GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אילן שדה: אני יודע, בזמנו, אני אומר על המועצה שלי, פחות או יותר הייתי צריך את האחוזים, איזה 20% לממן מתקציב המועצה, היום זה הגיע למעלה מ-40% המועצה וזה מיליוני ₪.
<אילן שדה: למה שחיקה?
<אילן שדה: בדברים האלה, לא, אתה תסיע ותביא.
<אילן שדה: זה אחד הנושאים המרכזיים שאני מבקש, כוועדה, תטפלו, תבדקו, אנחנו מצדנו, אבל לקבל את התמיכה כי מה לעשות, אצלנו היישובים פרושים - - -
יעקב מרגי: אילן, הבנו.
יעקב מרגי: בדרך כלל חבר כנסת מקבל שלוש דקות, דובר בוועדה מקבל שתי דקות.
<אילן שדה: כמה זה היה?
יעקב מרגי: אתה שילשת את זה.
<אילן שדה: תודה רבה לך.
יעקב מרגי: זה רמז לבאים אחריך.
יעקב מרגי: סיגל, בבקשה.
<סיגל מורן: אני מבטיחה להיות קצרה.
<סיגל מורן: קודם כל תודה ליו"ר, שהוא גם, לא כולם יודעים, אבל איש התיישבות בעצמו והדברים שנאמרים כאן הם לא זרים לו.
<סיגל מורן: אני רוצה לגעת בשלוש נקודות, שזה מעניין, כי שלושתן לא קשורות רק בהתיישבות, אבל אני חושבת שההתיישבות היא הבסיס והתשתית להם.
<סיגל מורן: ואם שאלת מה בסיכום הוועדה היינו רוצים שיהיה כתוב, אני הייתי רוצה ששלוש הנקודות האלה.
<סיגל מורן: האחת, דרך אגב, כבוגרת התנועות הכחולות אני רוצה למחות על זה שאומרים רק החולצות הכחולות, אבל אני חושבת שהנושא של תנועות הנוער, מיותר להכביר מילים לגבי החשיבות שלו.
<סיגל מורן: אני חושבת שתנועות הנוער צריכות לקבל ביטוי חזק, משמעותי, תקציבי.
<סיגל מורן: אני מאלה שחושבים שהחינוך החברתי הוא משמעותי יותר מהחינוך הפורמלי.
יעקב מרגי: הבלתי פורמלי.
<סיגל מורן: זאת נקודה אחת.
<סיגל מורן: מעניין לעניין באותו עניין, שנות השירות.
<סיגל מורן: בשנות השירות, לא מדובר פה אפילו על עניין תקציבי, אני חושבת שהמהלכים ממשרד הביטחון להגדלת המכסות זה פשוט דבר הזוי, הסיפור הזה .
יעקב מרגי: תכניסי אותי לזה, מי מערים יותר קשיים, משרד החינוך או משרד הביטחון?
<סיגל מורן: משרד הביטחון.
<חביבה סלומון: אני אתייחס לזה אחר כך.
יעקב מרגי: את כאן, נכון.
יעקב מרגי: עכשיו אני מבין מאיפה זכרתי את ה - - -
<סיגל מורן: אני חושבת שזה דבר הזוי שיש, אם אני לא טועה כל שנה בערך פי שלושה או פי ארבעה ילדים שרוצים לצאת לשנת שירות ולתרום מזמנם ומשרד הביטחון לא מאפשר את זה.
<סיגל מורן: והנקודה האחרונה, שנאמרה כאן, אבל אני רוצה לשים עליה את הדגש.
<סיגל מורן: שוב, היא לא נכונה רק להתיישבות, אבל אני חושבת שהיא מאוד דרמטית ביישוב וזה הנושא האבסורדי שעבודה בחינוך לא מוגדרת כעבודה מועדפת לחיילים משוחררים.
<סיגל מורן: למה זה קריטי לנו?
<סיגל מורן: מכיוון שבפריפריה - - -
יעקב מרגי: אנשי המשרדים הייעודיים, תכינו תשובות לקראת סיכום.
יעקב מרגי: אני בכוונה משאיר אותם לסוף, משרד החינוך, משרד הביטחון ועוד משרדים אחרים שנמצאים.
<סיגל מורן: בפריפריה הכול יותר קשה, יותר קשה לגייס, יותר קשה.
<סיגל מורן: אני חושבת שזה חייב, העניין הזה, להיגמר.
<סיגל מורן: ואני רוצה לסיום להתנצל שאני מדברת ונאלצת לצאת, כי אני חייבת לנסוע ללוויה, אז אני מתנצלת.
<סיגל מורן: תודה רבה.
איציק שמולי: תודה שבאת.
יעקב מרגי: רבותיי, נכנסו איתנו גם רני אידן וגם אייל בלום.
<עמיר ריטוב: בוקר טוב.
יעקב מרגי: עמיר, תציג את עצמך, לא כולם מכירים.
יעקב מרגי: זה שאני מכיר אותך זה לא אומר - - -
<סיגל מורן: לא כולם יודעים שהוא היו"ר שלנו.
<עמיר ריטוב: נכון.
<עמיר ריטוב: עמיר ריטוב, אני ראש המועצה האזורית לב השרון ויו"ר מרכז המועצות האזוריות.
<עמיר ריטוב: שמח להיות כאן, שמח שהיושב ראש הוא משלנו, מרגיש בנוח.
יעקב מרגי: אני מקווה שאתם תרגישו בנוח.
<עמיר ריטוב: מאוד בנוח.
יעקב מרגי: יש לי עוד מעט שאלות אליכם.
יעקב מרגי: אני ידידותי, מסביר פנים, יש לי שאלות נוקבות.
<עמיר ריטוב: הלכו להביא לי קפה, אני מרגיש פה מאוד בנוח.
<סיגל מורן: בגלל זה אנחנו מעריכים אותך.
יעקב מרגי: אני באמת רוצה בהזדמנות הזו להודות לאישה הנחמדה שלנו פה, שמשרתת אותנו בחיוך כל הזמן, רחל.
<עמיר ריטוב: אני אנסה להמשיך את קודמיי ולנסות להיות צנוע.
<עמיר ריטוב: אנחנו באמת חושבים שאם מסתכלים עלינו היום, על המרחב הכפרי ועל המועצות האזוריות, החינוך אצלנו, עכשיו משרד החינוך עבר לתמונה היישובית, מסתכלים עלינו בתמונה היישובית, אנחנו מצטיינים גם - - -
יעקב מרגי: יכולים להיות צלמים, יש תמונה חינוכית, עכשיו תמונה יישובית.
<עמיר ריטוב: נכון, אבל גם בערכים.
<עמיר ריטוב: אנחנו מצליחים להגיע עם החינוך הפורמלי שלנו והבלתי פורמלי לערכים.
<עמיר ריטוב: דמות הבוגר של המועצות האזוריות היא דמות בוגר ערכית יותר.
<עמיר ריטוב: ניסיתי להיות הכי צנוע שאני יכול ולא להאדיר את זה יותר מדי ונכון לקחת את זה למערכת החינוך כולה ולראות מאיתנו - - -
יעקב מרגי: חבל שאיחרת.
<עמיר ריטוב: למה?
יעקב מרגי: כי כיוונתי לדעת גדולים.
<עמיר ריטוב: זה מה שאמרת?
<עמיר ריטוב: אז אני חוזר על דברי יו"ר הוועדה ואני אומר שזה באמת, הערבות ההדדית והחיבור לשורשים ולקרקע ולאדמה מביא אותנו לתוצאות שהן תוצאות שצריך לקחת אותן, למנף אותן וגם להתחשב בכל הדברים שנאמרו כאן.
<עמיר ריטוב: זה מצחיק שאנחנו כל הזמן דורשים, אני עוד הייתי אצל בן עמי, לא זוכר איך קראו לו, זה שהיה יו"ר אגף הנוער בנח"ל - - -
<קריאה: חיים בן עמי.
<עמיר ריטוב: חיים בן עמי ז"ל וביקשתי עוד תקנים כי רצינו אז להקים את גרעין דרור ויש לנו כל הזמן מאבקים שייתנו לנו עוד, אנחנו רוצים מה שיותר, וכמובן מה שהעלו פה חבריי.
<עמיר ריטוב: אתם יודעים שכאשר אישרה לנו מדינת ישראל אוטובוסים צהובים כי הבינו שאנחנו צריכים כל היום לשנע תלמידים, קיבלנו 30 אוטובוסים צהובים כל שנה, אנחנו שילשנו את האוכלוסייה, עשינו את כל ההרחבות ועדיין אנחנו מקבלים 30 אוטובוסים צהובים.
<עמיר ריטוב: אותו דבר לגבי ההסעות שלנו, אנחנו מקבלים 75% ו-80% ממה שהם מחליטים.
<עמיר ריטוב: אנחנו משלמים על זה כפול ויותר, זה מבחינתנו, אם הוועדה תמליץ, זה יהיה בשבילנו מינוף לקראת חוק ההסדרים שמתקרב ובא אלינו.
<עמיר ריטוב: תודה רבה.
יעקב מרגי: אנחנו נעשה הפסקה קצרה עם ראשי המועצות, לסירוגין, היא משלבת כאן.
יעקב מרגי: החולצות הכחולות, אף אחד מכם לא נרשם לדיבור, מישהו מכם רוצה לדבר?
<שירי ארדיטי נחום: אני שירי ארדיטי נחום, אני מנהלת תנועת בני המושבים, תנועה שפועלת בתוך המרחב הכפרי כולו, גם קיבוצים, גם מושבים, גם יישובים קהילתיים, גם מועצות מקומיות, פריסה ארצית מהערבה התיכונה עד למבואות חרמון, רמת הגולן, כל מה שנקרא גבול הצפון, מעלה יוסף, מטה אשר.
יעקב מרגי: הם לא כאן, כי הם היו אתמול, במסגרת המאבק על חוק הצפון.
<שירי ארדיטי נחום: נכון, אז רכזים וחבר'ה שלנו, גם שם היו חולצות כחולות, גם שם היו חבר'ה שלנו ושל עוד תנועות רבות ואחרות.
<עמיר ריטוב: אבל את הנייר טואלט זה לא מהמועצות האזוריות, בדקתי.
<עמיר ריטוב: אלה שזרקו נייר טואלט זה לא המועצות האזוריות.
<שירי ארדיטי נחום: ואני אגיד שאנחנו בסדר היום שלנו פועלים בתוך המרחב הכפרי ואני חושבת שהרבה מאוד מהיושבים סביב השולחן הזה זה אנשים שאנחנו נפגשים איתם בשוטף ומנסים יחד איתם להוביל שיח ערכי חינוכי שמנסה לשלב כל הזמן גם את השיחה של החינוך הפורמלי וגם את השיחה של החינוך הבלתי פורמלי.
<שירי ארדיטי נחום: בסופו של דבר המנדט שלנו בהחלט, כמו שגם עמיר אמר וגם לפניי דיברו, הוא יותר החלק של החינוך החברתי הבלתי פורמלי ועדיין.
<שירי ארדיטי נחום: כשגבי דיברה מקודם, בהציגה במצגת את נושא החינוך הספירלי, המקום שבו אנחנו רואים חניך בעצם מרגע לידתו ולמעשה עד בגרותו בתוך המושב, וכשאנחנו מכוונים למי אותה דמות בוגר ערכי שחוזר ועושה, אנחנו מבינים שהתפקיד שלנו בסופו של דבר, בתוך החינוך ההתיישבותי הזה זה לייצר אנשים בתוך החברה במדינת ישראל, אנשים שהתרבות, שנושא ההתיישבות, נושא הערכים ונושא החקלאות נמצא אצלם.
<שירי ארדיטי נחום: לא רק בתפיסה שצריך ולא רק בידיעה שאנחנו מחזיקים טוריה, אנחנו מבינים שחלקם של האנשים שנמצאים היום בתוך המרחב הם אנשים שלא באו מרקע התיישבותי ולא באו מרקע חקלאי וכבר לא יודעים להחזיק טוריה וגם סביר להניח שזו לא השאיפה, לא שלהם ולא של ההורים שלהם, ועם זאת אנחנו חושבים שתפקידו של החינוך ההתיישבותי, ולדעתי, עד כמה שאני מכירה אותו בשנים, גם שבגרתי בתוך החינוך הזה וגם כשהיום אני נמצאת בתפקידי, אנחנו שמים כל הזמן לאורך הדרך את ההבנה שבחינוך ההתיישבותי נמצאת התרבות שאותה אנחנו מבקשים לכונן במדינת ישראל.
יעקב מרגי: אלי מלכה, נמצא איתנו אחד שהיה גם אתמול וגם היום.
<שירי ארדיטי נחום: אנחנו כן רואים חשיבות גדולה להמשכתו של זרם החינוך ההתיישבותי כפי שגבי הציגה.
<שירי ארדיטי נחום: אני אגיד שנושא העבודה הנדרשת הוא נושא שאנחנו כל פעם מתחבטים בו, אנחנו מבינים שבסופו של דבר, בעיקר במועצות פריפריאליות שבהן אנחנו נמצאים והוזכרו פה מקודם עמק המעיינות, הוזכרו פה מועצות שנמצאות במקומות שבהם הן לא קרובות, גם לא למכללה, ובהם אנחנו רוצים למצוא חבר'ה צעירים לטובת עבודת החינוך.
<שירי ארדיטי נחום: זו אחת המשימות הכי מורכבות שבהן אנחנו נדרשים לעסוק ואני חושבת שבסופו של דבר, על אף שכולנו מבינים את המורכבות שבקליטת אנשים מיד בתום השירות הצבאי שלהם ולתקופות זמן קצרות לעתים, אנחנו מבינים שלעתים זה הפתרון שבאמצעותו נוכל לקדם ולו במעט את השיח החינוכי, כאיזה שהם כוחות עזר בתוך המערכות החינוכיות, גם הבלתי פורמליות וגם הפורמליות, אם זה בתוך הקיבוצים והזרם החינוכי הקיבוצי ואם זה בתוך ההתיישבות בכלל.
יעקב מרגי: מישהו יכול לומר לי כמה בתי ספר חקלאים יש?
<יוסי אלימלך: יש לנו כ-50 כפרי נוער, שמכילים משק חקלאי מפותח מאוד, יש לנו פנימייה ובית ספר.
יעקב מרגי: 50 בתי ספר חקלאיים בהגדרה?
<יוסי אלימלך: 50 כפרי נוער מוגדרים כחקלאים.
<יוסי אלימלך: מתוכם, לגבי השאלה ששאל כבודו, מתוכם - - -
יוסף ג'בארין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.
<יוסי אלימלך: מתוכם יש שני בתי ספר מעולים שעושים עבודה מדהימה בחקלאות, ימה במרכז, מועצה אזורית זמר, וראמה, בגליל, בקרבת כרמיאל.
יוסף ג'בארין: זה מתוך ה-50?
<יוסי אלימלך: כ-50 כאלה, פחות או יותר.
<יוסי אלימלך: בנוסף לזה יש לנו בתי ספר אזוריים, מעל ל-100 בתי ספר אזוריים.
יעקב מרגי: זה אנחנו מכירים, שאלתי על החקלאי.
יעקב מרגי: אופיר יקיר.
<אופיר יקיר: נעים מאוד, אני אופיר יקיר, בת 17, ממושב אודים, מועצה אזורית חוף השרון, לומדת גם בחוף השרון ונציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<אופיר יקיר: גם אני גרה במושב, גדלתי במושב, התחנכתי במושב ואחד הדברים הכי מרכזיים, שגם עכשיו בכיתה י"ב, שבדרך כלל כבר כולם עוזבים לעיסוקים שלהם, הכי מעסיקים אותנו זה תנועות הנוער.
<אופיר יקיר: כל מרכז החיים שלנו, ואני גרה מאוד במרכז, ליד הרצליה, ליד נתניה, חצי שעה מתל אביב, ועדיין הכול נורא נורא מתרכז בתנועת הנוער ובחיים האלה של המושב, של ללכת עם הטמבל ועם השורש והחולצה הגזורה ככה ביום יום כי ככה אנחנו רגילים וזה מה שאנחנו אוהבים וזה מה שבאופנה אצלנו.
<אופיר יקיר: בחופש הגדול האחרון הייתי בקורס מד"צים בפעם הרביעית והאחרונה שלי, דרך תנועת הנוער של האיחוד החקלאי.
<אופיר יקיר: השנה באיחוד החלטנו לעשות, יש לנו מין דבר כזה שנקרא מסע י"א, כל השנה בחרנו את נושא החקלאות ואת משבר החקלאות והתמקדנו בו.
<אופיר יקיר: למדנו אותו, הרבה הורים של ילדים בתנועה הם חקלאים בעצמם, ובאמת התעסקנו בנושא הזה המון.
<אופיר יקיר: הגיע הקורס שלנו בחופש הגדול, החלטנו שעושים מעשה, יש פרויקט, ביצענו אותו, עשינו שוק איכרים.
<אופיר יקיר: באמת דיברנו עם חקלאים, דיברנו עם תקשורת שיבואו לסקר את זה, עשינו הכול בעצמנו והבאנו חקלאים מכל הארץ למרכז ומכרנו סחורה ברמה מטורפת, אם השוק התחיל בשעה שמונה, בשעה עשר נגמרה כבר יותר מחצי מהסחורה.
<אופיר יקיר: באותו רגע הבנתי כמה כוח יש לתנועה שלנו וכמה החינוך הזה, החינוך ההתיישבותי הזה, של לגדול במושב, להבין את המשמעות של החקלאות, שזה משהו שקשה לחקלאים לעשות, לראות כמויות, סתם, אבא של חברה שלי הוא חקלאי, כמויות של פלפלים שהוא היה צריך לטמון באדמה כי לא קונים את זה, וכמה המשכורת שלהם הולכת, וזה היה מטורף בעיניי לראות את זה.
יעקב מרגי: דרך אגב, נציגי מועצת הנוער והתלמידים הארצית הם אורחים קבועים שלנו ורצויים בוועדה ומשתפים פעולה.
יעקב מרגי: נמצא איתנו גם חנן גינת, ראש מועצה אזורית אילות.
<חנן גינת: חבל אילות.
יעקב מרגי: אני מפרגן לך על הקפדנות, חבל אילות.
יעקב מרגי: חבל ארץ, אין ספק.
יעקב מרגי: אני מאחל לך הצלחה בתפקידך ומקדם אותך בברכה.
<חנן גינת: תודה רבה ומשפט אחד, גם אנחנו - - -
יעקב מרגי: מיד ניתן לך.
יעקב מרגי: אתה יכול לשבת פה וניתן לך להתבטא בהמשך.
יעקב מרגי: אייל בלום, בבקשה.
<אייל בלום: שלום.
<אייל בלום: אני רוצה לגעת בנושא אחד שהוא משמעותי לכל החינוך ההתיישבותי.
<אייל בלום: התלמידים בחינוך ההתיישבותי מגיעים באוטובוסים צהובים.
<אייל בלום: לנושא האוטובוסים הצהובים יש שני דברים משמעותיים שהם חסרים, מ-96' מוקצים 30 אוטובוסים בשנה.
<אייל בלום: ב-96' נסעו בערך 60,000 תלמידים, היום יש יותר מכפול, יש 140,000 תלמידים עם אותו מספר.
<אייל בלום: אנחנו מבקשים להכפיל את מספר האוטובוסים הצהובים המוקצים בכל שנה ל-60.
<אייל בלום: זה דבר מאוד משמעותי.
איציק שמולי: רק, אייל, שנדבר באותה שפה.
איציק שמולי: זה עובד על תקן?
איציק שמולי: אתה אומר אוטובוסים, למה אתה מתכוון?
<אייל בלום: בעצם המדינה מקצה בשנה 30 אוטובוסים כשיש מפתח - - -
יעקב מרגי: באמצעות מפעל הפיס.
<אייל בלום: לא.
יעקב מרגי: כשאני רואה אוטובוסים צהובים עם ההקדשה של מפעל הפיס.
<קריאה: כבר אין.
<קריאה: זה היה לפני 20 שנה שנה וזה הופסק.
<אייל בלום: אני לא מכיר את זה.
<אייל בלום: אני ארבע שנים בתפקיד, אז אני אפילו לא ידעתי מה לענות לך.
יעקב מרגי: לא, אני לא מפספס שום דבר, אני בראייה טוב.
איציק שמולי: השאלה אם אתה מדבר על הרכב או גם תמיכה בסבסוד של נסיעה.
<אייל בלום: לא, זה הדבר השני שרציתי לגעת בו.
יעקב מרגי: האוטובוס, לצורך העניין, מישהו יכול לומר לנו איך מועצה אזורית מקבלת את הזכאות לאוטובוס?
יעקב מרגי: אבל לא בהרצאה מלומדת, על רגל אחת.
<ישראל נדיבי: במשפט אחד.
<ישראל נדיבי: יש קריטריונים ברורים שמוסכמים על החינוך ועל פיהם נקבע מי מקבל.
<ישראל נדיבי: משרד החינוך מקצה לנו בשנה, כמו שהוא אמר, 30 אוטובוסים, שמשולמים ב-80% משרד האוצר ו-20% המועצות האזוריות.
<ישראל נדיבי: זה הסידור.
<ישראל נדיבי: איך הם מתחלקים, רוצים יותר, רוצים פחות, לזה יש קריטריונים.
יעקב מרגי: איך מתחלקים ה-30?
<ישראל נדיבי: אז אני אפרט יותר.
<ישראל נדיבי: יש ארבעה קריטריונים שנכנסים לטבלה, מספר יישובים, מספר תושבים, מספר תלמידים מוסעים שמגיעה להם הסעה ומרחק ממוצע בין היישובים.
<ישראל נדיבי: אלה ארבעת הקריטריונים, עליהם יש פריפריאליות - - -
יעקב מרגי: כמה מועצות אזוריות יש לנו?
<ישראל נדיבי: יש 54 מועצות אזוריות.
יעקב מרגי: מה קצב ההחלפה של האוטובוסים?
<ישראל נדיבי: 14 שנה.
<ישראל נדיבי: אנחנו חייבים להחזיק אותו 14 שנה, בשנה ה-15 אסור להסיע בו תלמידים יותר.
<אייל בלום: עכשיו, בעצם המציאות שלנו, בתור מועצה אזורית, זה שיוצאים לנו האוטובוסים הצהובים, ואנחנו עובדים עם חברות קבלניות.
<אייל בלום: אני חושב שהמדיניות שכן המועצות האזוריות יחזיקו אוטובוסים צהובים היא מאוד מאוד חשובה ולכן אם לא יכפילו את המספר הזה פשוט לא יהיו אוטובוסים צהובים.
יעקב מרגי: אתה יודע שאנחנו פה בדיונים שואפים שנראה אוטובוסים כתומים כמו ברחבי העולם, אנחנו עוד לא טיפלנו בבעיה במועצות האזוריות, שהמרחקים הם גדולים, אבל אין ספק שצריך.
<עמיר ריטוב: אנחנו נתפשר על הצבע אם נקבל אוטובוסים.
יעקב מרגי: לא, לא כדאי לך, כתום זה יסמן אותך.
יעקב מרגי: תישאר בצהוב.
<אייל בלום: עוד דבר, השני, זה באמת מה שחבר הכנסת שמולי הזכיר, זה ההשתתפות של המדינה בקילומטרים שנוסעים.
<אייל בלום: גם פה המספר שאמור להיות זה 15% השתתפות של המועצה האזורית, בפועל זה יוצא 30% ויותר אפילו, וגם פה זה נשחק עם השנים.
<אייל בלום: אז אלה שני דברים מאוד משמעותיים לכל החינוך ההתיישבותי, כי כולם בבוקר נוסעים באוטובוסים.
יעקב מרגי: יש איתנו השומר החדש.
<רם שמואלי: שלום, רם שמואלי.
<רם שמואלי: כשאיתן דיבר על - - -
יעקב מרגי: ההסתדרות החדשה, אתה יודע מתי היא הוחלפה ונשארה החדשה?
יעקב מרגי: זה כמו אחי הקטן, שהוא כבר עוד מעט סבא.
יעקב מרגי: תציג את הארגון, ממתי, איך כמה.
<רם שמואלי: כשאיתן דיבר קודם על זה שהייתי מפקד בסיס רמת דוד ואני גם חקלאי, אז סבא שלי עליו השלום, איש העלייה השלישית, לימד אותי שקרקע ורקיע זה מאותו שורש.
<רם שמואלי: גם דם ואדמה זה מאותו שורש.
<רם שמואלי: השומר החדש פרוש על 650,000 דונם מתוך 4 מיליון דונם אדמות מדינה ובמקומות האלה, בתכניות מגבול עזה, בתכנית מאהל ומגדל, דרך אדם אדמה, שעמית נמצא פה בחצבה, דרך מנרה על גבול הלבנון, דרך כל היערות בגליל יחד עם קק"ל, עושה שני דברים, האחד, עובדים את האדמה, ושתיים, מחנכים את הדור החדש.
<רם שמואלי: השנה אנחנו נגיע למצב של 30,000 בני נוער שיעברו דרכנו.
<רם שמואלי: בני נוער זה גם חיילים, גם תנועות נוער וגם בתי ספר ואני חושב שהדבר העיקרי שהייתי רוצה מאוד שייצא מהישיבה הזאת, אני חושב שהמצב של החיבור של הנוער לאדמה, אפילו שאנחנו יושבים פה בבית של ראשי המועצות, גם במועצות האזוריות וביישובים, כי אני גר שם ואני גם יושב ראש כפר נוער כפר גלים, הוא ממש לא טוב.
<רם שמואלי: אם בעיר הוא לא קיים, גם ביישובים שלנו הוא ממש לא טוב.
<רם שמואלי: אני חושב שאם תצא מפה החלטה גורפת של לתת תעדוף ממשלה על כל מי שמוביל תהליכים של חיבור של הנוער לאדמה - - -
יעקב מרגי: בוא תהיה מעשי.
<רם שמואלי: מאוד מעשי.
<רם שמואלי: יושב פה אלי מלכה - - -
יעקב מרגי: תן לי לכוון את הדיון.
יעקב מרגי: לא לחינם שאלתי כמה בתי ספר חקלאיים, אני אומר לכם.
יעקב מרגי: יש מערכת חינוך נפלאה בהתיישבות, ואמרנו זאת לא פעם, ואני לא רואה שהם לקחו איזה ייחודיות מסוימת בתחום הזה של החיבור לאדמה.
יעקב מרגי: אולי יש מיזמים, אני לא מכיר את הכול, אולי יש פה משהו ייחודי וייעודי, אבל זה לא משהו שמוביל - - - אני עדיין רואה את אותן המגמות שיש בעירוני.
יעקב מרגי: אתם, תקנו אותי.
<רם שמואלי: מאוד פשוט.
<רם שמואלי: מכיוון שאני בשומר החדש - - -
יעקב מרגי: משפט אחרון, הייתי מצפה דווקא במערכת החינוך ההתיישבותי להובלה, אם לא בכולה, עם משקל סגולי כבד בסיפור הזה של החיבור לאדמה.
<רם שמואלי: חבר הכנסת מרגי, אם זה יהיה הסיכום, לדעתי אתה עושה דבר גדול.
<רם שמואלי: אחת, אנחנו עושים שבוע שנקרא לעובדה ולשומרה.
<רם שמואלי: השנה נביא 30,000, בשנה הבאה 50,000 בני נוער שבאים לשבוע לעבוד בשטח בזיתים, בטיוב המרעה.
<רם שמואלי: מה שקרה בחול המועד סוכות, 3,000 אנשים היו בגליל בטיוב זיתים.
<רם שמואלי: יושב פה ראש המועצה אלי מלכה, שמוביל את תכנית רגבים, ואנחנו בשומר החדש, עמית מוביל את תכנית אדם- אדמה, זה בית ספר של חקלאי כמו של פעם.
<רם שמואלי: זאת התפיסה, חצי יום עובדים באדמה, יושבים פה שקד ויאיר, הם מתחילים את הבוקר בין שש לשתים עשרה, בעבודה חקלאית בחממות ורק אחר כך מתחילים ללמוד.
<רם שמואלי: לעובדה ולשומרה.
<רם שמואלי: כל ה-30,000 בני נוער השנה מתחילים את הבוקר חצי יום עבודה חקלאית וחצי יום למידה.
<רם שמואלי: ולכן בשני הכובעים שלי, האחד, בכפרי הנוער, מכיוון שאני יושב ראש כפר הנוער כפר גלים, אני חושב שהמינהל לחינוך התיישבותי התחיל להוביל את המהלך להעתיק את רגבים, להעתיק את אדם-אדמה ולעשות תכניות שבאמת נותנות לנוער לחוות את אדם-אדמה.
<רם שמואלי: ודבר שני, כל מיני גופים, כמו תנועות נוער או כמו השומר החדש, שיוזמים כזה דבר, ללכת הלאה.
<רם שמואלי: אני אסיים במדרש, שהוא קשור לפרשת השבוע שהולכת לבוא אלינו, פרשת לך לך.
<רם שמואלי: בשעה שהיה אברהם מהלך בארם נהריים ובארם נחור ראה אותם נוכלים ושותים ופוחזים, וכיוון שהגיע לסולמה של צור התבונן על ארץ ישראל, מה הוא ראה שם?
<רם שמואלי: ראה אותם עוסקים בניכוש בשעת הניכוש, בעידור בשעת העידור, אמר, הלוואי יהא חלקי בארץ הזאת.
<רם שמואלי: אמר לו הקב"ה, לזרעך אתן את הארץ הזאת.
<רם שמואלי: זאת אומרת כל הגמרא שלנו יושבת על העבודה החקלאית, כל הסוגיות וההתלבטויות וההתפלפלויות יושבים על העבודה החקלאית, אנחנו חייבים לעשות שינוי בבתי הספר והמינהל לחינוך התיישבותי, ברור שהוא המוביל בתחום הזה.
יעקב מרגי: אלי, אתה רוצה לומר משהו?
<אילן שדה: רק קצר.
יעקב מרגי: אילן, אתה לא יכול קצר.
<אילן שדה: לא, שאלת אם יש דברים מיוחדים בחינוך.
<אילן שדה: יש חוות חקלאיות שקיימות, שבהן לומדים וחוקרים, אני יודע אצלנו, גם תלמידים ערבים, גם דתיים, גם אצלנו מהמועצה וגם אחרים, חוקרים חקלאות ועוסקים בנושא הזה.
<אילן שדה: זה קיים אך ורק בחינוך ההתיישבותי בתמיכת משרד החינוך.
<אילן שדה: אז קיים אצלנו החינוך הזה, לאדמה, לקרקע.
<אילן שדה: רם עבד איתנו גם.
יעקב מרגי: חבל שלא נמצא איתנו, מהפקולטה לחקלאות, הייתי רוצה לשמוע, התלמידים שלה, בחתך, ברובם מהיכן מגיעים, כדי להגיע למסקנה שאכן לקחתם את זה ואתם דוחפים את זה לשם.
יעקב מרגי: לא נראה לי שהמסה הקריטית באה מה - - - לפעמים זה גם טבעי, לפעמים הבן רואה מה אבא שלו עובר, הוא אומר 'הדבר האחרון שאני אהיה זה חקלאי', והמדינה מקשה.
יעקב מרגי: לכן אני אומר, הענף הזה עובר, לטוב ולרע, התפתחות, עם הקשיים האובייקטיביים והלא אובייקטיביים שלו, אבל אין ספק, אני ככה באופן טבעי, אלא אם כן תכפרו בזה, שההתיישבות צריכה להוביל בקטע הזה, שבאמת חלק נכבד מבוגריה יהיו מחוברים ל - - - כי אם בתי הספר בהתיישבות הם באותן מגמות ובאותו שטנץ של מערכת החינוך ואין משהו ייחודי או ייעודי, אתה מרגיש איזה פספוס.
יעקב מרגי: ואני מתחבר לדברים של רם.
<אבי אלקיים: אני אוכל לתקן אותך בהמשך, ברשותך.
יעקב מרגי: אתה תקבל - - -
<אבי אלקיים: בהמשך אני אתקן אותך.
יעקב מרגי: תאמין לי, גם אם לא תרצה לדבר אני אכריח אותך לדבר בסוף ולשמוע תשובות גם כן.
יעקב מרגי: אני אתן לחנן גינת, בקצרה.
<חנן גינת: רוצה להגיד, אני בא מהתחום המדעי ומהתחום החינוכי, החלטתי ללכת להיות ראש מועצה וזה מתחבר לדברים שאמרת.
<חנן גינת: אני חושב שבתחום החינוכי, כל הסוגיה של יום העבודה, שהולכת ודועכת בבתי הספר החקלאיים, זה משהו שצריך לשמר את מה שיש ולחזק ולחזור, כי זה בדיוק החיבור הזה, האדם ואדמה זה קבוצה מסוימת, אבל אנחנו מכילים את כל תלמידי בתי הספר, מכיתה ח' עד כיתה י"ב, בתוך ההתיישבות העובדת, זה דבר מאוד חשוב.
<חנן גינת: אני חושב שהדבר השני שצריך לחזק זה הנושא של החיבור, של החינוך למו"פים ולמדע ולמחקר.
<חנן גינת: זה קיים, אבל זה קיים לאט מדי, ויש תמיכה וגם עכשיו לאחרונה יש תמיכה, לפחות אצלנו בערבה התיכונה, אצל אייל, בהקמת חממת חקלאות.
<אייל בלום: חווה חקלאית.
<חנן גינת: חווה חקלאית ואנחנו רוצים להרחיב את זה.
<חנן גינת: אני חושב שאלה שני תחומים שיתחברו גם לעבודות חקר.
<חנן גינת: אם התלמידים מכיתות י"א-י"ב יעשו, ועושים, אבל הרבה פחות מדי, עבודות חקר בתחומי החקלאות, זה החיבור הכי טוב שיש לאדמה.
יעקב מרגי: עדן אלפסי, בבקשה.
<עדן אלפסי: נעים מאוד.
<עדן אלפסי: אני עדן אלפסי, לומדת במקיף תבור, מוסד חינוכי עמקים-תבור במזרע, מאחוזת ברק, מטעם מועצת התלמידים המחוזית של החינוך ההתיישבותי.
<עדן אלפסי: באתי לדבר גם על תנועות נוער, שהן חלק בלתי נפרד מהחיים של בני הנוער אחר הצהריים בחינוך ההתיישבותי.
<עדן אלפסי: הן נותנות הרבה פעמים מענה לבני נוער במקומות שאין בהם המון תרבות פנאי אחר הצהריים, בגלל מיקום גיאוגרפי.
<עדן אלפסי: התנועה, לפחות בעיניי ובעינינו, מעבירה לנוער ערכים ומורשת ודרך שהיא שונה ובדרך שמשלימה למה שבית הספר מעניק לתלמידים.
<עדן אלפסי: אני מקצרת ואומרת שתנועות הנוער, ביחד עם החינוך ההתיישבותי בבתי הספר, לדעתי זו מערכת שצריכה לפעול ביחד ולתת מענה אחיד לבני נוער שהם גם מיוחדים במערכת החינוך.
יעקב מרגי: עדן, אמרת בדברייך שתנועות הנוער נותנות מענה ליישובים שאין שם תרבות שעות פנאי ופעילות בשעות הפנאי, איך אתם מתגברים בסוגיית המרחק והניידות מיישוב ליישוב?
<עדן אלפסי: קודם כל בפעילויות של הנוער בתוך המועצה יש הסעות שהמועצה מארגנת.
<עדן אלפסי: בסך הכול תחבורה ציבורית, סוג של מוגברת באזורים כאלה, אבל הורים בעיקר מסיעים.
יעקב מרגי: ההורים בעיקר.
יעקב מרגי: את צנועה, השארת את ההורים בסוף.
יעקב מרגי: זוהר רודיטי, תשלימי לנו.
<זוהר רודיטי: בוקר טוב, אני זוהר רודיטי, סגנית יושב ראש מועצת התלמידים של המינהל לחינוך התיישבותי.
<זוהר רודיטי: רציתי לדבר גם על תנועות נוער, היא קצת לקחה לי, לא נורא.
<זוהר רודיטי: מה שחשוב לי להגיד לך , דיברת - - -
יעקב מרגי: תלמדי מהפוליטיקאים, לא משנה שהשני אמר, חוזרים על זה.
<זוהר רודיטי: אמרת שאתה לא שם בעצם לתכנים שונים בבתי ספר חקלאיים.
<זוהר רודיטי: אני לומדת בכפר נוער ויצו ניר העמק, זה כפר נוער חקלאי בעפולה.
<זוהר רודיטי: אני לומדת 5 יחידות חקלאות, ארבע שעות בשבוע אני משקיעה במשק, אני עובדת ברפת, בשנה שעברה הכנתי גבינות בבית הספר.
<זוהר רודיטי: אז כן יש בתי ספר ש - - -
יעקב מרגי: כמה יש במגמה הזו?
<זוהר רודיטי: במגמת חקלאות, זו מגמה שמכיתה י', זה יכול להיות מגמת בחירה, אבל בעיקרון שתי כיתות של תלמידים מצטיינים מקבלים אותה כחובה.
<זוהר רודיטי: זהו, בסך הכול, אז זה כן קיים, שתדע.
יעקב מרגי: לטעמך, אתם משקפים את מה שקורה בכל ההתיישבות?
יעקב מרגי: יש מספיק?
<זוהר רודיטי: לא, לא מספיק, לדעתי.
<זוהר רודיטי: עדיין לא.
איציק שמולי: איפה את גרה?
איציק שמולי: אם אפשר לשאול.
<זוהר רודיטי: אני גרה בעפולה, גרתי במועצה אזורית עמק יזרעאל עד לפני שנתיים וחצי.
איציק שמולי: את יכולה לשתף אותנו בבחירה ללכת לבית הספר הזה?
איציק שמולי: זה לא טריוויאלי.
יעקב מרגי: היא הייתה תושבת המועצה האזורית.
<זוהר רודיטי: אני למדתי בבית ספר שלה, בעמקים-תבור, כשעברתי לעפולה עשו לי בעיות עם ההסעות אז עברתי לניר העמק.
<זוהר רודיטי: הייתה חשובה לי נורא החקלאות, להישאר עם האופי הזה של תנועות נוער חקלאיות, אני הייתי חניכה בבני המושבים והמשכתי בתנועה.
<זוהר רודיטי: נורא היה חשוב לי לשמור על האופי הזה, כי לי זה משהו שגדלתי לתוכו, מכיתה ג' אני שם.
<זוהר רודיטי: זהו.
<זוהר רודיטי: לענייננו לתנועות נוער, כן.
<זוהר רודיטי: במרחב הכפרי יש המון בני נוער שיוצאים לשנות שירות ובין הדברים הבעייתיים בפריפריה בשנת שירות זה שגרעינרים מגיעים, שינשינים מגיעים, מתחילים תהליך ואחרי שנה הם צריכים לעזוב, נגמר התפקיד שלהם בעצם ומי שנכנס שנה אחריהם רוצה לפתוח תהליך משלו, לא מתחבר, לא מצליח לעבוד יותר, היישובים תוקעים אותם, אין מספיק נוער שיעזור להם.
<זוהר רודיטי: אז בעצם יש רעיון, זה קיים בכמה יישובים היום, לפתוח גרעין מקומי, אם זה נגיד במטולה, אז גרעין של מטולאים, באים מתוך מטולה, נשארים שם, עובדים, פותחים תהליך משלהם.
<זוהר רודיטי: מי שבא שנה אחר כך יודע איך להמשיך אותם, יודע מה הבעיות באותו מקום, הם יודעים איך לעבוד, עם מי לעבוד, איך לעשות את זה, וזהו בסך הכול.
<זוהר רודיטי: אנחנו קוראים לכל מי שיושב בוועדה הזו באמת לבוא לשתף פעולה, לעזור, כי יש המון נוער שרוצה לקבל מענה ולא מקבל וזה נורא חשוב לנו.
<זוהר רודיטי: תודה.
יעקב מרגי: אני כל פעם מקפיד לבטא את הנאתי מהנציגים של מועצות הנוער והתלמידים הארצי, כל הכבוד על התרומה שלכם.
<יובל פלג: היו לנו עוד נושאים רצינו להעלות.
יעקב מרגי: אין בעיה, אבל עכשיו השינשינים.
<יובל פלג: הייתי שמח.
יעקב מרגי: אתה מכיר את זה, אתה אורח קבוע פה בוועדה, להירשם.
<יובל פלג: נכון, העברנו פתק.
יעקב מרגי: לא ראיתי, לא רשום אצלי.
איציק שמולי: רק בגלל האסרטיביות אתה תדבר.
יעקב מרגי: מבחינת שמולי, בגלל האסרטיביות, אצלי זה מעורר נוגדנים, אבל בגלל שיש לי הערכה לבני הנוער אתה תקבל, אבל מיד אחרי השינשינים.
<חביבה סלומון: סלומון חביבה, אני ראש יחידת הנח"ל, השינשינים והמכינות הקדם צבאיות.
<חביבה סלומון: אני אעשה את כמה שיותר קצר, כדי שנהיה פרקטיים.
<חביבה סלומון: אני אתחיל דווקא עם הנושא שגבי הציגה בנושא עבודה מועדפת.
<חביבה סלומון: אני חושבת שזו חובה, זה הכרחי, לקחת את התחום, לקחת את השינשינים וגם את המכינות הקדם צבאיות ולאפשר להם לעסוק בתחום הזה אחרי שהם משתחררים מהצבא.
<חביבה סלומון: אני לא יודעת כמה אתה יודע, אבל יש מעל 2,000 בוגרים שיוצאים משנת השירות ועוסקים בחינוך ולא מקבלים תמורה והם מגיעים למקומות שהכי זקוקים להם בפריפריה.
יעקב מרגי: אתם מזהים מה שאני מזהה, שבני הנוער האלה מגיעים לשנת שירות עם תובנות, ליחידות כאלה ולמקצועות כאלה, ותוך כדי שנת השירות הם משנים תפיסה ועוברים ומחויבים לחינוך.
<חביבה סלומון: בהחלט.
<חביבה סלומון: אני חושבת שזה התפקיד שלכם כאן, לעשות את הכול - - -
יעקב מרגי: משרד הביטחון מעודד את זה?