GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אילן שי: במקרים חריגים יכול המנהל לאשר מלווה אישי לתלמיד שהמציא אישור רפואי עדכני כי הוא סובל מאפילפסיה לא מאוזנת.
<אילן שי: התגלעו חילוקי דעות בין האחראים ובין הרשות המקומית לעניין זכאותו של ילד עם מוגבלות לליווי, תכריע בהן ועדת חריגים.
<אילן שי: רשות מקומית רשאית להתקשר עם רשויות מקומיות סמוכות כדי שההסעה והליווי יהיו חסכוניים, ובלבד שהסעה כאמור לא תגרום להארכה של משך ההסעה באורח בלתי סביר.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: התקנה הזאת מקבעת את תקנה 2 הקיימת היום, היא בעצם לא מוסיפה דבר ולא מתייחסת לבעיות שיש היום, כפי שנאמר, של ילדים בני 3 שנוסעים בהסעות ללא ליווי, של ילדים אחרים שזקוקים לליווי.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בזמנו הייתה ועדה במשרד התחבורה, ועדת אלבז, שקבעה שכל ההסעות בכלל, גם הילדים ללא צרכים מיוחדים, זקוק שיהיה בהם מלווה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לא ייתכן שדווקא בהסעות האלה של ילדים עם צרכים מיוחדים לא יהיה מלווה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שדוגמה מצוינת יש כאן ליוליה שההסעה שלה היא עם מלווה.
<יוליה בן משה: רויטל, את יכולה שנייה לשים את התמונות?
<יוליה בן משה: אוקיי, אז אני ארחיב.
<יוליה בן משה: יש לי ילד עם מוגבלות - - - אני שלחתי לך את התמונות.
<יוליה בן משה: יש לי ילד עם מוגבלות מאוד קשה שהגיע לבית הספר חנוק מהרצועה שלו.
<יוליה בן משה: העצוב בסיפור הזה שזו הסעה עם מלווה.
<יוליה בן משה: אני לא עומדת, באמת, ואני עושה את זה בהתנדבות, בניגוד לכאלה שמקבלים שכר, בפניות של הורים, ואני חוזרת על מה שאביבית אומרת, כי בסוף זה דיני נפשות וכבר בשנה שעברה מת ילד אחד.
<רויטל לן כהן: כל שנה מתים ילדים בהסעות.
<יוליה בן משה: אנחנו הצענו הצעה מאוד קונקרטית ואני לא מבינה למה אנשי המשפטים של הגופים המשפטיים מאשרים שילדים בגילאי 3 עד 9, אם זה 4, 6,, 8, 10, לפעמים גם 12, ילדי חינוך מיוחד נוסעים ללא ליווי, רק בגלל שהתגית הרפואית שלהם זה תסמונת דאון קלה, עיכוב התפתחותי קל, עיכוב שפתי קל.
<יוליה בן משה: זה נושא שהוא במחלוקת ובעיניי עבורך, ואני מעריכה את מה שאתה עושה, הוא קו אדום.
<יוליה בן משה: לא יכול להיות שכבר 15 שנה, אני 8 שנים בסיפור, ילדים במצבים האלה, בגילאי 3 עד 9 ייסעו בלי ליווי.
<יוליה בן משה: הילד שלי נחנק עם ליווי.
<יוליה בן משה: מה קורה עם ילדים עם תסמונת דאון שפתאום משחררים את החגורה?
<יוליה בן משה: כי תסמונת דאון בהגדרות הלא רשומות שלכם בפרוטוקול, וסליחה, נחשב כהגדרה קלה.
<יוליה בן משה: ממתי?
<יוליה בן משה: מי קבע שתסמונת דאון זה קל?
יעקב מרגי: יוליה, תודה.
<הדר ירדני: מכיוון שהועתקו כל כך הרבה סעיפים מהתקנות שאנחנו כתבנו לפעוטות ומכיוון שחלק מההסעות יהיו משותפות, יש אישור להסיע ילדים בגילאים האלה בהסעה משותפת, אני לא מבינה למה השמטתם את הסעיף של מלווה שהוא סעיף מאוד מרכזי אצלנו בתקנות ואני חושבת - - -
<שמעון אבני: כמה ילדים אתם מסיעים?
<הדר ירדני: אלפים.
יעקב מרגי: זה לא לעניין, שמעון.
<הדר ירדני: זה לא משנה, המשנה הוא - - -
יעקב מרגי: סליחה, שמעון, לא, אתה תסביר לי אחר כך.
<שמעון אבני: זה כסף.
<רויטל לן כהן: זה חיי אדם.
<שמעון אבני: אבל, רויטל, אני איתך.
<שמעון אבני: אני לא רוצה מלווה בהסעה?
<שמעון אבני: את באמת חושבת שאני חושב שילד לא צריך מלווה בהסעה?
יעקב מרגי: שמעון, אני אומר למנכ"לית שלך, את חוות הדעת השנתית אני אמלא יחד איתה.
יעקב מרגי: תפסיק, אני לא מבין אותך.
<שמעון אבני: אנחנו חייבים לענות על הדברים האלה.
יעקב מרגי: לא, אתה לא מגיב בלי שאני נותן לך רשות.
יעקב מרגי: סמוך על הניסיון שלי בניהול ועדות שאני לא אפספס את מה שאתה צריך לתת הסברים ולתת תשובות.
<הדר ירדני: אני חושבת שטיעון של כסף, אסור בכלל שהוא ייכנס לפרוטוקול, כי אנחנו מדברים פה על חיי - - -
יעקב מרגי: לא, אמרנו לא לעניין, השאלה שלו לא לעניין.
<הדר ירדני: אוקיי, מי שהחליט שצריך מלווה לפעוטות שנוסעים למעונות יום שיקומיים זו הייתה ועדה מקצועית שדנה בנושא וחשבה שמבחינה בריאותית זה הדבר הנכון ביותר לעשות ולכן אני חושבת ש - - -
יעקב מרגי: יש ויכוח.
יעקב מרגי: בסדר, את מתייחסת ספציפית לפעוטות.
<הדר ירדני: אני מתייחסת ל - - -
יעקב מרגי: לא, מה שעשיתם אתם.
<הדר ירדני: אבל כתוב שההסעה יכולה להיות גם ל - - -
יעקב מרגי: אמרה יוליה ביושר, בדם ליבה, יש ויכוח בסוגיה הזאת וצריך - - - היא הפנתה את תשומת לבי שזה קו אדום מבחינתי להילחם - - -
<הדר ירדני: לא, יש ויכוח ביניהם.
יעקב מרגי: אבל, רגע, גם מישהו בסוף בסוף בסוף צריך להחליט איפה הקו עובר וצריך לעשות את זה בשכל, לא בהתלהמות ולבחון.
יעקב מרגי: אם לא הייתה בחינה אמיתית שנים רבות, כנראה שיצטרכו לבחון את זה מקצועית אחרת, פעם נוספת.
<אדוארד וייס: רק הערה טכנית, גם התיאור של המוגבלויות - - -
יעקב מרגי: אנחנו הערנו, אמרנו.
<אדוארד וייס: כן, אני חוזר על ההערה - - -
יעקב מרגי: לא צריך, אנחנו בסוף נעשה השוואה והתאמה.
יעקב מרגי: שי, רצית משהו.
<אילן שי: זה לא שאנחנו לקחנו את ההוראה מתקנות ההסעה הבטיחותית של פעוטות עם מוגבלות ושינינו אותה, אני מזכיר שבשנת 95' משרד החינוך התקין תקנות של זכאות לליווי, כמה וכמה שנים לפני שהותקנו התקנות של משרד הרווחה.
<אילן שי: זה לא שלקחנו את התקנות שלכם ועשינו שינויים.
<אילן שי: במקרה הזה מדובר על שלקחנו את התקנות - - - כי הסעיף הזה הרי קיים בתקנות, סעיף הזכאות לליווי קיים בתקנות שלנו, לקחנו את הסעיף שקיים היום לגבי הזכאות לליווי והוספנו עליו.
<אילן שי: לא לקחנו את התקנות של משרד הרווחה והורדנו מהן.
<קריאה: אני רק רוצה שמשרדי הממשלה יעבירו את ההערות.
<אדוארד וייס: כשנקבל את הטיוטה אנחנו - - -
<שמעון אבני: שלחנו את זה לכולם, כולל למשרד הבריאות.
<אדוארד וייס: לא יודע למי שלחת.
<שמעון אבני: כולם קיבלו.
יעקב מרגי: טוב, אז לוודא שיגיע, אני אשמח שיהיו הערות.
<מירב ישראלי: קחו את המיילים של אנשים ספציפית.
<רחלי הכהן: אני רק רוצה להתייחס עוד פעם לנקודה ש - - -
<רחלי הכהן: לנקודה של ה'באורח בלתי סביר'.
<רחלי הכהן: כמו שאמרו מקודם לגבי משך זמן ההסעה, צריך להגביל את זה בתקנות, אין ספק שזה מקנה שיקול דעת מאוד מאוד רחב.
<רחלי הכהן: גם למשך השעה וחצי שאמרת, אני רוצה לדעת אם זה שעה וחצי, מה שהמנכ"לית אמרה, לגבי ההסעות בתוך העיר, או שהשעה וחצי היא, כמו שאתה אמרת, מחוץ לעיר כשבתוך העיר הזמן יהיה קצר יותר.
<שמעון אבני: שעה וחצי הכול.
<רחלי הכהן: שעה וחצי בתוך העיר?
<שמעון אבני: לא, הכול.
<רחלי הכהן: זה גם די הרבה, שעה וחצי בתוך עיר.
<מירב ישראלי: לא, הוא אמר שעה בתוך עיר.
יעקב מרגי: הוא יסביר את מה שהוא אמר קודם.
יעקב מרגי: חילקת.
<שמעון אבני: נכון, אני אמרתי שהוועדה סברה, כשהיא עבדה על התקנות, שבתוך העיר צריך לנסוע עד שעה נסיעה, בכל זאת הערים פקוקות, בבוקר זה עמוס וכו'.
<שמעון אבני: ומחוץ לעיר, אם ילד עובר מעיר לעיר, שם זה צריך להיות עד שעה וחצי.
<שמעון אבני: לא הייתה הגדרה לא כאן ולא כאן עד היום, ומה שאמרה המנכ"לית, היא הגדירה עד שעה וחצי, הכול ביחד.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: השלמה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בסעיף קטן (ג) יש התייחסות רק למצב רפואי אחד של אפילפסיה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם בטיוטות הקודמות שהעברתם לעיוננו הייתה פה התייחסות רחבה יותר, לכל הילדים שמקבלים היום מלווה אישי למטרות טיפוליות, כלומר גם ילדים במצבים אחרים שיש להם מלווה היום כבר בבית הספר.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לא ייתכן שדווקא בזמן ההסעה הם לא יצטרכו את הליווי הזה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כלומר אם ילד זקוק למלווה אישי למטרות טיפוליות, כמו ילד עם אפילפסיה, יש ילדים נוספים בחוזר המנכ"ל שלכם, על פי קריטריונים שלכם, שזקוקים למלווה אישי.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם יש ילד שיש חשש שהוא פתאום יקבל איזה שהוא התקף, או פתאום יאבד את ההכרה, אז דווקא בהסעה הוא לא יאבד את ההכרה?
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם הוא זקוק למלווה אישי והכרתם בכך, אז תרחיבו גם את הסעיף הזה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: עניין נוסף, כל הנושא של אחיות, שמדובר בהנחיה, ופה אני אפתח מאמר מוסגר, שלא ייתכן שהכול יהיה בהנחיות כי כשהכול בהנחיות לא תמיד הכול יורד לשטח.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם סוף סוף נעשה הדבר וההוראות האלה מקבלות התייחסות בתקנות, בחקיקת משנה אז כל ההנחיות הללו גם צריכות להיכנס לתקנות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם הנושא של האחיות, צריך שייכנס כאן לתקנות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ועוד הערה אחרונה, לגבי הליווי.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בתקנות שאנחנו ניסחנו, הארגונים, והעברנו למשרד החינוך, שאת חלקן הם אף אימצו, הצענו, וזו הצעה שאני אשמח שתיבחן על ידי משרד החינוך, שבכל הסעה יהיה מלווה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: הרי גם ככה היום כשהליווי הוא אישי, יוצא, אינני יודעת איך משרד החינוך מתייחס לזה, שישנם ילדים בהסעה אחת שכל אחד מהם זכאי לליווי אישי.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם בכל הסעה יהיה מלווה ללא קשר למספר הילדים בהסעה, אני חושבת שזה ייתן מענה לבעיה, כשיש ילדים שיכול להיות שלא יצטרכו ליווי ואולי לזה יצטרכו ועדת חריגים, אבל הכלל צריך להיות שבכל הסעה שנוסעים בה ילדים עם צרכים מיוחדים צריך להיות מלווה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ואני חושבת שאם תהיה איזה שהיא בחינה, אפילו כלכלית, למרות שאני מסכימה עם ד"ר הדר ירדני, שלא צריכה להיות התייחסות לזה כשמתקינים תקנות, אני לא בטוחה שההפרש יהיה גדול אם בכלל .
<שמעון אבני: ההפרש הוא עצום, הוא לא גדול, הוא עצום.
<ולרי זילכה: אני רוצה להעיר שבמסגרת תהליך הלמידה על הנושא הזה הדברים שעשינו זה בדקנו את הנוסח המקורי של חוק הסעה בטיחותית, אביבית ואני, ושם ראינו שהיה סעיף גורף שכל ההסעות יהיו עם ליווי.
<ולרי זילכה: בסופו של דבר ראינו שבסמיכות לאחר מכן, שנה או שנתיים אחרי החוק, הסעיף הזה נעלם ולא ראינו שום דברי כנסת או דברי כתיבה על מה הרציונל שזה נעלם.
<ולרי זילכה: אני מבינה שבעצם יש פה הסכמה מקצועית בצורך הזה והדיון הוא רק תקציבי וצריך לשים את זה על השולחן באופן ברור.
<ולרי זילכה: שמעון גם אומר את זה, הצורך הוא צורך מקצועי ברור ויש על זה הסכמה.
יעקב מרגי: הנחת העבודה שלנו שאנחנו עוזבים את העלויות התקציביות, הדיון שלנו הוא באמת להגיע לניסוח של תקנות אופטימליות, לאחר מכן נגיע לסדרי עדיפויות וללחצים - - -
<ולרי זילכה: אז אני אומרת, יש פה הסכמה ברורה - - -
<אילן שי: יש הסכמה מקצועית שארבעה ילדים עם דיסגרפיה בגיל 17 צריכים מלווה?
<יוליה בן משה: למה אתה ציני?
<יוליה בן משה: זה לא הוגן.
יעקב מרגי: יוליה, את לא מתפרצת.
<יוליה בן משה: אני אצא לבד.
<יוליה בן משה: זה פשוט לא הוגן, כי אנחנו לא מדברים על זה, אתה יודע שאנחנו לא מדברים על זה.
יעקב מרגי: אל תצאי.
<יוליה בן משה: אנחנו לא מדברים על ילדים בני 17 עם דיסגרפיה.
<יוליה בן משה: באמת.
יעקב מרגי: טוב, יוליה, לא - - -
<יוליה בן משה: לא, כי זה מעליב.
<יוליה בן משה: גם זה מעליב, כי אנחנו כבר שנה שלמה עבדנו בהתנדבות עם נוסחים מדויקים והולמים את חוק שוויון זכויות ואתם מגישים לנו נוסחים ישנים.
<יוליה בן משה: אז אני מכבדת אתכם, אתה לא יכול לכבד אותנו, אנחנו לא מדברים על ילדים בני 17 עם דיסגרפיה.
יעקב מרגי: תודה, הבהרת ולא צריך - - - אנחנו לקראת סיכום להכנה לישיבה הבאה.
<יוליה בן משה: בוא אתה תבוא ללוויה של ילד.
יעקב מרגי: יוליה.
<ולרי זילכה: כשהוא אמר הילדים עם דיסגרפיה, אני חייבת להגיד, הם אפילו לא זכאים להסעה, אז בטח שהם לא זכאים לליווי.
<אילן שי: הם זכאים להסעה אם בית הספר שלהם נמצא במרחק של 2 קילומטרים.
יעקב מרגי: טוב, זה כל ילד.
<אסתר קרמר: אבל זה לא קשור.
יעקב מרגי: אוקיי, תודה, ההערה שלך - - -
<אסתר קרמר: רק רציתי להעיר על העניין הזה, שבמקום שיש הסכמה מקצועית תמיד אפשר להחריג ולהגיד שבנסיבות כאלה וכאלה אין צורך כי זה לא הגיוני או הילד לא צריך או זה לא לטובתו של הילד או כל דבר אחר.
<אסתר קרמר: אבל ההערה לא במקומה.
יעקב מרגי: אוקיי, שמענו.
<קריאה: אני לא חושבת שצריך ללכת כל כך רחוק לקצוות, אבל אני חושבת שאם יש הסעה של חמישה-שישה פעוטות בגיל 3 עד 6 ואפילו אם אחד הפעוטות מקיא בזמן ההסעה ויש שם רק את הנהג והוא על כביש מהיר והילד מתחיל להשתנק, לא צריך ללכת רחוק יותר מזה.
<קריאה: מישהו צריך להיות שם ולתת עזרה.
יעקב מרגי: משפט, כי אני מסכם.
<משה קפלן: לתחום הפיקוח, למשרד החינוך.
<משה קפלן: היות שמדובר בהסעה שהיא מוסדית וממוסדת הייתי מציע ליושב ראש הוועדה לבחון האם שווה לשים תקנה שבהיעדר ביצוע ההסעה כדת וכדין כפי שייקבע פה תהיה תקנה שזה ייאכף, כי מדובר בהיקפים מאוד גדולים, זה לא 100 הסעות וזה פעמיים ביום לפחות, אם לא יותר.
<משה קפלן: וכדי שיהיה בשר, גם לפיקוח שלכם, של משרד החינוך, שמבוצע בתחום אחר לגמרי, וכדי שהמשטרה תוכל למצות את הדין עם מי שלא מבצע את זה כדת וכדין, אז לשקול לעשות תקנה שמתחברת גם לתחום התעבורתי.
<משה קפלן: לא ראיתי פה את נציג משרד התחבורה במקום, אבל - - -
יעקב מרגי: תבחנו את זה מבחינה משפטית, אם זה אפשרי.
<משה קפלן: לעשות תקנה - - -
יעקב מרגי: רבותיי, זה לא דיון פתוח, אנחנו עסוקים בתקנת תקנות, אי אפשר ל - - - תבדקו אם זה אפשרי, אני חושב שזה מתבקש.
<אבנר עורקבי: איזה סוג אכיפה יש להם?
יעקב מרגי: לא יודע, לא עכשיו, בדיון הבא.
יעקב מרגי: לסיכום, לקראת הישיבה הבאה.
יעקב מרגי: שמעון, אם אתה לא זוכר כל מה שביקשנו והתחייבתם, אם לא, היועצת המשפטית תזכיר לכם, גם מנהלת הוועדה.
יעקב מרגי: להזכיר גם למשרד החינוך, שעל פי התיקון לחוק שנעשה, שהעברנו את הסמכות לוועדת החינוך, אתם מחויבים להגיש את התקנות הראשונות שלושה חודשים מיום פרסום החוק, שזה יוצא לכם ב-16 באפריל.
יעקב מרגי: אנחנו נקיים עוד הרבה דיונים לפני ה-16 באפריל, רק תתכווננו מבחינת עבודת המטה שלכם להגיע לאיזה מוצר מוסכם עוד לפני כן.
יעקב מרגי: אנחנו נקבע מועד לישיבה לא בעוד הרבה זמן.
מירב בן ארי: בוקר טוב לכולם, אני אפתח את הוועדה.
מירב בן ארי: אני יודעת שיש הרבה בחוץ, כי יש עומס גדול.
מירב בן ארי: שלום וברכות אני צריכה להגיד.
מירב בן ארי: צורה טובה להתחיל איתה.
מירב בן ארי: נספר תיכף לכולם.
מירב בן ארי: אז קודם כל היום 21 בפברואר 2017, כ"ה בשבט תשע"ז.
מירב בן ארי: אני פותחת את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.
מירב בן ארי: הנושא הוא יצירת מרחב מוגן לנוער להט"ב במערכת החינוך וההשכלה הגבוהה, לציון יום הקהילה הגאה בכנסת.
מירב בן ארי: אז ראשית אני אתחיל מזה שאני כמובן מברכת את כל מי שהגיע לפה היום, את כל האורחים שלנו, את האורחים שבדרך, שלום גם לך.
מירב בן ארי: אני רואה פה הרבה פרצופים מחייכים, אז זה טוב לי.
מירב בן ארי: אני שמחה להיות חלק מיושבות הראש של השדולה הגאה בכנסת.
מירב בן ארי: אני מאד מאד גאה בעשייה שלנו, אבל גם גאה להיות חלק מהקהילה החשובה הזו, שמקדמת זכויות של צעירים, צעירות, מבוגרים, מבוגרים, שקשורים לקהילה הלהט"בית.
מירב בן ארי: מהיום שנכנסתי לכנסת אני לקחתי את הנושא הזה ברצינות, כי בעיני אם אני אהיה חברת כנסת חברתית, חשוב לקדם את כל המגזרים שבעיני לא מספיק מקבלים יחס שווה במדינת ישראל.
מירב בן ארי: לכן אלף זה הדיון השני שלי.
מירב בן ארי: אני ניהלתי כאן דיון גם בשנה שעברה.
מירב בן ארי: עכשיו אנחנו נעשה דיון המשך וכמובן נתחיל בבשורה שהיא מאד חשובה.
מירב בן ארי: נמצאות כאן את חברותי היקרות ממשרד החינוך, שבאמת פעם ראשונה מדינת ישראל – חשוב לומר את זה – זו ממש מהפיכה מבחינתי – שפעם ראשונה מדינת ישראל בעצם תאפשר לאותם גורמים שעד היום כבר היו בבתי ספר, כמובן לא בצורה מוסדרת אלא יותר מול מנהלים שזה מעניין אותם.
מירב בן ארי: הפעם, ותיכף יתייחסו אל זה גם משפ"י, יצא קול קורא למנהלי בתי הספר ובאמת אותם מנהלים יוכלו להזמין את הארגונים הגאים להעביר הרצאות לתלמידים ולצוותים החינוכיים.
מירב בן ארי: חשוב לציין את זה, כי זו פעם ראשונה שהמדינה תממן את זה.
מירב בן ארי: זאת אומרת הכסף באמת ילך לאותם ארגונים ששנים עבדו בהתנדבות או מה שנקרא במערוף של אחרים.
מירב בן ארי: אז אני שמחה שהייתי חלק מזה.
מירב בן ארי: אנחנו העברנו בתקנה מיוחדת ישירות מהאוצר לחינוך מיליון וחצי שקלים ואני מאד רוצה "שתבזבזו" אותם על בתי ספר ואני מאד מאד מקווה שבזה נוכל להתחיל לתת לתלמידים ולתלמידות להט"בים מרחב בטוח יותר בתוך בית ספר.
מירב בן ארי: אני חייבת לומר מילה אחת אחרונה לפני שאני אתן למשרד החינוך לדבר.
מירב בן ארי: הרבה פעמים כשאתה נמצא כחבר כנסת, אתה מעביר כספים ואז איפה שהוא אתה לא יודע לאן זה מגיע, אבל באמת במקרה הזה עקבנו פה מול חנה שדמי והצוות של שפ"י, לוודא ברמה כזאת שהכסף מה שנקרא עובר נכון ושהארגונים קיבלו את הקול הקורא.
מירב בן ארי: אז ראשית אני קוראת לכל הארגונים לקחת חלק בקול הקורא, להציע את עצמם כשותפים וכמובן להיכנס לבתי הספר.
מירב בן ארי: חסר לכם אם עוד שנה לא בזבזתם את הכסף, כי אז אני לא אבקש.
מירב בן ארי: כי עכשיו נגיד שהכסף, להבדיל, של צעירים חסרי בית נגמר, אז בשבילי זה נהדר שאני צריכה לרדוף ולהשיג עוד.
מירב בן ארי: אבל שלא יהיה מצב שנתנו כסף ולא השתמשנו.
מירב בן ארי: תשמשו בו בצורה ראויה ותקבלו את הברכה שלי על זה, כי בעיני באמת באמת זה נושא חשוב מאד והמקום הראשון שממנו אנחנו צריכים להתחיל לטפל בכל מה שקשור לביטויים של אפליה, גזענות וכאלה, זה קודם כל בתוך בית הספר.
מירב בן ארי: אז ברכות לתכנית ולמשרד החינוך.
מירב בן ארי: כמובן ברכות לכם, שהגעתם ליום החשוב הזה, שהכנסת מציינת את יום הקהילה הגאה.
מירב בן ארי: זהו, בנימה אופטימית זו אנחנו נתחיל עם משרד החינוך.
מירב בן ארי: מי מציגה?
מירב בן ארי: איריס, בבקשה.
<איריס מנדה בן יעקב: איריס מנדה בן יעקב.
<איריס מנדה בן יעקב: קודם כל אני מברכת על היום הזה.
<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להצטרף לברכות ולמחאה המאד מאד גדולה ורוצה להגיד לכם שיש לכם מזל שיש לכם את חברת הכנסת מירב בן ארי, שמאחורי הקלעים ולא מאחורי הקלעים לחצה ווידאה שבאמת אנחנו מוציאים את התקנה הזאת וזה לא פשוט להוציא תקנה כזו.
<איריס מנדה בן יעקב: יש המון בירוקרטיה סביב הסיפור הזה ובסופו של דבר הוצאנו קול קורא וכמו שמירב אמרה הארגונים יוכלו להיכנס.
<איריס מנדה בן יעקב: כמובן, ארגונים שייכנסו למסלולים שלנו, יש לנו מסלול של תכניות ומי שכמובן יעבור את המסלולים האלה יוכל להיכנס ואני ממש מקווה שתנצלו את הכספים האלה ושנבקש ממירב עוד.
<איריס מנדה בן יעקב: אז תודה רבה.
<איריס מנדה בן יעקב: זה יום גדול וחגיגה גדולה.
מירב בן ארי: תתני לנו קצת את הפרטים מבחינת הקול הקורא, רק שנדע לפני כן, עם יותר ספציפיקציה.
מירב בן ארי: זאת אומרת ממתי זה התחיל לעבוד, איזה בתי ספר, מי הארגונים.
מירב בן ארי: בגלל שיש כאן הרבה ארגונים גאים והרבה חברה שגם מה שנקרא מעורים היטב בקהילה, אולי כמה פרטים, בכל זאת שיידעו.
<איריס מנדה בן יעקב: בסדר.
<איריס מנדה בן יעקב: אז אני רוצה להגיד שמשנה שעברה הקמנו שולחן עגול עם הארגונים הגאים שיש להם נגיעה בחינוך.
<איריס מנדה בן יעקב: מי שהיה שותף איתנו זה איגי, חוש"ן, הבית הפתוח, שובל – שהיו חלק מהבית הפתוח וארגון מעברים שהצטרף אלינו אחר כך, ותהילה - - -
מירב בן ארי: איפה אלישע?
<קריאה: אלישע נמצא כרגע בדיון אחר.
<קריאה: אנחנו כאן.
מירב בן ארי: אתם חמודים, בסדר.
<איריס מנדה בן יעקב: השולחן העגול בעצם נועד למטרה ששם אנחנו ישבנו וחשבנו איך אפשר להעמיק את העשייה במערכת החינוך.
<איריס מנדה בן יעקב: זה לא שלא נעשית עשייה, אבל עדיין יש דרך ארוכה וישבנו וחשבנו יחד.
<איריס מנדה בן יעקב: כל הארגונים האלה, שישבו איתנו בשולחן העגול, הם למעשה הארגונים שגם יש להם נגיעה בחינוך וגם הם מכירים והם מבינים את המדיניות של משרד החינוך בנושא של לה"טבים.
<איריס מנדה בן יעקב: הקול הקורא יצא אתמול ויהיה פתוח עד ה-9 במרס, זאת אומרת למשך שבועיים.
<איריס מנדה בן יעקב: אם אנחנו נראה שאין מספיק דרישות, אנחנו כמובן נאריך את התאריך, שבתי ספר יוכלו להגיש בקשות לסדנאות לחטיבת ביניים ולחטיבה עליונה.
<איריס מנדה בן יעקב: בנוסף לזה, וזה חידוש מאד מאד גדול, הארגונים יוכלו גם להיכנס לצוותי החינוך של הגנים - - -
מירב בן ארי: כן, ראיתי את זה.
<איריס מנדה בן יעקב: בנושא של חינוך רגיש מגדר והתייחסות למשפחות הקשת, כדי שבמקומות מסוימים ולא רק גננות ידברו על אמא ואמא של שבת ואבא ואבא של שבת ולא רק התייחסות למשפחה ההטרו-סקסואלית.
<איריס מנדה בן יעקב: גם בבתי הספר היסודיים תיערך הכשרה לצוותים חינוכיים בנושא של נטייה מינית וזהות מגדרית; וזהו.
<איריס מנדה בן יעקב: ואני ממש מקווה שאנחנו - - -
מירב בן ארי: מה הקריטריונים של ארגון להיכנס?
מירב בן ארי: זאת אומרת מה הוא צריך בשביל לעמוד בקול הקורא ובשביל להיכנס לבית ספר?
<איריס מנדה בן יעקב: קודם כל הוא צריך להירשם במאגר התכניות של המשרד.
מירב בן ארי: כל מי שיש לו קשר פה עם ארגון גאה והוא לא נמצא כאן, תרשמו לו את זה בבקשה, כדי שתוכלו להעביר לו את הפרטים.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו כבר יצרנו קשר והסברנו.
מירב בן ארי: כן, אבל יש הרבה פעמים ארגונים קטנים שאנחנו לא ממש בקשר איתם.
מירב בן ארי: אז חשוב לי לפחות שאם הם לא פה, שיעדכנו אותם.
<אושרה לרר שייב: אוקיי.
<אושרה לרר שייב: חשוב להגיד שבשביל להיכנס למאגר - - -
מירב בן ארי: רק מי שמדבר שיציג שם ותפקיד.
<אושרה לרר שייב: אושרה לרר שייב, ממונה על שוויון בין המינים בחינוך.
<אושרה לרר שייב: להיכנס למאגר התכניות זה ממש לא בעיה.
<אושרה לרר שייב: עושים בגוגל מאגר התכניות של משרד החינוך, נכנסים ואז יש כל מיני פרטים שצריך.
<אושרה לרר שייב: זה אורך 5, 10 דקות.
<אושרה לרר שייב: זה לא מסובך.
<אושרה לרר שייב: סליחה.
<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להוסיף שבאתר שפ"י-נט יש לנו ממש את כל המסמכים ואת כל הקריטריונים לכניסה לבתי ספר.
<איריס מנדה בן יעקב: חשוב לראות אותם, לעבור עליהם ולראות.
<איריס מנדה בן יעקב: אם באמת הארגונים האחרים עונים על הקריטריונים, אנחנו בשמחה נקבל אותם בברכה.
<איריס מנדה בן יעקב: יש לנו מסלולים – אושרה דיברה על מסלולים – יש מסלול ירוק, שזה בעצם מסלול בפיקוח שלנו וזה מסלול שאומר למנהלי בתי הספר שבעצם הפעילות הולמת ומתאימה למדיניות של משרד החינוך.
<איריס מנדה בן יעקב: יש גם מסלול כחול שכל אחד יכול להיכנס ושם זה עדיין לא בפיקוח שלנו, אבל אפשר לעבור מהמסלול הכחול למסלול הירוק, אבל מי שנכנס חייב להיות במסלולים.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת חייב להירשם.
<בל אגם: אז בפיקוח של מי זה?
<קריאה: כרגע רק חוש"ן, נכון?
מירב בן ארי: רגע, שנייה, שנייה.
<איריס מנדה בן יעקב: זה לא בפיקוח של משרד החינוך.
<איריס מנדה בן יעקב: אפשר להירשם.
<איריס מנדה בן יעקב: זה עובד כמו שיטת בוקינג.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת אם אתם נכנסים ומנהלת בית הספר רואה שהפעילות טובה, אז היא ממליצה עליה לחברים ואם יש הרבה המלצות, אפשר להגיש אלינו בקשה ואז אנחנו מגיעים ורואים את התכנית ומעריכים אותה ובאמת מוודאים שהיא בהלימה למדיניות שלנו.
<איריס מנדה בן יעקב: זה כדי שאנחנו באמת לא רוצים שייכנסו כל מיני ארגונים שדוגלים בהמרה, שזה בניגוד למדיניות שלנו וכו'.
<איריס מנדה בן יעקב: אז בעניין הזה אנחנו כן מפקחים.
מירב בן ארי: בסדר גמור איריס.
מירב בן ארי: את רוצה להוסיף עוד משהו לגבי הנושא?
<איריס מנדה בן יעקב: ואנחנו כמובן ממשיכים בעשייה השוטפת שלנו.
מירב בן ארי: זו, אז בואי תגידי גם על זה.
<איריס מנדה בן יעקב: אוקיי.
<איריס מנדה בן יעקב: אז מה שאני רוצה להגיד שזה כמו שאמרת בהתחלה וזה חשוב, שהעשייה נעשית כל הזמן.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת חוש"ן ואיגי כן נכנסו עד היום ולא רק הם, לבתי הספר.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו ממשיכים להכשיר את צוותי החינוך שלנו בכל מיני דרכים – יועצות חינוכיות, מנהלים, מפקחים.
<איריס מנדה בן יעקב: יש כל מיני יוזמות מקומיות גם כמו למשל בתל אביב, שם יש קבוצה שהתכנסה וקראה לעצמה גאווה ודעה קדומה.
<איריס מנדה בן יעקב: זה תלמידים להט"בים ולא להט"בים שמדברים ביניהם וחושבים יחד איך אפשר להעמיק את העשייה.
<איריס מנדה בן יעקב: כמובן סדנאות לתלמידים או על ידי היועצות או על ידי ארגונים, וכמובן אני מאד מקווה שהתקנה הזו תוכל להרחיב את העשייה וכמה שיותר תלמידים במערכת החינוך יוכלו להיכנס.
<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להגיד עוד דבר, שאם יש פה אנשים מהחמ"ד, אז גם הנהגת החמ"ד התגייסה מאד לנושא וכל ההנהגה של חמ"ד, הרבנים של ההנהגה ישבו ואמרו אמירה בנוגע ללהט"בים, שהם חלק מהמערכת ושחייבים לדבר על חינוך למיניות.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת שגם בכל מיני סקטורים אנחנו עובדים על הנשוא ומנסים להכניס את הנושאים, גם במקומות שיותר קשה.
איציק שמולי: את יכולה להגיד מילה על האתגרים והבעיות?
איציק שמולי: כל מה שאתם עושים זה כמובן מבורך, אבל תני לנו איזה מיפוי מה קורה בתוך מערכת החינוך במבט רחב.
איציק שמולי: מה קורה במרכז לעומת הפריפריה, בעיות ייחודיות.
איציק שמולי: הנושא של הדיון זה יצירת מרחב מוגן.
איציק שמולי: בסופו של דבר איפה אנחנו עומדים ביחס למטרה הזאת?
<איריס מנדה בן יעקב: תראה, פרישה של מספרים אני לא יכולה לתת.
<איריס מנדה בן יעקב: אין לי פרישה של מספרים.
<איריס מנדה בן יעקב: אין לנו דבר כזה, אבל מה שאני כן יכולה להגיד, שמן הסתם במרכז יש יותר מודעות לנושא.
<איריס מנדה בן יעקב: בפריפריה יש פחות.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת שם יש אזורים מסוימים שהרבה יותר קשה להכניס את הנושא.
<איריס מנדה בן יעקב: ועוד פעם, זה נורא נורא תלוי אזור.
<איריס מנדה בן יעקב: יש אזורים שהמדריכות, ואני בעצם מנהלת את היחידה למיניות ומניעת פגיעה.
<איריס מנדה בן יעקב: יש לי מדריכים בכל אזור.
<איריס מנדה בן יעקב: הם אלה שמטמיעים את הנושא בקרב היועצות המפקחות על הייעוץ והמפקחות על הייעוץ בוחרות את הדרך להטמיע את הנושא.
<איריס מנדה בן יעקב: אז יש מקומות שזה יותר קל ויש אזורים שזה גם רץ לבד.
<איריס מנדה בן יעקב: תיכף דן מתיכון בליך, אני מקווה שהוא ידבר, והוא יספר על יוזמה שלו.
<איריס מנדה בן יעקב: יש גם יוזמות מקומיות בעיקר באזור המרכז, אבל לא רק.
<קריאה: מבחינת חוש"ן הפרישה הייתה מ - - -
<יהודית גידלי: רגע, רגע.
מירב בן ארי: אתה לא מדבר עד שאני לא נותנת זכות דיבור, סליחה.
מירב בן ארי: אני רוצה לסיים עם חבר הכנסת שמולי ועם איריס.
מירב בן ארי: מבחינת הפעילות שתהיה עכשיו, היום, כשאנחנו נמצאים בתוך בתי הספר זה בעיקר במרכז הארץ והמטרה היא שבעצם באמצעות הקול הקורא זה יתפרש לכל הארץ, לכל בתי הספר?
<איריס מנדה בן יעקב: העדיפות היא, ובמידה ואנחנו נעבור, נגלוש מעל למיליון וחצי, אנחנו נצטרך לתעדף והתעדוף באמת יהיה לפי מדדי טיפוח.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת אנחנו כן נדאג שבפריפריה תהיה להם עדיפות מאשר לאזור המרכז, ויסלחו לי אזור המרכז.
מירב בן ארי: אוקיי, זה חשוב מאד.
מירב בן ארי: אני רוצה גם לציין משהו שלא אמרתי אותו בתחילת הדיון.
מירב בן ארי: נושא הדיון מתעסק גם עם משרד החינוך אבל גם עם ההשכלה הגבוהה ואנחנו גם נתייחס לזה, כי פעם שעברה לא התייחסנו לזה מספיק.
מירב בן ארי: אז היה לי חשוב לומר וגם הזמנו לפה נציגים של האוניברסיטאות והמכללות, לכן גם הם יהיו חלק מהדיון.
מירב בן ארי: ביקשת ממדריך שידבר, כשדיברת עכשיו.
<איריס מנדה בן יעקב: הוא לא מדריך, הוא מורה בתיכון בליך שהגיע להציג את היוזמה שלו.
מירב בן ארי: אוקיי, אז בואו נשמע.
מירב בן ארי: מי זה המורה?
מירב בן ארי: רק את שמך.
<דן סלייפר: שמי דן סלייפר, אני מורה בתיכון בליך ברמת גן.
מירב בן ארי: של איזו כיתה?
<דן סלייפר: אני מלמד ט' עד י"ב.
<דן סלייפר: נמצא כאן איתי תלמיד שלי לשעבר, יובל.
<דן סלייפר: אני מלמד פיזיקה, אזרחות, מחנך כיתה י"ב ובאתי באמת ביוזמה שהיא יוזמה מקומית.
<דן סלייפר: אני רק אציג את זה.
<דן סלייפר: אני לא מחלק - - -
מירב בן ארי: שלך?
<דן סלייפר: כן, יוזמה מקומית שלי.
<דן סלייפר: אני אספר את הסיפור בקצרה.
<דן סלייפר: בסוף כל מחזור בתיכון בעצם יוצא מצב שניגש אלי תלמיד שאומר לי שהוא לא הרגיש בנוח לצאת מהארון במהלך שנות הלימודים שלו בתיכון וזה קורה לי שנה אחרי שנה.
<דן סלייפר: כלומר לא פעם ראשונה שזה קורה.
<דן סלייפר: ואני הבנתי שאנחנו כמערכת צריכים לתת איזה שהוא מענה ממסדי, בעצם לספק את אותו מרחב בטוח שכולנו יושבים כאן ומדברים עליו.
<דן סלייפר: והתלבטתי מה אפשר לעשות ובעצם קיימת יוזמה כזאת בארצות הברית כבר מספר שנים – 5-6 שנים – שנקראת סייף-זון.
<דן סלייפר: מה שזה אומר שמורה, איש צוות, כל איש במערכת, בבית הספר עצמו, שמרגיש שהוא יודע לתת איזו שהיא תמיכה לנוער להט"בי או לנוער מתלבט, מקבל מדבקה כזאת, תולה אותה במשרד שלו.
<דן סלייפר: אגב, למורים בארצות הברית, לכל מורה יש משרד משלו.
<דן סלייפר: כיתה משלו.
<דן סלייפר: בארץ זה שונה.
<דן סלייפר: המורים הם אלה שנודדים בין הכיתות ולא התלמידים, אז בארץ יש מורכבות יותר גבוהה לסיפור הזה.