GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עמית צוק: לא מכניסים את זה.
<עמית צוק: זה טאבו.
<עמית צוק: לא מכניסים את זה לבתי הספר, בטח לא בפריפריה.
מירב בן ארי: תודה רבה עמית.
מירב בן ארי: סיפור מאד חשוב, כי פה הרבה שומעים על טרנסג'נדרים וזו באמת דוגמא שאני הכרתי אותה אצל משפחה, שהיא שונה ועוד נמצאת בפריפריה הצפונית של מדינת ישראל.
מירב בן ארי: זו גם התמודדות של משפחה וגם במקום שהוא לא במכרז הארץ, לכן היה חשוב לי שישמעו אותך.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את הנציג של מועצת התלמידים.
מירב בן ארי: מי כאן מהמועצה?
מירב בן ארי: אתה מכיר כבר את הנוהל, אז קדימה.
מירב בן ארי: רק תגיד את השם שלך.
<טל רחמים: כן.
<טל רחמים: אני טל רחמים ממועצת התלמידים והנוער הארצית.
<טל רחמים: באמת אני גם רוצה להצטרף לברכות שהיו כאן על היום הזה.
<טל רחמים: מהיכרות כבר ארוכה של המועצה, אנחנו באמת יודעים כמה זה חשוב.
<טל רחמים: אני חבר צוות מיניות ומגדר במועצת הנוער הארצית והשנה אנחנו עבדנו בעיקר דווקא על הקהילה הטרנסג'נדרית.
<טל רחמים: בנינו מערכי פעולה לתנועות הנוער ושלחנו אותם להנהגות תנועות הנוער שיעבירו את זה ובאמת בנינו מערכי פעולה לכיתות ו', ז', ח'.
<טל רחמים: אנחנו היינו שותפים פעילים בשולחן העגול של משרד החינוך ואנחנו באמת עובדים הרבה על הנושא הזה.
<טל רחמים: אני רציתי לדבר דווקא בפן קצת יותר אישי על ביסקסואליות שזה הנושא.
<טל רחמים: מה שהפריע לי בעיקר, אני השנה יצאתי מהארון ומה שקרה זה שכשסיפרתי לצוות בית הספר, אף אחד לא ידע מה זה ביסקסואל.
<טל רחמים: אף אחד.
מירב בן ארי: מאיפה אתה בארץ.
<טל רחמים: אני מאפרת.
<טל רחמים: ובאמת, כשהיועצת של בית הספר, שהיא הבן אדם שאמור להיות מוכשר לטפל בדברים האלה, אומרת לי רגע אחד, אוקיי, זו פעם ראשונה שקורה לי דבר כזה שאני שומעת את המילה הזאת.
<טל רחמים: בוא, תן לי שבוע, אני אחזור אליך.
<טל רחמים: אני אלך לחפש את זה ואני אחזור אליך כשאני אבין בנושא.
<טל רחמים: זה משהו שמבחינתי הוא לא מובן.
<דן סלייפר: ממלכתי דתי, נכון?
<טל רחמים: גם רציתי באמת לדבר בנוגע למשרד החינוך על החינוך הממלכתי דתי, שלפי דעתי לפחות, לא משנה כמה נכניס את חוש"ן ואת איגי ועוד ארגונים אחרים.
<טל רחמים: יש שיעורי בח"מ וחלמי"ש.
<טל רחמים: שיעורי בח"מ וחלמי"ש בבתי ספר ממלכתיים דתיים, זה שיעור שבעצם המורים יכולים לקחת את הקהילה הגאה ולעוות אותם כרצונם החופשי.
<טל רחמים: המורה שלי הכניס בשיעורים האלה סרטונים של רבנים על טיפולי המרה, סרטונים של רבנים על קריעות, על סטייה, על תועבות, על דברים כאלה.
<טל רחמים: אני אישית חושב שלא משנה כמה נכניס הרצאות ופעילויות מיוחדות, כל עוד זה נכנס בשיעור הקבוע, כששיעור קבוע, חומר, בשנייה שאומרים לתלמידים זה לבגרות הם מקשיבים אוטומטית.
<טל רחמים: אם נאמר להם הרצאה של חוש"ן, חצי לא יקשיבו.
<טל רחמים: אם נאמר להם יש לכם עכשיו שיעור שיש לכם על זה בגרות, אוטומטית כולם יקשיבו, כולם יראו את הסרטונים, כולם יעשו את העבודות.
<טל רחמים: בשנייה שהפעילות - - -
מירב בן ארי: רגע, אני רוצה שנייה להתעכב על זה.
מירב בן ארי: בח"מ קראת לזה?
<טל רחמים: בח"מ – בית חינוך משפחה.
מירב בן ארי: בח"מ זה כמו שיעור מחנך?
<טל רחמים: לא.
<טל רחמים: בח"מ, בעצם יש שיעור לבנים ושיעור מקביל לבנות.
<טל רחמים: לבנות זה נקרא חינוך לחיי משפחה – חלמי"ש.
<טל רחמים: לבנים זה שיעור בח"מ.
מירב בן ארי: אה, זה לבנים וזה לבנות.
<טל רחמים: אבל בעצם המהות של זה היא אותו דבר.
<טל רחמים: בבח"מ מה שמלמדים זה שלושה שלבים.
<טל רחמים: שלב ראשון זה שלב הסטיות של הטבע, נקרא לזה ככה, שבו המורה בעצם פותח על השולחן כמה שהקהילה הגאה זה רע וכמה שאסור סקס לפני הנישואין וכמה שזה וכמה שזה.
<טל רחמים: שלב שני זה שלב הנישואין, איך מתחתנים.
<טל רחמים: שלב שלישי – ילדים.
<טל רחמים: לא מדברים שום דבר פרקטי.
<טל רחמים: אין שיעור מיניות בריאה, אין שיעור על מחלות מין.
<טל רחמים: אין שיעור על כלום.
<טל רחמים: מדברים על הכל באופן תיאורטי, שמהבחינה הזאת זה כבר לפי לדעתי לפחות לא יעיל בהכנה לחיים, אבל בשנייה שזה פוגע בכל תלמיד שבארון, ואני אישית יודע על בית הספר שלי, שיש בו עוד ארבעה ילדים שבאו אלי, לא ליועצת של בית הספר, לא למורים, לא להנהלה.
<טל רחמים: באו אלי ופנו אלי – טל, אנחנו לא יודעים מה לעשות.
<טל רחמים: היו כאלה שפנו אלי כהומוסקסואלים, כהומוסקסואלים.
<טל רחמים: אחד פנה אלי ואמר אני מרגישה שאני אישה.
מירב בן ארי: אנחנו כוועדה נפנה.
<טל רחמים: ובאמת בשנייה שהמנהל שלי אומר לי - טל, תשמע, אם היית הומו הייתי מבין, אבל אה ביסקסואל, יש לך אפשרות להיות סטרייט ולחיות חיים נורמאליים, אני בעד שתשאיר את היציאה מהארון לאחר כך.
<טל רחמים: ברגע הזה אני מבין שמשהו במערכת החינוך לא פועל בצורה תקינה כלפי הקהילה, שהיא לא הקהילה ההומו לסבית, כמו שנאמר כאן.
<טל רחמים: כן, כאילו יש באמת הומואים, לסביות, כל השאר בעצם אתה יכול לשחק אותה סטרייט.
<טל רחמים: אתה יכול להתחבא וזו באמת בעיה.
<טל רחמים: בעיה שנייה זה אני אישית יודע מהיכרות אישית שלי, לא יודע, יכול להיות שיהיו כאן כאלה שיצטרפו, שברגע שיצאתי מהארון, בעצם דובר כאן המון על ההתעלמות.
<טל רחמים: שכשאני מתלונן על הטרדות מיניות, שילדים באים, תופסים לי את התחת ואומרים – אתה אוהב את זה.
<טל רחמים: אתה נמשך לבנים, אתה אוהב את זה.
<טל רחמים: וכשאני מתלונן על זה למורים, הם אומרים זה בדיחות של ילדים, זה בסדר.
<טל רחמים: כשאנשים פונים אלי וקוראים לי פיגות ואומרים זה בסדר, זה בדיחות של ילדים, זה משהו שהוא לא.
<טל רחמים: היה לי טיול שנתי לפני שבועיים, הייתי צריך לבקש זמן מקלחות נפרד כדי שאני לא אצטרך לסבול מהטרדות מיניות במקלחות.
<טל רחמים: אני הייתי צריך לבקש אזור שינה נפרד, כדי שאני לא אצטרך לעבור שם הטרדות מיניות.
<טל רחמים: זה לא יכול להיות שדבר כזה יתקיים במערכת החינוך ושאנשים פשוט ידלגו על זה.
<טל רחמים: יאמרו זה בסדר, זה בדיחות של ילדים, כי זה כבר לא בדיחות של ילדים.
<טל רחמים: כי אני, אוקיי, יצאתי מהארון, התקדמתי.
<טל רחמים: אני שלם עם עצמי.
<טל רחמים: יש עוד ארבעה ילדים לפחות שפנו אלי.
<טל רחמים: יש עוד אני לא יודע כמה ילדים שלא פנו אלי, שבאמת מפחדים ובאמת מרגישים שעם המצב שקיים, במיוחד עם השיעורים התקינים והרגילים שקיימים ובעצם אומרים להם אתם סטייה, אתם נולדתם לא ראוי.
<טל רחמים: גם לפי הדת, אוקיי, בשיעורים ממלכתיים דתיים אומרים - - -
מירב בן ארי: טל, אני מתנצלת.
מירב בן ארי: פשוט הוועדה בעיקרון נגמרה ויש עוד שניים שאני חייבת לשמוע.
מירב בן ארי: ממש מילה אחרונה.
<טל רחמים: משפט אחרון.
<טל רחמים: לפי דעתי עוד לפני שמכניסים הרצאות, צריך באמת לשנות את הפעילות הרגילה והתקינה של בתי הספר.
מירב בן ארי: בתוך בתי הספר.
מירב בן ארי: אני רשמתי גם את מה שאמרת על חמ"ד.
מירב בן ארי: רחלי הכהן, המועצה לשלום הילד.
<רחלי הכהן: ממש בדקה.
<רחלי הכהן: אני גם רוצה להתחבר לדברים שטל רחמים אמר.
<רחלי הכהן: כשמתייחסים ליצירת מרחב מוגן בתוך משרד החינוך, אני רוצה להעלות סוגיה שהיא אמנם מאד פרטנית ונקודתית, עם זאת היא עלתה בצורה מאד נרחבת בארצות הברית והגיעה גם אלינו לכנס הנגב של המועצה לשלום הילד בשנה שעברה.
<רחלי הכהן: זה קושי יום יומי שנאלצים להתמודד איתו הרבה תלמידים להטב"ים, במיוחד טרנסג'נדרים, והיא בעצם ההליכה לשירותים במוסד החינוכי.
<רחלי הכהן: כידוע השירותים מחולקים בצורה מאד מאד מגדרית לגברים ולנשים, וכשתלמידים בעצם מבקשים ללכת לתאי השירותים של המין שאליו הם מרגישים שייכים בהתאם לזהות המינית שלהם, עולות הרבה – גם מצד התלמידים האחרים וגם מצד המורים – יש הרבה אי הבנה בקשר לזה ופשוט אפילו חוסר אפשרות לתת להם.
<רחלי הכהן: כמובן שזה מעיב באופן יומיומי על הרגשת הדחייה וחוסר השייכות שהם פה מרגישים שייכים.
<רחלי הכהן: זה קשור גם לטיולים שנתיים, ללינה, למקלחות ולשיעורי ספורט כשהם מתקיימים בצורה נפרדת ולעוד הרבה דברים.
<רחלי הכהן: אני חושבת שזו סוגיה שבניגוד לכל הסוגיות התקציביות, החינוכיות - - -
מירב בן ארי: כן, האמת שאנחנו עשינו על זה דיון בנושא של הטרנסים.
מירב בן ארי: זה היה הנושא של השירותים, שתדעי.
מירב בן ארי: את אומרת עסקנו בנושא הזה בעבר.
<רחלי הכהן: אוקיי, אז אני רק רוצה להגיד בשורה התחתונה שאני חושבת שברמה הארצית צריכה לצאת הנחיה, כמו שקרה בארצות הברית.
<רחלי הכהן: בעצם הנחיה של משרד החינוך לאפשר - - -
מירב בן ארי: לא משנה, סתם ראיתי במקרה בצפון קרוליינה, שהיה הסיפור עם הטרנסים.
<רחלי הכהן: ויצאה הוראה של אובמה לכל בתי הספר בארצות הברית.
מירב בן ארי: כן, בדיוק שם, תכלס.
<רחלי הכהן: אני חושבת שזה משהו שנורא פשוט לעשות ואפשר להביא את זה לארץ.
מירב בן ארי: מרגניתה מתהילה, בבקשה.
מירב בן ארי: דקה.
<מרגניתה קלאוזנר: תודה רבה.
<מרגניתה קלאוזנר: אני יושבת פה כחוזרת בתשובה, אם לשני בנים הומואים.
מירב בן ארי: קודם כל מילה על תהילה, כדי שיידעו.
מירב בן ארי: אני מכירה, אבל חשוב שכולם יכירו.
<מרגניתה קלאוזנר: אני אם גאה לשני בנים הומואים ודודה גאה לשני ג'נדר קווירים.
<מרגניתה קלאוזנר: שני הבנים שלי התחנכו כאן, במערכת החינוך בירושלים ואני עובדת במערכת החינוך בירושלים, בבית ספר דתי, כמטפלת רגשית.
<מרגניתה קלאוזנר: אז אני באה מתוך כל התחומים האלה.
מירב בן ארי: איזה בית ספר?
<מרגניתה קלאוזנר: אני עובדת בנועם בנים פסגת זאב.
<מרגניתה קלאוזנר: אני מתנדבת שנים בארגון תהילה, שהוא ארגון של ההורים בקהילה הגאה, ארגון שתומך בהורים.
<מרגניתה קלאוזנר: יש לנו 16 קבוצות לתמיכה בהורים בכל רחבי הארץ.
<מרגניתה קלאוזנר: יש לנו פרויקט שנקרא הורה בקפה, מפגש לבני נוער שרוצים לדבר עם הורה, שהוא לאו דווקא ההורה שלהם ולהתייעץ.
<מרגניתה קלאוזנר: יש לנו פרויקטים של שיחות שאנחנו מעבירים, שכל אחד מספר את הסיפור האישי שלו בבתי אבות, בפני עובדים סוציאליים, במשטרה, בכל מקום שמזמין אותנו.
<מרגניתה קלאוזנר: אני דיברתי בסמינר דוד ילין, דיברתי בבתי ספר פה בירושלים.
<מרגניתה קלאוזנר: מי שמזמין אותנו אנחנו באים בהתנדבות ומספרים.
<מרגניתה קלאוזנר: מתוך הניסיון שלי כאם וכמטפלת רגשית, ברור לי שהנושא הזה של מרחב בטוח זה נושא ראשון במעלה.
<מרגניתה קלאוזנר: השאלה היא איך אנחנו מגדירים מרחב בטוח.
<מרגניתה קלאוזנר: כי מרחב בטוח זה לא רק מרחב פיזי, זה מרחב שהוא בראש, בלב ומקום פיזי בבית הספר.
<מרגניתה קלאוזנר: וההתחלה שלו לדעתי היא במודעות והמודעות מתחילה בגן הילדים.
<מרגניתה קלאוזנר: איפה שיש לנו את פינת הבובות ופינת המכוניות.
<מרגניתה קלאוזנר: איפה שיש לנו את יום המשפחה.
<מרגניתה קלאוזנר: כל החינוך מתחיל מהנקודה הזאת.
<מרגניתה קלאוזנר: איך אנחנו מדברים לילד.
<מרגניתה קלאוזנר: איך נראים ספרי הילדים שלנו.
<מרגניתה קלאוזנר: הדברים האלה הם היסודות שבהם אנחנו מתחילים את המרחב הבטוח.
<מרגניתה קלאוזנר: אנחנו בונים מהמקום הזה.
<מרגניתה קלאוזנר: אני חושבת שבכל בית ספר צריך להיות איש צוות שמוכשר ואחראי.
<מרגניתה קלאוזנר: אני דיברתי עם ראש מט"י פה בירושלים, על הדבר הזה.
<מרגניתה קלאוזנר: אמרתי להם שבתוך האוכלוסייה שלנו, של התלמידים, יש 10% שהם להט"בקים ושאנחנו צריכים להעביר לאנשי מת"י הרצאות בתוך המתי"אות, לאנשי הטיפול שלנו ולמנות אחראים בבתי הספר.
<מרגניתה קלאוזנר: נדחיתי שוב ושוב.
<מרגניתה קלאוזנר: כן, כן, זו הרצאה מאד מעניינת, אבל הדתיות לא יבואו.
<מרגניתה קלאוזנר: אז נדחיתי שוב ושוב בעניין הזה וחבל.
<מרגניתה קלאוזנר: אני חושבת שצריך להיות איש צוות.
<מרגניתה קלאוזנר: אי אפשר להכשיר את כל הצוות אולי מיד, אבל אפשר להכשיר בכל בית ספר איש צוות אחד, שברגע שילד או ילדה יוצאים מהארון, המחנך יכול להגיד – תפני לרותי, היא תדע לעזור לך.
<מרגניתה קלאוזנר: היא תדע להפנות אותך.
<מרגניתה קלאוזנר: היא תדע לדבר איתך.
<מרגניתה קלאוזנר: אז רותי תהיה האחראית.
<מרגניתה קלאוזנר: או שלמה יהיה אחראי בבית הספר שלנו ואנחנו נדע להפנות אליו.
<מרגניתה קלאוזנר: צריך להיות חדר שאפשר לשבת ולדבר בשקט עם אותו ילד או ילדה.
<מרגניתה קלאוזנר: קרה מקרה לקולגה שלי, שהוא מורה אצלנו בבית הספר, שהילד שלו יצא מהארון בבית ספר דתי מאד מאד מכובד בירושלים, בחטיבת ביניים וניגש ליועצת ואמר לה ככה וככה.
<מרגניתה קלאוזנר: אני התלבטתי הרבה זמן, אני החלטתי שאני הומו, אני יודע עכשיו באופן ברור ואני צריך לדבר עם מישהו, אז באתי לדבר איתך.
<מרגניתה קלאוזנר: היועצת רצה אצה למנהל, המנהל צלצל בבהלה להורים והוציא את הילד מהארון.
<מרגניתה קלאוזנר: ככה הם שמעו.
<מרגניתה קלאוזנר: אני חושבת שזו לא צריכה להיות הפרוצדורה.
<מרגניתה קלאוזנר: אני חושבת שמרחב בטוח צריך לאפשר לילד לשוחח, למצוא את עצמו, להתלבט ובזמנו החופשי לבוא ולספר להורים שלו.
<מרגניתה קלאוזנר: כל ההכשרה הזאת צריכה לקרות בתוך המערכת.
<מרגניתה קלאוזנר: יש לנו היום תקציבים ברוך השם, בעזרתך מירב, בעזרת שפ"י, שאנחנו מודים להם מכל הלב ואני חושבת שצריך להקצות את זה להכשרה הזאת מהתחלה, מהשורשים ולעלות למעלה.
מירב בן ארי: תודה רבה וגם כל הכבוד על הפעילות שלכם.
מירב בן ארי: חשוב לומר לכם.
מירב בן ארי: נחשפתי אליה.
מירב בן ארי: אמא של בן 6, טרנסג'נדר שעולה לכיתה א'.
מירב בן ארי: היא חיכתה המון זמן.
מירב בן ארי: היא פה.
מירב בן ארי: בואי גברתי, שבי כאן לידי.
מירב בן ארי: ממש בקצרה, בסדר?
<שירלי דה גרציה פישמן: קוראים לי שירלי דה גרציה פישמן, אני פה עם בעלי רון פישמן.
<שירלי דה גרציה פישמן: אנחנו הורים לבן טרנסג'נדר שעולה בעזרת השם בשנה הבאה לכיתה א' והייתי רוצה להגיד כמה דברים לגבי החוויה.
<שירלי דה גרציה פישמן: זה ילד מאד צעיר.
<שירלי דה גרציה פישמן: זה משהו, מן שטח כזה לא מוכר.
<שירלי דה גרציה פישמן: אנחנו לא מגיעים מתוך הקהילה ויש איזה שהוא חשש מאד גדול.
<שירלי דה גרציה פישמן: זה מאד מתחבר ל - - -
מירב בן ארי: מאיפה אתם בארץ?
<שירלי דה גרציה פישמן: אנחנו מחולון.
<שירלי דה גרציה פישמן: זה מאד מתחבר להרבה דברים שעלו וחזרו פה שוב ושוב לגבי בתי הספר, שאין איזו שהיא מדיניות מוסדרת.
<שירלי דה גרציה פישמן: זאת אומרת אנחנו מרגישים שאנחנו מהמרים לגבי העתיד של הילד שלנו מבחנת מסגרת החינוך שהוא הולך אליה.
<שירלי דה גרציה פישמן: אם אנחנו יכולים להמר על זה שהוא ילך לבית ספר רגיל בתקווה שזה יאפשר לו את ההתאקלמות ואת ההסתגלות הכי טובה לקהילה הרגילה, הרחבה, המוכללת, או שאנחנו באמת צריכים לבחור באיזה שהוא בית ספר פרטי, איזו שהיא מסגרת חינוך אלטרנטיבית שלאו דווקא אנחנו יכולים להרשות אותה לעצמנו.
<שירלי דה גרציה פישמן: עכשיו, החוויה היא שאנחנו לבד מול זה.
<שירלי דה גרציה פישמן: אנחנו גילינו איפה הבן שלנו צריך להשתבץ בבית הספר ואנחנו ביקשנו לדבר עם המנהלת ובסך הכל נענינו בצורה מאד מאד חיובית, אבל התחושה היא שזה הימור.
<שירלי דה גרציה פישמן: אפשר ליפול על מנהלת שהיא מקבלת מחילה ואנחנו גם לא יודעים.
<שירלי דה גרציה פישמן: אז המנהלת תקבל, מה לגבי המורים, התלמידים, ההורים.
<שירלי דה גרציה פישמן: יש שאלות כמו אם הילד שלנו כרגע לא מוכן לצאת מול הילדים שאיתו בגן, אם הוא יחליט לעשות את זה האם יהיה לנו גיבוי או לא יהיה לנו גיבוי.
<שירלי דה גרציה פישמן: אין איזו שהיא מדיניות מוסדרת או איזה שהוא מקור שבית הספר למשל, בהנחה שבאמת בית הספר מוכן ללכת לקראתנו ולתמוך ולגבות, הוא גם צריך את המשאבים ואת הכלים, כמו למשל ידע, כדי לעשות את זה.
<שירלי דה גרציה פישמן: אז החושה שלנו, החוויה שלנו היא של הימור - - -
מירב בן ארי: של חששות כבדים.
<שירלי דה גרציה פישמן: כן.
מירב בן ארי: קודם כל אני רוצה שאתם תדברו בסוף הוועדה עם שפ"י, כדי לראות - - -
<איריס מנדה בן יעקב: יש לי ארבע ועדות היום.
מירב בן ארי: לא, פה, כמה דקות לפני.
מירב בן ארי: בגלל שזה אירוע די מיוחד, שילד בכיתה א', טרנסג'נדר, הולך לבית הספר, למרות שהקהילה הטרנסית, אבל במקרה כזה של ילד שזו פעם ראשונה, עם הורים שגם לא מכירים, אז אולי כדאי כמה מילים לפני כן עם שפ"י, לראות איך להתחבר לפחות למישהו שיעזור לכם מבחינה מקצועית.
מירב בן ארי: יש מישהו שממש חייב לומר משהו ולא יכול להתאפק?
מירב בן ארי: אתה דיברת, סליחה.
מירב בן ארי: הוועדה הסתיימה לפני 10 דקות, רק שתדעו.
<הדס בלומנדל: אני הדס, אני רכזת הנוער והצעירים של הבית הפתוח כאן בירושלים.
<הדס בלומנדל: אנחנו עובדים בשולחן העגול.
מירב בן ארי: את האמת שחיפשתי את הבית הפתוח ולא ראיתי אתכם פה.
מירב בן ארי: עכשיו אני רואה אותך, הדס.
<הדס בלומנדל: אז אני אהיה ממש קצרה ועניינית כי אני בטוחה שכולם רוצים לצאת מפה.
<הדס בלומנדל: בדרך כלל מדברים על הדברים השליליים שקורים ואני רוצה רגע לדבר על משהו מאד חיובי שקורה, שאני חושבת שאנחנו צריכים לגזור ממנו מסקנות פרקטיות.
<הדס בלומנדל: אנחנו משתתפים בשולחן העגול בראשותה של איריס, מאז הקמתו בעצם ואנחנו בשלבי כניסה למסלול הירוק היום, אחרי הרבה עבודה, אבל אני רוצה דווקא לדבר על העבודה שלנו עם צוותים חינוכיים ויועצות וגם עם מוסדות אקדמאים.
<הדס בלומנדל: מאז שנה שעברה אנחנו בעצם עובדים בשיתוף פעולה עם דוד ילין, אחרי עבודה מול הדיקנית שם וכבר נכנסנו למספר ימי הכשרה שם, שיש לנו הרבה פניות בעקבות זה מסטודנטים, שאחר כך מגיעים לבתי הספר ויודעים להביא אותנו ולקרוא לנו ולהתייעץ כשהם מתמודדים עם תלמידים.
<הדס בלומנדל: העניין השני המאד גדול שעשינו בירושלים, זה שהעברנו בעצם הכשרה ליועצות של מחוז ירושלים, בזכותן של איריס, מיכל זקסנמברג וישראל כץ משפ"י שאינן כאן, שאנחנו עובדים איתן.
<הדס בלומנדל: אני רק רוצה לשתף שהיו אלינו, אלי אישית, אני מרכזת את תחום הנוער והצעירים.
<הדס בלומנדל: היו אלי למעלה מ-10 פניות מתלמידים בשבועיים אחרי הפעילות הזאת, כי פתאום היועצות נכנסו לתוך כיתה וידעו לזהות.
<הדס בלומנדל: אני מתחברת לדברים שאני לא יודעת איפה הוא עכשיו, אבל נציג מועצת התלמידים אמר.
<הדס בלומנדל: אני בעצמי גם מבית דתי, אני גדלתי פה בירושלים ואני חושבת שאם יש משהו שאני מאד מרגישה שקורה בשנתיים האחרונות בירושלים, מאז שהקמנו את פרויקט החינוך לזכרה של שירה בנקי, זה שיש ממש שינוי שאפשר לראות בשטח.
<הדס בלומנדל: אני בכל זאת רוצה לומר עוד מילה אחת, פרקטית, על מה כן צריך לקרות, שאני חושבת שזו נקודה מאד חשובה.
<הדס בלומנדל: התקציב הזה הוא מדהים ומבורך, אבל אני חושבת שצריך לצד התקציב לבוא גם עם איזו שהיא הנחיה גורפת וזה מתחבר גם למה שמרגניתה אומרת פה.
<הדס בלומנדל: כי כאשר אין איזו שהיא הנחיה גורפת, אז זה נתון לשיקול דעתו של מנהל בית הספר – האם כן או לא להכניס תכנית.
<הדס בלומנדל: מעבודתי בשנתיים האחרונות עם בתי הספר בירושלים, אני חושבת שבתי הספר שהכי צריכים את זה הם אלה שלא ידברו איתנו בכלל.
<הדס בלומנדל: ואני רוצה לומר עוד משהו בהקשר' הזה, גם של חמ"ד, שבחמ"ד יש מדריכה נפלאה בשם עדי פישמן, שעושה הרבה עבודה טובה ואנשים לא מכירים אותה ו - - -
<איריס מנדה בן יעקב: היא מדריכה ביחידה שלי.
<הדס בלומנדל: אני יודעת.
<הדס בלומנדל: היא עושה עבודה נפלאה והיא תמיד עונה לטלפון כשאנחנו צריכים אותה וכשיש מקרים ואני במקרה יודע מי החניך שעליו את מדברת, כי הוא מגיע אלינו.
<הדס בלומנדל: חשוב לי לומר את הדבר הזה, כי אני חושבת שכשאין שיניים, אז מה שפ"י יכול לעשות?
<הדס בלומנדל: אז זו הבקשה של היום, שאני חושבת שאם אנחנו רוצים לוודא שהתקציב ינוצל כראוי והכל יתקדם, צריך גם להוסיף לצד זה איזו שהיא הנחיה גורפת לבתי הספר בנושא, שלכל הפחות הצוותים החינוכיים יעברו, כי מצב שבו מורה אומרת אני לא יודעת מה זה אומר בכלל, בעיני זו בעיה גדולה.
<הדס בלומנדל: תודה.
מירב בן ארי: אני חייבת לסכם, כי כבר גלשתי לדיון הבא.
מירב בן ארי: חשוב לומר שיחד עם יום הקהילה, הכנסת מציינת היום גם את יום העוני ואני גם צריכה לנהל את הדיון עכשיו פה בוועדת החינוך בנושא הזה.
מירב בן ארי: לכן אני רוצה ראשית להגיד תודה רבה לכל מי שהגיע לוועדה, מי שדיבר וקרא מהלב את הדברים.
מירב בן ארי: היה מאד מרגש וגם מאד משמח.
מירב בן ארי: יש לנו הרבה אתגרים.
מירב בן ארי: תאמינו לי, אני בקשר כל כך צפוף עם הארגונים, שאני רואה כל יום כמה שהם באמת מזיעים בשביל להתקדם.
מירב בן ארי: אנחנו התקדמנו, לא מספיק.
מירב בן ארי: צריך כל הזמן לשפר ולעשות עוד ועוד.
מירב בן ארי: אני לא יכולה להגיד כל מה שיש עד עכשיו, כי אין לי זמן, אז אני רק אגיד את הסיכום של הוועדה.
מירב בן ארי: ראשית, אנחנו כוועדת חינוך נפנה אל כל בתי הספר, כולל חמ"ד, שזה הגיע גם מכם וגם מכם, לאמץ את התקנה, לקחת את האחריות.
מירב בן ארי: אמרת שזה ברמה של מנהל בית ספר, שמענו גם הורים.
מירב בן ארי: כן לפנות אליהם, גם לכל המנהלים, לקחת את התקנה, לאמץ ולקבל את הכלי הזה כדי להיכנס לתוך בתי הספר, כי באופן מפתיע שמענו שבבתי ספר גם במרכז, גם בפריפריה, גם דתיים, גם חילוניים, הכל נתון לגחמות של מנהלי בתי הספר.
מירב בן ארי: לכן אנו כוועדה נפנה וגם ננהל מעקב כאן במושב הבא, לראות באמת כמה בתי ספר פנו, כי זה מה שאני אומרת, שאם אתה נותן כסף ואז תכלס אף אחד לא עושה, אז אני מבטיחה לכם שוועדת החינוך תתכנס בלי קשר לקהילה הגאה, אלא לקבל עדכון משפ"י לגבי ההתפתחות של התקנה.
מירב בן ארי: כמובן שגם הארגונים יכולים לפנות אלי באופן קבוע ולעדכן אותי.
מירב בן ארי: אני כמובן אומרת את זה לאיגי, לחוש"ן ומעברים, אבל גם תהילה וארגונים קטנים, הבית הפתוח – אתם כבר לא כאלה קטנים אלא אימפריה גדולה בירושלים, אבל באמת לפנות ולהשתתף.
מירב בן ארי: יש לכם עד ה-9 במרס.
מירב בן ארי: כמובן אם לא תספיקו נבקש גם אותך, תסלח לי שהשם הזה קצת קשה לי, אבל שני זה מספיק.
מירב בן ארי: אני לא רוצה לעשות פה טעויות בפרוטוקול.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד עוד משהו אחד, גם לגבי ההשכלה הגבוהה, שכן היה לי חשוב להכניס את זה כאן.
מירב בן ארי: אנחנו גם נפנה לור"ה, שגם ישבה כאן הנציגה.
מירב בן ארי: ור"ה זה ועד ראשי האוניברסיטאות ולמל"ג.
מירב בן ארי: עשיתי את זה כבר בנציבות שירות המדינה.
מירב בן ארי: אני סיכמתי עם נציבות שירות המדינה שהאחראי על קידום נשים ומניעת הטרדה מינית במשרדי הממשלה יהיה אחראי גם על מניעת אפליה על בסיס נטייה מינית.
מירב בן ארי: זאת אומרת כבר עשיתי את זה מולם, אין שום סיבה שזה לא יקרה במכללות ובאוניברסיטאות.
מירב בן ארי: אין סיבה שסטודנטים יוטרדו או בגלל נטייה מינית שלהם זה יפגע להם באקדמיה.
מירב בן ארי: זו שטות גמורה בעיני וכמובן שתהיה כתובת.
מירב בן ארי: אני בכלל רוצה לומר באופן כללי, אם יש הורים, גם הורים שנמצאים פה, גם הורים שצופים בוועדה, שנתקלים חלילה באפליה של הילד שלהם בבית הספר או באלימות מילולית או פיזית בגלל הנטייה המינית, אני אומרת את זה גם עלי, על עצמי, בטח גם כל יושבות ראש השדולה, כולן שם נשים, לפנות אלינו ולהעלות את זה לסדר היום הציבורי, כי זה בנושא שהוא בנפשנו.
מירב בן ארי: אני מודה עלי, אבל גם כל יושבות ראש השדולה המכובדות, שהן חלק בלתי נפרד מהעניין.
מירב בן ארי: אנחנו חייבים לסיים, כי מתכנסת כאן עוד ועדה.
מירב בן ארי: אז אני רק רוצה בבקשה שאת כל הדיונים הפנימיים שלכם, אם תוכלו תעשו בחוץ, כדי שנוכל לנקות את השולחן לוועדה הבאה.
מירב בן ארי: עוד מילה.
מירב בן ארי: בשתיים עשרה אני אנהל גם את ועדת העבודה והרווחה בנושא עוני בקהילה הלהטב"ית, אז מי שזה מעניין אותו מוזמן להגיע גם לדיון שם.
מכלוף מיקי זוהר: שלום לכל הנוכחים, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת המשנה לספורט של הכנסת.
מכלוף מיקי זוהר: נושא הדיון שרצינו לעשות היום הוא ספורט הנשים במדינת ישראל – תמונת המצב.
מכלוף מיקי זוהר: כפי שאתם יודעים, נושא הספורט הוא נושא שקרוב מאד ללבי, גם עסקתי בכך בהתנדבות כיושב ראש קבוצת כדורסל, כחבר הנהלת איגוד הכדורסל וכממונה על הספורט בעיריית קריית גת כסגן ראש העיר שלה והכרתי מקרוב מהו ספורט נשים.
מכלוף מיקי זוהר: בעוונותיי הרבים, גם אני ניסיתי להקים קבוצות נשים בעיר בה הייתי מנהל קבוצה ויושב הראש שלה.
מכלוף מיקי זוהר: רצינו להקים ספורט נשי בתחום הכדורסל בפרט וראיתי את הקשיים ואת הבעיות, גם בפן התקציבי, גם מבחינת ביכולת שלי כיושב ראש לאתר שחקניות כאלו ואחרות ולהביא אותן בכלל לרצות לעסוק בתחום הספורטיבי.
מכלוף מיקי זוהר: הרי בקטע המגדרי שלנו, כישות, כמדינה, כעם, התחלנו עם איזשהו פור מסוים עם כל מה שקשור לשוביניזם, או לאובר שוביניזם, אין ספק שזה לא תמיד הראה את הדרך לנשים לפעול בתחומי ספורט שגברים כל הזמן עוסקים בהם, כי חלק מהקיטלוגים שיש לנו בחברה הישראלית זה שהספורטאים בדרך כלל הם הגברים ולצערי הרב, הנשים זה "נחמד שהן עוסקות בכך".
מכלוף מיקי זוהר: אין בכלל ספק שהיו גם שנים טובות לנשים בספורט הישראלי, גם בתחום הכדורסל ועכשיו גם מתחיל קצת בתחום הכדורגל ובענפים אחרים.
מכלוף מיקי זוהר: מהות הדיון הוא, קודם כל היא להבין מה המצב היום בספורט הנשים, לעורר את האנשים שצריכים לעסוק בכך ולהביא בסופו של דיון מסקנות שאיתן נוכל לקדם את ספורט הנשים במדינת ישראל.
מכלוף מיקי זוהר: את אותן המסקנות אנחנו נצטרך להעביר לגורמים הרלבנטיים.
מכלוף מיקי זוהר: הראשונה שבהם זו חברתי היקרה, שרת התרבות והספורט מירי רגב, שאין חולק שבכל מה שקשור לעידוד ספורט נשים במדינת ישראל היא תעמוד לעניין הזה בכל כוחה, כי היא בעצמה רוצה לקדם את הנושא הזה.
מכלוף מיקי זוהר: השני הוא חבר סיעתה של חברתי היקרה, חברת הכנסת מירב בן ארי, זה שר האוצר משה כחלון, שהוא גם יצטרך להיכנס לעובי הקורה.
מכלוף מיקי זוהר: בתחילת דבריי ובסיום דבריי אני רק רוצה לומר שאנחנו בשעת שי"ן, מה שנקרא עת רצון, כי תקציב המדינה הדו שנתי הולך לעבור ואז יפַּתח איזשהו חלון הזדמנויות שנצטרך לנסות להיכנס אליו, כי זו הזדמנות להשיג תקציבים לספורט הנשי וטוב שזה ייעשה.
מכלוף מיקי זוהר: ראשונת הדוברים היא כמובן חברתי, חברת הכנסת מירב בן ארי, הבמה לרשותך.
מירב בן ארי: אני כמובן הגעתי לכאן כדי לתמוך בוועדה החשובה הזאת.
מירב בן ארי: ציינת את הכדורסל ואני רוצה לציין שהשרה ואני היינו במשחק של נבחרת הנשים בכדורגל, היה אירוע מקסים בלוד, הייתי איתה וכמובן שגם שם זו הייתה פעם ראשונה.
מירב בן ארי: חשוב לציין שיש עוד ענפים, מניחה שאתן תציגו אבל אני כן רוצה לציין את ה כָּדוּרֶשֶת, שזה ענף שנחשפתי אליו בשנה האחרונה, ענף משמעותי.
מירב בן ארי: יש כמובן את מאמאנט אבל יש גם את ה כָּדוּרֶשֶת ואלפי נשים.
מירב בן ארי: הייתי גם בטורניר שלהן באילת, הוזמנתי לשם גם עכשיו בסוף השנה, זה אירוע מדהים ואני מציעה לך גם ללכת לראות אותן בתור יושב ראש הוועדה.
מירב בן ארי: האירוע מכנס נשים מכל הארץ והכול עליהן.
מירב בן ארי: זאת אומרת, אפילו על האולמות בתוך הרשויות הן משלמות כסף.
מירב בן ארי: בכל רשות יש את הנשים מהעיר וגם הן צריכות לשלם, לפעמים אפילו כפול וזה מאד מטריד.
מירב בן ארי: גם כל הנושא הזה, גם של מאמאנט, גם של ה כָּדוּרֶשֶת, לדעתי קצת פספסנו פה, ככנסת וגם כממשלה, את הספורט הנשי החשוב הזה והמשמעותי הזה, שנותן פעילות לנשים.
מירב בן ארי: אומר לך היכן הבעייה.
מירב בן ארי: ישבנו פה בוועדה, גם הכָּדוּרֶשֶת וגם מאמאנט, הבעיה הייתה בתפיסה שהיא תפיסה גברית שוביניסטית שאומרת: "אה, זה משהו נחמד שהן עושות, תן להן כדור ושהן ישחקו".
מירב בן ארי: אין התייחסות רצינית ואין התייחסות מקיפה.
מירב בן ארי: אין התייחסות של המדינה באמת.
מירב בן ארי: אנחנו יודעים שזה משהו שמעביר את הזמן לאימהות, או לא לאימהות, לא משנה, נשים באופן כללי.
מירב בן ארי: ולכן, לדעתי, אנחנו עשינו כאן טעות בכל ההתייחסות שלנו לענף הזה.
מירב בן ארי: ואני באתי לפה כדי לתמוך, גם כדי לתמוך בספורט הנשי אבל בעיקר כדי לשים את הדגש הזה.
מירב בן ארי: אני חושבת שקצת פספסנו את הענף הזה.
מירב בן ארי: שלחנו אותן להסתדר לבד, סמכנו על היכולות הנשיות המעולות שלהן ושכחנו אותן בדרך.
מירב בן ארי: לדעתי, כאן חייבת להיות התערבות.
מירב בן ארי: אני כבר הפגשתי את השרה עם נשות הכָּדוּרֶשֶת, מאמאנט כבר פגשתן אותן בעבר.
מירב בן ארי: אני חושבת שאם היא טרחה לציין את זה בביקור שלה באפריקה אז נראה לי שגם חשוב לציין את זה בכסף.
מירב בן ארי: נכון שיש שר אוצר ושר האוצר יתערב, אבל בסוף זה התקציב של המשרד שלה, כמה היא מחלקת ולמי.
מירב בן ארי: זה - - -
מכלוף מיקי זוהר: לא, יש - - -
מירב בן ארי: לא, אין בעיה, תשמע, אתה יודע שאני פה מגויסת - - -
מכלוף מיקי זוהר: רק חשוב להסביר - - -
מירב בן ארי: אתה יכול לתת את הכסף ואז הוא מנֻווט למשהו אחר.
מכלוף מיקי זוהר: אז אני אגיד לך, יש נתון - - -
מירב בן ארי: צריך לוודא שהוא מנווט לספורט הנשי.
מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה, מניסיוני.
מכלוף מיקי זוהר: יש מושג כזה שנקרא ועדת לובצקי, שעכשיו היא נקראת הנדלר, שזו ועדה שמחלקת את הכסף בספורט הישראלי ומי שיושב שם זה - - -.
מכלוף מיקי זוהר: שלום גבירתי, חברת הכנסת סלימאן.