלאומי שלך?
<מקס עילם: אני מרכז מפעלים.
<מקס עילם: זאת אומרת אני אחראי על לוגיסטיקה של הרבה מאד דברים בארגון ואני עוזר בפיתוח תוכן טרנסי ואני מלווה את האג'נדה, את קבוצת המנהיגות של איגי.
<מיכאל זאידל: כל יכול.
מירב בן ארי: תמשיך ותצליח.
מירב בן ארי: אני רוצה לתת גם לבל כנציגה פעילה פה בוועדות של איגי.
<בל אגם: אני ממש לא אגנוב הרבה מהזמן כי מנדי תמשיך אותי.
מירב בן ארי: מנדי תסכם.
מירב בן ארי: בל אגם, איגי.
<יהלי בן עמי ויטנברג: מירב, נציג הבי פאן פולי גם, אם אפשר.
מירב בן ארי: רשום?
<יהלי בן עמי ויטנברג: רשום.
מירב בן ארי: על הכיפאק.
<בל אגם: אני לא אחפור יותר מדי, כי אני חושבת שאם יש את הדבר הכי חשוב שקורה כאן היום בוועדה הזאת, זה שנקשיב דווקא פחות לנו הגדולים והמנוסים ופחות אפילו לחברי הכנסת, נקשיב לנוער ולילדים שנמצאים כאן, כי הם היום חווים בעצם את מה שאנחנו צריכים לטפל בו.
<בל אגם: אני גם רוצה אגב, כמו כולם, לברך על היום הזה וגם לברך אותך אישית, מירב.
<בל אגם: גם אני כבן אדם אישי רוצה לברך אותך על שנה נפלאה שהיית שם בשבילי ובשביל הקהילה שלי וכל טלפון או צלצול שנתתי לך או תקציב או משהו, או נערות במצוקה, או שנערה נזרקה עכשיו מהבית, בין אם לקחת אותה או בנות שנמצאות באיזו שהיא מצוקה נפשית או כל דבר, תמיד צלצלתי אלייך וקיבלתי ישר כל מה שאני צריכה, בכל עזרה ואני באמת מודה לך על שנה שהתקרבת לקהילה שלי בצורה כל כך כל כך חזקה.
<בל אגם: אני כל כך מעריכה אותך.
<בל אגם: אני כל כך שמחה שככה התחברת לקהילה שלנו בדרך והשנה הזאת הצלת הרבה נפשות ואני עדה לזה.
<בל אגם: היית שם בשבילי גם בשעות לילה מאוחרות ורגעים קשים ונתת מענה עד הסוף ותודה רבה לך על זה, באמת.
<בל אגם: זה דבר שחשוב לי להגיד לך.
מירב בן ארי: תודה בל.
<בל אגם: מעבר לזה, כמובן אנחנו בארגון איגי מממשיכים ללוות ולטפל גם בנוער להט"ב וגם בנוער טרנסי.
<בל אגם: אנחנו בעצם הבית של המון נערים ונערות שנמצאים במצוקה נפשית, אלימות בבתי ספר, אלימות במשפחה.
<בל אגם: חוסר הבנה לפעמים של מערכת החינוך כלפי הקהילה והנערים שלנו.
<בל אגם: ויש איזה שהוא מקום, לא רק איגי, גם עוד ארגונים אחרים, אבל אני מדברת כרגע על ארגון איגי, שנותן לילדים האלה כמו פינה חמה, חברה, התפתחות אישית, קבלה עצמית.
<בל אגם: לפגוש אנשים שדומים לך.
<בל אגם: יש לנו כל כך הרבה פרויקטים בשביל כל כך הרבה נערים ונערות אצלנו בארגון, שנקווה שבאמת בשנה הקרובה הזאת נצליח להגדיל גם את התקציב שלנו ונוכל לתת ייעוד תקציבי לנוער להט"ב בתוך הארגון שלנו ולתת להם תקווה וכוח להמשיך הלאה.
<בל אגם: אני גם רוצה להגיד לכל הנערים והנערות שנמצאים כאן מסביב ואני רואה גם הרבה פנים חדשות שפשוט אתם צריכים לזכור וכמו תמיד אני תמיד חופרת ואומרת את זה, שאתם לא האנשים החלשים בחברה ואל תתנו לאף אחד להגיד לכם את זה שאתם האנשים החלשים בחברה.
<בל אגם: אתם לא חלשים.
<בל אגם: בן אדם שחלש לא בוחר באמת שלו ואתם בחרתם באמת שלכם.
<בל אגם: 90% מהאנשים בעולם חיים במסכות ואתם חיים באמת אחת גדולה ומגיע לכם כפיים על זה.
מירב בן ארי: מנדי, מילה אחת לסיום.
מירב בן ארי: בל אדם, תודה.
<מנדי מיכאלי: כן, אני רוצה לחזק את בל ולהוריד את זה לפרקטיקה.
<מנדי מיכאלי: אני חושבת שיש דברים שצריכים עוד לקרות גם במערכת החינוך הפורמאלית והבלתי פורמאלית.
<מנדי מיכאלי: זה שהתחילה עבודה, יש שולחן עגול של שפ"י, יש דברים שמתחילים להתגלגל ואני חושבת שבאופן טבעי זה מציף הרבה מאד מורכבויות ומאיר אור על דברים שהם עדיין מאד מאד בעייתיים במערכת החינוך.
<מנדי מיכאלי: למרות שיש התקדמות זה מאד מאד בולט ואנחנו עדיין צריכים-.
<מנדי מיכאלי: כאילו בא לי והכנו פה בנייר העמדה טבלאות על טבלאות של ועדות החינוך הקודמות, המסקנות, ההמלצות שעלו למשרד החינוך ומה שקרה ובעיקר מה שלא קרה.
<מנדי מיכאלי: אין שום המלצה שעברה למשרד חוץ מהתקנה, שכתבנו את זה לפני שלושה ימים.
<מנדי מיכאלי: אז אתמול זה יצא לפועל.
מירב בן ארי: לא, גם היה משהו לפני שהגעת שגם חשוב להגיד.
מירב בן ארי: כי ראיתי את הסיכום של הוועדה הקודמת, כי הוועדה הקודמת אגב פנתה למכללות להכשרת מורים באוניברסיטאות וזה נגיד כן ייכנס עכשיו.
מירב בן ארי: יהלי גם ציינה את זה.
מירב בן ארי: אז חשוב לומר שיש דברים מהמסקנות, חוץ מהתקנה של החינוך וזה גם לגבי האוניברסיטאות.
<מנדי מיכאלי: מעולה.
<מנדי מיכאלי: מצוין.
<מנדי מיכאלי: אז בקשה ראשונה זה שבסיכום של ההמלצות אנחנו נמליץ שכל ההמלצות שכבר המלצנו בשלוש השנים האחרונות יבוצעו.
<מנדי מיכאלי: זה יהיה נפלא.
<מנדי מיכאלי: במערכת החינוך הפורמאלית – זה דובר כאן – אנחנו צריכים עדיין המון הכשרות.
<מנדי מיכאלי: המורים לא יודעים איך לגשת לזה וגם בני הנוער צריכים לשמוע חינוך שהוא מגדרי, שהוא יותר פתוח, שמדבר על זהויות שונות ומגוונות.
<מנדי מיכאלי: במערכת החינוך הבלתי פורמאלית יש אותנו, ארגון הנוער הגאה, שעובד בכל הארץ.
<מנדי מיכאלי: אני רוצה לחזק את בל ועוד לקחת את זה צעד קדימה.
<מנדי מיכאלי: יש כאן סיטואציה.
<מנדי מיכאלי: אנחנו בתוך תקנת ארגוני הנוער.
<מנדי מיכאלי: היינו במשבר תקציבי בסוף שנה שעברה ואת מירב היית שחקנית מרכזית בזה שהמשבר הזה נפתר וזה רק נותן לנו זרקור על זה שאנחנו פשוט לא מסתדרות.
<מנדי מיכאלי: אין לנו מספיק משאבים לכמות הפעילות שאנחנו עושות ואנחנו לא בדיוק דומים לשאר ארגוני הנוער.
<מנדי מיכאלי: יש לנו עובדות סוציאליות במשרות מלאות.
<מנדי מיכאלי: יש לנו מדריכים שעוברים הכשרה פי ארבעה יותר זמן מכל ארגון נוער אחר.
<מנדי מיכאלי: אנחנו עושים פעילות שהיא ייחודית, כי צריך כאן מענה שהוא ייחודי.
<מנדי מיכאלי: מהמקום הזה היינו רוצים לבקש ושר החינוך דיבר בדצמבר במליאה, כשהוא ענה לשאילתה ואמר שיש בחינה של תקנה חדשה שמיועדת לחינוך של נוער להט"ב.
<מנדי מיכאלי: אז זה משהו שמאד היינו מבקשות להמליץ שזה יטופל ויתקדם.
<מנדי מיכאלי: אם אפשר גם לגבות בתאריכי ביצוע, זה בכלל יהיה נפלא.
<מנדי מיכאלי: וזהו.
<מנדי מיכאלי: נמשיך להתקדם ביחד.
מירב בן ארי: אוקיי, תודה רבה, מנדי.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את-.
מירב בן ארי: אתה חייב להגיד לי - - -
<שני פרוכטמן: שני.
מירב בן ארי: שני, נכון.
מירב בן ארי: פשוט זה שם מאד מורכב.
<שני פרוכטמן: אמא שלי העניקה לי אותו.
מירב בן ארי: לא, הארגון שלך, לא השם שלך.
<שני פרוכטמן: אה, הארגון שלי – הפורום הבי פאן פולי.
מירב בן ארי: זה.
מירב בן ארי: פה הייתה הבעיה שלי, לא עם שני.
<שני פרוכטמן: בסדר גמור.
<שני פרוכטמן: חשבתי שגם עם שני יעשו לי בעיות בחיים.
מירב בן ארי: שני זה שם נהדר.
<שני פרוכטמן: אפילו לא בחרתי אותו לעצמי.
<שני פרוכטמן: אני שני, אני בן 23.
<שני פרוכטמן: אני חבר הפורום הבי פאן פולי – ביסקסואלי, פולי סקסואלי, פאן סקסואלי וחבר בתנועת דרור ישראל.
מירב בן ארי: תנועה נהדר.
<שני פרוכטמן: תודה רבה.
<שני פרוכטמן: אני גר בבאר שבע, אני מחנך שם בבית ספר יסודי, מדריך.
<שני פרוכטמן: עכשיו אני בלב ליבו של מערך מגדר לשכבה ו'.
<שני פרוכטמן: שיעור ראשון היה על ההבדלים בין מין ומגדר.
<שני פרוכטמן: המשכנו למשפחות גאות עם שני הורים ממגדרים שונים או יותר משני הורים ואני ביסקסואל.
<שני פרוכטמן: הייתי כזה הרבה מאד שנים ואני עדיין.
<שני פרוכטמן: גדלתי במושבה שבה להיות ביסקסואל היה כמו להיות הומו.
<שני פרוכטמן: זה ממש בסדר, זה פשוט לא קיים.
<שני פרוכטמן: כולם ממש מקבלים את כולם, זה פשוט לא קיים וביסקסואליות באופן ספציפי פשוט לא קיימת.
<שני פרוכטמן: זאת זהות שנתפסת בחברה כלא לגיטימית, לא רלבנטית, לא אמיתית.
<שני פרוכטמן: פגשתי פעם אישה שניגשה אלי ואמרה – אתה ביסקסואל, זה אמיתי?
<שני פרוכטמן: אני אומרת שאני כזאת כבר שנים ואף אחד לא מאמין לי.
<שני פרוכטמן: אבל באתי לדבר על נוער ביסקסואלי, כי כחשבתי על מה אני רוצה להגיד לוועדה, חשבתי על שני הילד.
<שני פרוכטמן: חשבתי על כל הילדים כמוני שנמצאים בשאלות דומות, שלא יקבלו את התשובות שלהם בשום מקום, כי הזהות שלהם בלתי נראית.
<שני פרוכטמן: אני מתרגש, סליחה.
<שני פרוכטמן: מחקרים מוכיחים שנערים ונערות ביסקסואלים מרגישים חסרי תקווה.
<שני פרוכטמן: הרבה העידו על עצמם שהם לא מסוגלים לעשות יותר דברים מסוימים, כמו נגיד ללכת לבית הספר הממלכתי שלהם יותר.
<שני פרוכטמן: נוער ביסקסואלי הוא נוער אובדני יותר.
<שני פרוכטמן: נערים ונערות ביסקסואלים הם פי ארבעה בשיעור ההתאבדויות, זה נתון מטורף.
<שני פרוכטמן: הם נוטים-.
<שני פרוכטמן: סליחה.
<שני פרוכטמן: אני מתרגש, מה אני אעשה?
<שני פרוכטמן: להתמכר לחומרים ממכרים בשכיחות של יותר מפי שניים מנוער הטרוסקסואלי.
<שני פרוכטמן: הם נמצאים בארון יותר, כי בשום שלב לא אמרו להם שהזהות שלהם פשוט אמיתית.
<שני פרוכטמן: וזה הכל מתחיל בחינוך.
<שני פרוכטמן: אם כשמדברים בבית הספר על הקהילה ידברו על הקהילה ההומו-לסבית או על הקהילה הלהט"בית, על כמה מקום יתנו לנער/נערה ביסקסואלים, לזה שהם נמשכים ליותר ממגדר אחד, לזה שהם - - -, זה ממש נשמע מעט, התקציב.
<שני פרוכטמן: זה רק להעביר עוד שיעור, זה רק להעביר עוד שיעור.
<שני פרוכטמן: זה רק להעביר עוד הכשרה.
<שני פרוכטמן: זה ישנה באמת חיים של ילדים שיושבים עכשיו בבית ומפחדים להגיד מי הם, לעצמם ולהורים שלהם ולמורים ולמורות שלהם.
<שני פרוכטמן: זה תלוי באיך יגיבו היועצות בבית הספר, כשתלמיד תצא מולן מהארון ויגידו לה אז אולי את רק חושבת על בנות שהן נחמדות, רק מעריצה אותן, אבל את בעצם נמשכת לבנים?
<שני פרוכטמן: כתבנו כל מיני המלצות על להגביר את תשומת הלב הממסדית לסוגים של בריונות על רקע זהות מגדרית ומינית.
מירב בן ארי: שני, בוא נעשה את זה קצת יותר פרקטי, כי יש לנו ממש דקה.
מירב בן ארי: מול מי אתה עובד מבחינת משרד החינוך?
<שני פרוכטמן: במשרד החינוך אני מדריך בבית ספר יסודי, אבל זה אני כאדם פרטי.
<שני פרוכטמן: הפורום הבי פאן פולי הוא חלק מהאגודה הארצית של האגודה למען הלהט"ב ואנחנו פועלים בתוכה.
<שני פרוכטמן: נושא המצעד או אירועי הגאווה השנה הם הקהילה הביסקסואלית ועל כן מצאנו לנכון להגיע לכמה שיותר ועדות ולדבר פעם ראשונה את עצמנו.
<שני פרוכטמן: זהו.
<שני פרוכטמן: לעודד ולעדכן תכנים של חינוך מיני ומגדרי, שידבר גם על זהות מולטי סקסואלית, לחקור.
<שני פרוכטמן: אנחנו צריכים עוד מחקר.
<שני פרוכטמן: אנחנו צריכים להבין איפה הילדים האלה נמצאים ומה קורה איתם.
<שני פרוכטמן: לדאוג שכל אנשי החינוך בחינוך הפורמאלי והבלתי פורמאלי, היועצות, ידענו שזאת זהות אמיתית.
<שני פרוכטמן: אני נמשך לשני מגדרים ויותר וזה בסדר לגמרי.
<שני פרוכטמן: אני לא צריך להרגיש אשם על זה או לא טוב וגם החניכים שלי.
<שני פרוכטמן: לשים לב לבריונות ספציפית על רקע ביסקסואלי ועל מה זה עושה לילדים.
<שני פרוכטמן: להוציא חוזר מנכ"ל על הנוער הביסקסואלי ולהגיד מתוך המחקרים מה המצוקות שלהם.
<שני פרוכטמן: והכי פשוט, להשתמש בשפה מכילה.
<שני פרוכטמן: אני לא חלק מהקהילה ההומו לסבית בהכרח.
<שני פרוכטמן: אני חלק מהקהילה הלהט"בית וה-ב' זה לא בני ברית, זה ביסקסואלים.
מירב בן ארי: תודה שני, תודה רבה.
מירב בן ארי: בבקשה, פלג ממעברים.
מירב בן ארי: נו, אלישע הצליח להיכנס?
<פלג בר-לב: אלישע לא כאן.
מירב בן ארי: חשבתי שהוא בכניסה.
<פלג בר-לב: שמי פלג מארגון מעברים.
מירב בן ארי: מה שם המשפחה שלך?
<פלג בר-לב: שלך.
<פלג בר-לב: פלג בר לב מארגון בעברים בתפקיד של מדריכת נוער כרגע.
מירב בן ארי: אז לפנות אלייך בנקבה?
<פלג בר-לב: כן.
<פלג בר-לב: קודם כל אני רוצה להודות על כל העבודה המדהימה שנעשית פה בכנסת לטובת הקהילה, כמו מה שדב חנין דיבר עליו, החוק למניעת אפליה על רקע זהות מגדרית.
<פלג בר-לב: הבעיה היא שהרבה פעמים בפועל הדברים האלה לא מיושמים.
<פלג בר-לב: אחת הדוגמאות העיקריות זה ההפרדה המגדרית בבתי הספר בנושאים של שירותים ומלתחות, שיעורי ספורט, קוד לבוש, לינה בטיולים.
<פלג בר-לב: יש לנו פה נייר עמדה בנושא וגם נשמח לחלק אותו אחר כך למי שירצה.
<פלג בר-לב: ההפרדה המגדרית הזו בעצם מבטאת ביטול של הזהות המגדרית של התלמידים.
<פלג בר-לב: זה גורם קודם כל למצוקה נפשית, כמו שמקס דיבר פה.
<פלג בר-לב: הרבה פעמים יוצאת מזה מצוקה נפשית וגם הדבר מעביר מסר לתלמידים אחרים, לפיו אין צורך לכבד את ה - - -
<פלג בר-לב: 20.
מירב בן ארי: ומה את עושה היום?
<פלג בר-לב: מדריכת נוער.
מירב בן ארי: במעברים.
<פלג בר-לב: זה מעביר מסר לתלמידים אחרים שאין צורך לכבד את הזהות המגדרית.
<פלג בר-לב: ובאמת מנתונים מסקר החינוך שעשינו, עולה ש-70% מהתלמידים הטרנסג'נדרים סובלים מבריונות במערכת החינוך.
<פלג בר-לב: ובאמת במעל ל-50% מהמקרים לא מכבדים את הזהות המגדרית שלהם בהפרדה המגדרית.
<פלג בר-לב: ההמלצה שלנו במקרה הזה זה באמת ליצור תקנות.
<פלג בר-לב: כמו שקבע בית המשפט העליון, אי הכרה בזהות המגדרית של הפרט כמו שהוא רואה אותה, היא פגיעה בזכות לשוויון וגם אין שום מניעה חוקית מלבצע את זה.
<פלג בר-לב: כלומר כל מה שצריך לעשות זה ליצור תקנות בנושא שיקבעו את ההפרדה המגדרית.
מירב בן ארי: תודה רבה פלג.
מירב בן ארי: לא צריך מחיאות כפיים, כי גם אין לנו זמן ומעכשיו גם לא אומרים עלי מילה, רק על הנושא.
מירב בן ארי: עמית צוק, בבקשה.
מירב בן ארי: אם אנחנו בעניין של טרנסג'נדר, כבר עשינו פה, למרות שחשוב לומר ששנה שעברה זה היה הנושא.
מירב בן ארי: השנה הנושא הוא ביסקסואלים, אבל מאד מאד חשוב לי להמשיך את הקו של הטרנסג'נדרים, כי זה נושא שגם באופן אישי מעניין אותי וגם - - -
<קריאה: זה גם טרנסג'נדר וגם ביסקסואלי.
מירב בן ארי: ביחד.
<קריאה: אפשר גם וגם.
מירב בן ארי: אפשר הכל.
מירב בן ארי: בטח בנושא של היום.
מירב בן ארי: בבקשה, עמית.
<עמית צוק: טוב, קודם כל אני טרנסג'נדרית, אבל הנושא פה הוא חינוך ולא טרנסג'נדרים.
<עמית צוק: אני רוצה להגיד שמניסיון שלי, אני הורה לשלושה ילדים שנמצאים כרגע במערכת החינוך.
<עמית צוק: במערכת החינוך מבחינתנו בפריפריה, יש את הרושם שמנהלי בתי הספר מתנהלים כאוטונומיה משלהם.
<עמית צוק: הם מנהלים את יחידת הלימוד שלהם כמו שהם רואים לנכון, כמו שהם מוצאים לנכון.
<עמית צוק: אין שום גוף שנותן הוראה חד משמעית איך הם צריכים לטפל במקרים כאלה ואחרים וברוב המקרים מנהל בית הספר מנסה להיות הרבה יותר נחמד לראש העיר מאשר לאנשים שמעליו במשרד החינוך ואם בית הספר נמצא במקום שבו יש ראש עיר שהוא הומופוב, התלמידים באותו בית ספר הם בבעיה גדולה מאד.
<עמית צוק: אני אתן לכם דוגמא.
<עמית צוק: כשאני יצאתי מהארון כינסנו את כל סגל בית הספר, המנהלת, היועצת, מחנכות הילדים וסיפרנו להם את הסיפור שלנו ואחרי שהם אספו את הלסת מהרצפה הם הנהנו בראש והצענו להם כל עזרה אפשרית שיכולה להיות, בין אם לדבר בבית הספר, שאני אדבר בבית הספר, שאני אדבר בכיתה, שפסיכולוגית מטעמנו תיכנס לבית הספר.
<עמית צוק: אמרנו לנו הכל יהיה בסדר, הכל יהיה בסדר.
<עמית צוק: כמה חודשים אחרי זה, הבת האמצעית שלנו הגיעה הביתה ואמרה ששני ילדים באו אליה ואמרו לה שאם זה היה קורה לאבא שלהם הם היו מתאבדים.
<עמית צוק: אנחנו חשבנו שכשילד בן 12 אומר שהוא רוצה להתאבד צריך לערב את סגל בית הספר וניגשנו למנהלת בית הספר וסיפרנו לה את הסיפור והתשובה שקיבלנו ממנהלת בית הספר, היא שמדובר בשני דובי חורף שהתעוררו משנתם ובשביל שני דובונים לא צריך להעיר את כולם.
<עמית צוק: אפשר לטפל בשני הדובונים האלה ולהמשיך כרגיל.
<עמית צוק: בטיול בית הספר האחרון שהיה לבן שלי, שהוא בכיתה י"א והוא קצת יותר גדול, אחד הילדים פנה אליו ואמר לו – אתה קוקסינל כמו אבא שלך.
<עמית צוק: אני גאה מאד בילדים שלי שמסוגלים להתמודד עם הדברים האלה, כי הם חזקים והם מגיעים מבית חזק, אבל לא כולם מסוגלים להתמודד עם הדברים האלה, וחשוב שתדעו שסגל בית הספר, נכון להיום, לא נותן מענה.
<עמית צוק: יועצות בית הספר, שצריכות להיות אלה שהן הכתובת לילדים האלה, בין אם הם להט"בים או בין אם הם ילדים להורים להט"בים, לא מבינות שום דבר בנושא.
<עמית צוק: בתי הספר לא רוצים להיכנס לנושא.
<עמית צוק: אני אישית פניתי עם הרצאה שאני מעבירה לעשרות בתי ספר, לא להעביר לתלמידים, כי פה כבר צריך בירוקרטיה של משרד החינוך.
<עמית צוק: לדבר לסגל.
<עמית צוק: בחדר המורים לעשות הרצאה.
<עמית צוק: שום דבר.