GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הילה סגל: חשוב לי לשתף, שוב, בעזרת הניסיונות, גם כשאני דיברתי על מדריכי המוגנות זה היה במסגרת הניסיונות הנוספים, לא כבסיס, אנחנו מפתחים לומדות ידידותיות, מאוד ממוקדות, ובמקביל גם בנינו תכנית הטמעה מאוד מאוד מפורטת כדי לראות איך אנחנו מגיעים לכל איש צוות ואיש צוות ושאנשים שהם אנשי מפתח הם אנשים שיצטרכו ללמוד את הלומדות האלה.
<הילה סגל: אלה לומדות של אנימציה שמדגישות את העיקר של החוזר ולא מעבר לזה.
<הילה סגל: גם זה במסגרת המאמצים.
<הדי וגשל: צהריים טובים.
<הדי וגשל: שלוש נקודות שאני רוצה להתייחס.
<הדי וגשל: דבר ראשון, דובר פה על תכנית 'עיר ללא אלימות' ומדריכי המוגנות, אז מדריכי מוגנות יש כ-400 ברחבי הארץ, כאשר המדריכים במחוז המרכז עברו השתלמות במסגרת התכנית הלאומית של משרד הבריאות על מנת לעשות זיהוי מוקדם של מקרים.
<הדי וגשל: מדריך המוגנות רואה גם מה קורה בהפסקה ומה קורה עם הילדים לא בשעת השיעור.
<הדי וגשל: יש כוונה להרחיב את אותה הדרכה ליתר מדריכי המוגנות ברחבי הארץ.
<הדי וגשל: מדובר פה על עוד גורם שיכול לעשות שיח עם הילדים.
<הדי וגשל: מעבר לנושאים הטכנולוגיים יש גם את סיירות ההורים שמסתובבים וההורים צריכים להיות רגישים, אותם מבוגרים.
<הדי וגשל: אנחנו שומעים על הפעילות הזאת שהילדים והנוער פונים ומדברים עם ההורים של הסיירות.
<הדי וגשל: ואני אסיים במה שרב פקד סוני אינגר התייחס בהתחלה, לפעילות שאנחנו עושים, משטרת ישראל והמשרד לבטחון פנים, יחד עם משרדי ממשלה נוספים, על מנת למגר תופעות וגם להתייחס במצב כזה.
יעקב מרגי: נושא הדיון היה מותה הטרגי בהתאבדות של מ.א.
יעקב מרגי: ז"ל בעקבות חרם של חבריה לכיתה.
יעקב מרגי: התייחסות המשרד הייתה לנושא הכוללני בלבד, בגלל המניעה שהנושא עדיין בבדיקה ולא מוצה עדיין.
יעקב מרגי: הוועדה שמחה לשמוע שלקראת 1 במרץ יתפרסמו המסקנות.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת להעמיד לרשות בני הנוער יותר אפשרויות לשיחה והתייעצות כשהם מרגישים תסכול, ניכור ורצון להתייעצות.
יעקב מרגי: יש להביא לידיעת בני הנוער את קיומן של האפשרויות האלה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת להקים מערך לאומי, להביא למצב שתהיה כתובת אחת שאפשר יהיה לפנות אליה באופן מקוון או באופן טלפוני 24/7 בו יוכלו בני נוער לדווח על כל פגיעה, אלימות מזיקה או פשיעה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת להעצים את בני הנוער, שיהיו יותר קשובים לחבריהם.
יעקב מרגי: הקשבה יכולה להביא לזיהוי בעיה על ידי מערך שיעורים העוסקים בסוגיית ההדרה, או לחילופין בהכלה של האחר.
יעקב מרגי: הוועדה שמחה לשמוע שמשטרת ישראל והמשרד לבטחון פנים שוללים את החשש לאירוע פלילי במקרה של מ.א.
יעקב מרגי: כמו כן שמחה לשמוע על היוזמה להביא להחלטת ממשלה להקים גוף שירכז ויתכלל את כל הטיפול באלימות על כל גווניה במרחב הווירטואלי.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל לידיה את מסקנות הוועדה לכשית
יעקב מרגי: פרסמו לצורך דיון חסוי בנושא, ככל שיידרש.
יעקב מרגי: היום 7 במרס 2016, כ"ז באדר א' תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – התנהלות משרד החינוך בתופעת אלימות ילדים נגד ילדים בגנים ובבתי ספר יסודי.
יעקב מרגי: לפני כן אנחנו חייבים להקריא איזו הסתייגות לפרוטוקול.
יעקב מרגי: מאחר אנחנו עוסקים בדיון שעוסק בילדים ויתכן מאד שיעלו פה שמות ילדים, אז אני – רגע, יש פה תיקון.
יעקב מרגי: אני חייב להקריא לפרוטוקול הוראה למשוך מהפרוטוקול של דיון שהתקיים ב-15 בדצמבר 2016, מאחר שהוזכרו שם שמות ילדים.
<זאב גולדבלט: 2015.
יעקב מרגי: 15.12.2016.
<רבקה וידר: זה 2015.
<רבקה וידר: זה עוד לא היה.
<זאב גולדבלט: איך יכול להיות 2016 אם עוד לא היה?
יעקב מרגי: זה מה שכתוב פה.
יעקב מרגי: אני ילד טוב, ממושמע.
<זאב גולדבלט: יש חברה שחוזים את הנולד.
<זאב גולדבלט: זה יפה.
יעקב מרגי: אז יש פה טעות סופר.
יעקב מרגי: אז זה היה דיון בציון היום הבינלאומי למען זכויות אדם עם מוגבלות.
יעקב מרגי: בדיון הזה הוזכרו שמות של ילדים ואני חוזר שוב – דיון מיום ג' בטבת תשע"ו, 15 בדצמבר 2015.
יעקב מרגי: הפרטים של הילדים והוריהם שהופיעו בפני הוועדה יהיו חסויים בשל העילה המופיע בסעיף 120 (ד) (1) (ב) לתקנון.
יעקב מרגי: אני קובעת זאת לפי סעיף 120 (ד)(4) לתקנון, באישור יושב ראש הכנסת.
יעקב מרגי: זה היה לפרוטוקול וזה יחול גם אם יוזכרו היום שמות של ילדים בדיון הזה, זה יחול גם עליהם.
יעקב מרגי: לכן מלכתחילה, הפרוטוקול, לא לכלול שמות של ילדים ואם נכללו, וודאי שיימחקו.
יעקב מרגי: אנחנו עדים מדי פעם עולה בתקשורת או מגיעות אלינו תלונות של ילדים שחווים אלימות בבתי ספר.
יעקב מרגי: אף אחד לא מופתע, אף אחד לא נופל מהכיסא.
יעקב מרגי: אנחנו שומעים זאת, אני לא רוצה לומר חדשות לבקרים, אבל שומעים זאת.
יעקב מרגי: ואני לא רוצה לומר, זה מטבעם של ילדים, אבל לעתים אלימות גובלת, ואיך אומרים – כל אלימות היא פסולה.
יעקב מרגי: יש מעשי קונדס של ילדים שזה חד פעמי ומובהר ומטופל ואף אחד לא רוצה מכאן להגיע לוועדות, אבל תופעות אלימות מתמשכות, הצקות מתמשכות והדרת ילדים בחרמות, הטרדות מיניות של ילדים, אלימות פיזית ומילולית פוגענית בצורה בוטה.
יעקב מרגי: התחושה היא שלפעמים או שזה עובר מתחת לרדאר גם לצוות החינוכי, גם להורים, ואם זה לא עובר מתחת לרדאר, הבחירה של הצוות המקצועי לטפל בכך היא לא תמיד נראית להורים ויכול להיות שככה הם הונחו.
יעקב מרגי: יכול להיות שמבחינה מקצועית זה הטיפול, אנחנו לא יודעים.
יעקב מרגי: יש לנו מספר תלונות ומספר מקרים שהייתי רוצה לקרוא אותם כסטאטוס, בלי לחוות דעה, וכבסיס לדיון שלנו היום ונשמע גם את משרד החינוך בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: אומרים לי שגם אתמול בערב בחדשות דובר על עוד ילד בכיתה ה' שניסה להתאבד.
<זאב גולדבלט: זה כמעט כל יום הנושא הזה.
יעקב מרגי: ניסה להתאבד וחזר הביתה ללא ליווי של מבוגר אחראי.
יעקב מרגי: אז שוב, פירוט של מקרי אלימות בבתי ספר: אלימות מילולית, צעקות, השפלות, ילדים שבכו והושארו בחדר אחר, אלימות פיזית שחזרה פעמים רבות, אלימות כחלק מחיי היום יום, שיש מוסדות שזה-.
יעקב מרגי: לגבי המוסד שאתמול שמענו עליו בחדשות, מי שדיווחה על האירוע אמרה שזה בית ספר שהאלימות שם היא עניין שבשגרה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לחשוב איך מרגיש ילד שיודע שהוא הולך לזירה שיש בה אלימות או זירה שהיא פוגענית.
יעקב מרגי: אני מקווה שיש כלים מקצועיים.
יעקב מרגי: אני לא מכוון, אבל לקיים דיון אני חייב לקיים דיון ואני רוצה לשמוע את נציגי משרד החינוך ומי שאמון, אם יש פרסונה או בעל תפקיד מוגדר שמטופל בסוגיה הזו של אלימות מילולית, פיזית או אחרת בבתי הספר, אני מבקש.
יעקב מרגי: לפני כן, חבר הכנסת, ד"ר יוסף ג'בארין רוצה להתייחס.
יוסף ג'בארין: תודה ליושב ראש הוועדה על קיום הדיון ואני כמובן מצטרף לדברים שלך.
יוסף ג'בארין: אני פשוט מקבל תלונות בעיקר מיועצים חינוכיים בבתי הספר הערביים, שהרבה מהחומרים אינם מתורגמים לערבים או שאין גרסה בערבית.
יוסף ג'בארין: חומרים שנוגעים לכל הנושא הזה של אלימות ואקלים מטבי והתמודדות עם לחץ והתמודדות עם מקרי משבר וכדומה.
יוסף ג'בארין: חלק מהחומר הזה מופיע בתור נספח, למשל של חוזרי מנכ"ל, ולצערי חוזרי המנכ"ל עד היום מופיעים רק בשפה העברית.
יוסף ג'בארין: אני הגשתי שאילתה לשר בנושא, אבל יש גם חומרים שהם חלק מתכניות הלימודים והם לא מופיעים בשפה הערבית ואני חושב שזה קודם כל סותר את העובדה שערבית היא שפה רשמית וכדומה, אבל גם זה לא נותן למחנכים הערבים את הכלים בשפה שלהם כדי שיוכלו גם אחר כך ליישם אותם במערכת.
יוסף ג'בארין: אני חושב שזה חמור מאד ואני מקווה שהסוגיה הזאת באמת תמצא אוזן קשבת בטווח המיידי.
יוסף ג'בארין: אני גם מבין בכלל שבכל משרד החינוך אין פשוט אפילו מתרגם, שזה התפקיד שלו לתרגם חומרים לשפה הערבית, שכמובן זה רק מוסיף לקושי הקיים.
יעקב מרגי: לפני כן, צריך גם לצאת מתוך הנחה, גם אם יש נתונים סטטיסטיים, ואם יש אז נרצה לשמוע עליהם, גם אם ישנם, בין אם זה מעט, בין אם זה הרבה, אנחנו מכירים בחיי היום יום, ותוסיפו על זה, אני לא רוצה לומר כי לא חקרתי.
יעקב מרגי: ההערכה שלי כאב והערכה שלי כמי שגדל במערכת החינוך, שהייתי מוסיף על זה עוד 30-35% על תלונות שאו שהילד חטף וזרם, או שההורים הבליגו.
יעקב מרגי: בדרך כלל אנחנו יודעים שמי שמגיע למצב של תלונה ובירור ורישום של התלונה, זה הורים דומיננטיים או ילד שלא מוותר להורים שלו ורוצה בירור של התלונה.
יעקב מרגי: לעתים הילד גם לא רוצה, מתוך חשש.
יעקב מרגי: אני גם שמעתי שיש המלצות של צוות חינוכי שאומר לאמא, אני לא יודע אם כדאי לך להתקדם עם זה הלאה, זה סתם יעשה סטיגמה לילד.
יעקב מרגי: אני רוצה לתת לכם את רשות הדיבור.
<הילה סגל: תודה רבה.
<הילה סגל: קוראים לי הילה סגל ואני מנהלת את היחידה לאקלים מטבי ולצמצום אלימות במשרד החינוך.
<הילה סגל: שאלת אם יש גורם במשרד שאמון על הנושא, אני אמונה על הנושא.
<הילה סגל: נמצאות איתי - - -
יעקב מרגי: בין יתר הנושאים שאת ממונה.
<הילה סגל: לא, זה הנושא שאני אמונה עליו.
<הילה סגל: למה, הופעת לנו בוועדות גם ב - - -
<הילה סגל: עברתי לפני שנה תפקיד.
יעקב מרגי: אז לא טעיתי.
<הילה סגל: אני בתפקיד הזה ונמצאות איתי כאן - - -
יעקב מרגי: אני זוכר מדיונים בוועדות אחרות שכנראה השתפר מצבך מצד התלונות מבחינת התפקיד.
יעקב מרגי: קיבלת תפקיד, ובתפקיד הקודם היית - - -
יוסף ג'בארין: אנחנו עוד לא יודעים.
יוסף ג'בארין: זה היה שדרוג?
<הילה סגל: אני אוהבת את מה שאני עושה ואני אהבתי את מה שאני עושה וזה בסדר גמור.
יעקב מרגי: אבל מותר לנו גם להרגיש.
<הילה סגל: מאה אחוז, תודה.
<הילה סגל: נמצאות איתי כאן מיכל ואורה ואושרה, שהן כולן ממשרד החינוך, מהאגף הקדם יסודי, מהאגף היסודי ומיכל שמרכזת את היועצות בגיל הרך.
<הילה סגל: אם יש משהו שלא הייתי רוצה לעשות, זה לשבת ולהגיד כאן כותרות וסיסמאות ואחר כך להישמע מנוכרת ואטומה.
<הילה סגל: מאד הייתי רוצה להגיד שאנחנו באנו לכאן בעמדה באמת של הקשבה ושל רצון לייצר דיאלוג עד כמה שניתן, מתוך מציאות שהיא מציאות לפעמים מורכבת.
<הילה סגל: אז מה שהיינו מבקשות זה באמת להתחיל מאיזו שהיא הצגה קצרה.
<הילה סגל: אנחנו לא נלך באמת על הרבה מילים, אבל להגיד מה המדיניות, איזה משאבים המשרד שם לזה, מה היינו מצפים שיעשו הצוותים שלנו בבתי הספר ובגנים כשיש אירועים שהם אירועים חריגים ומה אנחנו מציעות, כשבאמת יש איזו שהיא מורכבות שלא נפתרת.
<הילה סגל: אז אני אגיד בגדול שאלה המטרות שלנו, המטרות של המשרד, והן נמצאות בתכנית העבודה של המשרד, הן נמצאות בתכנית היעדים של המשרד.
<הילה סגל: זה לא איזה מילים שאין להן כיסוי, זה חד משמעית.
<הילה סגל: המשרד רואה את עצמו כמי שאחראי על קידום אקלים מיטבי בגן, בבית הספר.
<הילה סגל: אנחנו רוצים ילדים שמרגישים מסוגלות עצמית, שמרגישים את עצמם מחוברים, שייכים.
<הילה סגל: אנחנו היינו רוצים לראות ילדים שכשחבר שלהם במצוקה הם פונים ובאמת לעודד וככה הבאנו כאן תכנית שנשמח לתת אותה למי שירצה לראות, באמת של חלק מהעמדה שלנו שמעודדת ערבות חברתית ומניעת אלימות ובריונות כהכנה לחיים.
<הילה סגל: אנחנו יודעים ממחקרים בארץ ובעולם, שבשביל לייצר אקלים, לקדם את המטרות האלה, יש הרבה אנשים שאנחנו שומעים אותם אומרים צריך גבולות, צריך כללים, צריך סדר, צריך עונשים.
<הילה סגל: אנחנו יודעים שמבנה וסדר ומשמעת הם צד אחד של השולחן, רגל אחת של השולחן, אבל בלי שיהיו שם יחסים ואכפתיות ושייכות וכבוד, ובאמת בלי שילד ירגיש שייך וירגיש שרואים אותו, השולחן הזה לא יחזיק.
<הילה סגל: צריכים גם וגם.
<הילה סגל: כשלצד העבודה הפרו-אקטיבית, העבודה שלא מחכה לאירוע, אלא מה בתי הספר עושים ומה עושים בגנים כדי שבאמת האקלים הזה שאני מדברת עליו יהיה במסגרות, לצד כל אלה צריך להתמודד עם אירועים.
<הילה סגל: והמשרד עושה, משקיע מאמץ גדול מאד, גם לקבל תמונה ברבדים שונים כמו שאני אראה תיכף, וגם להתערב התערבות שהיא התערבות מותאמת, גם על פי סוג האירוע וגם על פי גיל הילדים.
<הילה סגל: ולא דומה התערבות בין ילדים בעל יסודי להתערבות ביסודי, להתערבות בגן, לא מבחינת הצרכים של הילדים, לא מבחינת מה שהם יודעים ומבינים, לא מבחינת הכוונה שלהם ולא מבחינת האפקט של ההתערבות.
<הילה סגל: אני אדלג, אבל באמת מה שאנחנו יכולים להגיד, זה שהתכנית שאנחנו מובילים אותה, והיא היום חובה להובלה בכל בתי הספר והגנים - תיכף אנחנו נגיד איפה אנחנו יותר שמים דגש - אבל בכל בתי הספר היום מצופים לעשות התערבות שהיא מבוססת נתונים, לפעול בהתאם למדיניות, לבנות תכנית התערבות שמתאימה לגן או לבית הספר, לטפל כמו שאמרתי באירועי אלימות ולעשות את זה תוך שותפות עם ההורים, עם הקהילה.
<הילה סגל: כתבתי כאן גם עיר ללא אלימות, כי ישנן תכניות לאומיות ואנחנו עכשיו גם בחיבור, מתחילה להתהוות תכנית מאור שמוביל אותה המשרד לביטחון פנים, על כל מה שקשור לאלימות ברשת, וגם שם אנחנו שותפים.
<הילה סגל: חשוב לי להגיד שתי מילים על המדיניות.
<הילה סגל: באפריל 2015 יצא חוזר מנכ"ל מפורט ומנומק שבעצם מתייחס בצורה מאד מפורטת לכל מיני התנהגויות, גם התנהגויות שלא הופיעו בעבר.
<הילה סגל: בתוך החוזר יש פרק שלם שמדבר על הגיל הרך, שאומר לא דומה ההתנהגות – כמו שאמרתי קודם – ביסודי ובעל יסודי, לגיל הגן.
<הילה סגל: ילד בן 3, ילד בן 4 –מלמדים אותו איך להתנהג.
<הילה סגל: מלמדים אותו מה זו פרטיות, מלמדים אותו איך אני מתמודד עם תסכולים, מלמדים אותו ואנחנו אפילו יודעים, אני ארשה לעצמי להגיד את זה כאן - ותיכף השותפות שלי באמת שזאת המומחיות שלהן תוכלנה להוסיף - שחלק מהתנהגויות לא מתאימות, תוקפניות, הן אפילו אלמנט התפתחותי שאנחנו יודעים בגיל הזה, כמובן זה דורש השגחה, כמובן זה דורש עצירה, כמובן זה דורש ללמד אותם איך להתנהל, אבל אנחנו רוצים להגיד שזה שונה בצורה מהותית לעומת ילדים בגילאים האחרים.
<הילה סגל: אפשר לראות שגם יש פרק שמתייחס לחינוך המיוחד.
<הילה סגל: גם אלימות של ילדים בעלי צרכים מיוחדים היא שונה ודורשת התייחסות אחרת, לא כמו של ילדים שהם ילדים שאין להם צרכים מיוחדים.
<הילה סגל: חוזר המנכ"ל מפרט בתוכו בדיוק - ואפשר להיכנס ולאפשר לראות והוא פתוח – בדיוק מה המערכת מצופה לעשות כשקורים אירועים בצורה מתמשכת.
<הילה סגל: אני אגיד שגם הכנסנו אלמנטים שלא היו בעבר, מתוך הבנה שלפעמים צריך שמישהו חיצוני יראה את המקרה.
<הילה סגל: אז למשל במקרים של אלימות חברתית, שהוזכרה כאן קודם, דחייה חברתית וחרם, שהרבה פעמים האירועים האלה הם אירועים באמת עם עוצמות מאד מאד גדולות, חייבנו התבוננות, חייבנו אישור של מפקח מחוז.
<הילה סגל: חייבנו התערבות שבעצם תגיד האם זה מקרה שבו אנחנו מגישים תלונה במשטרה, לא מגישים תלונה במשטרה, מדווחים לעו"ס לחוק נוער, לא מדווחים.
<הילה סגל: זאת אומרת המקומות שבהם אין חובה, אבל שאנחנו מרגישים אותם מועדים לפורענות, למקומות שבהם הוכנסו באמת גורמים כדי שיהיה מבט של מישהו חיצוני.
<הילה סגל: אני אמשיך הלאה.
<הילה סגל: כשאנחנו מדברים על אירועי אלימות, אנחנו מדברים על רמות שונות של התערבות.
<הילה סגל: רמה אחת היא באמת רמת ההתערבות של אנשי שפ"י.
<הילה סגל: אנשי שפ"י, השירות הפסיכולוגי הייעוצי זה בעצם הפסיכולוגים שנמצאים בשירותים הפסיכולוגיים החינוכיים בכל הרשויות בארץ.
<הילה סגל: זה יועצים חינוכיים, שבעצם פועלים עם צוותים חינוכיים, עם ילדים, עם ההורים, בגנים, בבתי הספר.
מירב בן ארי: הם היו פה.
מירב בן ארי: הם היו פה הרבה פעמים.
יעקב מרגי: סליחה, כשאת הולכת לגורם טיפול ראשוני, לאנשי המקצוע של שפ"י, התחושה שלי היא שעליתי לקומה השנייה בלי להיכנס דרך הקומה הראשונה.
יעקב מרגי: הכוונה שלי, עוד לפני כן, במקרה אלימות שעוד לפני כן, שיכול להיות שזה נתקע בבית הספר.
<הילה סגל: לא, אבל היועצים והפסיכולוגים הם גורם שפועל בתוך בית הספר.
<הילה סגל: אני לא מדברת על יועצים חיצוניים, אני מדברת על אנשי מקצוע הפועלים בתוך בתי הספר.
יעקב מרגי: כשאת אומרת שפ"י - - -
<הילה סגל: אני אומרת ששפ"י הוא הגורם המקצועי שמנחה את היועצים של בתי הספר, את הפסיכולוגים שפועלים בבתי הספר.
<אושרה לרר: היועצות של בתי הספר הם חלק משפ"י.
מירב בן ארי: כן, כן, היא הייתה כאן הרבה פעמים.
<עופרה זומר: זה לא בהכרח שיש תכנים ליועצות בבתי הספר.
<עופרה זומר: זה לא בהכרח שיש פסיכולוגים.
יעקב מרגי: אוקיי, תודה, תודה.
<הילה סגל: יש כאן מנגנון קבוע של ועדה.
<הילה סגל: באירועים של אלימות, גם בגיל הרך וגם בבתי הספר, חוזר מנכ"ל – ויש לנו עדויות לזה – מחייבים לקיים ועדה, לא כי אנחנו רוצים להיות טרחניים ולא כי אנחנו רוצים לעכב, אלא כי אנחנו רוצים שלא תהיה החלטה שמבוססת על איש אחד, אלא שאוסף של אנשים יישבו ביחד, הרבה פעמים יתווכחו ביניהם, יביאו עמדות שונות ואז תתקבל החלטה שהיא החלטה באמת יותר מקצועית ויותר מאוזנת.
מירב בן ארי: איך קוראים לוועדה הזאת?
מירב בן ארי: יש שם בבית הספר לזה.
<הילה סגל: ועדת היוועצות או ועדת - - -
מירב בן ארי: כן, ועד היוועצות.
מירב בן ארי: פתאום שכחתי את השם.
<הילה סגל: ואפשר לראות איפה היא מופיעה בחוזר מנכ"ל.
<הילה סגל: אני לא ציינתי קודם שחוזר מנכ"ל אנחנו עושים חריש עמוק מאד בכל - - -
יעקב מרגי: כל מקרה אלימות בבית הספר, גם אם נסגר בין המורה לילדים, מדווח?
<הילה סגל: לא כל מקרה מדווח.
<הילה סגל: צריך להבין באיזה מקרים אנחנו מדברים.
<הילה סגל: אז הטווח של אירועי האלימות יכול להיות מדחיפה ועד אלימות חמורה.
<הילה סגל: יש בדיוק נהלים שמחייבים מתי זה חובת דיווח על פי חוק לעו"ס לחוק נוער או למשטרה, מתי יש חובה לדווח למפקחת, מתי יש חובה לקיים ועדה.
<הילה סגל: יש בדיוק נהלים שחוזר מנכ"ל מפרט.
יעקב מרגי: תראי, אני אחזור על זה.
יעקב מרגי: החוליה שאני רוצה לשים לה הכי הרבה דגש כרגע, זו ההתנהלות בתוך בית הספר.
יעקב מרגי: כי החשש מה הוא?
יעקב מרגי: ברגע שהגעתי לרמה כזאת שצריך לערב משטרה או לערב גורמי מקצוע, אלך אני רגוע.
<הילה סגל: נכון, אתה צודק.
יעקב מרגי: וב', יכול להיות שזה נעשה רק במקרי קיצון.
<הילה סגל: לא, לא, אוי ואבוי לנו.
יעקב מרגי: לכן אני רוצה שתתני את הדגש על ההתנהלות בשטח האפור הזה, סליחה שאני אומר את זה, שכרגע יש אירוע אלימות, אני לא רוצה לומר שגרתי.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים איך מתנהלים בכיתה עד שהמורה נכנס, בחצר והמורים חווים את זה, הילדים חווים את זה.
יעקב מרגי: לפעמים זו קטטה בין התלמידים והמורה נכנס, אבל הילד נשאר עם התחושה הזאת שיש לו שהעמידו אותו בפינה ואף אחד לא יודע מזה.
יעקב מרגי: או שקרה מקרה והמורה הפריד ובזה הוא החליט שזה נגמר, אבל לא הסתכל מה ההשלכות של פעולה כזאת.
יעקב מרגי: השאלה אם שם אנחנו מחודדי נהלים, אם שם אנחנו מגדירים את עצמנו נכון.
<הילה סגל: קודם כל חד משמעית, אוי ואבוי לנו כמערכת חינוך אם אנחנו נחכה למשטרה.
<הילה סגל: העבודה שלנו קודם כל צריכה להיות עבודה שהיא חינוכית.
<הילה סגל: הרבה פעמים היא עבודה חינוכית שלצידה צריכה להיות עבודה טיפולית.
<הילה סגל: אנחנו מפנים לגורמים, לפסיכולוג, לפסיכיאטר לפעמים.
<הילה סגל: צריך גם להבין, אני חייבת להגיד מיל על הילדים האלימים.
<הילה סגל: הרבה פעמים, וכשאנחנו מדברים על ילדים מאד מאד צעירים, ילדים בגנים, ילדים בבתי הספר, הרבה פעמים בדיונים אחרים כשאני יושבת כאן, אנחנו דנים בהם.
<הילה סגל: זה ילדים שהרבה פעמים מבטאים מצוקה קשה.
<הילה סגל: זה ילדים שהרבה פעמים יש להם רקע של סיכון והמחויבות של המערכת היא מחויבות גם לילד הזה וגם לילד הזה.
<הילה סגל: לגבי הנהלים, שוב, אני יכולה לעבור ברגע על המצגת שלנו, של חוזר מנכ"ל.
<הילה סגל: חוזר מנכ"ל מפרט בדיוק בדיוק בדיוק מה הציפייה לגבי כל אירוע שהוא.
<הילה סגל: לפעמים האירוע הוא אירוע שמטופל ברזולוציה כיתתית, וזה בסדר.
<הילה סגל: לפעמים האירוע יהיה מוגדר חד משמעית, הוועדה הזאת שמתוארת - - -
יעקב מרגי: שלא יובן, יכול להיות שכך צריך להיות.
יעקב מרגי: לא כל דבר צריך - - -
<הילה סגל: לא, בסדר גמור, נכון.
יעקב מרגי: השאלה אם הוא מטופל.
<הילה סגל: אז אני אגיד ככה, הנהלים הם מאד מאד מפורטים.
<הילה סגל: חוזר המנכ"ל שלנו, זו גם בעיה להגיד, אבל חוזר המנכ"ל שלנו הוא 183 עמודים.
<הילה סגל: הוא מפורט שם ברמת כל ההתנהגויות באמת האלימות על כל הסקאלה, כשהתגובה היא מדורגת.
<הילה סגל: דרך אגב, ככל שהאירוע הוא חמור יותר, כך שיקול הדעת של המערכת, מה לעשות, הוא קטן יותר.
<הילה סגל: וככל שהאירוע הוא פחות חמור, כך למערכת יש יותר שיקולי דעת למי היא פונה, עם מי היא מתייעצת וכו'.
יעקב מרגי: כל אירוע נרשם?
<הילה סגל: לא, אז אני אגיד, רגע, עוד מילה ברשותך.
<הילה סגל: אני אשמח גם להציג פירוט של האופן שבו אנחנו עוסקים בהטעמה.
<הילה סגל: אנחנו מגיעים לכל-, עד היום מנהלי מחוזות, כל מפקחי המחוז, כל מנהלים ומנהלות של בתי הספר, החוזר הזה נמצא להם על השולחן.
<הילה סגל: הוא נמצא להם על השולחן גם כי אם הם לא יפעלו, אז הורים יגידו להם אתם לא פועלים.
<הילה סגל: גם אם לא יפעלו, אז הם נתונים ללא יודעת מה, אפילו לתביעות וזה בסדר.
<הילה סגל: הנהלים האלה הם הלחם והמים של בית הספר, הם לא איזה פריבילגיה.
<הילה סגל: זה לא איזה חוזר נידח.
<הילה סגל: אם אני אמשיך, אז המשרד הקצה משאבים, יש לנו היום 220 מדריכים מומחים שהם ביחידה שאני מנהלת אותה.
<הילה סגל: זה באמת יחידה מאד מאד גדולה.
<הילה סגל: הם מלווים כ-1,000 מוסדות חינוך בשנה בצורה אינטנסיבית וזה משאב שהוא משאב מאד משמעותי והוא מפוזר, אני אומרת כאן לאדוני, בחברה הערבית.
<הילה סגל: 25% מהמדריכים שלנו פועלים בחברה הערבית.
יעקב מרגי: יש כבר חומר כתוב בערבית.
<הילה סגל: אז קודם כל אדוני צודק.
<הילה סגל: לצערי הרב באמת, אני לא יכולה להגיד שכל פרסום שלנו שיוצא יוצא באותו רגע בערבית.
<הילה סגל: כישורי חיים, שזו תכנית הדגל שלנו, מתורגמת לערבית.
<הילה סגל: פיתוח אחריות אישית וחברתית, גיבורי אל, עומדת לצאת ולנו בתוך שפ"י יש אשת מקצוע מומחית, שזה התפקיד שלה, להתאים.
<הילה סגל: היא לא מתרגמת.
<הילה סגל: היא לוקחת ובעצם בונה דברים שהם בהתאמה לחברה הערבית ויש הצהרה של מנהלת האגף שלנו, שכל פיתוח עכשיו ייעשה במקביל ולא יהיה מצב שרק אחרי שמפתחים בעברית, מפתחים בערבית.
<הילה סגל: יש חומרים בערבית, בוודאי בתחום הזה, לא מספיק.
<הילה סגל: היינו רוצים לראות יותר, ומהבחינה הזאת אני בהחלט מקבלת את ההערה.
יעקב מרגי: כשאת אומרת יש הצהרה, מכן ולהבא זה נכנס וזה מוטמע כבר?
<הילה סגל: אז אני אומרת, בחומרים החדשים כבר נעשית בהם התאמה - - -
יעקב מרגי: אוטומטית.
<הילה סגל: אוטומטית, כן.
<הילה סגל: אבל החומרים הקודמים, כישורי חיים אני אומרת מתורגם, תכניות אחרות חלקן מתורגמות, תכניות אחרות באמת לא מתורגמות.
יעקב מרגי: במה שקשור לשפ"י.
<הילה סגל: במה שקשור לשפ"י, נכון.
<הילה סגל: במה שקשור לאלימות ומניעת פגיעה.
יוסף ג'בארין: אבל מה שמופיע בחוזר מנכ"ל, אני מבין ששם יש בעיה של תרגום.
<הילה סגל: בחוזרי מנכ"ל אין לנו חוזרי מנכ"ל בשפה הערבית.
<הילה סגל: אני לא יודעת לענות בשם אגף חוזרי מנכ"ל.
<הילה סגל: אני יכולה להגיד שאני מצטרפת לקריאה שלך שיהיו גם בערבית.
<הילה סגל: אני אגיד משהו על הניטור, כי גם כאן, אדוני אמר קודם על העניין הזה שבאמת מי הילדים המתלוננים ואיזה תמונת מצב ויש תמיד משתנים מתערבים של ילדים, שיש איזה תת דיווח או יש אינפלציה של דיווח.
<הילה סגל: אני רוצה להגיד מה המערכת עושה כדי לקבל תמונת מצב על איפה היא עומדת.
<הילה סגל: ובעצם יש לנו היום שלושה כלים.
<הילה סגל: כלי אחד הוא הסקר של ניטור אלימות שהתפרסם לפני חודש ובעצם דוגם כל שנתיים 25,000 תלמידים על כל מדדי האלימות.
<הילה סגל: התמונה הזאת היא תמונה ארצית, מייצגת, של מדגם באמת מייצג – 25,000 תלמידים זה מדגם רציני, זה ראמ"ה עושה – הרשות למדידה והערכה ואנחנו יכולים לקבל - זה התפרסם שוב ממש לאחרונה - לקבל תמונה ארצית בכל אחד ממדדי האלימות – איפה אנחנו ואיפה זה לעומת שלוש המדידות הקודמות לאורך השנים.
<הילה סגל: אז זו נקודת מבט אחת.
<הילה סגל: נקודת מבט שנייה - - -
יעקב מרגי: תוך כדי, אם אנחנו מדברים על מדידה, את יכולה לומר לנו על מגמות בשנים האחרונות?
<הילה סגל: כן, בהחלט.
<הילה סגל: בכל מדדי האלימות, אנחנו רואים ירידה.
<הילה סגל: אני אתן גם דוגמאות, כי עוד פעם, כי הנתונים הם גם נתונים שאנחנו רוצים לראות בהם ירידה, אבל למשל, כל מה שקשור לאלימות מתונה, שזה אלימות ששואלים אותם האם בחודש האחרון מישהו דחף אותך?
<הילה סגל: שואלים אותם דרך אגב, אתם הזכרתם, גם על אלימות מינית.
<הילה סגל: שואלים את הילדים היום בצורה אנונימית ובלי ציפייה שהם יזדהו, שואלים אותם על סוגי אלימות שונים בחודש האחרון ובכל מה שקשור למשל לאלימות מתונה של איום, של דחיפה, של בעיטה.
<הילה סגל: ככה מגדירים את זה בראמ"ה.
יעקב מרגי: איזה טווחי גיל אתם מודדים?
<הילה סגל: ביסודי זה ד'-ו'.
<הילה סגל: אנחנו לא מודדים את זה ב - - -
יעקב מרגי: למה לא מודדים בגילאים קטנים יותר?
<הילה סגל: בניטור זה מ-ד' עד ו'.
<הילה סגל: במיצב זה מכיתה ב'.
<הילה סגל: הסיבה שלא מודדים קודם, כי ילד בכיתה א' וילד בגן, הרבה פעמים לא יכולים לכתוב, אז אין לנו מדידה של גילאים צעירים יותר, אבל מכיתה ב' יש לנו תמונה של המיצבים, שתיכף אני אגיד במה זה שונה מהניטור.
<אתי וייסלבאי: במיצבים גם האקלים הבית ספרי הוא מכיתה ב'?
<עופרה זומר: לא, לא.
<הילה סגל: במיצבים יש לנו תמונה - - -
<עופרה זומר: אני מנהלת בית ספר.
<עופרה זומר: המיצבים בנושא האקלים הם מכיתה ו'.
יעקב מרגי: גברתי, גברתי, מה שמך?
<עופרה זומר: עופרה זומר.
יעקב מרגי: עופרה, שלום לך.
יעקב מרגי: את עוד מעט תבקשי רשות דיבור ואני אתן לך ותתייחסי.
יעקב מרגי: הפינג פונג הזה לא בריא לפרוטוקול.
<הילה סגל: אז יכול להיות שאני עושה פה איזושהי שגיאה.
<הילה סגל: אני מוכנה לבדוק את זה עוד רגע ולהגיד.
<הילה סגל: אנחנו מקבלים נתונים בשלוש רמות.
<הילה סגל: אנחנו מקבלים תמונת מבט ארצית על כל מדדי האלימות בסקר ניטור אלימות.
<הילה סגל: אנחנו מקבלים תמונת מצב בית ספרית של שאלון אקלים של המיצב.
<הילה סגל: זאת אומרת בית הספר יודע – ובטח גברתי מכירה את זה – מקבל ברמה שלו תמונת מצב בית ספרית על מדדים שונים של אקלים; וישנו גם שאלון שנקרא שאלון אח"מ - אקלים חינוכי מיטבי - שהוא שאלון וולונטרי.
<הילה סגל: כי אני מנהל בית ספר והשנה לא עליתי בשאלון של המיצב, זאת אומרת זה כל שנה שלישית בבתי הספר במיצב, ואני רוצה לבדוק איזה שהוא תהליך שאני עושה, יש לי אפשרות לעשות שאלון פנימי שהוא רק לעיני והתלמידים ממלאים אותו באופן אנונימי, ואני יכול לקבל ממש רזולוציה כיתתית.
<הילה סגל: לקבל מצב האם יש לי ילד שחווה חוויה של דחייה חברתית בתוך כיתה, לא יודעת מה, ה/3.
<הילה סגל: בוודאי.
יעקב מרגי: אנחנו בבית הספר יודעים על רישום נוכחות, נכון?
יעקב מרגי: יש מורים שאפילו מגדילים לעשות לפעמים עם איזה יומן כזה, שהם אחר כך עושים סיכום חצי שנתי או שנתי ובצורה הומוריסטית מוציא לו – מיום זה וזה עשית – יודעים לרשום בבית הספר.
יעקב מרגי: ישנו אירוע, למה הוא לא נרשם?
<הילה סגל: הוא נרשם בבית הספר.
<הילה סגל: הוא מתועד בבית הספר.
יעקב מרגי: השאלה אם חוזר מנכ"ל מחייב?
<הילה סגל: חד משמעית.
<הילה סגל: חוזר מנכ"ל מחייב וזה אפילו כתוב באיזה שהוא שקף של פתיח שככה אומר שזאת ציפייה מאד מאד ברורה.
<הילה סגל: ואני אומרת שוב, בתי הספר היום אין להם את הפריבילגיה לא לעשות את זה.
<הילה סגל: כי מחר בבוקר הם יעמדו במצב שהם יצטרכו לשלוף את זה מאיזה שהוא מקום, ואני אומרת שוב, מי שלא עושה את זה, זה לא רק מטעמי - - -
יעקב מרגי: זה מופיע כהנחיה.
<הילה סגל: זה מופיע כהנחיה.
<הילה סגל: אני אשמח להעביר לוועדה או לכל מי שרוצה - - -
יעקב מרגי: בסדר, אנחנו כרגע סומכים על מה שעובד ציבור או עובד מדינה אומר לנו.
<הילה סגל: תודה.
<הילה סגל: אני אגיד שבעצם כשאנחנו מדברים על תכניות של תוך בית הספר, יש שורה של מאפיינים שנמצאו במחקרים בעולם ואת המאפיינים האלה אנחנו מנסים לתפור בצורה בית ספרית.
<הילה סגל: אני אעבור הלאה, כי חבל.
<הילה סגל: תכניות שנעשות בגנים ובבתי הספר, כישורי חיים, מפתח הלב, ללמוד לחיות ביחד – שנעשים בגנים, בדיוק במטרה לייצר מקום וזמן מעבר לשוטף, שמיוחד בדיוק בדיוק לנושאים האלה.
<הילה סגל: ובכישורי חיים אנחנו מתייחסים למניעת אלימות ובריונות, לפיתוח אחריות אישית וחברתית.
<הילה סגל: דיברתי קודם על שומרי סף.
יעקב מרגי: תדעי לך שאני התאפקתי בדיון הזה.
<הילה סגל: על כישורי חיים?
יעקב מרגי: בדרך כלל כשאומרים לי שעת כישורי חיים אני ישר קופץ.
<הילה סגל: אני יודעת.
יעקב מרגי: את מכירה את הקפיצים שלי.
<הילה סגל: כן, אני מכירה.
יעקב מרגי: אבל פה התאפקתי.
יעקב מרגי: אני לא תולה בה הרבה תקוות, בשעת כישורי חיים.
יעקב מרגי: אנחנו זורקים עליה את כל התסכולים והצרות והדברים הטובים והלא טובים.
<הילה סגל: אני רוצה להגיד לך בכנות שהבעיה הגדולה שלנו היא בעל יסודי.