GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דנה זקס: תבואי, תבקרי, תראי, אנחנו באמת משתדלים להיות מאד מאד צנועים גם כערך וגם כאמונה.
<דנה זקס: אבל חניכים כמו שלנו צריכים כח אדם ואנחנו משתדלים לשמור על יחס חניכה מאד גבוה, זה גם חלק מהתקנה בין המדריך ובין החניך, כי מה שמייצר את השינוי זה העיניים האלה שמסתכלות על החניך ואומרות לו, יש כאן קשר עמוק ואמונה ואנחנו יודעים מה קורה איתך ואנחנו יודעים שאתה תלך הלאה.
<דנה זקס: אז לכן המכינות האלה יש להן עלות והעלות הזאת מאד גבוהה.
<דנה זקס: אז אני אומרת - - -
מירב בן ארי: לא הבנתי את אחוז ההשתתפות שלכם עם משרד החינוך.
<דנה זקס: אני אומרת, כיום מכינה עולה כמו שאמרתי בסביבות 1,200 שקל למכינה, לדעתי בתשלום - - -
מירב בן ארי: לחניך לחודש?
<דנה זקס: לא, למכינה.
<דנה זקס: לדעתי התשלום היה - - - , סליחה מיליון 200 שקל למכינה.
<דנה זקס: ולדעתי התשלום היום של המשרד יעמוד על פחות מ- 400 אלף שקל למכינה.
<דנה זקס: כלומר, המשרד משתתף לדעתי - - -
מירב בן ארי: היום משרד החינוך שם 400 אלף שקל.
<דנה זקס: משרד החינוך שם היום לדעתי, עלות של חניך, בין שליש לרבע לעלות של חניך לחודש.
<דנה זקס: אני חושבת שגם ביחס של פילנתרופיה ותכנית קבועה, אי אפשר יהיה להחזיק את זה לאורך שנים.
איציק שמולי: כל השאר מכוסה לחלוטין על ידי פילנתרופיה?
<דנה זקס: כל השאר מכוסה אצלנו על ידי כסף ליבתי של הסוכנות או על ידי תורמים שנותנים המון כסף, באמת המון כסף, יש לנו תורם פרטי שעלה לארץ מארצות הברית ששם חצי מיליון דולר בשנה או על ידי שיתופי פעולה שאנחנו עושים עם עמותות אחרות שהן מגייסות את הכסף לשיתוף הפעולה הזה.
<דנה זקס: אבל אין תכנית, שיכולה לעמוד לאורך שנים - - -
מירב בן ארי: גם מנהל מכינה או מנהלת מגייסת כסף בעצמה.
<דנה זקס: היא גם מנהלת וגם העמותה שעומדת מאחוריה לפעמים מגייסת, או שהסוכנות שולחת את מיכל לארצות הברית ומייצרת לה פגישות לגיוס כסף.
<דנה זקס: אבל אין תכנית שיכולה להתקיים או מוסד שיכול להתקיים שעובד על בין 60 ל- 75% של כסף פילנתרופי.
<דנה זקס: כפרי נוער, כדוגמה, 80% מעלות כפר נוער מגיע המדינה, 20% מבקשים מהפילנתרופיה להשלים.
<דנה זקס: מצב שבו המדינה נותנת בערך כרבע מהסכום לא יחזיק מעמד לאורך זמן.
<דנה זקס: הדבר שחשוב לי להוסיף על זה, אחד, אנחנו רוצים להיענות לצו ולקריאה של המדינה לגדול, יש לנו פניות גדולות ממגזרים שלא מצליחים להגיע אליהם בקלות.
<דנה זקס: בין אם זה חרדים, בין מיעוטים, בין אם זה קבוצות אוכלוסייה מוחלשות, אנחנו רוצים לגדול, אנחנו מוכנים להיענות לקריאה הממשלתית, אבל אנחנו לא יכולים לעשות את זה במחשבה ששנה הבאה, במקום שחניך יקבל 1,200 שקל לחודש שזה פשוט מעט, זה חצי ממה שמקבל חניך במכינה רגילה, נרד ל- 600 שקל בגלל שגדלנו והתקנה לא גדלה בהתאם.
<דנה זקס: אז אני חושבת שהמדינה צריכה להגדיל את התקנה, צריכה להחליט מה קצב הגידול שהיא מעוניינת.
<דנה זקס: אם אומר לנו שר החינוך ואני מאד מעריכה את זה, רוצו כמה שתעשו יותר אני אגבה אתכם תקציבית, זה אכן צריך להיות מגובה תקציבית.
<דנה זקס: והדבר השני, חייבים להסדיר את אופן התשלום, כך שהכסף לא יגיע שנה - - -
מירב בן ארי: דני, למה הכסף מגיע כל כך מאוחר ממשרד החינוך לאופק?
<דני רוזנר: אני אתן רגע ליובל, שהוא סגן מנהל המינהל, להתייחס מהבחינה התקציבית.
<דני רוזנר: אני רק אומר, יש לנו היום במנגנון פער בשיטת התקצוב שבעצם כרגע ועדת התמיכות פועלת באופן כזה שהיא נסמכת על נתוני שנה שעברה.
<דני רוזנר: זאת אומרת הם גדלו אבל אנחנו עדיין מחשבים אותם לפי שנה שעברה, אנחנו צריכים לעשות שינוי ולהתאים את זה באותו אופן שבו אנחנו פועלים בשנת השירות.
<דני רוזנר: אנחנו צריכים להתאמץ יותר כדי להגיע לשם, אבל זה בעבודה.
מירב בן ארי: איך אתה בעצם מסדר את זה שזה יהיה לפי כמות החניכים שנמצאת?
<דני רוזנר: יש לנו מודל דומה בשנת השירות, אנחנו צריכים לעבור גם באופק למודל זהה.
<דני רוזנר: אנחנו צריכים להתאמץ יותר כדי להגיע לשם, קשיי התזרים שלהם ידועים לנו וכואבים לנו, אנחנו פרוצדורות ולא השלמנו את זה, אנחנו נשלים את זה.
מירב בן ארי: כן, בוא ככה תגיד לנו - - -
<יובל בנימין: אני ככה אפתח קצת את היריעה עם קצת נתונים.
<יובל בנימין: יוביל בנימין סגן ראש מינהל חברה ונוער.
מירב בן ארי: משרד החינוך.
<יובל בנימין: נתונים קצת, בסיס תקציב 2015 כ- 3.5 מיליון שקלים, בסיס התקציב של 2016 כ- 7.1 מיליון שקלים.
<יובל בנימין: מכינות אופק, יחד עם תנועות נוער, - - - נוער, קבוצות מחנכים ומתנדבים לשנת שירות, במסגרת התעדוף של משרד החינוך בכלל, מינהל חברה ונוער בפרט, מקבלים מענה מקסימלי, הן במתן מקדמות בתחילת שנה והן בתעדוף בתוך המשרד מבחינת הנושאים והקדימות לטיפול.
<יובל בנימין: 3.
<יובל בנימין: אם לוקחים את התקציב שדובר עליו - - -
<קריאה: התקציב קוצץ.
<יובל בנימין: אני מתייחס לזה.
<יובל בנימין: אם מתייחסים כרגע לנתונים של התקציב ובסיס התקציב המוכפל ביחס לשנה שנה שעברה ומחלקים למספר המכיניסטים שקיימים במערכת, נכון לאשתקד, לפתיחת שנת הלימודים, זה נותן כ- 17 אלף שקלים למכיניסט לפרק זמן של שישה חודשים, אבל אם אתה מחלק את זה ל- 567 חניכים אז יש שחיקה בכ- 12 אלף שקלים, זה המשמעות.
<יובל בנימין: הקלקולציה של זה אומרת שבאמת צריך עוד כ- 3.5 מיליון שקלים כדי לייצב את התקנה, נכון להיום אני אומר, בהתאם למספר המכיניסטים והמצבת שקיימת נכון להיום.
<יובל בנימין: מה מהשפיע על התקנה הזה?
<יובל בנימין: 1.
<יובל בנימין: מדיניות.
<יובל בנימין: כלומר, כשיש החרגות, ההחרגות יכולות לנסוע מכמה מניעים.
<יובל בנימין: החלטות ממשלה שמשיתים עלינו קיצוצי פלאט שמשפיעים גם על תקנת מכינות אופק וכשלא מפעילים שיקול דעת, על תקנות שהן רגישות יותר או פחות, גם תקנה כמו מכינות אופק - - -
<קריאה: - - - מבחינת אופק?
<יובל בנימין: כל התקנות תמיכה קוצצו זה אחד, שתיים, כשמאשרים תוספות תקציביות שהן אינם על בסיס תקציב המדינה, חלקם מוגדרים כעודפים מחויבים.
<יובל בנימין: אני לוקח את השנה כדוגמה, מצאנו את עצמנו מקבלים 80 אחוז מהעודפים עד לאחרונה ורק 15% לאחרונה שמשלימים את תקציב אשתקד.
<יובל בנימין: המשמעות של הדבר הזה היא קיצוץ של עוד 5% בתקציב 2016.
<יובל בנימין: זהו מבחינתי כסקירה.
<דנה זקס: בנוסף צריך להגיד שהתקציב עומד על 6-6 ולא 7-2, החניכים כמו שביקשו מאתנו כמעט הוכפלו וזה אומר שהסכום שאנחנו מקבלים פר חניך ירד בצורה מאד משמעותית.
<יובל בנימין: נכון, לכן אמרתי שהתוספת הצפויה של השחיקה היא כ- 3.5 מיליון שקלים.
<דנה זקס: ולא נוכל לגדול בשנה הבאה.
מירב בן ארי: אוקיי, הבנתי.
מירב בן ארי: אני רוצה רגע לפי אודי לשמוע את אופיר, אתה נציג המכינה של?
<אופיר אלגבסי: כן, מכינת "מעשה בגליל", ממרכז מעשה.
<אופיר אלגבסי: אני אופיר אלגבסי, אני מחצור הגלילית, בן 18.5.
<אופיר אלגבסי: אנחנו במחזור ב' של המכינה, מכינה חצי שנתית - - -
מירב בן ארי: מה אתה עושה במכינה?
<אופיר אלגבסי: מכיניסט במכינה.
<אופיר אלגבסי: הגעתי למכינה דרך הבית ספר, הגיעו בחודש-חודשיים האחרונים של בית ספר כמה חניכים והמנהל שלנו תום ברוכי, שכנעו אותנו להגיע, לבדוק, לבוא בעצם לעזור לבית שלך, אנחנו בעצם מכינה שפונה רק לפריפריה הצפונית כי האחוז שמגיעים לפריפריה הצפונית הוא מאד מאד נמוך למכינות בכללי, אז אנחנו - - -
מירב בן ארי: שניה, רק רגע.
<אופיר אלגבסי: האחוז שמגיע מהפריפריה הצפונית למכינות, הוא מאד מאד נמוך, אז המכינה שלנו פונה רק לפריפריה הצפונית בעצם, אנחנו הרבה מחצור, מקרית שמונה, בית שאן וכאלה.
<אופיר אלגבסי: אני אספר קצת על מה המכינה עוזרת לי, הגעתי למכינה לא טוב כזה, הייתי עושה בעיות, הייתי אוהב לישון הרבה, הייתי אוהב, את יודעת, לא להיות בן אדם עם לו"ז מסודר ורציני.
<אופיר אלגבסי: היום, אני הרבה יותר רציני, לוקח הרבה יותר דברים לידיים שלי, השאיפות שלי בצבא השתנו.
<אופיר אלגבסי: אם פעם חשבתי להגיד גולני כי אבא רוצה, היום אני אומר שאני רוצה להיות מפקד בגולני או בכפיר כי אני רוצה ואני מאמין שאני יכול להוביל.
<אופיר אלגבסי: אני רוצה לשאוף כמה שיותר גבוה, אם זה להגיע לקצונה וכאלה, דבר שלפני זה פחות היה לי.
<אופיר אלגבסי: למה המכינות אופק חשובות?
<אופיר אלגבסי: אני כתבתי פה שלושה סעיפים, קודם כל יש אי תמיכה מהורים במכינות.
<אופיר אלגבסי: אצלנו במכינה, המנהל שלנו סיפר לי שמשהו שנע בין 10 מכיניסטים לבין 30 שאנחנו היום, הוא היה צריך ללכת לבית של המכיניסטים ולשכנע את ההורים למה עדיף להם לבוא למכינה, לתת לעצמם חצי שנה ולא לעזור להביא עוד 3,000, 2,000 שקל לבית.
<אופיר אלגבסי: הוא ממש הלך לבתים ושכנע את ההורים שיתנו לילדים בעצם לצאת למכינה.
<אופיר אלגבסי: דבר שני, סיבות כלכליות.
<אופיר אלגבסי: יש אצלנו כשליש מכיניסטים שלא מצליחים לשלם אפילו את הסכום הסמלי שאנחנו מבקשים במכינה.
<אופיר אלגבסי: המכינה שלנו, עלותה היא 900 שקל לחצי שנה, שזה מאד זול יחסית למכינות שנתיות שהן נעות בסביבות עשר ומעלה ברוב המקומות וגם את זה, הוא אמר לי שיש משהו כמו שליש שפורסים להם לעשרה תשלומים או שיש להם הנחות, אפילו ל- 900 שקל הסמלי הזה.
<אופיר אלגבסי: דבר שלישי זה הפריפריה הצפונית, אני אתייחס לזה עוד פעם, גם הסיבות שאמרתי קודם הן נכונות למקרה הזה ספציפית.
<אופיר אלגבסי: באזור שממנו אני בא אין בכלל כמעט דיבור על מכינות, היה בבית הספר שלי, אורט בחצור הגלילית, פגישה של מכינות והמכינות שהגיעו אלינו בעצם להסביר על המכינות, זה מכינות שלא באמת מישהו יכול ללכת אליהן.
<אופיר אלגבסי: מכינה שעולה 14 אלף, ילד מחצור הגלילית לא יכול להרשות לעצמו ללכת למכינה כזאת כי רוב הסיכויים שגם שאין לנו וגם זה לא אנחנו, זה סתם לבוא כדי להיות החצור'ניק משם.
<אופיר אלגבסי: פה אנחנו מרגישים, במכינה שלי, שאנחנו תורמים גם לבית ואנחנו גם תורמים לעצמנו וזה מה שהכי משמעותי מבחינתי, שהרצון שלנו בתור מכינה היא לעזור לנו, לאזור שממנו אני מגיע.
<אופיר אלגבסי: בעצם, אני תורם ככה גם לעצמי בתור תושב הפריפריה הצפונית וגם לפריפריה הצפונית בזה שאני עוזר לילדים, נוער בסיכון וכאלה ובזכות המכינה אני יכול להגיד לך, שאחרי השירות הצבאי שלי ואחרי שאני אלמד תוארו אני מקווה שהתואר הזה יהיה איך שהוא בצפון, אם זה בצפת או במכללה בקרית שמונה, בעתיד אני אבוא ואעזור לעיר שלי.
<אופיר אלגבסי: אני ארצה לבוא לחצור ולעשות שם תפקיד חינוכי או משהו שבאמת יתרום למקום שממנו אני מגיע וזה דבר שהשתנה בזכות המכינה ולפני זה לא חשבתי על זה.
<אופיר אלגבסי: זהו פחות או יותר.
מירב בן ארי: תודה רבה, רציתי לשמוע גם אותך מהמכינה החרדית, תגיד את השם שלך?
<מיכה פרל: מיכה פרל, אני קודם כל רוצה - - -
מירב בן ארי: ראש מכינה של?
<מיכה פרל: ראש מכינה חרדית "תפארת הארזים", תחת מכינות ארז מהסוכנות.
<מיכה פרל: אני רוצה להגיד תודה לדנה כי בתפקידי הקודם אני הייתי מנהל כפר הנוער זוהרים, זה כפר נוער שמטפל בעצם בנוער חרדי נושר, ברמות קשות ואחרי שלוש שנים שם הבנתי שחייבים להקים מכינות.
<מיכה פרל: ראיתי חבר'ה שמתגייסים לצבא בלי הכנה, צריך להבין את הבעיה שיש בציבור החרדי שבעצם מחליט להתגייס לצבא.
מירב בן ארי: בלי הכנה מוקדמת.
<מיכה פרל: בלי הכנה.
<מיכה פרל: נער שגדל ב - - -
מירב בן ארי: יש מכינה, אודי, חרדית?
<אודי דרור: הררי ציון, את מכירה את הסוגיה שם, סוגיה מורכבת.
מירב בן ארי: אה, זו?
מירב בן ארי: טוב לא ממש מכינה, אבל - - -
<אודי דרור: כן.
מירב בן ארי: היא עוד עובדת?
<אודי דרור: היא עובדת אבל היא כרגע לא בליין של המכינות, יש לה מעמד לא ברור, כרגע היא לא מוכרת.
מירב בן ארי: אז היא לא ממש, אוקיי.
<מיכה פרל: אני רוצה להדגיש את הנקודה וגם כמה חשוב באמת העניין של הגדילה, כי אנחנו שנה הבאה, באמת, אני ביקשתי מדנה להקים עוד שתי מכינות נוספות.
מירב בן ארי: יש לך ביקוש?
<מיכה פרל: יש ביקוש, וודאי.
מירב בן ארי: איך אתה מגייס בכלל חבר'ה כאלה?
<מיכה פרל: זהו, אז אני אסביר את הבעיה.
<מיכה פרל: דבר ראשון, החבר'ה האלה גדלים שהעניין של הגיוס לצבא זה חטא, זה עבירה.
<מיכה פרל: הם לא גדלים על שום ערכים שאומרים להם ללכת להתגייס לצבא.
<מיכה פרל: בגלל זה הבנתי שהנקודה הזאת של המכינה, שבמכינה אתה עוסק לא בלימודים של בגרויות או בכלל לימודים, אלא אתה עוסק בלימודים של הבניית ערכים או הקניית ערכים לחבר'ה האלה.
<מיכה פרל: אמנם בחצי שנה זה מאד קשה, אבל כרגע זה המסלול שאנחנו מצאנו והייתי מאד שמח אם אפשר היה להאריך את זה.
<קריאה: זה שמונה חודשים כמעט.
<מיכה פרל: הלוואי וזה היה שנה כמו שאודי - - -
מירב בן ארי: כמעט שמונה חודשים המכינה?
<מיכה פרל: מה שאני אומר, בעצם החבר'ה שנושרים מהישיבות, מהמסלול החרדי הרגיל, הם מחפשים מה לעשות ומחליטים בסוף להתגייס לצבא, הם חבר'ה אבודים.
<מיכה פרל: יש אלפים כאלה, אני לא יודע אם אתם מכירים את התופעה בעולם החרדי, אבל יש אלפים של נוער שמסתובב ברחובות, עובד בפיצריות, כל מיני דברים כאלה ורשום אולי באיזה ישיבה פה ושם, אבל הוא לא פה ולא שם.
<מיכה פרל: אחרי זה הוא גדל בצורה מאד מאד לא ערכית, המכינות בעצם, איך אני רואה את זה, זה פתרון מאד טוב לחבר'ה האלה.
<מיכה פרל: חבר'ה שמתגייסים בלי הכנה לצבא, מגיעים הרבה פעמים לכלא או משתמטים בצורה כזו או אחרת, דברים מאד מאד לא נעימים.
מירב בן ארי: החבר'ה שלך מהמכינה הולכים לגדוד כמו נצח יהודה, נגיד?
<מיכה פרל: תראי, כרגע בחבר'ה זה מחזור ראשון, החבר'ה מדברים כרגע - - -
מירב בן ארי: לאן אתה מייעד אותם?
<מיכה פרל: אני לא מייעד, קודם כל אני פותח להם את כל הצבא.
<מיכה פרל: אני רוצה שהם יגדלו, אני מקנה להם את הערכים, מסביר להם מה זה הצבא, כל בחור לאן שהוא רוצה להגיע אני עוזר לו להגיע.
<מיכה פרל: יש לי חבר'ה שרוצים להגיע לסיירות, דובדבן, סיירת גולני וכו', יש חבר'ה שרוצים להגיע למסלולים החרדים ויש חבר'ה שרוצים מקצוע.
<מיכה פרל: ממש יש קשת רחבה וזה בערך חצי חצי, חצי רוצים להגיע לקרבי וחצי רוצה להגיע למה שנקרא מסלול מקצועי.
<מיכה פרל: הם לא מכירים את הצבא, יש בורות מאד גדולה אצל החניכים שלי ועיקר העבודה שלי זה בעצם ללמד אותם מה זה, מה זה הצבא, איך הצבא מדבר, איך מסתדרים, מה זה מסוגלות וכן הלאה.
<מיכה פרל: את שאלת איך אני מגייס אותם?
<מיכה פרל: אני פשוט בא ונותן להם תקווה לחיים, הצבא מבחינתנו, מבחינת המכינה, זה לא המטרה העיקרית.
<מיכה פרל: המטרה העיקרית שהחבר'ה האלה ישמרו על הזהות החרדית שלהם, לא יצטרכו ללכת לרחוב ולהגיד אני עוזב את הזהות החרדית, ישמרו על הזהות החרדית ויוכלו לגדול בצורה נכונה בחברה, כמנהיגים.
<מיכה פרל: כי כרגע, החבר'ה האלה בחברה החרדית נתפסים כעבריינים, לא נעים להגיד אבל זה נוער חרדי נושר, אלה חבר'ה שאף אחד לא רוצה להיות כאלה, זה החבר'ה שכולם מגנים אותם ובאמת זה גורם ברחוב החרדי בעיה מאד מאד גדולה.
<מיכה פרל: אם אנחנו נצליח ליצור רשת של מכינות, שהמספרים יגיעו למאות ואלפים.
<מיכה פרל: נוכל בעצם לבוא ולתת לנוער הזה תקווה, נוער שיגדל דרך הצבא, יקבל חוסן בצבא ואחרי הצבא גם יוכל ללכת למסלול מקצועי, אם זה תארים ואם זה לימודים אקדמאים או רכישת מקצוע ולהקים בית טוב בישראל, זה המטרה העיקרית של המכינה.
<מיכה פרל: בעצם שינוי חברתי בחברה החרדית, כי כרגע מי שגדל בישיבות, לומד בתוך הישיבות, אז יש לו עתיד בטוח, הוא נחשב העילית של החברה החרדית, אבל מי שלא, אין לו שום עתיד ואני חושב שהמכינות, ברגע שנוכל להקים רשת של מכינות כזאת, באמת נוכל לתת פתרון מאד טוב לנוער.
<דנה זקס: אני רוצה להוסיף עוד משהו, חובה לבקר במכינה שמיכה מוביל אותה, זה בני נוער מקסימים - - -
מירב בן ארי: תגיד, דני, זה לא מה שרצינו אז להצמיד את הררי ציון אליו?
<דני רוזנר: הוא לא רוצה.
מירב בן ארי: זה מה שדיברנו עליו, נכון?
<דנה זקס: אני רק אגיד מילה, מי שהולך לבקר שם, יש שם שתי תופעות בעיני מאד מעניינות.
<דנה זקס: בכלל, בהרבה מכינות יש לנו נוער חרדי, רק שנוער חרדי שנשר ופה זה נוער שאומר, אני רוצה להישאר במסגרת החרדית, אבל אני כן רוצה לעשות משהו והתופעות המעניינות זה 1.
<דנה זקס: מה הם מספרים שהם ידעו על החברה הכללית.
<דנה זקס: רבים מהם אומרים לי, מה שידענו על החברה הכללית זה שכולם עבריינים, חסרי ערכים, כאילו זה מה שהם הרבה פעמים שמעו ויש המון פחד מהחברה הכללית, כי ככה החזיקו אותם באמירה על האחר שהוא מאד שלילי.
<דנה זקס: והדבר השני שצריך להבין זה שיש להם, להרבה מהם, כעס מאד כדול בבית עליהם.
<דנה זקס: חניך סיפר לי שהוא מבין שהוא ילך בצבא ויחליף את המדים בתחנה המרכזית למדים אזרחיים, כי הוא לא יכול לחזור הביתה.
<דנה זקס: חניך סיפר לי, שהוא ישב עם אח שלו שהתגייס לצבא - - - באוטובוס ויש מקום אחד פנוי במודיעין עילית והוא מציע לשכן, מזיז את התרמיל כדי שהשכן יוכל לשבת והשכן אומר לו, אני מעדיף לעמוד כל הנסיעה ולא לשבת לידך, לא רוצה להגיד איזה ביטויים הוא אמר, הייתי מעדיף לשבת ליד X ורק לא לידך כי אתה הולך לצבא.
<דנה זקס: זאת אומרת החבר'ה האלה הם חבר'ה מאד אמיצים.
מירב בן ארי: אני יודעת, עסקנו פה הרבה גם בהסתה נגד החיילים החרדיים בצבא.
מירב בן ארי: מה רצית לומר אופיר?
<אופיר אלגבסי: אני רוצה להוסיף שני דברים ששכחתי להגיד, אחד, יש נתונים די ברורים על חבר'ה שיוצאים ממכינות, על השירות הקרבי והמשמעותי שלהם בצבא, אם זה קצונה ופיקוד וזה אחוז הרבה יותר גבוה מאנשים שלא הולכים למכינות או למשל תואר שני ורציתי להגיד, ששוב, במקרה הזה, לאזור שממנו אני מגיע כשאנחנו בקושי נחשפים, זה בעצם פוגע לנו באפשרות להתקדם.
<אופיר אלגבסי: האנשים שמקבלים את הדבר הטוב הזה שנקרא מכינה, הרבה פחות נחשפים באזור שלנו ואני לא מדבר רק על הפריפריה בצפונית אלא אני מדבר על פריפריה בכללי.
<אופיר אלגבסי: כלכלית או צפונית או דרומית, דבר נוסף, יש את העניין שמכינות שנתיות מתוקצבות יותר ממכינות חצי שנתיות.
<אופיר אלגבסי: אני יכול להגיד לך בתור אחד שבמכינה חצי שנתית, זה נשמע לי די הזוי הסיפור הזה כי אנחנו עושים מה שמכינות, בעשרה חודשים, עושים את זה בשישה חודשים באינטנסיביות יותר גובה ויותר צפופה.
<אופיר אלגבסי: יש לי חבר במכינה מקבילה לשלנו, של מרכז מעשה, שעושה את העשרה חודשים, מכינת גל ואנחנו עושים הכל הרבה יותר צפוף.
<אופיר אלגבסי: אנחנו כבר יצאנו לשלוש, ארבע סדרות שהם יצרו רק לאחת בינתיים, אז לי זה נשמע קצת הזוי שהם מרוויחים פר חודש למכיניסט יותר מהמדינה מאשר אנחנו, למרות הקצב של המכינה.
מירב בן ארי: בסדר גמור, טוב, אודי דרור, משרד הביטחון, בכוונה נתתי לך בסוף כדי שתתייחס לדברים.
מירב בן ארי: שאול, אתה יש לך מה להוסיף?
<שאול קירשנבום: לא הרבה, מבחינתנו אנחנו רואים חשיבות רבה בתכניות אופק ותכניות אחרות לקידום חינוך בלתי פורמלי באמת בדרש לצמצום פערים.
<שאול קירשנבום: גם בתקציב האחרון, אני חושב שב- 17'-18' הוספנו 155 מיליון לתכניות של חינוך בלתי פורמלי, בדגש על פריפריה וצמצום פערים.
<שאול קירשנבום: ממה שאני מכיר, רק לאחרונה ניתנה תוספת תקציב משמעותית למכינת אופק - - -
מירב בן ארי: שאול, משרד האוצר.
<שאול קירשנבום: כן, רפרנט חינוך באגף תקציבים, משרד האוצר.
<שאול קירשנבום: ממה שאנחנו מכירים רק לאחרונה ניתנה תוספת תקציב מאד משמעותית, למכללות אופק, ואין שמה שום פערי תקצוב כלשהם.
<שאול קירשנבום: אני מבין שהגידול במספר תלמידים הוא הרבה יותר מהיר, אז אנחנו - - -
מירב בן ארי: זה אנחנו צריכים לבדוק, נראה שאולי הגיע לחינוך הבלתי פורמלי, אבל לא נראה לי שזה - - -
<שאול קירשנבום: התכניות עדיין בתכנון.
<קריאה: נראה לי - - - ששאול מדבר עליה זה הסיפור של חברה ערבית, נכון?
<שאול קירשנבום: לא, לא, אני מדבר על נוסף ל- 130 מיליון לחברה הערבית יש עוד 155 מיליון שניתנו - - -
מירב בן ארי: לחינוך הבלתי פורמלי הכללי?
<שאול קירשנבום: כן, בתקציב 17'-18', התכניות עדיין מתגבשות - - -
<קריאה: נשמח להכיר את זה.
<שאול קירשנבום: עדיין לא מפורטות - - -
מירב בן ארי: תרשום את זה, נדבר גם עם נועה אחרי זה.
<שאול קירשנבום: אנחנו מדברים על ישיר, אבל אנחנו מאד תומכים בדברים האלו אבל כמו כל דבר אחר גם - - - יש לנו מגלבה כל שנה לצמיחה שמה ויש ביקוש, כפי שאומרים למשל, של פי ארבע ממה שקיים במכללות הרגילות, בנושאים נוספים אז כל הנושא צריך לבוא ולשקול, עד היום לא הגיעו אלינו עם בעיות של פערי תקצוב.
מירב בן ארי: אנחנו נטפל בזה, סליחה, כן אודי, בבקשה.
<אודי דרור: קודם כל אני חייב להתייחס לאמירה של יוסי בפתיח, לגבי השנת שירות, כמי שהיה חבר בוועדה הזאתי עם עוד חברים פה, אני חתום על הפרוטוקול ומעולם משרד הביטחון לא התחייב להשתתפות בתקציב שנת השירות, זה מופיע, יש הסתייגות שאנחנו תומכים - - -
<קריאה: אתה לא חתום על הפרוטוקול.
<אודי דרור: לא, אני חתום עם הסתייגות.
מירב בן ארי: אוקיי, אבל רגע עשרה מיליון שקל, 2015, משרד הביטחון זה היה מתנה חד פעמית?
<אודי דרור: כנראה שאת היית מעורבת במתנה הזאת.
מירב בן ארי: אני הייתי מעורבת מעל הראש במתנה הזאת.
מירב בן ארי: אני רק שואלת אם מה שאתה אומר לי עכשיו, שזה היה חד פעמי?
<אודי דרור: להבנתי כן.
מירב בן ארי: כי אני שלחתי כבר את ראש המטרה של שר האוצר לראש המטה שר הביטחון.
מירב בן ארי: אז למה בעצם מתנה חד פעמית?
מירב בן ארי: אין יותר ש"שינים?
<אודי דרור: לא, ההגדרה של מנכ"ל משרד שר הביטחון שזה משימה חשובה והוא עוד אפילו סיפר על הבת שלו שעשתה שנת שירות בצפת באותה שנה, למשרד הביטחון יש הרבה משימות אחרות שאת מכירה ואנחנו מבקשים לשמור על החלוקה שאנחנו מקצים את הכח אדם ואם אני צריך להגיד במספרים, מערכת הביטחון מקצה בשנה האחרונה לצורך העניין, כ- 8,500 ילדים לדחיית גיוס לשנת י"ג.
<אודי דרור: זה יכול להיות בתכניות אופק, זה הרבה יותר במכינות הקדם צבאיות, שנת שירות, את רואה את זה בישירות ההסדר כ- 2,000 חניכים, סוף זה הליבה שיורדת מהגיוס ואנחנו יודעים להעמיד גיוס בסופו של דבר, אבל צריך להבין שאנחנו לוקחים את כל הנתונים, את כל החבר'ה עם הנתונים הגבוהים - - -
מירב בן ארי: כן, היא צודקת יהודית, זה לא יורד מהגיוס, זה דוחה את זה.
<אודי דרור: אבל כל שנה יש גם דלתא והדלתא היא במאות, זאת אומרת - - -
מירב בן ארי: אבל זה לא יורד לך מהגיוס, הם מתגייסים.
<אודי דרור: הם מתגייסים שנה אחרי ויש לי איזה דלתא שאני סופג כל שנה וזה הדלתא עם הנתונים הגבוהים ואם אני צריך להסתכל על גיוס יולי לצורך העניין, מכל הדחיות למיניהם והש"שינים בנובמבר והאופקים שנמצאים במרץ ועוד כל מיני ישיבות גבוהות וכל מיני מסלולים ונח"ל וכדומה, מחזור יולי היה לנו גיוס מאד מאד קשה ואנחנו לא עומדים ביעדים האיכותיים.
<יהודית גידלי: מה זה קשה?
<יהודית גידלי: קטן, גדול, מה זה קשה?
<אודי דרור: האיכותיים.
<אודי דרור: פעם הבאה אם תרצי אני אציג את הנתון אבל - - -
<אודי דרור: אין בעיה.
מירב בן ארי: מחזור קטן מאד יחסית לשנים קודמות?
<אודי דרור: לא, מבחינה איכותית לצורך העניין, חלק גדול מהאיכות אנחנו מוצאים אותם בנובמבר ומוצאים אותם במחזור מרץ.
מירב בן ארי: מרץ.
<אודי דרור: מרץ וזה מקשה עלינו.
<אודי דרור: זה היה ככה ברמת - - -
מירב בן ארי: מה שאתה אומר זה, סליחה רגע תעצור שניה, שהמחזור האיכותי שלך הוא בנובמבר ומרץ, זאת אומרת החבר'ה בוגרי המכינות בשנת השירות.
מירב בן ארי: מי שמתגייס ביולי לא עבר מכינה או לא עבר שנת שירות.
<אודי דרור: הוא עבר מכינה בחלק מהמכינות כן, המכינות הכלליות בעיקר, המכינות הדתיות דוחות למרץ.
מירב בן ארי: והאופק, דוחה למרץ וש"שינים נמצאים בנובמבר.
<אודי דרור: ש"שינים דוחים לנובמבר באופן מסורתי - - -
מירב בן ארי: כן, זה מה שאנחנו אומרים.
<אודי דרור: והנחל זה ספירה מסוג אחר וההסדר זה ספירה מסוג אחר.
<דנה זקס: אבל אודי, הם עושים שנה ב' כבר, אתה מבין?
<דנה זקס: אתה נותן אופציה לחניכים חזקים גם א', גם מחזור ב' יש היום במכינות ולעומת זה מה עם אלה שמקבלים בקושי חצי שנה?
<אודי דרור: מה שאת אומרת אני מבין אבל זה לא רלוונטי.
מירב בן ארי: כמה דחויים ,אודי?
מירב בן ארי: 8,500?
<אודי דרור: יש כ- 8,500 לא כולל שנה ב', דחויים במסלולים השונים לא כולל ישיבות גבוהות ציוניות שגם אותם אנחנו רואים, רובם, בגיוס אבל גם במועד מאוחר יותר.
<אודי דרור: רגע בשביל ההיסטוריה, כמו שאמר ידידי אוריאל, המחזור הראשון התחיל לפני 6 שנים, אוריאל בזמנו עוד הגיע כיזם לפני שהוא פתח את מכינת עין גדי עם הרעיון הזה ואנחנו אמרנו לו, תשמע, אין פלטפורמה כזאת, אנחנו לא מכירים.
<אודי דרור: ואז בכל זאת הוא החליט לפתוח, נפגשנו גם עם יונתן במעלה הדרך, אני אגיד שמהחי נרתם למסלול לפני שלוש שנים.
<אודי דרור: ארז אשל, בבקשה שלנו כמשרד הביטחון שירתם ויתמוך בעניין, נכנסו, שלוש שנים הם עמדו עם תרומות עם כל מיני תקציבים חיצוניים.
מירב בן ארי: רגע, אתם ביקשתם ממשרד החינוך לשים כסף בתמורה לזה שאתם נותנים להם את הדח"ש?
<אודי דרור: בתמורה לזה שאנחנו רואים חשיבות בתכניות האלה, אין על זה שאלה.
מירב בן ארי: אבל אם אתה רואה חשיבות, למה משרד הביטחון לא שם כסף?
<אודי דרור: יש החלטה ושר הביטחון הקודם ומנכ"ל משרד הביטחון הקודם ואת מכירה את זה ויותר מפעם אחת, גם בעקבות פניות של שר החינוך וגם בעקבות פניות שלך וההחלטה היתה לשמר את המצב הקיים.
מירב בן ארי: אוקיי, אז אני רוצה להגיד לך, באמת אודי, זה ממש חשוב כי אמרתי לך אני גם חברה בחוץ וביטחון, ישבתי לפני חודש-חודש וחצי, סיפרתי פה לחבר'ה, יש שר הביטחון החדש, שעה וחצי מתוך הסקירה שלו, סקירה של שעתיים וחצי, דיבר על צהל צבא העם.
מירב בן ארי: לא דיבר על בסיס - - - דיבר על מחוה אלון, דיבר על חיילי מכ"ם, דיבר על מכינות, אז אני אומרת לפחות, אתה יודע, מילא אני אכנס למאבק ואגייס גם את השר שלי ונלך לנועם ונראה איך התקציב מתחלק שם, אבל אני חושבת באמת, שמבחינת אחריות, זה לבוא, יש שר חדש, יש מנכ"ל חדש שאגב רואה את העניין החברתי, באמת רואה.
מירב בן ארי: אילולא הייתי יושבת שם, אתה יודע, והייתי שומעת אותו אז הייתי אומר, בסדר, לא מעניין אותו, אבל למה לא לבוא, אתם הרי אנשי המקצוע, לבוא להגיד לו, תשמע, זה המצב במכינות הרגילות, זה המצב במכינות אופק.
מירב בן ארי: האם אנחנו כשאנחנו רואים בזה את התרומה ואתה אומר בעצמך, לדעתי, צריכה להיות פניה גם של המשרד, במקביל שלי, שלא תחשוב אני כבר ביקשתי לקבוע עם ליברמן לשבוע הבא, אני כבר בקשר מצוין עם ראש המטה החדש שלו, אגב יש לי שיתוף פעולה מעולה, לבוא ולהגיד לו, תשמע, אנחנו ממליצים למשרד הביטחון לשים כסף על תכניות, אני לא יכולה לעשות את זה, אתה יודע, אני יכולה בקטע הפוליטי אבל גם בהיבט המקצועי.
מירב בן ארי: הרי אתה רואה את החבר'ה האלה, החרדים והבדווים ובאמת אותו בחור מחצור שדיבר על פריפריה ואומר אני כבר חושב אחרי המכינה, אני חושב איך אני אלך לאוניברסיטה, איך אני אשאר בצפון.
מירב בן ארי: אז מה?
מירב בן ארי: לא נראה לך - - -
<אודי דרור: קודם כל אנחנו הצגנו את הנושא הזה והייתה פניה - - -
מירב בן ארי: לשר החדש?
<אודי דרור: לא לשר, לרמ"ד שלו הצגנו את הנושא הזה, את כל עולם תכניות אופק למנכ"ל החדש, עדיין לא, אבל הם מכירים את זה, זה לא שהם לא מכירים.
מירב בן ארי: אז אני חושבת, באמת אבל, שהשר לא מכיר את מכינות אופק, אני אומרת לך, הוא לא מכיר.
מירב בן ארי: כי אני חושבת שאם הוא היה מכיר, אגב זה שלח לחמך, יכול להיות שנתבדה והוא יחזיר לנו ויגיד לנו לא, אבל אני חושבת שיש לך - - -
<דנה זקס: אודי, אתה בעד?
<אודי דרור: וודאי שאני בעד.
<אודי דרור: את מכירה.
<דורית בר חי: דורית בר חי ממינהל מכינות אופק וצירים לגיוס במשרד החינוך.
<דורית בר חי: בדיון שהיה עם ראש אכ"א , מנכ"לית המשרד ומשרד החינוך, אמר ראש אכ"א בפירוש, אני תומך בתכניות אופק, במכינות אופק, מכיוון שמכינות קדם צבאיות יגיעו ממילא לצבא, זה קהל שיודע שיהיה שם.
<דורית בר חי: אני צריך היום להגדיל את מכינות אופק כיד להרוויח את החבר'ה ---
מירב בן ארי: את יכולה להגיע לראש אכ"א?
מירב בן ארי: השאלה אם הוא גם הלך לשר החדש ואמר לו, השאלה היא איפה אנחנו בצינור, זה העניין.
<דני רוזנר: אני רוצה לומר בהקשר הזה, היה לנו כמשרד חינוך, הרי מה קורה?
<דני רוזנר: יוצאים בהצהרות, מגדילים את הדח"ש ואנחנו משלמים.
<דני רוזנר: היה לי סיכום עם חגי שהוא לא יצא בהצהרות האלה יותר, הוא עמד מול ראשי רשויות, 200 ראשי רשויות בקהל, אנחנו נגדיל עד אינסוף, כל ילד שיקבל דח"ש הצבא ייתן לו, אחר כך זה חוזר אלינו ולכן אנחנו הלכנו לאגף - - -
מירב בן ארי: נכון, מישהו צריך לשלם על זה.
<דני רוזנר: הלכנו לאגף ומול האגף, לפחות בהקשר של שנות השירות, יצרנו את ההליך הסדרה שבו הם לא מגדילים מעבר למכסה שאנחנו כמשרד חינוך יכולים לקבל, אבל היינו לפני חודש בכנס ראשי מכינות קדם צבאיות, עם ראש אכ"א, ועוד פעם מולם, אנחנו נגיע ל- 10,000, אנחנו נגדיל כמה שצריך, זה לא יכול להיות.
<אודי דרור: ראש אכ"א עם האמירות שלו דווקא דיבר יותר על שנת שירות אל מול המכינות.
מירב בן ארי: זה אמירה בעייתית.
מירב בן ארי: אודי, תמשיך, סליחה.