GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רוית סנדלר: אני רוצה, ותסלחו לי שאני שוב מעלה את נושא ההסעות - - -
יעקב מרגי: מיצינו, יש לי את זה בסיכום.
<רוית סנדלר: אז זהו, שמיציתם ברמה האזורית, ברמת המועצות המקומיות המצב הרבה יותר חמור.
<רוית סנדלר: תלמידים שלנו נוסעים, בדיוק כמו המועצות האזוריות, החוצה, באותם מרחקים שדיברתם עליהם.
יעקב מרגי: המקרה הייחודי של מטולה.
<רוית סנדלר: אבל התקצוב, לצערי, לא באותה מידה.
יעקב מרגי: אוקיי, זה לא השולחן כרגע.
<רוית סנדלר: אם אפשר נקודה אחרונה בנושא עבודה מועדפת בחקלאות.
<רוית סנדלר: דיברה פה יפה מאוד נציגת הנוער ואמרה יפה על נושא הרצף הזה.
<רוית סנדלר: מגיעים גרעינים, נמצאים שנה, עוזבים אחרי שנה ואין רצף המשכי.
<רוית סנדלר: בנושא העבודה המועדפת חשוב לי לציין, וסליחה שאני אולי הורסת שמחות, אני מאוד בעד להכניס את העבודה המועדפת לחקלאות - - -
יעקב מרגי: דיברנו על החינוך.
<גבי אסם: בחקלאות זה כבר קיים.
<רוית סנדלר: סליחה, בחינוך.
<רוית סנדלר: אם לא תינתן לזה הדעת ותשומת הלב, עלול להיווצר מצב שגם כאן בחינוך משוחררים טריים מהצבא יגיעו וייכנסו לתחום הזה, יעשו את התקופה שלהם של העבודה המועדפת, יעזבו ושוב יימשך אי הרצף הזה בחינוך.
<רוית סנדלר: כדאי לתת גם על זה את הדעת.
יעקב מרגי: אני קורא את נקודות הסיכום שחלקן עלו תוך כדי דיון.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד הביטחון לבחון הגדלת התקנים למועמדים לשנת שירות.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרדי הממשלה, אוצר, ביטחון, חינוך, להכיר בעבודה בחינוך כעבודה מועדפת לחיילים משוחררים, אם כתפקידים ואם כתפקידי עזר כאלה בחינוך.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לפתח מיזמים חינוכיים שיבואו לידי ביטוי גם בניקוד לאותם תלמידים ויביאו בכך תועלת ותוספת לכך לחבר את בני הנוער להתיישבות, לאדמה, לשליחות שבזה.
יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון נפרד בסוגיית הקצאת משאבים לאוטובוסים וכן לתקצוב מערך ההסעות במועצות האזוריות.
יעקב מרגי: מה שאני מבקש, המועצות האזוריות, תכינו נייר עבודה, תכינו מסמך בקשה, בעקבות זה אני אקיים דיון בוועדה.
<אבי אלקיים: רק משפט אחד, להכיר במקצוע כמקצוע מדעי.
איציק שמולי: אם אפשר שבמסגרת נייר העמדה, עמיר וכל ראשי המועצות, יתייחסו גם לנושא של החינוך המיוחד בהסעות, שעליו דיברנו איתכם בנפרד.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-8 בנובמבר 2016, ז' בחשוון תשע"ז, הבוקר התחלנו לומר, אתמול בערב, הבוקר, "ברך עלינו", התחלנו לבקש גשמים.
יעקב מרגי: להזכיר הזכרנו כבר משמיני עצרת, משמחת תורה, אבל מאתמול בלילה התחלנו לבקש את הגשמים.
<קריאה: אנחנו זקוקים לזה מאד.
יעקב מרגי: זהו, נקווה שיפתחו שם את האזניות ויקבלו את התפילות שלנו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – כפר הנוער בקדמה, הצגת - - -
חיים ילין: יש לי סיפור.
יעקב מרגי: אני רק אציג את הנושא - - -
חיים ילין: לפני ארבע שנים היה בצורת, אז לא ידעו מה לעשות, אני הייתי ראש מועצה אזורית אשכול אז אמרו בוא, ניקח בלון פורח מרוחמה.
חיים ילין: בחמש וחצי בבוקר עלינו עם הרב של נתיבות, עם הרב של אופקים, כל הרבנים, אני נמצא שם, מתפללים, אחרי יומיים היה גשם.
חיים ילין: אז אחד הרבנים אמר: "תקשיב, זה לא רק אלהים, אנחנו הסתכלנו על מזג האוויר ואמרו עוד 72 שעות גשם.
חיים ילין: אתה רואה, לא הכל נמצא אצלנו".
יעקב מרגי: אבל אני נהנה מהכדורים הפורחים של רוחמה, כי אני רואה אותם מהבית שלי.
יעקב מרגי: לעיתים לצערי זה בשבת, אבל אני גם רואה אותם.
יעקב מרגי: שומע גם את הרעש של הברנר.
יעקב מרגי: אז הנושא על סדר היום, כפר הנוער בקדמה, הצגת פועלו ושיקום תשתיותיו, שתיים, שילוב סיפור העלייה לקרקע של 11 הנקודות וסיורים בנקודות במסגרת תכנית החינוך לציון 70 שנה ל-11 הנקודות בנגב.
יעקב מרגי: ואני, בדברי הפתיחה שלי, לפני שאתייחס לכפרי הנוער וקדמה בכלל, אומר כמה מילים על הנגב, אם אפשר.
יעקב מרגי: כאיש הנגב, כמי שמחובר לנגב, מי שגדל בנגב.
יעקב מרגי: בן גוריון חלם, והוא אמר:
יעקב מרגי: מדינת ישראל אינה סובלת מציאות מדבר בתוכה.
יעקב מרגי: והוא אמר עוד משהו: אם המדינה לא תחסל את המדבר, המדבר עלול לחסל את המדינה.
יעקב מרגי: בן גוריון קרא להפרחת השממה בנגב ושימש דוגמא אישית כשהתפטר מהממשלה.
יעקב מרגי: ידוע שהוא עבר לגור כ- 14 חודשים ב - - - במסגרת פועלו להפרחת השממה, בן גוריון קרא לקליטת עלייה והתיישבות בנגב.
יעקב מרגי: כינס כנסים, ניסה לשכנע, אבל מה לעשות – העם לא שעה לבקשותיו.
יעקב מרגי: בנגב אז, ערב העלייה של 11 היישובים, ישבו מאות בודדות של מתיישבים יהודים ומספר מועט של קיבוצים בנגב הצפוני.
יעקב מרגי: לאחר פרסום הספר הלבן, כפי שידוע בשנת 1939, הגבירו המוסדות הציוניים רכישה של קרקעות בנגב, ואז ראשי היישוב החליטו ליצור מציאות פוליטית חדשה שתאלץ את הגורמים הבינלאומיים לשקול את מפת החלוקה מחדש.
יעקב מרגי: יש מי שיאמר ששום דבר לא השתנה, גם היום.
יעקב מרגי: לוי אשכול המנוח, ראש הממשלה, שמילא זמנית את תפקיד ראש מחלקת ההתיישבות של הסוכנות בארץ, יזם את הקמת 11 היישובים, וכל זה קרה במוצאי יום הכיפורים בלילה שבין החמישי לשישי באוקטובר.
יעקב מרגי: וקצת אקטואליה – מי שירצה יכול לקחת את זה לאתמול בלילה, יכול לקחת את זה כללי.
יעקב מרגי: מכתב שכתב בן גוריון לאזרח, תלמיד דווקא אזרח ישראלי ערבי, מבית הספר התיכון באקה המערבית, אלגרביה, שמתפלא על צעדו של בן גוריון, על כך שהוא פרש ועבר לנגב.
יעקב מרגי: תראו מה בן גוריון אז עונה לאותו תלמיד: "לדעתי לא צריך איש אחד לנהל את המדינה כל כך הרבה שנים.
יעקב מרגי: הייתי יותר מחמש שנים ראש הממשלה, ויש לתת הזדמנות לאיש מוכשר אחר לעשות עבודה קשה זו".
יעקב מרגי: והוא עוד מוסיף – "אני שמח שיכולתי לשרת את כל תושבי ישראל, זו זכות גדולה, יהודים וערבים למעלה מחמש שנים, ואני רוצה עכשיו לשרת את המדינה כאזרח פשוט".
יעקב מרגי: הוא אומר: "הלכתי לנגב מפני שהוא נעזב, והאדמה נוצרה למען ספק צורכי בני אדם, ואין להניח מקום שומם.
יעקב מרגי: ואין דבר חשוב ויקר לאדם מאשר להפריח מקום שומם, ואפשר לעשות זאת בכוח הרצון".
יעקב מרגי: ומי שמכיר את ההתיישבות בנגב, בלי כח רצון לא היה קורה שם כלום.
יעקב מרגי: ואני אומר לכם עכשיו בנימה אישית כאיש הנגב שמכיר כמעט כל פינה בנגב הפורח, וכן כמעט כל פינה נעזבת ושוממה בנגב השומם.
יעקב מרגי: אני לא יכול לתאר את הנגב של היום ללא מפעל ההתיישבות, הן של המצפים והן של 11 היישובים.
יעקב מרגי: אני, על כפר הנוער קדמה, אנחנו ודאי נראה את המצגת, אבל לפני כן אני רוצה להודות לחבר הכנסת חיים ילין שיזם את היום הזה, הדיון בוועדה זה רק חלק מתכנית עשירה ביום, ואני אתן לו את רשות הדיבור ולאחר מכן נצלול לסוגיית כפר הנוער והפנימייה.
חיים ילין: תודה לכל מי שהגיע.
חיים ילין: הסיפור הפיקנטי של קדמה שלא כולם מכירים אותו, אגב, הוא שבעצם הוא היה חלק מ-11 הנקודות.
חיים ילין: אבל משהו השתבש שם, בקדמה.
חיים ילין: לוותיקי קדמה, שהיום אחד מהם יגיע לפה, שקוראים לו אבא ברמק, הוא בן 95 פחות או יותר.
חיים ילין: הם היו, דרך אגב, המבוגרים שבחבורה, וכשהחליטו שהנקודה הזאת חייבת להתפרק אז היה צריך לקלוט אותם, מי קולט אותם?
חיים ילין: מי שקלט אותם זה קיבוץ בארי, אבל עוד יותר, איפה קולטים אותם בקיבוץ בארי?
חיים ילין: ואז הוותיקים של בארי, שהיו צעירים מאנשי קדמה בין שנתיים לחמש שנים, אמרו: הרי אנחנו מקבלים את הדיור לפי ותק, אז אם הם הותיקים, אז מגיע להם את הדירות שלנו.
חיים ילין: והם פינו את הדירות שלהם וותיקי קדמה נכנסו לדירות החדשות ביותר שהיו בבארי.
חיים ילין: בוא, אנחנו לא מדברים על פנטהאוז של 250 מ"ר, כן?
חיים ילין: זה צריפים, מי שמכיר, זה היה צריף שוודי, זה מה שאנחנו מנסים גם לשמר ולהשאיר את זה לדורות הבאים, אבל זה הסיפור של קדמה ובארי, והיום בעצם בארי יקבלו שתי תעודות, גם של בארי כ-11 הנקודות, אבל גם של נציגי קדמה, שבעצם התיישבו בתוך בארי.
חיים ילין: הסיפור השני של קדמה זה מה שקרה ב- 79'.
חיים ילין: ואנחנו מכירים, אנשי הנגב במיוחד מכירים את זה, בגלל שחלק מהילדים שלנו, חלק מהבנים, את שנת השירות עושים בקדמה.
חיים ילין: דרך הנכדים של אותם מקימים אנחנו מכירים את הסיפורים הנפלאים שקורים שם בקדמה, ואנחנו ראינו לנכון ביום הזה שהוא גם בוועדת חינוך, גם בוועדת מדע וגם בוועדת פנים ואחרי זה באודיטוריום במליאה, בעצם לא רק לדון על קדמה כקדמה אלא גם להציף את הבעיות של כפרי הנוער, שאני חושב שזה אחד הפרויקטים, לדעתי, הנפלאים ביותר שיש במדינת ישראל, לטיפול בנוער בסיכון ולתת באמת הזדמנות לנוער הזה שלא זכה, פשוט לא זכה, הוא זכה להיות בפינות אבל לא זכה בתא המשפחתי להתפתח כמו שאנחנו רצינו.
חיים ילין: בתוך התפיסה שלי שחינוך וערכי החינוך הם הכלים האולטימטיביים שיכולים לסגור פערים, אני מאד שמח שאנחנו עושים את הדיון הזה כאן, שני תפקידים יש לדיון, קודם כל להכיר את קדמה ואת דרך קדמה, להבין מה המשמעות של פנימיות במדינת ישראל מצד אחד, מצד שני לקבוע ש-11 הנקודות, כל הפיתוח של התיירות, של צינור המים, של ההתיישבות, יהיה חלק מתכנית החינוך של משרד החינוך.
חיים ילין: אני חושב שכולנו יכולים להרוויח, כשאתם תסתכלו או מסתכלים על ההיסטוריה של מדינת ישראל, אין שום פרויקט מבצעי לוגיסטי כל כך מוחשי כמו 11 הנקודות, שבסופו של דבר גם נתנו את הנגב, והנגב הוא חלק ממדינת ישראל.
חיים ילין: והיום כשמוטי יוגב שומע את זה, חבר הכנסת שומע את זה במליאה ואני גם שומע, שיש פטריוטים יותר, יש ציוני על פטריוטים, אתם יודעים, יש פה סולם של פטריוטים, יש פה סולם למטה של בוגדים ושמאלנים, ויש בכלל המון דיבור שהוא לא ערכי, הוא לא מאחד, הוא פשוט מפצל את העם הזה.
מרדכי יוגב: מי מוביל אותו?
מרדכי יוגב: חבר הכנסת הרצוג, יו"ר האופוזיציה.
יעקב מרגי: עזוב, בוא לא נקלקל את הדיון.
חיים ילין: למה אתה מקלקל?
מרדכי יוגב: כי דיברת על בוגדים שמאלנים ואתה יודע שאני לא חושב ככה.
חיים ילין: לא, לא, עזוב, אני לא אמרתי, אל תכניס את זה.
חיים ילין: מה שאני מנסה להגיד שבעצם אותם ותיקים, שהיום בזכותם הנגב נמצא, לא בטוח שהיו יכולים לעשות את המפעל הזה היום.
חיים ילין: רק להשיג היתר בנייה צריך 70 שנה, אז בטח ובטח לא להרים 11 יישובים.
חיים ילין: זה הפתיח, אני קודם כל מודה לכולם.
חיים ילין: באחת עשרה אני כבר בדיון אחר, ואני תמיד ביום כזה מציג את הדיונים אז אני מתנצל מאד שבאחת עשרה, שתי דקות לאחת עשרה, אני צריך ללכת לוועדת מדע.
יעקב מרגי: לפני שאגש למצגת, אם תרצה, מוטי, לפני או אחרי, תכף, אני אומר כמה מילים.
יעקב מרגי: הזכרת את כפרי הנוער אני אתן לך מילה.
יעקב מרגי: בשבוע שעבר היה לנו יום החקלאות בכנסת, ובמסגרת הדיונים גם עמדנו מקרוב על סוגיית כפרי הנוער, חינוך התיישבותי.
יעקב מרגי: ואני אדם שלא מאמין במקריות, אתמול היה לנו לילה לבן כמעט בכנסת, אז מנקים שולחן.
יעקב מרגי: אחד הניירות שטיפלתי בהם בשעה מאוחרת זה מכתב שלי לשר החינוך על עדכון סל לאור ותקציב הפנימיות.
יעקב מרגי: הרשיתי לעצמי לחייג למנכ"לית משרד החינוך גם בשעות הלא שגרתיות האלה, ודנו בנושא והיא הבטיחה לי תשובה בסוגיה הזו, אז גם, עם זה - - - אין ואקום, יש המשכיות וממשיכים לטפל.
יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת מוטי יוגב, מייד ניגש למצגת.
מרדכי יוגב: אני אומר דברים מאד קצרים ברשות היושב ראש ובזכות חברי, חבר הכנסת חיים ילין שיזם את הדיון.
מרדכי יוגב: ראשית, יש לי קשר אישי, לא ל-11 הנקודות שעלו בנגב באותו מוצאי יום כיפור, אבל כן לקבוצת סעד שגם אמי, וגם דודי שעדיין חי שם, מוישה בן צבי, עלו לסעד, לא באותו לילה, בלילה אחר, יש תמונות איך הם עושים את הגדר.
מרדכי יוגב: הדבר השני, גם שם באמת, בסעד, יש גם כפר נוער קטן לבנות, וכל הגזרה.
מרדכי יוגב: ושלוש, בשביל להיות מאד מאד קצר ולהיות פרקטי, אני חושב, ודווקא בגלל התאריך שיש בו את מגוון האוכלוסייה, יכול להיות שהיינו יכולים לייצר איזשהו מסע של תנועות הנוער, או איזושהי פעילות שתניע.
מרדכי יוגב: יש פה נציגת משרד החינוך?
<אפרת זילבר: כן, אני.
מרדכי יוגב: משהו שיניע את הדברים או ייצר איזשהו - - - כמו שעושים את העלייה לנתיב הל"ה, החלו בזה בני עקיבא שנותר בגוש עציון, אבל רבדים הצטרפו, ואחרים, יכול להיות שניתן היה לייצר משהו משדרות, דרך החץ השחור, דרך נחל עוז, דרך בארי או גיחה כזו או אחרת.
מרדכי יוגב: אני הנעתי פעם את מסע הצנחנים של הלפיד בצורה הפוכה, פעם אחת, שנה אחת בשדרות.
מרדכי יוגב: מהחץ השחור לשדרות במקום מהאנדרטה בגבעת ברנר לרמת גן, בתקופות הקשות על ההפגזות עליהם, ניזכר באיזו שנה.
מרדכי יוגב: ולחבר למעשה הזה איזושהי פעולה שהיא יכולה להיות מחוברת לאזור סוכות, ולו בשנה אחת שהיא עגולה ולהתחיל מזה, נראה לי, משהו מאד פרקטי, כי דרכם אפשר גם קודם טיולי בית הספר, יש שם אתרים אינסופיים.
מרדכי יוגב: בחלון הזה של יד מרדכי, עוטף עזה, אתרים אינסופיים עד אנדרטת כרם שלום והמורשת קרב שלה לגבי אוגדת סיני וחלוצה.
מרדכי יוגב: אני חושב שצריך להכניס את זה לטיולי בית ספר, הנה נמצא פה העוזר שלי, אהרון בן חמו, לפני שנה וחצי הוא שאל אותי על טיול משפחתי, לאן הלכתם בסוף?
מרדכי יוגב: לאלה, חתכו שם את הנקודות.
יעקב מרגי: היית בא לשביל השובלים, צועד קצת, מה יש?
מרדכי יוגב: וצריך לייצר את זה למשהו פרקטי שהנוער עובר דרכו ומקבל את העוצמה הזאת ומשחזר אותו, ואולי גם יפיל את החומות של הקמת עוד יישובים, של אחיזה באזורי הספר.
יעקב מרגי: אם כבר התייחסו, אני כתלמיד, כבוגר מערכת החינוך אבל אני עוד זוכר את זה, ואני יליד 60', כאילו, תעשו, את השנים שלמדתי ביסודי, אני זוכר שלמדתי על 11 היישובים בתכנית הלימודים, לא יודע אם היום זה עדיין - - - אני מקווה שלא באותם ספרים.
יעקב מרגי: אוקיי, למצגת.
יעקב מרגי: מי מציגה את המצגת?
יעקב מרגי: מי מדברת בליווי?
<דנה אלוני יעקב: המצגת מחולקת בין דודו, מנהל הפנימייה, לביני.
יעקב מרגי: בסדר, שניכם מדברים בשלב ה - - - אז תציג את עצמך ותתחיל.
<דודו לג'עלם: טוב, אני דודו, מנהל הפנימייה בכפר הנוער קדמה - - -
מרדכי יוגב: רק עוד מילה קטנה.
מרדכי יוגב: לפני 35 שנה, אז הייתי בגדה של כפר עציון, חצי שנה, והסתכלנו על כפר קדמה, זה היה בתקופות הראשונות.
מרדכי יוגב: אפילו זאביק דרורי אחר כך, אני חושב מחצרים, הוא היה זה שהבין את חשיבות המקום.
<דודו לג'עלם: אז כמו שאמרתי, אני דודו, מנהל הפנימייה בקדמה, אני שנה שמינית בכפר.
<דודו לג'עלם: קודם כל אני מתרגש, רוצה להגיד תודה על הפורום הזה שככה באנו, ובאמת - - - חשוב לי להגיד שמנהל הכפר לא הגיע, כי אשתו ילדה אתמול בלילה.
יעקב מרגי: מזל טוב, עוסקים בבניין.
חיים ילין: עוד נקודה.
<דודו לג'עלם: כן.
<דודו לג'עלם: לפני המצגת אני אתחיל בזה שבשבילי לעבוד בכפר הנוער קדמה, אני עובד בחינוך הרבה שנים, וכמישהו שהתחנך פה, עשה עלייה, ונמצא במסגרת הפנימייתית מכיתה ה', והיום אני נמצא במקום כזה, אז בשבילי העבודה בקדמה היא להגשים את ירושלים שלי, זה מבחינתי החיבור.
יעקב מרגי: מה זה המסגרת הפנימייתית, איפה היית, בכפר נוער גם?
<דודו לג'עלם: אז ככה, אני אתייחס אל התכנית האסטרטגית של קדמה, התפקיד של קדמה, מה שהמנהל מציע זה בתי ספר אזוריים, פנימיות חינוכיות ופנימיות טיפוליות.
<דודו לג'עלם: החזון שלנו, בעצם כפר נוער קדמה, סביבת חיים חינוכית, טיפולית, מקצועית.
<דודו לג'עלם: סביבת חיים זו מאפשרת לחניכי הכפר לצמוח ולהתפתח אל עבר תמונת עתיד טובה לכל נער ונערה.
<דודו לג'עלם: לכפר שפה כפרית משותפת יחד עם המשפחות והקהילה, אני אתייחס.
<דודו לג'עלם: סביבת חיים – כפר הנוער קדמה היא סביבה פתוחה, ירוקה, נעימה, מזמינה.
<דודו לג'עלם: בנוסף למקום, מה שעושה את המקום מיוחד זה בעצם האנשים המיוחדים שבאים לשם.
<דודו לג'עלם: באים עם מסירות, עם נתינה, עם אהבה אמיתית, ובעצם לאפשר לחניכים תמונת עתיד טובה לחיים, לתת להם כלים אמיתיים ומשמעותיים שבאמת יעזרו להם, ויהיו אזרחים תורמים, עושים, זה כמובן יחד עם המשפחות והקהילה.
<דודו לג'עלם: ברור לנו שהחניכים האלה שלנו בסופו של דבר הם חוזרים הביתה, להורים שלהם.
<דודו לג'עלם: אנחנו עובדים עם ההורים, עם הקהילה, ולא רק הם עובדים איתנו.
<דודו לג'עלם: זה משהו שאנחנו מאד שמים עליו דגש בכפר.
<דודו לג'עלם: קהל היעד שלנו – פוטנציאל תקין, חניכים עם יכולות, עם קשיים, אבל עם יכולות, שיכולים להצליח.
<דודו לג'עלם: כמובן עם מוטיבציה לעשות שינוי.
<דודו לג'עלם: מגיעים חניכים, חניך שבא עם מוטיבציה – קל לנו לעבוד איתו.
<דודו לג'עלם: יש כאלה שבאים עם פחות מוטיבציה, תוך כדי אנחנו מייצרים להם את המוטיבציה, דרך הצלחות קטנות.
<דודו לג'עלם: נערים שהעבריינות לא הוטבעה בהם.
יעקב מרגי: הניסוח הזה הוא בכוונה ככה, לא הוטבעה בהם?
יעקב מרגי: אבל יכול להיות מצב שנערים נפלו, ואתם גם קולטים אותם, אם אתם מזהים שזה - - -
<דודו לג'עלם: נכון.
<דודו לג'עלם: נערים שמשתמשים בחומרים אסורים, יש לנו חניכים שיש להם נגיעות, בחומרים פסיכו אקטיביים, אין לנו מכורים, אנחנו לא מתעסקים בחניכים שהם מכורים.
<דודו לג'עלם: נערים שנפגעים מינית, יש לנו חניכים, נערים ונערות, שנפגעו.
<דודו לג'עלם: אנחנו לא קולטים חניכים פוגעים מינית.
<דודו לג'עלם: כמובן, נערים עם קשיים רגשיים, שזה כל חניך, כל נער.
יעקב מרגי: אם היינו אתה ואני במסגרות אחרות, כל ההרצאה הזאת, כל העמוד הזה מישהו היה אומר לך 0.7, גומר את זה.
<דודו לג'עלם: זהו, וכמובן למטה, כתוב, הכל מאומת, ואנחנו מסתכלים - - -
יעקב מרגי: אני מעריך את זה, לומר את זה כ- 07, לזרוק את זה ככה בלי - - - ופה, עם הפירוט, זה מלמד משהו.
<דודו לג'עלם: ובעצם כל חניך שמגיע, יש לנו תהליך קליטה שאנחנו עושים בצורה מאד מדויקת, תהליך שכל חניך שמגיע, ומסתכלים על הילד – האם בסופו של דבר זה נער שאנחנו יכולים לקלוט אותו?
<דודו לג'עלם: הוא מגיע, נכנס אלינו לכפר, ואם אנחנו באמת יכולים לעזור לו, וזה תהליך שאנחנו מדייקים בו, ומחפשים לעשות את זה בצורה הכי טובה.
מאיר כהן: אם הילד היה במוסד חסות, והוא יצא ממוסד חסות, והוא טופל, ופונים אליכם אנשי המוסד, מוסד החסות ואומרים לכם: שמעו, הילד הזה נמצא בעשירון העליון אחרי טיפול רציני, אנחנו רוצים להוציא אותו לאוויר החופשי, רוצים להעביר אותו אליכם.
מאיר כהן: האם עברו עומד לו לרועץ, או אתם מקשיבים לאנשים עם הניסיונות ואומרים כן, אנחנו פותחים את ידינו?
מאיר כהן: כי ממה נפשנו?
מאיר כהן: אני כמנהל בית ספר כן קיבלתי ילדים שהיו בחסות, כי החסות מביא אותם למדרג מסוים, ואם אתם רוצים לפרוץ קדימה אתה מעביר אותם הלאה, וזה הכי אנושי והכי לגיטימי והכי טוב.
מאיר כהן: אז העמידה האיתנה הזו של "אנחנו לא מוסד חסות ואנחנו לא מקבלים".
<קריאה: לא, הוא לא מוסד חסות.
<דודו לג'עלם: אני יודע שאתם לא מוסד חסות, ואני שואל את השאלה, אני מנסה לחדד - - -
יעקב מרגי: אז לכן הוא שואל.
מאיר כהן: אני מחדד אותה כי, אם אתם תוסיפו לעניין הזה שלכם, באמת אתם תשלימו - - - זה שאתם טובים ומצוינים אין ספק, ואני מברך אתכם ובטח שמעתם את זה מכולם, אני לא צריך להוסיף.
מאיר כהן: אני רק אומר, שלעיתים ילדים בגיל מסוים מגיעים עד לעבריינות, מגיעים עד לאלף ואחת דברים איומים ונוראים, וברגע שאתה פותח להם צוהר במקום כזה- -
יעקב מרגי: אלה הנערים שלא הוטבעה בהם, באופיים העבריינות.
מאיר כהן: בדיוק - - - שהוא מחבק ואוהב, ואווירה אחרת, יש סיכוי להציל את הילדים, לזה אני מתכוון.
<דודו לג'עלם: קודם כל אנחנו פתוחים, כמו שאמרתי, כל חניך שמגיע, שרוצים להפנות אותו, אנחנו באמת יושבים ועושים חשיבה ואנחנו פתוחים.
<דודו לג'עלם: כפר הנוער קדמה, זה כפר שפתוח במהלך כל השנה, הוא פתוח, אנחנו קולטים כל השנה.
מרדכי יוגב: השאלה היא, יש לכם נערים בוגרי מוסד חסות, נערים ונערות, בוגרים?
מרדכי יוגב: שהיו בחסות ועברו אליכם?
<דודו לג'עלם: לא, אין לנו.
מאיר כהן: לא, אין להם.
<קריאה: אבל יש ילדים ש - - - תיקים במשטרה כמעט אין - - -
מרדכי יוגב: בסדר, אני מרשה לעצמי להתערב ולהגיד למאיר מקום שהוא לא הספיק להגיע אליו.
יעקב מרגי: לצערנו הרב גם יש חברי כנסת עם תיקים.
מרדכי יוגב: כבוד היושב ראש, כבוד היושב ראש.
מרדכי יוגב: הוא שאל שאלה חשובה, ואני בשעתו רציתי להראות לו מקום נוסף.
מרדכי יוגב: מר יושב ראש.
מרדכי יוגב: מקום שאני מכיר היטב, אולפנת דולב, בדולב.
מרדכי יוגב: משרד החינוך מכיר.
מרדכי יוגב: איך קוראים לגברת ממשרד החינוך?
מרדכי יוגב: סליחה, או הרווחה, מי פה מהרווחה?
מרדכי יוגב: הנקודה, אולפנת דולב, בפירוש השאלה של מאיר היא שאלה חשובה.
מרדכי יוגב: כי אם יבוא מנהל במוסד חסות ויגיד, הנער או הנערה הזאת יכולה לצאת, לילד ונער, למוסד שלך, אז תעשו את ועדת הקליטה שלכם ואין סיבה שזה יהיה טאבו.
מרדכי יוגב: יש סיבה שזה יהיה לגופו של עניין, הלוואי.
מרדכי יוגב: השאלה שלו היא שאלה מאד חשובה, כי לצורך העניין, ובלי להשוות חס וחלילה, אבל באולפנת דולב יושב המנהל עם הצוות שלו ויקלוט כל בת של מוסד חסות.
מרדכי יוגב: יקלוט כל בת, איך זה נקרא, חליפת מאסר, שיכול - - -
יעקב מרגי: ובלבד שהוא הוכיח את עצמו.
יעקב מרגי: הוא לא היה יוצא ממוסד חסות אם הוא לא היה מוכיח והיו מגיעים למסקנה שהוא עונה - - - אני חושב, נער כזה, כמו שאמר חבר הכנסת מאיר כהן וגם מוטי יוגב, ברגע שהוא עבר את המסגרת של מוסד חסות והוועדה הוציאה אותו, מה שנקרא, הוא עונה להגדרות האלה שאתם מציגים כאן בקהל היעד.
יעקב מרגי: אבל, נמשיך.
<גדי ירקוני: כבוד היושב ראש?
יעקב מרגי: אנחנו נפתח דיון, ברשותך.
<גדי ירקוני: אני אבל חייב ללכת.
<גדי ירקוני: ראש מועצה אזורית אשכול.
<גדי ירקוני: אני מתנצל, אני גם צריך להיות בדיון ה - - - אז אני רגע מבקש חצי דקה - - -
יעקב מרגי: עומדת לך הרשות.
<גדי ירקוני: גדי ירקוני, ראש מועצה אזורית אשכול.
<גדי ירקוני: חבר קיבוץ נירים שמ-11 הנקודות, גם חיים חבר קיבוץ בארי, בהווה, בעתיד, אני לא יודע, אבל, נעזוב את זה, ואני, שחבר קיבוץ נירים, אנחנו, זו המורשת שלנו, ואני חושב שחשוב מאד להעביר את המורשת הזו לכל עם ישראל.
<גדי ירקוני: מה שקרה בי"א הנקודות זה אירוע מכונן למדינת ישראל.
<גדי ירקוני: אם אנחנו נדע לחנך את דור העתיד שלנו, רק שהם ימשיכו וילמדו את זה, כמו שאמרת בהתחלת דבריך, היושב ראש, כבר השגנו משהו ביום הזה ואני מקווה שזה אחד הדברים שיהיו.
<גדי ירקוני: אז תודה רבה לכם בהחלט על היום, גם לחברי הכנסת גם לך, ואני ממש מתנצל שאני הולך לדאוג לגז שיגיע גם לאשכול.
יעקב מרגי: לכבוד הוא לנו, הכבוד הוא לנו שהגעת וכיבדת, ואנחנו ודאי מחויבים למסר הזה.
יעקב מרגי: אני משחרר אותך.
יעקב מרגי: טוב, משוחררים.
יעקב מרגי: נעשה כמו פקודה צבאית.
חיים ילין: זה תמיד יוצא טוב שהיושב ראש נותן את ההוראה ואני לא צריך - - -
<גדי ירקוני: תודה רבה.
יעקב מרגי: תודה רבה לך שוב.
<דודו לג'עלם: מטרות – הכפר הוא בית חם ופתוח לחניכיו, שמאמין בהם ואוהב אותם.
<דודו לג'עלם: כמובן, הכפר הוא בית זמני לחניכים, באיזשהו שלב הם חוזרים הביתה, לקהילה, לתת להם בעצם תחושה של בית, קבלה- - -
יעקב מרגי: וחניכים שאין להם עורף משפחתי, יש לכם התייחסות לזה?
<דודו לג'עלם: כמובן, כמובן.
<דודו לג'עלם: רוב החניכים - - -
<שושנה מירוצ'ניק: כולם.
יעקב מרגי: לא, אם אתה אומר, חוזר הביתה, אז יש עורף משפחתי.
יעקב מרגי: אני מדבר שאחרי 18, אחרי 21, אין עורף משפחתי.
< שושנה מירוצ'ניק: הם לומדים להתמודד עם המצב הזה ולא לנתק את הקשר, אבל הם באים ממקום אחר.
יעקב מרגי: מלמדים אותם?
< שושנה מירוצ'ניק: ועובדים לאורך כל הזמן עם המשפחה, לפעמים זה חלק מהמשפחה.
< שושנה מירוצ'ניק: אנחנו עשינו "שאלון חניך" בקדמה, זה שאלון שבודק את כל המימדים, ואחד מהמקומות שרואים גם שיפור, זה בקשר עם האם.
< שושנה מירוצ'ניק: אחד מהמקומות שרואים שלא הייתה התפתחות זה בקשר עם האב, כי האב גם הוא במקום קשה, אבל הילדים רואים ביכולת שלהם לא להתרחק מהמשפחה, לקבל את המשפחה ולהיות במקום אחר, אחד מהיעדים של הכפר.
יעקב מרגי: כן, אבל אני שואל על מקרים יותר קיצוניים.
<דנה אלוני יעקב: אחד הדברים שקיימים בקדמה זה בעצם גם מדור בוגרים, שהוא מדור מאד מרכזי בכפר, שהדמויות שבעצם אמורות להיות המענה של החניכים שסיימו את תהליך החינוך שלהם, אני חושבת שאחד הדברים שחשוב לדעת שתהליך חינוכי לא מסתיים בגיל 18, ואנחנו רואים את עצמנו מלווים אותם עד גיל 25, עד שהם מסתדרים בחיים.
<דנה אלוני יעקב: לצורך העניין יש מספר דברים שנעשו בקדמה, אחד זה בית בוגרים.
<דנה אלוני יעקב: יש בית בוגרים שיכול לקבל SOS כל ילד וכל ילדה שסיימו את קדמה ומסיבה כזו או אחרת לא הסתדרו בחוץ וחוזרים לתקופה של שהות, עד שהם עומדים חזרה על הרגליים.
<דנה אלוני יעקב: מדובר, בין אם ילדים, שאחד הדברים שאנחנו עושים בקדמה זה דואגים ש-100% מהילדים יתגייסו לצבא, כמובן הילדים שהצבא מסכים לגייס אותם.
<דנה אלוני יעקב: ואנחנו מעודדים אותם ללכת למכינות קדם צבאיות, כי אנחנו יודעים שכשהם מסיימים את י"ב הם עדיין לא בשלים להתגייס לצבא וכמות הנשירה מהצבא היא מאד מאד גדולה.
<דנה אלוני יעקב: לכן, אנחנו כבר בכתה י"ב נכנסים לפעולה במדור בוגרים, בתוך החבר'ה האלה, ומכוונים אותם ליעדים שלהם ולמטרות שלהם.
<דודו לג'עלם: כמו שאמרתי אני אתייחס למילה, שאנחנו מאמינים בהם, כל חניך שמגיע אנחנו מאמינים בו שהוא יכול בהתאם ליכולות שלו, בהתאם למסוגלות שלו, וכמובן אוהבים אותם.
<דודו לג'עלם: האסטרטגיה שלנו היא כן ממקום של אהבה.
<דודו לג'עלם: כל נער ונערה יסיים עם כלים לחיים שיאפשרו לו להשתלב בחברה בצורה מיטבית.
<דודו לג'עלם: הם מאפשרים לו גם מצד אחד לצאת עם תעודות בגרות, בחינות, ומצד שני עם תעודות מקצוע.
<דודו לג'עלם: לאנשי הצוות בכפר עמדה פנימית משותפת.
מאיר כהן: על זה אתה מוכן, אפשר, אדוני?
מאיר כהן: להרחיב בכל זאת, אולי ילמדו מכם במשרד החינוך.
<קריאה: בהמשך דנה, מנהלת בית הספר, תציג את הדברים האלה.
יעקב מרגי: תציגי את עצמך כי פעם שעברה לא הצגת.
<דנה אלוני יעקב: אוקיי, אני דנה אלוני יעקב, אני מנהלת בית הספר, בכפר 11 שנה, זה שנה חמישית מנהלת בית הספר.
מאיר כהן: כמה ילדים יש בבית הספר?
<דנה אלוני יעקב: בבית הספר יש 117 ילדים, זה לא ה capacity האידיאלי, יש לנו תלמידי פנימייה ויש לנו 40 ילדים אקסטרניים שמגיעים משדרות, יש לנו פרויקט, אם תרצו אחר כך אני ארחיב נהדר, הם משדרות שמגיעים אלינו עם מחנך שלהם וחוזרים חזרה לקהילה, ילדים מקרית גת - - -
מאיר כהן: שהם רשומים בבית ספר בשדרות?
<דנה אלוני יעקב: הם רשומים אצלנו.
<דנה אלוני יעקב: הם לא מצאו שום מסגרת בשדרות, בעצם לא נמצא להם מענה, והם מגיעים עם בן שדרות, שנמצאים בתוך מרכז תכלית שנותן להם את פנימיית היום אחר הצהריים, וכאן יש קשרים מאד הדוקים, זה כמו, לצורך העניין, כמו הפנימייה בקדמה שתומכת בבית ספר ובילדים, יש לנו גוף כזה בשדרות שאיתם יש לנו קשרי גומלין מאד מאד - - -
יעקב מרגי: אגב, הוא מגיע עם חונך, מה זה?
יעקב מרגי: עם בן שדרות?
<דנה אלוני יעקב: הוא מגיע, עם בן שדרות - - -
יעקב מרגי: כל תלמיד משדרות בא עם ה - - -
<דנה אלוני יעקב: לא, מגיע איש שדרות אחד שהוא שימש בתחילת הפרויקט לפני כחמש שנים כמחנך, לאט לאט הוא הפך למנהל הפרויקט, והוא הגוף שמקשר בין בית ספר לבין תכלית לבין "גוונים בעיר" ובעצם אנחנו יוצרים איזשהו מכלול הוליסטי שלם לילד בין בית ספר לבין שדרות, ככה שהחינוך ממשיך גם אחר הצהרים כשהוא מגיע לשדרות.
מאיר כהן: זה מעניין, זה מעניין.
מאיר כהן: אז לכן אני שואל אותך.
מאיר כהן: הילד רשום אצלכם, בשדרות?
<דנה אלוני יעקב: הילד רשום בבית ספר אצלנו.
מאיר כהן: בהחלט.
מאיר כהן: הוא כל בוקר מגיע אליכם, אבל את הקבוצה מלווה נציג מהקהילה בשדרות.
מאיר כהן: מה תפקידו של הנציג הזה?
<דנה אלוני יעקב: יש מספר תפקידים, זאת אומרת הנציג של שדרות הוא בעצם איש הקשר בין ארגון "גוונים בעיר" לבין בית הספר.
<דנה אלוני יעקב: אני אתן שתי דוגמאות.
<דנה אלוני יעקב: למשל ילד שקרה הדבר והוא הושעה מבית ספר, זה לא ילד שנשאר בבית.
<דנה אלוני יעקב: זה ילד שבבוקר הוא הולך למרכז תכלית והוא ממשיך את הלימודים שם.
<דנה אלוני יעקב: זאת אומרת, אין לו נתק מהמערכת החינוכית, הוא לא נשאר בבית, אנחנו יודעים מה קורה איתו, אנחנו יודעים שהוא נמצא באיזושהי מסגרת ועושה דברים, פשוט כרגע אנחנו היינו צריכים איזשהו פסק זמן בבית ספר, גם בשביל הילד ויכול להיות שגם בשביל הסביבה.
<דנה אלוני יעקב: הדוגמא השנייה היא, למשל, זימון הורים לשיחה.
<דנה אלוני יעקב: יש הורים משדרות שלא מסוגלים להגיע לקדמה.
<דנה אלוני יעקב: לא מבחינת תחבורה ולא מבחינת תעסוקה וגם לא מבחינת רצון לפעמים, ולכן קורה מצב שהשיחה לא מתנהלת בקדמה, היא מתנהלת בשדרות.
<דנה אלוני יעקב: כאן יש לנו את השילוב בין הגוף שנמצא בקהילה לבין הגוף שנמצא בבית ספר, והראייה היא ראייה כל הזמן גם קהילתית וגם בית ספרית, שנותנת מענה כל הזמן לילד שנמצא בשדרות.