GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<פנינה אלתר: הם לא מועסקים במשרות.
<פנינה אלתר: אני אספתי את מכסת השעות.
<פנינה אלתר: במשרד החינוך משרה היא 26 שעות, חילקתי וזה מספר התקנים שיצאו לי.
<פנינה אלתר: זאת אומרת זה לא מספר ה - -
קארין אלהרר: לא, אני אגיד לך למה אני שואלת את זה.
קארין אלהרר: אני שואלת את זה ביחס לתשובתך הקודמת, שאמרת שהם מקבלים תנאים טובים, אז אני מנסה לחשוב על בעל מקצוע שלמד אי אלו שנים, עשה התמחויות ומגיע לפרקטיקה.
קארין אלהרר: הוא רוצה מן הסתם מקום עבודה מסודר, שמאפשר לו לחזור הביתה בסוף עם משכורת טובה וגם עם ביטחון תעסוקתי.
<פנינה אלתר: אני מסכימה איתך והלוואי וזו הייתה החשיבה של המטפלים.
<פנינה אלתר: החשיבה של המטפלים היא לעבוד אולי חצי במשרד הבריאות, חצי אצלנו.
<פנינה אלתר: זה צורך של מטפלים לא בקטע כלכלי - - -
קארין אלהרר: זה לא פונקציה של כסף?
<פנינה אלתר: לא, לא, לא.
<פנינה אלתר: אנחנו יכולים להעסיק ואנחנו רוצים להעסיק אותם במשרות מלאות.
<פנינה אלתר: לפעמים זו בחירה של עובד.
<פנינה אלתר: יש שעובדים במשרות מלאות ויש שלא.
<פנינה אלתר: זו בחירה שלהם.
קארין אלהרר: אבל כלל שהם מבקשים אתם מאפשרים.
<פנינה אלתר: בוודאי, בוודאי.
<פנינה אלתר: בחסר הזה זה בוודאי.
איציק שמולי: את יכולה להבהיר את העניין?
איציק שמולי: כשאת אומרת חסרים 50 מרפאים בעיסוק, זה אומר שמה?
איציק שמולי: זה אומר שחסרים - - -
<פנינה אלתר: חסרים 50 משרות, שיש לנו מסגרות שאין בהן את אותם קלינאי תקשורת, או את אותם פיזיותרפיסטים.
<רחלי אברמזון: תלוי בצרכים של אותה מסגרת, לפי זכאות.
<פנינה אלתר: ושוב, כשהם ילכו למערכת הבריאות, גם שם הם נתקלים באותו מקום באזורים האלה, גם שם הם נתקלים בחסר הזה, לצערנו.
<פנינה אלתר: אני רוצה לדבר עכשיו דווקא על מה שאנחנו עושים ומנסים לעשות סוג של איזו שהיא מהפכה, וזה דווקא בנושא המקצועי, כי אנחנו מאמינים שאם יש העדפה לעבוד במערכת הבריאות, אנחנו צריכים מאד מאד להתמקצע בייחודיות שלנו, כדי שנהיה מאד אטרקטיביים למטפלים לבוא ולעבוד איתנו.
<פנינה אלתר: אז בנושא ההתמקצעות אנחנו עושים המון דברים.
<פנינה אלתר: קודם כל מטפל בשנה השנייה מקבל מאיתנו קורס של 150 שעות שבסופו הוא מקבל רישיון לעבודה במערכת החינוך.
<פנינה אלתר: הקורס הוא על חשבון המשרד, כשהתכנים של הקורס זה הייחודיות של העבודה במערכת החינוכית, שזה סוג של תפיסה אקולוגית.
<פנינה אלתר: זה דבר אחד שאנחנו עושים.
<פנינה אלתר: אני חושבת שאופק חדש זימן לנו אפשרות לפרוש המון קורסים מקצועיים, ייחודיים, וזה ללא ספק מהפך של שלוש השנים האחרונות.
<פנינה אלתר: קורסים ברמת בית הספר, המתי"א, אפילו קורסים ארציים שהם קורסים מקצועיים לכל אחד ואחד מהמקצועות האלה.
<פנינה אלתר: שיהיה להם באמת שווה לבוא.
<פנינה אלתר: הם מקבלים את זה ללא כסף.
<פנינה אלתר: אנחנו גם עכשיו בונים לקראת השנה הבאה תכנית לחשיפת הטיפול במערכת החינוך במוסדות להשכלה גבוהה.
<פנינה אלתר: אנחנו רוצים להיכנס לשם, לחשוף את זה בפני הסטודנטים, להראות להם שהמערכת הזאת היא מקצועית והיא ייחודית ומאד מאד מעניינת ומרתקת.
<פנינה אלתר: וכשאני באתי בעבר הרחוק ממערכת הבריאות, אני יודעת מה הייחודיות של העבודה במערכת החינוך.
<פנינה אלתר: אנחנו רוצים לעודד ומעודדים ואנחנו הולכים לתגבר את זה - את ההכשרה הקלינית.
<פנינה אלתר: אנחנו מאמינים שאם אנחנו נביא את הסטודנטים אלינו, להכשרה קלינית, הם כבר יכירו וזו איזו שהיא טעימה ראשונה שהם ירצו להישאר אצלנו.
איציק שמולי: אגב, במסגרת העידוד, אני יודע שיש פרויקטים כאלה של משרד החינוך בתחומים אחרים, שכאשר יש מחסור במורים אז נותנים יותר כסף.
איציק שמולי: האם במסגרת העידוד - - -
<רחלי אברמזון: החוזים האישיים.
איציק שמולי: את זה אסור לי להגיד במפלגת העבודה.
<רחלי אברמזון: בסדר.
איציק שמולי: אבל במסגרת העידוד, האם אתם עושים מאמצים נוספים גם בתחום הזה?
<פנינה אלתר: מודה שאני לוקחת את זה לתשומת ליבי.
<פנינה אלתר: אני יודעת שבאזור הדרום יש תמריצים ועדיין זה מסתבר לא מספיק.
<פנינה אלתר: יש תמריצים לעובדים שגרים ועובדים באזורים מסוימים, הם מקבלים תוספת.
<פנינה אלתר: כנראה זה לא מספיק.
<פנינה אלתר: אני לא יודעת.
<פנינה אלתר: חשוב לי להגיד שמשנה שעברה אנחנו מעסיקים מדריכה ארצית מהמגזר הערבי, שהמטרה שלה היא לקדם את מקצועות הבריאות במגזר הערבי, כי שם אנחנו בסוגיה אחרת.
<פנינה אלתר: אני חושבת שכבר בעקבות זה אנחנו עושים הרבה מאד שינויים.
<פנינה אלתר: אנחנו בנינו קורסים לכל המטפלים שלומדים בירדן ובג'ינן, לתת להם תכנים שחסרים להם לעבודה במערכת החינוך בארץ.
<פנינה אלתר: אז זה אחד מהדברים של העבודה שלנו.
<יהודית גידלי: כמה כאלה יש?
<פנינה אלתר: יש הרבה.
<יהודית גידלי: הרבה זו מילה יפה.
<פנינה אלתר: מספר, צר לי להגיד לך, אני לא יודעת.
<פנינה אלתר: באזור הדרום ובמזרח ירושלים זה רוב המטפלים.
<יהודית גידלי: עשרות, מאות?
<פנינה אלתר: כן.
<יהודית גידלי: את אומרת שזה רוב המטפלים ועדיין המחסור הכי גדול הוא בדרום, אז צריך גם לדבר על מספרים.
<פנינה אלתר: רוב המטפלים שקיימים בדרום, במגזר הערבי, למדו בירדן ובג'נין.
<פנינה אלתר: זה עדיין לא - - -
<פנינה אלתר: אין לי את המספר הזה, צר לי.
איציק שמולי: טוב, אנחנו נבקש לקבל את זה לוועדה.
<פנינה אלתר: בסדר.
<פנינה אלתר: מספרי מטפלים שלמדו בחו"ל, בסדר גמור.
איציק שמולי: סיימת?
<פנינה אלתר: כאשר קורה מצב כמו שתיארת פה, ואני יודעת שגם במקרה הספציפי קיימת תכנית ואנחנו מעצימים אותה.
<פנינה אלתר: מה אנחנו עושים בהעדר מטפל, ויש מציאות כזאת, וזה לא כי המשרד לא רצה, כי באמת לא נמצא המטפל הנכון.
<פנינה אלתר: אז פה יש לנו את הדרך על ידי מומחי התחום במתי"א, על ידי מדריכים מחוזיים, שנותנים הדרכה לצוותים, שדרך אגב בגן שפתי הגננת מוכשרת קודם כל לעבוד עם האוכלוסייה הזאת, ואנחנו נותנים את התמיכה המקצועית בהעדר.
<פנינה אלתר: שוב, זה סוג של אילוץ, אבל אנחנו בונים איזו שהיא תכנית תמיכה, שהילדים לא יינזקו, ובמקרה הספציפי בהערכה מהצוות, הילדים יתקדמו.
<פנינה אלתר: זאת אומרת שבהדרכה, בסך הכל אנחנו אומרים שהמטפל נותן פעם בשבוע, ההדרכה היא מאד משמעותית.
<פנינה אלתר: מסתבר שכנראה צוות הגן עשה הרבה והילדים לא יצאו ניזוקים מהעניין הזה.
<פנינה אלתר: יש לנו את חוברת קווים מנחים, שאני מקווה שבתוך שנה תצא להיות חוזר מנכ"ל, שהיא בעצם מסבירה מה זה עבודת מערכת הבריאות בתוך מערכת החינוך – מה הייחודיות, מה זכויות העובדים האלה.
<פנינה אלתר: יש דברים שאנחנו צריכים לעשות הסדרות והתאמות.
<פנינה אלתר: מה לעשות שאנחנו הכנסנו מקצוע טיפולי לתוך מערכת חינוכית שעובדת באיזה שהוא אופן ואנחנו צריכים לעשות כל הזמן את המשחק של ההתאמות.
<פנינה אלתר: אני אתן לכם דוגמא, אפילו שמירה בהפסקות.
<פנינה אלתר: מילוי מקום.
<פנינה אלתר: איך אנחנו גורמים שהמטפלים שלנו לא יהיו ממלאי מקום למורים.
<פנינה אלתר: אז כל הדברים האלה נכתבים בחוברת הזאת, שאני מקווה שהיא תצא כחוזר מנכ"ל.
<פנינה אלתר: בקיצור, אנחנו עושים מאמצים רבים ויחד עם זאת, אני מאמינה שבתהליך של זמן החסר ילך ויתמלא, אבל ללא ספק החסר הוא אובייקטיבי.
<פנינה אלתר: הוא לא בגלל שאנחנו לא עושים למען ולא בגלל שאין לנו תקנים.
<פנינה אלתר: זה לא בעיה של התקנים.
איציק שמולי: אבל את אומרת בפירוש שהמגמה היא מגמה של צמצום הפער.
<רחלי אברמזון: לצמצם את הפערים.
איציק שמולי: כשאת אומרת לי שכבר יש תכנית למתן כלים לצוותים בהעדר מטפל, זה קצת מתחיל להטריד אותי.
<פנינה אלתר: לא, אז זה אנחנו צריכים להשאיר תמיד, כי אפילו אם יש לך מצב שמטפלת יצאה לחופשת לידה ועדיין לא מצאנו ממלאת מקום, חשוב לי שהגן, עדיין יש לנו עוד כמה שנים.
<פנינה אלתר: אני עוד לא רואה שביום אחד באזור הדרום אנחנו מכסים על הכל.
<פנינה אלתר: אז חשוב לנו לבנות תכנית כרגע שיהיה גיבוי מקצועי, אבל ללא ספק אני חושבת שגם המגמה שיש יותר מוסדות הכשרה וגם המאמצים שאנחנו עושים בחשיפה של מערכת החינוך, אני מקווה שביחד יתנו סוג של איזה שהוא מענה.
איציק שמולי: בבקשה, חברת הכנסת אלהרר.
קארין אלהרר: קודם כל תודה רבה על קיומו של הדיון הבאמת סופר חשוב הזה.
קארין אלהרר: אני יודעת שאתה מוביל אותו כבר זמן מה.
קארין אלהרר: אני רוצה לומר כמה דברים.
קארין אלהרר: תראו, אין רוע של מישהו מהמשרדים ובוודאי שאין כוונת מזיד, אבל התוצאה בעיני ההורים היא תוצאה לא טובה ואני יכולה להבין למה.
קארין אלהרר: כי בסוף יש ילד או ילדה שמגיעים למסגרת חינוכית פדגוגית, שאמורה לתת גם מענים פארא-רפואיים, זה בילד אין, זה חלק מהגדרת המקום, והוא לא מקבל את המענים הללו וזה דבר שעשוי לפגוע פגיעה קשה וחמורה.
קארין אלהרר: רק עובדי משרד החינוך וההורים יודעים כמה עמל דרוש על מנת לקדם ילד ולהביא אותו למימוש מלוא הפוטנציאל שלו, ומבינים כמה אפילו גאפ של חודש, של חודשיים, עשויים ממש להביא לרגרסיה משמעותית במצבו של הילד.
קארין אלהרר: מה שחורה בעיקר זה מצב שבו הדבר הזה ידוע מראש.
קארין אלהרר: אני אומר שכבר בשנת 2014, המועצה להשכלה גבוהה התריעה שיש מחסור חמור במקומות הכשרה במקצועות הפארא-רפואיים, וגם מרגע שהמדינה תיתן תמריצים ללכת וללמוד, אין מקומות באקדמיה.
קארין אלהרר: עכשיו, הדיון כאן מחבר אותי לדיון אחר שהיה לנו בוועדת העלייה והקליטה.
קארין אלהרר: שמגיעים לכאן המון עולים חדשים, בעיקר מצרפת בזמן האחרון, שיש בידיהם תעודות, אבל המדינה מערימה עליהם קשיים על קשיים, כדי לאמת את התעודות האלה כאן וכך אנחנו מפסידים מטפלים פארא-רפואיים שיכולים להיות כוח עבודה מצוין שמשרד החינוך יכול להיעזר בו, על מנת לתת את המענים ואני לא מצליחה להבין.
קארין אלהרר: עושה רושם כאילו יד ימין לא מכירה את יד שמאל.
קארין אלהרר: אין חיבור ביניהם, למרות שזה אותו גוף ולמרות שזה אותה ממשלה, למרות שהמנהיגות היא אותה מנהיגות ואני באמת לא מצליחה להבין למה זה קורה.
קארין אלהרר: עכשיו אני רוצה לומר עוד דבר.
קארין אלהרר: יש את העניין הזה של גידול משמעותי מאד במספר הילדים שזקוקים לטיפולים פארא-רפואיים.
קארין אלהרר: רק בקרב האוכלוסייה על הרצף האוטיסטי יש גידול של 123% בשנים 2010 עד 2015, שזה לבדו מעיד שצריכה פה להיות היערכות של תכנית חומש מסודרת.
קארין אלהרר: הרי שנת הלימודים לא מגיעה בהפתעה.
קארין אלהרר: היא מגיעה אחרי שאני בטוחה שמשרד החינוך התכונן אליה מבעוד מועד.
קארין אלהרר: ולכן העובדה שגן ילדים נפתח, גן תקשורת והוא נפתח כשאין קלינאי תקשורת בגן, קשה לי להסכים עם זה שלא ידענו מה לעשות.
קארין אלהרר: אני לא אומרת לא לפתוח את הגן, אני כן אומרת לפתוח את הגן עם הצוות הרפואי, או לחילופי חילופין אני רוצה לומר משהו.
קארין אלהרר: יושבת כאן גברת אדלשטיין, שהיא המנכ"לית של העמותה לילדים בסיכון, שנותנת את הטיפול הרפואי המקדם הזה בין יתר העמותות שנותנות את הטיפול הרפואי המקדם, לאותם מענים פארא-רפואיים במסגרות החינוכיות.
קארין אלהרר: גם איתם צריך לשבת, גם איתם צריך לדבר.
קארין אלהרר: זה לא הבעיה של העמותות שלא יודעות לתת את המענה.
קארין אלהרר: גם אתם, במסגרות שאתם מביאים משלכם, לא מצליחים להביא.
קארין אלהרר: ולכן הטחת האשמה ההדדית הזאת היא חסרת תועלת.
קארין אלהרר: היא גם לא מקדמת את ההורים.
קארין אלהרר: יש איזו הטחת אשמה.
קארין אלהרר: אני שומעת את זה הדדית.
קארין אלהרר: זה מיותר.
קארין אלהרר: ההורים רוצים מענה, לא מעניין אותם מי אשם במה.
קארין אלהרר: ואני רוצה לומר לסיום, קודם כל להתנצל שאני לא יכולה להישאר עד סוף הדיון כי יש לי דיון בוועדה לביקורת המדינה.
קארין אלהרר: אני רוצה לומר את הדבר הבא: אפשר למצוא פתרונות.
קארין אלהרר: אני מסרבת להאמין שזה כתוב בכוכבים ואין שום דרך לתת מענה כי ככה זה, כי אין מספיק מטפלים פארא-רפואיים.
קארין אלהרר: יש בישראל דה-פקטו המון מטפלים פארא-רפואיים שאנחנו לא מממשים את זכותם לתעסוקה במקצוע שאותו הם למדו.
קארין אלהרר: קחו את מאות המטפלים הפארא-רפואיים, העולים מצרפת, שכל המשאלה שלהם, שמישהו יכיר להם בלימודים הללו.
קארין אלהרר: משרד הבריאות צריך להפסיק להערים עליהם קשיים, ותאמינו לי, כולם ירוו נחת מהסיפור הזה.
קארין אלהרר: ההורים יקבלו מענה לילדים שלהם, משרד החינוך יוכל לבוא ולומר – הנה, אני נותן מענה.
קארין אלהרר: העמותות יקבלו את המענה והכי חשוב זה הילדים.
קארין אלהרר: הילדים יקבלו את המענה.
קארין אלהרר: יש איזה פינג פונג כזה בין משרד הבריאות למשרד החינוך.
קארין אלהרר: אני מכירה את הבג"ץ, אני יודעת מה היה שם ועדיין, אם משרד החינוך יודע לומר ביושר – אני לא יודע לפתוח שנת לימודים עם קלינאי תקשורת בגן, תתנו להורים זמן היערכות.
קארין אלהרר: תגידו להם – אני לא יודע לתת קלינאי תקשורת.
קארין אלהרר: אל תגידו להם בואו נפתח את השנה ונראה מה יהיה.
קארין אלהרר: שיתחילו לעמוד בתור בקופת חולים.
קארין אלהרר: למה הם צריכים לחכות לתחילת השנה?
קארין אלהרר: או שיבחרו לחלוטין בשילוב.
קארין אלהרר: אני באמת אומרת, המצב הזה הוא Loss-Loss ואפשר להפוך אותו ל-Win-Win, ואני אומרת יפה שעה אחת קודם.
קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני יושב הראש.
איציק שמולי: מוריה וינדרבוים, נציגת ההורים.
<מוריה וינדרבוים: האם אני יכולה לפני השאלה הערה קטנה?
איציק שמולי: יכולה.
<מוריה וינדרבוים: אני אישית יש לי ילד על הרצף.
<מוריה וינדרבוים: הוא נמצא בגן תקשורת.
<מוריה וינדרבוים: בגן תקשורת הייתה קלינאית תקשורת וגם סל בריאות מקדם.
<מוריה וינדרבוים: היו למעשה – סליחה, לא נעים לי – שתי קלינאות תקשורת, אחת ממשרד החינוך ואחת מהעמותה.
<מוריה וינדרבוים: קרה מקרה וקלינאית התקשורת, דרך משרד החינוך מהיום למחר חלתה, נאלצה לעזוב ולא מצאנו קלינאית תקשורת.
<מוריה וינדרבוים: ניסו ונשארנו בלי.
<מוריה וינדרבוים: הילד מהיום למחר הפסיק לדבר.
<מוריה וינדרבוים: פשוט מהיום למחר הפסיק לדבר.
<מוריה וינדרבוים: זה קרה בפסח והיום אנחנו מנסים בכל דרך להחזיר את המצב לקדמותו.
<מוריה וינדרבוים: זה דבר אחד.
<מוריה וינדרבוים: דבר שני, איך שנודע שקלינאית התקשורת לא מגיעה, ביקשתי אישור מהגן – תנו לי לקחת קלינאי תקשורת דרך קופת החולים.
<מוריה וינדרבוים: לא יכולים, לא יודעים, לא זה, טוב.
<מוריה וינדרבוים: הקלינאית של העמותה תחלק את השעות במקום שעתיים לילד תעשה שעה לכל ילד.
<מוריה וינדרבוים: תבוא מישהי, תכנית למתן כלים לצוותים בהעדר טיפול, כנראה שהפעילו אותה.
<מוריה וינדרבוים: אבל אישור בכתב על זה שהילד לא מקבל טיפול מלא של קלינאי תקשורת, אלא חצי טיפול כי הוא מקבל שעה ממישהי שלא מכירה אותו, לסתום חור, איזה פלסטר, לא קיבלנו וגם כנראה לא נקבל.
<מוריה וינדרבוים: אני חושבת שבתכנית למתן כלים לצוותים בהעדר מטפל, הבולט הראשון צריך להיות מתן אישור להורים על זה שהילד לא מקבל קלינאי תקשורת ולתת להורים אפשרות לקבל אלטרנטיבה.
<מוריה וינדרבוים: עכשיו לגבי השאלה שלי.
<מוריה וינדרבוים: יש ילדים על הרצף שהולכים לשילוב.
<מוריה וינדרבוים: ילדים שהולכים לשילוב על פי הספר, אמורים לקבל קלינאי תקשורת גם כן, ואולי יש אחד או שניים במדינה שכן מקבלים.
<מוריה וינדרבוים: השאלה היא אם המספרים שהגברת הנכבדה ציינה פה, כוללים את כל החוסר של כל הילדים בשילוב, שכמעט כולם לא מקבלים קלינאי תקשורת.
<מוריה וינדרבוים: אני יכולה לומר לך שאני הייתי - - - -
איציק שמולי: השאלה ברורה.
איציק שמולי: את שואלת האם החוסר המספרי מתייחס גם לילדים המשולבים במערכת החינוך ה-So called רגילה.
<מוריה וינדרבוים: כן.
<מוריה וינדרבוים: הם זכאים באותה מידה כמו - - -
איציק שמולי: אוקיי, בבקשה.
איציק שמולי: מה התשובה?
<פנינה אלתר: לא, התשובה היא שלא.
<פנינה אלתר: אבל אני רק רוצה לשים פה משהו בפרופורציות.
<פנינה אלתר: זאת אומרת, אם יש לנו בסביבות - - -
<רויטל לן-כהן: הנה המוטיבציה השלילית לשילוב והם אומרים שזה לא נכון והם מקדמים את השילוב.
<מוריה וינדרבוים: אז רגע, אני אסיים את המשפט שרציתי לומר.
איציק שמולי: חברה, תנו לה לענות.
<מוריה וינדרבוים: אני אסיים את המשפט שרציתי לומר.
<מוריה וינדרבוים: אני אמא חד הורית, ישבתי בוועדה ודיברתי עם ועדת השמה שקיוויתי שתלך לוועדת שילוב ודיברתי איתם על זה שאני רוצה שהבן שלי יגיע לשילוב לא השנה הקרובה, שנה אחרי זה, והגברת מהמתי"א והמנהלת של החינוך, אמרו לי אבל את אמא חד הורית, איך את תצליחי לתת לילד את המענה הזה של לרוץ לקלינאי תקשורת ומרפא בעיסוק.
<מוריה וינדרבוים: הילד לא מדבר.
<מוריה וינדרבוים: את צריכה את זה.
<מוריה וינדרבוים: הם לא באו ממקום רע, הם באו ממקום טוב, לנסות לעזור לי לארגן את החיים שלי.
<מוריה וינדרבוים: הרי איך תעשי את זה ולמה?
<מוריה וינדרבוים: למה בגלל שאני אמא חד הורית הבן שלי לא זכאי לשילוב?
<פנינה אלתר: אני רק רציתי לשים דברים בפרופורציות.
<פנינה אלתר: מבחינת משרות, אם אני מדברת רק על חינוך מיוחד, אני אוסיף שוב, יש לנו 3,200 משרות של מטפלים.
<פנינה אלתר: אנחנו מדברים על חוסר ואני עכשיו לוקחת מקדם גבוה, כי לא חישבנו 200 משרות.
<פנינה אלתר: אז קודם כל אני רוצה - - -
<רויטל לן-כהן: אין סיכוי בעולם שהמספר הזה נכון.
איציק שמולי: רויטל, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.
<פנינה אלתר: וגם אם זה 250, עדיין אני רוצה שקודם כל במיין סטרים זה קיים ושאנחנו מודעים לבעייתיות.
<פנינה אלתר: זה לא שאנחנו לא מודעים.
<פנינה אלתר: ואני לא יודעת אם זה כל כך קל.
<פנינה אלתר: אנחנו פותחים שנת לימודים ואנחנו מנסים גם לחלק את העוגה ולפעמים אין לנו אופציה, כי אין מטפל ואי אפשר למצוא יש מאין.
<פנינה אלתר: אבל אם אפשר ברשותכם להגיב לחברת הכנסת - - -
איציק שמולי: לא, את תאספי עוד הערות ואחרי זה תגיבו לכולם.
איציק שמולי: עדי עזוז, נציגת אלו"ט.
<עדי עזוז: שלום.
<עדי עזוז: אני שומעת את הדיון ואני חושבת שיש אולי לכולנו בעיה בהגדרת הבעיה בכלל.
<עדי עזוז: ואני תוהה לפני, אני רק רוצה לוודא.
<עדי עזוז: יש פה נציגים מהמל"ג וממשרד הבריאות?
<עדי עזוז: כן?
<יהודית גידלי: משרד הבריאות היה אמור להיות.
<יהודית גידלי: הוא כנראה - - -
<יפית יצחקי: לא, לא, אני מבריאות הציבור.
<יפית יצחקי: שמי יפית יצחקי.
<יפית יצחקי: הבנתי שחיפשתם לראות ואני חתומה שאני בוועדה.
איציק שמולי: אז את נציגת משרד הבריאות?
<יפית יצחקי: בריאות הציבור.
<יהודית גידלי: את נציגת משרד הבריאות?
<יפית יצחקי: אני נציגה לא רשמית.
<יפית יצחקי: אני נציגה במקום ד"ר עדינה יוסף, שהייתה אמורה להגיע.
איציק שמולי: את נציגת משרד הבריאות בדיון הזה?
<יפית יצחקי: כן, כרגע.
<עדי עזוז: אוקיי, אז פשוט היה לנו שולחן עגול איתם לפני כשלושה חודשים ואני לא זוכרת אותך ספציפית.
איציק שמולי: יקירה, תדברי בבקשה לוועדה.
<עדי עזוז: סליחה, כן.
<עדי עזוז: אז אני אגיד מה.
<עדי עזוז: אני חושבת שהבעיה היא בזה שצריך קודם כל להגיד, וזה לא שמשרד החינוך לא מצליח למצוא מרפאות בעיסוק או קלינאיות וזה לא שאלו"ט לא מצליחה או העמותה לילדים בסיכון לא מצליחה, זה כי אין.
<עדי עזוז: אין מספיק.
<עדי עזוז: וצריך להגיד שיש גידול, למשל בקלינאיות התקשורת, אני יכולה גם להעביר לך את זה בסוף הוועדה, זה נתונים מחוק חופש המידע.
<עדי עזוז: יש גידול בקלינאיות.
<עדי עזוז: יש גידול משנת 2010 עד שנת 2014 ב-82%.
<עדי עזוז: זה יפה.
<עדי עזוז: זה גידול יפה.
<עדי עזוז: הוא לא מספיק.
<עדי עזוז: למה הוא לא מספיק?
<עדי עזוז: כי כמו שחברת הכנסת קארין אלהרר אמרה, רק באוכלוסיית האוטיסטים יש גידול ב-123% בטווח זמן הזה ואני מכירה רק את הנתונים שלי ויש עוד מאות אלפי, לא יודעת אם מאות אלפי, אבל אלפי ילדים שזקוקים לטיפולים האלה.
<עדי עזוז: ואני אגיד שהמחסור אצלנו הוא כפול, כי אנחנו גם עמותה מתפעלת וגם מסנגרת.
<עדי עזוז: אז ברמת התפעול, למשל בבאר שבע, זה מחסור אמיתי וקשה.
<עדי עזוז: אתה שאלת על תמריצים.
<עדי עזוז: אנחנו נותנים תמריצים של 150% מהשכר ונותנים שכר על ביטול זמן של נסיעה מהמרכז ועדיין אנחנו מקבלים ממש מעט קורות חיים, לעתים לא מקבלים בכלל.
<עדי עזוז: מהצד השני של הסנגור, הורים שרוצים לקחת את שעות הטיפול בקופות החולים, אין גם לקופות החולים את קלינאי התקשורת לתת להם.
<עדי עזוז: אז הם ממתינים את השלושה חודשים, בזמן הזה הם לא יכולים לעשות כלום.
<עדי עזוז: אחרי שלושה חודשים הם הולכים לקחת פרטי.
<עדי עזוז: השכר שהם משלמים לא תואם את התעריף של משרד הבריאות.
<עדי עזוז: חלקם אפילו לא מסוגלים לשאת בדלתא של התעריף בין מה שהם יקבלו לבין מה שהם מוציאים.
<עדי עזוז: השורה התחתונה היא שאין מספיק, וכמו שחברת הכנסת אלהרר אמרה – צריך תכנית חומש גדולה.
<עדי עזוז: לדעתי זה שמשרד הבריאות לא פה זה חמור מאד.
<עדי עזוז: אנחנו עדיין מחכים לפרוטוקול מלפני שלושה חודשים של השולחן העגול, שאלו"ט ביקשה הכרה בבעיה, שיש מחסור.
<עדי עזוז: יצאנו משם עם הכרה, אחרי שאנחנו – תסלח לי – ירקנו דם בדיון כדי לקבל את ההכרה הזאת.
<עדי עזוז: הם לא נמצאים כאן והבעיה היא שהם גם לא פותחים מספיק תכנית הכשרה, ולכן המל"ג גם לא מאפשר פתיחה של תכניות לימוד חדשות.
איציק שמולי: רויטל לן-כהן, קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.
<רויטל לן-כהן: אני רוצה להגיד כמה דברים באופן כללי, שרשמתי לי קודם, ואז להתייחס לדברים שנאמרו פה, כי חלקם ממש מקוממים.
איציק שמולי: בשלוש דקות תגידי כל מה שאת רוצה.
<רויטל לן-כהן: אני מדברת מהר.
<רויטל לן-כהן: קודם כל אין סטנדרטים.
<רויטל לן-כהן: כדי שהורה יוכל לקבל טיפול לילד שלו, יותר נכון כדי שהילד יוכל לקבל טיפול, אין סטנדרט שאפשר לבוא אליו ולהגיד הוא זכאי כי.
<רויטל לן-כהן: ואז מתחיל מסחרה, שוק, מול מערכת החינוך.
<רויטל לן-כהן: בדרך כלל מול המנהלת, אם אנחנו מדברים על שילוב או מול הצוות הפארא-רפואי של המסגרת של החינוך המיוחד.
<רויטל לן-כהן: זה נכון שיש מחסור במטפלים, אבל אחת הסיבות למחסור העיקרי בתוך משרד החינוך הוא כן השכר.
<רויטל לן-כהן: תוך כדי אני מתכתבת עם קלינאית תקשורת.
<רויטל לן-כהן: היא שלחה לי את תלוש השכר שלה.
<רויטל לן-כהן: יוצא שהיא מרוויחה לשעה 40 שקלים.
<רויטל לן-כהן: אין רצף טיפולים בחופשות ובחגים, ולא משנה כמה שנים אנחנו אומרות את זה, משרד החינוך לא טורח לפתור את הבעיה הזאת, שלפעמים חודשיים ילד מפסיד טיפול.
<רויטל לן-כהן: אי אפשר להפסיק לילד עם צרכים מיוחדים טיפול לחודשיים, גם לא לחודש, גם לא לשבוע.
<רויטל לן-כהן: צריך למצוא איזה שהוא פתרון של רצף טיפולי.
<רויטל לן-כהן: כנ"ל רצף טיפולי של מטפלים.
<רויטל לן-כהן: זה מקסים שמטפלת יוצאת לכל מיני דברים של משרד החינוך, אבל אנחנו צריכים לחשוב על הילדים ולא על משרד החינוך ולכן גם לזה צריך לתת מענה.
<רויטל לן-כהן: אין פיקוח על איכות ויעדים, בטח לא בשילוב, כי אין יעדים, כי אין סטנדרטים.
<רויטל לן-כהן: הורים רבים מבקשים לייצר קשר עם המטפלים של אחר הצהריים כדי לתת מענה הוליסטי.
<רויטל לן-כהן: אז שמענו פה מאד יפה את הביטוי של חשיבה אקולוגית, אין חשיבה אקולוגית.
<רויטל לן-כהן: הם לא מרשים לדבר עם המטפלים של אחר הצהריים.
<רויטל לן-כהן: לא מרשים להביא אותם לדיונים פנימיים בתוך המסגרות והרבה יותר מזה - - -
<קריאה: תצפיות.
<רויטל לן-כהן: ומעבר לזה, וזה נכון, גם תצפיות הם לא מרשים להם לבוא לעשות כדי שהם יידעו איך לטפל בילד, הם גם לא מוכנים לקבל את דעתם לגבי על מה כדאי לעבוד עם הילד.
<רויטל לן-כהן: ואז יוצא שזו עובדת על משהו אחד וזה עובד על משהו אחר והילד, שצריך להיות זה שמאגמים סביבו, הוא הכי ניזוק מהעניין הזה.
<רויטל לן-כהן: יש דיפרנציאציה בין מוגבלות שלא מסיבות רפואיות, אלא מסיבות של איזו עמותה לחצה יותר.
<רויטל לן-כהן: אם כבר הצליחו להכניס דברים פרטיים לתוך החינוך הציבורי, בניגוד לכל כלל אחר, ואני מדברת פה על הסלים השיקומיים, כי הכירו בצורך, אז לפחות שיאפשרו כניסה של סלים שיקומיים או שיבנו סלים שיקומיים לעוד אוכלוסיות חוץ מהאוטיסטיים, כי יש עוד אוכלוסיות שזקוקות לזה.
<רויטל לן-כהן: נאמר פה על רגל אחת ואני רוצה להדגיש את זה ביתר שאת, הילדים בשילוב היחידני זה ילדים שההורים שלהם מסוגלים לשאת בעלויות, בקושי ובאורח החיים הבלתי אפשרי של טיפולים בילד.
<רויטל לן-כהן: משרד החינוך, אני אומרת את זה קבל עם ועדה, לא פעם ולא פעמיים, האופן שבו משרד החינוך מנהל את המשאבים שלו, מייצר, למרות ההצהרות היפות של לתת עדיפות לשילוב, מייצר מוטיבציה שלילית אצל הורים ללכת לשילוב, והוא לא עושה את זה במסביב, ברקע.
<רויטל לן-כהן: א' אני יושבת כנציגת הורים בוועדות השמה בתפקיד סטטוטורי - - -
איציק שמולי: רויטל, אני מבקש.
<רויטל לן-כהן: כן, אני מסיימת.
<רויטל לן-כהן: הם אומרים את זה להורים בצורה ברורה.
איציק שמולי: רויטל, את פשוט נפרשת יותר מדי על כל התחום של השילוב והחינוך המיוחד.
איציק שמולי: אז תסכמי את דברייך ותתמקדי בנושא הדיון בבקשה.
<רויטל לן-כהן: זה הכל סביב נושא הדיון.
<רויטל לן-כהן: אין בנייה של תכנית עבודה עם הילד לפני ה-1 בספטמבר, ואז ב-1 בספטמבר הם רק נפגשים, באוקטובר הם רק עושים תצפית, בנובמבר הם נפגשים פעם ראשונה עם ההורים, מתחילים בדצמבר, שלושה חודשים הצלחנו לטפל בילד.
<רויטל לן-כהן: אני רוצה לציין שגם קדימה מדע, שאמור לתת לילדים, לפי המכרז החדש, טיפולים פארא-רפואיים, גם הוא לא מצליח לתת להם את הטיפולים.
<רויטל לן-כהן: זה ילדים שהרבה יותר קשה להם להגיע לטיפולים והעובדה שלא מצליחים לתת, היא משהו שחייבים לתת עליו את הדעת.
<רויטל לן-כהן: לגבי הדברים שנאמרו פה, עוד דבר שאני רוצה להגיד.
<רויטל לן-כהן: משיחות שלי עם מטפלים פרטיים, שאחת הסיבות שהם לא רוצים לעבוד מול משרד החינוך, מעבר לעניין של השכר, כי יש אידיאליסטים שכן רוצים, זה שבגלל שהם אידיאליסטים ושבגלל שהם רוצים לעבוד עם הילדים בצורה שמיטיבה עם הילדים, הם מגיעים למערכת החינוך ורואים שההתנהלות בפנים לא רואה את הילד, אלא רואה את המערכת והם לא מסוגלים לשאת את זה.
<רויטל לן-כהן: אני כמובן לא אחשוף שמות, אבל אם הוועדה רוצה, הם ישמחו לדבר בדלתיים סגורות בפני הוועדה ולהסביר למה הם מתכוונים כשהם אומרים שלא רואים את הילדים והם לא מסוגלים לשאת את ההתנהלות הזאת מול ההורים והילדים.
איציק שמולי: אמיתי, מנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
<אמיתי שוחט: שלום לכולם.
<אמיתי שוחט: שמי אמיתי שוחט, מנהל תחום שילוב בחינוך בנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
<אמיתי שוחט: נקודה שאני רוצה להעלות זה באמת הנושא של השילוב.
<אמיתי שוחט: אני לא רוצה לגעת אם כן דוחפים או לא דוחפים, אבל יש פשוט בעיה מובנית בסיפור הזה, שילד שנמצא בשילוב יחידני, אז אם בבית הספר אין מספיק ילדים או שיש ילדים שצריכים טיפול שונה, אין את המטפל, מטפל רגשי או כל מטפל אחר שאותו יהיה צריך, ולכן - - - ואתה צריך טיפול בבעלי חיים, נביא מה שיש בבית הספר, שזו בעיה שצריכים לראות באמת איך פותרים אותה.
<אמיתי שוחט: זו גם בעיה מבחינת המטפלים.
<אמיתי שוחט: אני מבין שמשרד החינוך צריך לתת מענה לסיפור הזה, איך מטפלת עוברת ממקום למקום בבית ספר והאם הנסיעה הזאת נחשבת שעות העסקה או לא שעות העסקה.
<אמיתי שוחט: אני מבין שזה נושא רגיש ואני חושב שגם כן צריך לתת עליו את הדעת.
<אמיתי שוחט: אנחנו מדברים על כך ששילוב זה באמת משהו שאמור לבוא מבחירה חופשית של ההורים, אז באמת כדאי לפתור את הנושא הזה.
איציק שמולי: עורכת דין תמר שי, מארגון קשר, בבקשה.
<תמר שי: ארגון קשר, הבית של המשפחות המיוחדות.
<תמר שי: באמת אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו ואני מסכימה עם כל מילה שרויטל אמרה פה, כי זה פשוט כל מילה בסלע.
<תמר שי: אני רוצה להגיד שגם כשמקבלים את המטפלות ויש מטפלות בגנים, מה שהוצג פה, זאת אומרת בסופו של דבר לפי הלקות של הילד ו-70% מזה, אנחנו בסופו של דבר מגיעים בגנים או בבתי הספר, באמת הקשים ביותר, אני מדברת באמת על הקשים ביותר – ל-1.8, 2.2 טיפולים בשבוע.
<תמר שי: כדי להתמודד עם הדבר הזה, המנהלים מבינים שהם לא יכולים לתת לילד שני טיפולים בשבוע או טיפול וחצי בשבוע.
<תמר שי: מה שהם עושים זה את העבודה הקבוצתית.
<תמר שי: לקבוצת ילדים אין אף פעם את אותם צרכים ואי אפשר לטפל בקבוצת ילדים יחד וזה מה שקורה ברוב הגנים.
<תמר שי: אני יכולה להגיד גם באופן אישי, מעבר לזה שאני יועצת משפטית בקשר, אני גם אמא לילדה עם צרכים מיוחדים, ילדה מאד מאד מורכבת וקשה.
<תמר שי: רוב הטיפולים שהילדה שלי מקבלת בגן הם טיפולים קבוצתיים.
<תמר שי: היא כמעט ולא מקבלת טיפול פרטני בגן מאד מאד מאד קשה.
<תמר שי: אז זה משהו שהמנהלים עושים כדי להתמודד עם החוסר בשעות ותקצוב, שגם על זה צריך לשים את הדעת, גם כשיש זה לא מספיק.
<תמר שי: אני רוצה כן שהדיון הזה לא יתמקד רק בכיתות תקשורת, בגני תקשורת ובילדים האוטיסטים, כי באמת זה כל המוגבלויות וכל הצרכים וצריך לדבר על זה.
<תמר שי: למשל אם אנחנו דיברנו על השילוב היחידני, אז אם יש שתיים, שלוש, חמש קלינאיות תקשורת שנותנות מענה לשילוב, אז פיזיותרפיסטיות למשל, אין דבר כזה טיפול פיזיותרפיסטי בשילוב.