GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רחל טייטלבום: נניח.
יעקב מרגי: נתמחר את זה על קוצו של יו"ד, נחשב את השעות, אמרנו הצהרת כוונות הייתה מתחילה, לא נפגע ולא נוסיף מטלות, בר מינן, למורים, שמא איזה שערה אחת משערותיהם תיפול, אבל אפשר לבחון את הסוגיה הזאת?
<רחל טייטלבום: ברור, צריך לעשות.
יעקב מרגי: אני אגלה לכם סוד, אני תושב של מועצה אזורית, אתם יודעים מה?
יעקב מרגי: אל תפלו מהכיסא, הבן שלי בכיתה י"א והוא לא לומד בימי שישי.
<רחל טייטלבום: נכון, יש הרבה בתי ספר.
יעקב מרגי: והשמים לא נפלו.
<רחל טייטלבום: יש להם מכסת ימי למידה.
<רחל טייטלבום: יש להם מכסת ימי למידה, נכון.
יעקב מרגי: יש מכסה, בסדר, אבל זה יום שישי אחד בחודש, לפעמים זה פעמיים בחודש, אבל את רואה שאפשר, כשרוצים אפשר.
<קריאה: זה לא כזה נורא.
<רחל טייטלבום: סליחה, את נהנית מהחופשות של המורים?
יעקב מרגי: סליחה, הדו שיח, אני מבקש לא להעיר, בסדר?
יעקב מרגי: הדו שיח הוא לא ביניכם.
יעקב מרגי: אני בא ואומר, גם כשנתנו במועצות האזוריות, יש לי ספק, אני לא יודע אם בכלל באו עם המורים בהידברות ואמרו אם אתם נותנים בתמורה.
יעקב מרגי: הערכתי, לא ביקשו תמורה.
<רחל טייטלבום: כל האמירה והמדיניות של המשרד זה שכל שינוי או כל באמת סוויץ' של המערכת יבוצע יחד עם ארגוני המורים, וכן, שזה כפוף להסכמי שכר.
יעקב מרגי: חסר לכם שלא, הוא ישבית את הטיולים והוא ישבית את זה, אוקיי.
יעקב מרגי: אבל אני שואל שאלה, לזה אני מצפה ממך גב' רחל טייטלבום, אני מצפה ממך, האם משרד החינוך חושב להוביל מהלך, אנחנו לא רוצים חד צדדי, חושב להוביל מהלך לאור הצרכים של המשפחה הישראלית ולאור הקולות שנשמעים, לא רק היום, כל שנה זה עולה ועולה ועולה לסדר היום הציבורי ונגנז.
יעקב מרגי: האם אתם בשלים ומוכנים והולכים לעשות מהלך מול המורים אכן לתכנן את שנת הלימודים אחרת?
יעקב מרגי: הרי הקולות של אסרו חג לא נולדו היום, לא נשמעו רק כאן, הקולות של ל"ג בעומר.
יעקב מרגי: הקשרים למיניהם, ההזויים לפעמים, חופשה שנתית ארוכה של העל תיכוניים, 70 יום, של היסודי 60 יום, האם משרד החינוך מתכונן לעשות עבודת מטה, לעשות את אותה עבודת מחקר, את אותה עבודה יסודית כדי לבוא בהידברות או שזה, איך אומרים?
יעקב מרגי: אמר לי פעם מישהו יקר מאד, כשאישרתי את תשלומי ההורים, הוא אמר לי פה, ישב פה, הוא פרש מתפקידו ואני מעריך אותו מאד, הוא אמר לי, אם ככה הכלבים נובחים והשיירה עוברת.
<רחל טייטלבום: אני מעבירה את המסר למנכ"לית.
יעקב מרגי: אנחנו גם נעביר לה בסיכום.
<רחל טייטלבום: כן, כן.
יעקב מרגי: רבותיי, אני חייב לסיים, לומר את הסיכום.
יעקב מרגי: את הצבעת?
<לאה אטלמן: משפט אחד.
<לאה אטלמן: אני חושבת, להתחבר לכל יום המשפחה, אנחנו צריכים לא לתקוף בכלל את המורים ואת משרד החינוך, לעשות עבודה רחבה שבה נשלב גם את המעסיקים, עם חובה, הקטע של ההדרכה, עם שילוב של האנשים מהקהילה המבוגרת - - -
איילת נחמיאס ורבין: סליחה שאני עוצרת אותך, גם בגלל שחבר הכנסת מרגי וגם אני צריכים ללכת למליאה, מוכרחים בעניין הזה של מאבק החופשות להיות ממוקד.
איילת נחמיאס ורבין: חס וחלילה לנו מלומר שהמורים הוא האויבים, הם פרטנרים, התחלנו בזה, לא צריך לחזור על זה.
איילת נחמיאס ורבין: למאבק החופשות יש יעדים קונקרטיים, מיידיים שאפשר לממש אותם.
איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך גב' טייטלבוים, אני דיברתי עם שר החינוך ומרגי פה - - -
<רחל טייטלבום: זה לא מאבק.
איילת נחמיאס ורבין: עם שר החינוך, הוא יודע איך אפשר לטפל בזה וצריך לבוא בדברים.
איילת נחמיאס ורבין: הם שותפים ולא יריבים.
איילת נחמיאס ורבין: ככה אני רואה את המורים, ככה אני רואה את מורי ילדיי וככה אני רואה את המורים של כולנו.
איילת נחמיאס ורבין: אני באמת אומרת לך אנחנו עכשיו בדיון הזה חייבים להיות מאד מאד ממוקדים, כי אין סיבה לא לחולל שינוי.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא נותנת כאן זכות דיבר, אבל אנחנו כבר - - -
יעקב מרגי: רבותיי, אני חייב לסכם כי גם אני אמור לעלות לדבר במליאה ואתם מוזמנים לעלות ליציע אורחים ולשמוע גם עוד חברי כנסת בנושא הזה.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר ככה, על רגל אחת לסיכום.
יעקב מרגי: הוועדה קודם כל מודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין על ארגון יום המשפחה, אני חושב שזה יום חשוב וציון מאד חשוב.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לארגוני ההורים השונים שהופיעו כאן והביעו את דעתם בדבר הצורך בהתאמת צרכי המשפחה הישראלית למערכת החינוך הישראלית.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין נייר עבודה שיבטא את עמדתו בדבר ההתאמה הזו הנדרשת, התאמה של ימי הלימודים אל מול צרכי המשפחה והחופשות השנתיות.
יעקב מרגי: אני מקווה שנקבל זאת בקרוב.
יעקב מרגי: תם ולא נשלם, הוועדה תעקוב אחרי הסוגיה הזו, תודה רבה.
יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת, 30.11.2016 כ"ט בחשון תשע"ז, הנושא: הרחבת הפערים בצהרונים.
יעקב מרגי: סוגיית הצהרונים עלתה לא פעם, הן בתקשורת והן בשולחנות שונים בוועדות הכנסת, אבל כל אחד דן בה מהיבטים שונים ואני רוצה הפעם, אני בכוונה רוצה לומר לכם, התאפקתי, היה עלינו לחצים וכולם תמהו איך ועדת החינוך לא מתעסקת עם זה.
יעקב מרגי: אני רציתי לראות לאן כל אחד לוקח את הסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: אני אגיד לכם את האמת, הסתבר גם בדרך שהרבה מדברים על צהרונים אבל לא יודעים על מה הם מדברים, כי בירושלים זה משהו ובאר שבע זה משהו, בגבעתיים זה משהו, בהרצליה זה משהו אחר.
יעקב מרגי: מסתבר בבדיקה שערכנו שקמה היוזמה הזו הברוכה של הצהרונים, אפרופו אתמול דיברנו על יום המשפחה בהתאמת מערכת החינוך לצרכי המשפחה הישראלית, ואחד הדברים זה המסגרות האלה.
יעקב מרגי: יש צהרונים, אמרנו, יש כל היוזמות שמשרד החינוך עשה, יום חינוך ארוך באשכולות מסוימים, זה צורך שנולד בחברה הישראלית והוא מבורך, אבל מרגע שזה הפך להיות פעולה של רשויות ציבוריות, אני חושב שצריך לעשות עם זה סדר, צריך להסדיר את זה, צריך ליצור אחידות מסוימת, צריך להגדיר מהו צהרון ואל תתפלאו, אני אומר לכם שאין הגדרה מהו צהרון.
יעקב מרגי: אין הגדרה, כל רשות מקומית הגדירה לעצמה.
יעקב מרגי: יתרה מזו וקשה מזו ואכזרית מכל שיכלה להיות, במקום אחד תחת קורת גג אחת ילדים עם יכולת כלכלית מסוימת קיבלו צהרון משודרג ובאותה קורת גג ילדים למשפחות עם יכולת כלכלית נמוכה יותר, קיבלו צהרון במסגרת שונה ממה שהשכנים שלהם.
יעקב מרגי: ולכן אני אתחיל, אם היו פה ארגוני ההורים שיציגו לנו קצת, יש כאן מישהו?
יעקב מרגי: אתם כאן.
יעקב מרגי: אתם רוצים להציג?
יעקב מרגי: חשוב לומר שהזמנו לכאן גם את עיריית רמת גן ומודיעין, אם אני לא טועה, כדי לראות, יש כאן רמת גן?
יעקב מרגי: בסדר, אוקיי, כדי לשמוע איך זה עובד אצלם, כי הצעקה קמה משם והזעקה באה משם, אבל תוך כדי דיון אני מקווה שיגיעו, אם לא, אנחנו נראה לאן אנחנו הולכים ולוקחים את זה.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך פה איזה שולחן שילוב ידיים, גם של הכנסת, גם של משרד החינוך, גם של מרכז שלטון מקומי, להביא את זה לאיזה משהו אחיד, משהו ממוסד.
יעקב מרגי: גם משהו שניצוק לו תוכן, תוכן חינוכי, זה לא עוד מסגרת לאחסון ילדים כפי שדיברנו, כפי שחשבו בעבר על מעונות היום.
יעקב מרגי: בבקשה, מארגוני ההורים נתחיל איתך.
<יעקב אמציה דויטש: בוקר טוב, אני אמציה מפורום ועדי ההורים היישוביים.
<יעקב אמציה דויטש: כמו שאתה אמרת, נושא הצהרונים היום זה איזו שהיא מילה שלא מוגדרת בחוק בשום מקום.
מירב בן ארי: אני חייבת רגע להעיר, בחוק האחרון של חברת הכנסת רחל עזריה, במקרה אני ניהלתי את הדיון בוועדת העבודה והרווחה, הוגדרה לראשונה בחוק המילה צהרון.
מירב בן ארי: לא לא, זה ממש עכשיו מדיון שאני קיימתי, לפני שבועיים.
יעקב מרגי: באיזה שלבי חקיקה?
מירב בן ארי: לפני שבועיים, עשינו את זה החלטה לקריאה טרומית.
יעקב מרגי: רבותיי, בואו נעשה סדר.
יעקב מרגי: אז אני רוצה להפיס את דעתך, עדיין לא מוגדר.
יעקב מרגי: זה שמישהי חושבת, חברת כנסת נכבדה, כרגע, כרגע אין הגדרה.
יעקב מרגי: באמת הייתי שמח אם - - -
<קריאה: העניין שהצהרון הוא לא חלק מהחוק, זה משהו וולונטרי כרגע.
מירב בן ארי: חיים הלפרין ישב פה, היינו בדיון על הפיקוח על האוכל של הצהרונים,
יעקב מרגי: בסדר, אוכל.
מירב בן ארי: לא קשור, אדוני היושב ראש, אבל במסגרת, אני זוכרת כי עשינו על זה דיון.
יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה, יש, מוגדר באיזה חוק כל שהוא - - -
<קריאה: אין חוק לגבי צהרונים במדינת ישראל, אין, זה וולונטרי.
מירב בן ארי: המילה צהרון הוגדרה בחקיקה בחוק הפיקוח.
יעקב מרגי: תודה, אבל מה אני אמרתי?
יעקב מרגי: האם מישהו הגדיר מה זה צהרון?
יעקב מרגי: כמה שעות?
יעקב מרגי: מה המחיר?
יעקב מרגי: מה סל השירותים?
יעקב מרגי: איזה תכנים?
יעקב מרגי: לא מוגדר בשום מקום, לכן לא תיקנת אותי.
יעקב מרגי: בבקשה אדוני, לאחר מכן חברי הכנסת.
<יעקב אמציה דויטש: לא רציתי לעורר דיון על המילה צהרון.
יעקב מרגי: לא, אתה כרגע תאמר מה שיש לך.
יעקב מרגי: אנחנו מעוררים דיון.
<יעקב אמציה דויטש: מה שנכון זה שיום הלימודים בעצם יתחיל בבוקר ויסתיים אחר הצהריים, כי הורים היום עובדים.
<יעקב אמציה דויטש: אולי הדור שלנו, כשאנחנו היינו ילדים, זה היה קצת אחרת, אמא היתה בבית והיו סבא וסבתא, היום סבא וסבתא גם עובדים ואמא גם עובדת ורוב ההורים גם עובדים מחוץ לעיר שבה הם גרים, לכן שעות העבודה הן לא כמו שהיו בדור הקודם, הצהרון היום הוא צורך והוא לא מותרות, זה לא עוד איזה חוג.
<יעקב אמציה דויטש: ולכן, יום הלימודים בעצם צריך להיות יום ארוך שמשרת את הילדים מהבוקר עד אחר הצהריים והאחריות צריכה להיות של המדינה.
<יעקב אמציה דויטש: היום מדברים על זה שהרשויות המקומיות עושות את זה ואני רוצה להציג את הצד שלנו לפחות, של הורים.
<יעקב אמציה דויטש: אמרנו שכן מוזכר בחוק, לא מוזכר בחוק, יש החלטות ממשלה שקיבלו את ההמלצות של ועדת טרכטנברג, ב- 2012, שכן לממש את המשך יום הלימודים, כולל תקציב, כולל תכנית עבודה.
<יעקב אמציה דויטש: מה שקרה למחרת אותה החלטה של הממשלה, התחילו לנגוס לאט לאט ולכרסם בחוק הזה ככה ש - - -
יעקב מרגי: לא, לא מכרסמים, לא יישמו אותו.
<יעקב אמציה דויטש: אבל כל פעם לקחו עוד ביס ועוד ביס.
יעקב מרגי: הוא מיושם, בוא אני אתקן אותך, מאחר שאתה הולך לדבר בבמות אחרות, כדי שתאמר דברים מדויקים.
יעקב מרגי: החוק עצמו לא יושם, הוא אומץ חלקית בצו על ידי שר החינוך באשכולות מסוימים והוא מופיע כל שנה בחוק ההסדרים לדחייה ולדחייה ולדחייה, כי אין אומץ לאף שר לבוא ולהגיד "סליחה, אני הולך לבטל את החוק הזה".
<יעקב אמציה דויטש: אוקיי, לצערנו הכנסת עוזרת בדחיה של החוק הזה, חוק ההסדרים.
<יעקב אמציה דויטש: לכן מה שאנחנו מקבלים היום זה מוצר חלקי או שירות חלקי שהמדינה צריכה לתת.
<יעקב אמציה דויטש: ומה אומרים עכשיו?
<יעקב אמציה דויטש: מי שפנוי שייתן את השירות הזה, מי פנוי?
<יעקב אמציה דויטש: הרשויות המקומיות, תנו את השירות ועכשיו הם מתמחרים בדרך כזו או אחרת ואני לא רוצה להיכנס למי רשע ומי לא, ועכשיו אנחנו באים בביקורת אליהם, אתם משלמים, דורשים כסף יותר מדי ועושים רווחים, אבל זה בכלל לא אחריות ואנחנו ההורים בסוף משלמים.
יעקב מרגי: בסדר, את לא מסכימה, תני לו לבטא ואחר כך ניתן לך רשות דיבור.
יעקב מרגי: בבקשה, מה ההצעה שלכם כארגון הורים?
<יעקב אמציה דויטש: אנחנו חושבים שהממשלה צריכה לקחת אחריות כמו שהיא החליטה אז, לממש את האחריות הזאת עד הסוף ליום לימודים שהוא מלא.
יעקב מרגי: זו הקריאה שלך כהורה.
<יעקב אמציה דויטש: לכל הילדים בכל המגזרים.
<יעקב אמציה דויטש: עכשיו כשאומרים זה הרבה כסף ואין כסף, אנחנו יודעים שנשארו תקציבים בשנים האחרונות מהתקציבים שהוקצו ולא השתמשו בהם.
<יעקב אמציה דויטש: לדוגמה בשנה הקודמת 187 מיליון שקל נשארו, המדינה לא השתמשה בהכל.
יפעת שאשא ביטון: אבל עלות של יוח"א היא הרבה הרבה יותר.
<יעקב אמציה דויטש: זה אומר שלפחות 187 מיליון שקל, זה אומר שהיה אפשר לסבסד או לממן עוד עשרות אלפי ילדים בעשירונים נוספים של אותו מדד סוציו אקונומי שגם אתו יש לנו בעיה.
<יעקב אמציה דויטש: והדבר האחרון שאני מבקש להגיד, זה שיש כרגע מדברים חלק מחברי הכנסת על הצעות חוק שיגדירו שהרשויות צריכות לעשות צהרון עד מחיר מסוים.
<יעקב אמציה דויטש: אנחנו כפורום ועדי ההורים היישוביים מתנגדים לכאלה הצעות כי הצעות כאלה, מה שהן עושות, הן קודם מקבעות את ההתנערות של הממשלה בנושא הזה, הם יסגרו את הדיון כי יגידו עשינו חוק ועכשיו אנחנו לא נדבר על זה בשנים הקרובות והדבר האחרון שיהיה קבוע בחוק זה שההורים צריכים לשלם את זה.
<יעקב אמציה דויטש: כמו שאני לא משלם על הגן או בית הספר בבוקר, המדינה צריכה לשלם גם על אחר הצהריים.
עודד פורר: אני חייב לומר שפעם אחת הסיפור של עיריית רמת גן שנחשפתי אליו, גם כשבאתי לפורום החינוך של אורח חכם ברמת גן, ועמדה בחוץ הפגנה של הורים ויצאתי, אני לא יודע אם יש פה נציגות שלהם.
יעקב מרגי: אורח חכם יושבת אתנו פה ועושה כינוס יפה ומעורר השראה.
עודד פורר: על צמצום פערים בחינוך.
עודד פורר: פתאום אתה נחשף לזה ובא הורה ומספר לך, תשמע, יש שני סוגי צהרונים.
עודד פורר: יש צהרון א' לאלה שיכולים, עם טיולים, עם העשרה ועם פעילויות, ויש צהרון ב', לאלה שלא יכולים, שיושבים ושמים אותם מול הטלוויזיה או באיזה שהוא פורמט יותר זול אחר.
עודד פורר: עכשיו, אני לא אומר, אני לא מתחיל מה הפורמט היותר נכון או פחות נכון.
עודד פורר: אבל, צריך להבין, החינוך הבלתי פורמלי הוא חלק ממערכת החינוך ואי אפשר להפריד אותו והטעות הזאת שאנחנו עושים, בגלל שאנחנו מסתכלים דרך החור של הגרוש, הרי כל ההסתכלות פה היא דרך החור של הגרוש 20 שנה.
עודד פורר: יש חוק יום חינוך ארוך שחוקקה הכנסת הזו ב- 1997, בתמיכת הממשלה אז, בראשות בנימין נתניהו.
עודד פורר: חוקק חוק, כן, 1997, חוק יום חינוך ארוך, הממשלה תמכה, אחרת החוק לא היה עובר, מי שהעביר את החוק היה אז חבר כנסת מאיר שטרית, אבל אם ראש הממשלה היה מתנגד כנראה שהחוק לא היה עובר, כמו שחוקים לא עוברים כאן כשהממשלה מתנגדת בסופו של דבר.
עודד פורר: והחוק הזה, אדוני היושב ראש, הפך 20 שנה לאות מתה בגלל האוצר.
עודד פורר: כל 5 שנים באים, חוק ההסדרים, דוחים את היישום ב- 5 שנים וגם בחוק ההסדרים הזה, בשבוע הבא, אני הגשתי הסתייגות ואני כבר אומר את זה פה.
עודד פורר: אני מבין שלתקציב הזה ומעכשיו לעכשיו אי אפשר להחיל אותו, אבל אין שום סיבה לדחות אותו מעבר ל - 2019.
עודד פורר: זאת אומרת תיערכנה - - -
יוסף ג'בארין: למה לתקציב הזה אי אפשר?
עודד פורר: כי אתה לא תצליח להיערך לפתיחת יום חינוך ארוך, לא רק בגלל כסף, גם בגלל יכולת יישום.
עודד פורר: אני אומר לך את זה, בוא, זה לא יפגע בתקציב, אבל אנחנו נוכל להוציא בשורה מוועדת החינוך הזו אם אנחנו נקדים להם, זה הקדמה של שנה או של שנתיים אבל נקבע שב- 1.9.2019 תחול - - -
יעקב מרגי: הלפרין יגיד עלינו שאנחנו נאיביים, הוא יודע מה הכוונות בכלל על הצו של יוח"א.
עודד פורר: תשמע, אני את הלפרין גם מכיר שנה שנתיים כבר, אבל הסיפור הוא כזה, הנאיביות הזאת, אתה יודע, גם אפשר היה להגיד על בן גוריון שהוא היה נאיבי והיו גם אנשים שאמרו שאסור להכריז מדינה ב- 48' כי אין שום סיכוי שיהיה פה רוב יהודי.
עודד פורר: אגב, לא סתם אנשים, הדמוגרף של בן גוריון אמר לו "אל תכריז מדינה", אז בוא, אני לא מפחד מהנאיביות הזאת.
עודד פורר: אני אומר לך המערכת, מדינת ישראל, ממשלת ישראל, יודעת לשלוח לוויינים לחלל, יודעים לעשות באמת דברים מדהימים, אני חושב שאנחנו נצליח גם לעשות יום חינוך ארוך.
עודד פורר: צריך לקבוע לזה יעד ואז כל הדיונים האלה, על מה מקבל פה ומקבל שם יקבלו פרספקטיבה אחרת כי אחרת אנחנו עוסקים לדעתי בפלסטרים במקום לעסוק בעניין.
מירב בן ארי: ראשית אנחנו בוועדה עוסקים בנושא של הצהרונים כבר תקופה ארוכה יש לומר, גם בנושא של יוח"א, גם של מיל"ת, ציל"ה, אני אישית את חיים כבר מכירה משנים בקרן רש"י, גם בעבר וגם היום אנחנו עוסקים המון בנושא של הצהרונים, היושב ראש דיבר על זה אתמול אפילו במליאת הכנסת, גם בנושא של כל התכניות.
מירב בן ארי: תראה, אין ספק, חבר הכנסת פורר, אגב אנחנו דחינו גם בוועדה הזו, מתי זה היה?
מירב בן ארי: לפני חודשיים, את יום חינוך ארוך בגלל התקציב, בגלל מה שבאמת משרד החינוך בא והציג, את העלויות, ולכן אנחנו כוועדה דחינו את הנושא של יום לימודים ארוך.
מירב בן ארי: אין ספק שחוק שנמצא כבר עשרות שנים תקוע בשל עניינים כספיים, הוא לא יגיע לא בתקציב 2018, עם כל הכבוד, ואם הוא יגיע ב- 2019 זה אחרי הכנה מוקדמת פה של משרד החינוך אל מול הוועדה ובכלל, אתה יודע, שר האוצר, ראש הממשלה, יש פה עוד אנשים שמעורבים בעניין והשאלה כמה הם דוחפים את זה.
מירב בן ארי: זה שיש רצון זה ברור, השאלה - - -
עודד פורר: אז אני חושב שהוועדה צריכה לשים את העניין הזה כיעד ל- 2019.
מירב בן ארי: עם כל הכבוד לוועדה - - -
עודד פורר: תקציב 17'-18' סגור, בואו נשים את זה כיעד.
מירב בן ארי: יש לי הרבה כבוד לוועדה כי אני נמצאת בה כל הזמן, מי שבסוף יחליט אם לשים את הכסף, כמו על סייעת שנייה, כמו על צמצום כיתות לימוד, זה שר החינוך והוועדה ממליצה לו כל הזמן, כמעט כל חודשיים, נכון?
מירב בן ארי: אנחנו כל הזמן מתעסקים בזה.
מירב בן ארי: אבל סוף - - -
עודד פורר: זה לא רק שר החינוך ואת יודעת טוב שזה גם משרד האוצר.
מירב בן ארי: אז נכון - - -
עודד פורר: בסוף זה כסף וצריך להבין ולהסתכל לא דרך החור של הגרוש כי מראים לנו כמה זה עולה, אבל כמה זה מוריד מההורים?
עודד פורר: כמה כסף זה יכניס למשק?
מירב בן ארי: אבל, תקשיב, אנחנו לא חלוקים - - -
עודד פורר: אני יודע, בגלל זה אני אומר לך.
מירב בן ארי: אתה יודע שאנחנו מסכימים בעניין הזה.
יעקב מרגי: אז בואו נתמקד בנושא של סוגיית החינוך והנחיצות והשאלות התקציביות נשאיר לוועדת הכספים.
מירב בן ארי: עכשיו רגע, נגיד משהו אחד לגבי הצהרונים, לגבי האירוע הזה ברמת גן.
מירב בן ארי: אני הבנתי שהאירוע ברמת גן ספציפית טופל מול ראש העיר, שמעתי גם את ראש העיר מדבר.
מירב בן ארי: העניין הוא עם השאלה, וזה הדיון שלך היום, איך זה מעיד על שאר המקומות בארץ.
יעקב מרגי: רמת גן כמשל.
מירב בן ארי: בדיוק, כי ברמת גן באמת באה מחאת הורים, ואגב, שעושים עבודה נפלאה, גם פה בוועדה וגם ברשויות והם באו ואמרו "לא יכול להיות מצב כזה" ובאמת, הבנתי שראש העיר התערב והנושא הסתיים.
מירב בן ארי: אלא אם תתקן אותי וזה אחרת, אבל זה מה שהגיע אלינו.
מירב בן ארי: בכל מקרה העניין הוא שמה שקורה ברמת גן הוא משל למה שקורה בשאר הערים בארץ וכאן הוועדה צריכה להתערב.
מירב בן ארי: אז אם אנחנו שמים את יום חינוך ארוך בצד ומתעסקים לגופו של עניין של הצהרונים, אנחנו חייבים לדעת האם בתוך הצהרונים, במדינת ישראל, בערים מסוימות יש אפליה לטובת מגזרים מסוימים, זה מה שהוועדה צריכה להתעסק.
יעקב מרגי: יפעת שאשא ביטון בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כבוד היושב ראש.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו באמת לפני כשלושה שבועות קיימנו דיון מאד מאד דומה בוועדה לזכויות הילד, גם בסוגיה של הצהרונים בכלל וגם בעניין של רמת גן בפרט.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר כאן משהו, במיוחד להורים מהקול שנשמע.
יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה שיישום יוח"א זה הדבר האופטימלי וגם הוועדה לזכויות הילד הוציאה קריאה לממשלה ליישם את חוק יוח"א.
יפעת שאשא ביטון: אני מאד מאד מתקשה עם הדברים שאומרים, עד שזה לא יקרה אנחנו לא מוכנים לשום שינוי ושום הסדרה של זה בשטח, ואני אומר לך למה.
יפעת שאשא ביטון: ראשית הצהרונים, כמו שאמר לך כבוד היושב ראש, הם לא חלק מחקיקה, הם לא חלק מחוק כרגע.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו את חוק חינוך חובה, יום לימודים שמתחיל בשעה מסוימת, מסתיים בשעה מסוימת, נכון שהיינו רוצים שזה יסתיים אחר כך, אבל כל מה שקורה אחרי כן זה בעצם שירותים שניתנים על ידי גופים שונים, או לצורך העניין רשויות שנכנסו לתוך הוואקום הזה.
יפעת שאשא ביטון: כמי שבאה מהשלטון המקומי, אני מוכרחה לומר לך, אני חושבת שבמציאות הנוכחית רשויות מקומיות צריכות לראות בנושא של הצהרונים חלק מהשירותים שהם נותנים לתושבים שלהם, כמו שירותים נוספים שניתנים במסגרת הרשותית.
יפעת שאשא ביטון: מתוקף התפיסה הזו ויש הרבה מאד מקומות, ואגב, אתם תתפלאו שדווקא במקומות של הסוציו אקונומי נמוך או במקומות שהם יותר חלשים כן רואים את זה כתפיסה וכן באים לקראת האזרחים, משלמים אך ורק מחירי עלות, על מנת לאפשר באמת להורים לשלם את הסכומים האלה ושאנחנו לא נמצא מקומות שבהם עושים הון רשותי על חשבון הצהרונים.
יפעת שאשא ביטון: אני כן חושבת שזה משהו שצריך להיות בהסדרה, זו כן חקיקה שאני מקדמת לפיקוח על מחירי הצהרונים במקומות שבהם הרשות המקומית מפעילה את זה, וגם חברתי לסיעה, רחל עזריה, מקדמת חוק דומה על מנת שאנחנו נוכל לדחוף את זה מכל הכיוונים.
יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר זה שבמציאות הנוכחית, משום שהתפיסה היא עדיין לא כפי שהיינו רוצים, אז נכון, אפשר לתת שירות כזה בדמות צהרון מסוים ושירות אחר בדמות צהרון אחר, ולתת להורים לבחור באיזה צהרון הם רוצים להשתלב.
יפעת שאשא ביטון: הכשל נעשה כששמים את המסגרות זו לצד זו וזו בעצם הטעות, והודה ראש עיריית רמת גן "כשלתי בשיקול הדעת כששמתי את שתי המסגרות בסמיכות זו לזו" ולכן הוא גם נעתר לבקשות הרבות וללחץ הציבורי שהופעל.
יפעת שאשא ביטון: אני טיפלתי בזה אישית מולו והוא שיפר את כל מה שקשור לטיולים או פעילויות שהן חוץ בית ספריות וכל המנגנונים שהם באמת בנראות ובשנה הבאה הוא יישר קו עם הצהרונים בארץ, אני מניחה שגב' אורה חכם תציין את זה.
יפעת שאשא ביטון: מה שאני מנסה לומר זה שצריך לפעול בשני ערוצים, האחד זה לטווח הארוך ואני לגמרי מסכימה, המדינה צריכה לקחת אחריות וליישם את יום חינוך ארוך, והערוץ השני הוא הערוץ המקביל, שנעשה בינתיים בטווח הקצר, של פיקוח על הרשויות בכל הנוגע להפעלה של צהרונים בתחום שיפוטם, תודה.
יעקב מרגי: רק פאוזה קטנה בין חברי הכנסת, אתן לנציג נוסף ונחזור לחברי הכנסת.
יעקב מרגי: אני חייב לומר שכל מטרת הדיון הזה היום הוא כדי לצאת בסוף להסדרה של הנושא הזה.
יעקב מרגי: אי אפשר היום לא לפקח, לא להעיר, ולא לבוא בטענות לאף אחד כי הנושא לא הוגדר ולא הוסדר.
יעקב מרגי: זה הייתי אומר אפילו, זה כמעט הכרח שלא יגונה, אני לא יכול לבוא, אני שזועק על הפערים בחינוך ואני קורא שילד אחד יצא שמח וילד אחר נשאר בביתו עצוב, דברים שחוסים תחת קורת גג אחת, ודאי שזה זועק לשמים, אבל כרגע המצב, כפי שאמרתי בפתיח, אחרי בדיקה מסתבר שהמסגרת הזו נולדה ואף אחד לא טרח להגדיר אותה.
יעקב מרגי: אף אחד לא טרח, את יודעת מה?
יפעת שאשא ביטון: להסדיר אותה.
יעקב מרגי: להגדיר קודם כל כדי שנסדיר, אם לא נגדיר לא נוכל להסדיר.
יעקב מרגי: עכשיו אני בא ואומר, אני לא משפטן, אבל אני לא יודע מה הגדרה של ילד בצהרון, אם הוא עדיין בהגדרה של תלמיד.
יעקב מרגי: כי אם הוא עדיין בהגדרה, מה אני בא לומר?
יעקב מרגי: אני לא משפטן, אבל אם ילד שנמצא בצהרון הוא בהגדרה של תלמיד יש פה עבירה על חוק זכויות התלמיד.
יעקב מרגי: כי אם אני מגדיר אותו תלמיד בצהרון, רשות חינוך, או מוסד חינוך הפועל מטעמם לא יפלו תלמיד מטעמים כאלה ואחרים, עדתיים, כלכליים וכו'.
יפעת שאשא ביטון: אבל הוא לא מוגדר פה.
יעקב מרגי: יפה, לכן אני אומר לכם, רבותיי, המטרה של הדיון הזה, חברי הכנסת ואנשים שבאו, אנשי ציבור שבאו לכאן, אנשי מקצוע שבאו לכאן, אני אומר חד משמעית, תכלית דיון זה שבסופו אנחנו נצא להסדרה משותפת גם של משרד החינוך, גם של הרשויות המקומיות, להגדרה קודם כל.
יעקב מרגי: להביא לנו הצעה, שבסוף תוגש לנו הצעה של הגדרה והסדרה של הצהרונים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים ולאחר מכן חבר הכנסת מקלב.
מסעוד גנאים: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
מסעוד גנאים: אני חושב שאת המקרה שאנחנו דנים פה היום זה לגבי שני דברים.
מסעוד גנאים: דבר ראשון, יש הבדל בין המטרה של איזה פרויקט או תכנית מסוימת לבין מה שמתבצע בשטח.
מסעוד גנאים: דבר שני, זה שהסמכות שהיא משרד החינוך היא צריכה לעקוב אחרי הביצוע בשטח ואחרי מה עושים המועצות והעיריות.
מסעוד גנאים: זה לא רק לגבי הצהרונים, לגבי כל הפרויקטים והתכניות במיוחד בעניין החינוך משום שכפי שאמרתי, יש הרבה דברים שאמורים לשרת מטרה מסוימת ואין כמו הצהרונים שהם אמורים להיות שוויוניים.
מסעוד גנאים: בלי הבדל, משום שהם באו כדי לפתור בעיית האדם והאישה העובדת בסוף, כדי שהבנים שלה או הבנים שלו יהיו במסגרות חינוכית - - -
<יהודית גידלי: גם הבנות.
מסעוד גנאים: גם הבנות?
מסעוד גנאים: בסדר גמור, אז שניהם, כולם.
מסעוד גנאים: כולם.
מסעוד גנאים: אז האחריות היא על המדינה ועל משרד החינוך שצריך לעקוב אחרי פרויקטים כאלה ולוודא שאכן הם שוויוניים לכולם בלי הבדל, לא במצב ולא בדרגה הסוציו אקונומית או מי שאין לו או מי שיש לו.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מקבל לאחר מכן עורך דין גל גור.
אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב ראש, חברי וחברי הכנסת, גם לכבודו של חבר הכנסת טרכטנברג, וגם מבחינת, אני חושב האופן המציאותי, אני חושב שמכל המחאה החברתית, הממשלה השכילה במקרה הזה לאחר הוועדה, את הנקודה המרכזית שבזה אפשר להשקיט את המחאה החברתית האמתית, לדעת בתוך כלל המחאות שהיו, לקחת את הנקודה המרכזית ומשם לגעת בה כדי לתת מענה לכלל.
אורי מקלב: אם אתה גורם לכך שמשפחה יכולה להגדיל את ההכנסה שלה, לבסס את ההכנסה שלה, ממילא עוד הרבה דברים בדרך נפתרים.
אורי מקלב: איך עושים את זה?
אורי מקלב: על ידי כך שאתה צריך לתת מצע מבוסס ונוח ואמיתי ורגוע ומענה מקצועי לילדים, לאימהות העובדות, ממילא האימהות יכולות לעבוד, המשק עובד וזה משפיע באופן כללי.
אורי מקלב: זה היה אני חושב בדברים שלך, פרופ' טרכטנברג, כבר היום חבר הכנסת טרכטנברג.
אורי מקלב: זה לא היה מחיר גם זול, זה עלה כסף.
אורי מקלב: אם אנחנו היום רוצים לבוא ולראות ההשקעה של הממשלה, מול התוצאות, יש פערים גדולים מאד.
אורי מקלב: יש כאן בזבוזי כספים.
אורי מקלב: התכנית היא נכונה, הרעיון הוא נכון, הביצוע הוא כושל.
אורי מקלב: אני מקבל את מה שאומר פרופ' טרכטנברג, מה שאומרת חברתי וחברי, צהרון זה לא עוד קייטנה, זה לא עוד מסגרת משלימה.
אורי מקלב: צהרון זה המשך יום החינוך, מערכת החינוך, וזה היה גם המטרה ועל זה דיברו, דיברו על הרחבת חינוך חינם.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע על כוונת המכוון.
אורי מקלב: אני לא הייתי כאן כשאחרים דיברו, אבל - - -
יעקב מרגי: לא, אחר כך אנחנו נשמע מה כוונת המכוון.
אורי מקלב: אבל אני אומר, להרגשה שלנו, ואני נותן למי שבאמת, אני חושב, שהייתה ואנחנו מעריכים את מה שבאמת נאמר בטרכטנברג - - -
אורי מקלב: באופן מעשי זה לא נותן את המענה, זה לא נותן את המענה גם בכדאיות היום לצאת לעבודה כי צריך לשלם מחירים כאלה גבוהים, כשהמחירים, הצהרונים בעצם נהפכו למחולל הכנסה של הרשויות ותדבר עם אנשי הרשויות, הם לא מתכחשים לזה.
אורי מקלב: הם רואים את זה כמחולל עוד מקור להכנסה לרשויות במסגרת המרדף שלהם אחרי הכנסות בתקציבים ממשלתיים.
אורי מקלב: מה שקורה בתוך הצהרונים גם לא מוצא חן בעינינו, אנחנו לא מצליחים לקבל הגדרה לפי חוק מה זה צהרון.
אורי מקלב: מה שההורים רוצים בצהרון במצב של היום, כשהיום נשים עובדות, הילד לא צריך לראות בדירה שאתה גר אם יש שמש או לא.
אורי מקלב: הילד יוצא כשהשמש לא נמצאת בדירה, בבית שלו, הוא חוזר כבר בחושך.
אורי מקלב: היום המרכז, באמת, אם רוצים היום לתת מענה וגם רוגע במענה שהאמא העובדת יודעת שיש לה מקום שהיא יכולה לשלוח אותו - - -
יעקב מרגי: תראה, אם הבנתי מהדברים שלך, חבר הכנסת מקלב, מבחינתך ההורים צריכים להגדיר, זאת אומרת המצב ברמת גן הוא סביר, במודיעין הוא סביר, אם הבנתי אותך נכון.
אורי מקלב: אני לא מכיר ברמת גן, אני הגעתי כשההורה התחיל לדבר, אבל אני יודע שברמת גן בטח הם מתלוננים על - - -
יעקב מרגי: לא, הם מתלוננים שבאותו מקום, באותה מסגרת יש ילד שמקבל X ויש ילד שמקבל Y. סביר בעיניך?
אורי מקלב: אבל אנחנו ראינו במקומות אחרים שעשו, הם מפעילים לבד ביבנה או במקומות אחרים שהם מפעילים את זה לבד.
יעקב מרגי: איפה שזה לא מוגדר יש הפקרות.
יפעת שאשא ביטון: מחירים מטורפים, כן, זה מה שדיברנו.
אורי מקלב: אני לא יודע אם הם נמצאים פה, בסופו של דבר אני לא מדבר עכשיו ואני לא רוצה להיכנס גם לפרטים של האוכל, שכל החמגשיות נשארות וזה לא מתאים, שזה החלק המקצועי שלו, בסופו של דבר אם אתה נוגע בנקודה של פערי המחירים, אם אנחנו צריכים לקחת, זה לא העלות היחידה שיש במערכת החינוך.
אורי מקלב: זו עוד עלות שהוא גבוהה מאד, היא גורמת לכך שאנחנו מדברים במיוחד ברובד של ההכנסות הנדרשות, שזה הופך את העבודה ללא משתלמת ולא כדאית ואנחנו בחלק הזה, אני חושב שכל הוועדות בכנסת וועדת חינוך היא ועדה, היא חלק מרכזי בהסדרה שלנו מול הצהרונים.
יעקב מרגי: עורכת דין גל גור.