GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יצחק גלר: התשובה היא בדיחה נחמדה, אבל אם האבא לא לומד ויודע, אם המורה לא לומד ויודע, אם המורה לא מראה שהוא רוצה ללמוד ולדעת, אם אין דבש וחלב תחת לשונו כמו שכתוב בפסוק בשיר השירים זאת אומרת שלא יעזור כניסה לבתי ספר של כל הגורמים בעולם, משום שהיכולת להעביר דבר לא תלויה באמת בלבד, אלא זה תלוי ביכולת של העברה ומכיוון שלהרבה אנשים אין את זה, את החלק הזה צריך לדעת - - -
יעקב מרגי: אתה אומר להכשיר מורים לבטיחות בדרכים?
<יצחק גלר: כל המורים.
<יצחק גלר: גם מנהלים.
<יצחק גלר: אתה רוצה שנבחן מנהל-מנהל על כל דבר ודבר?
יעקב מרגי: מנהל לא חייב לדעת היסטוריה, יש לו מורה להיסטוריה.
<יצחק גלר: מנהל חייב לדעת לחשוב.
יעקב מרגי: יפה, אז הוא יודע ויש לו מי שמעביר את השיעורים לבטיחות בדרכים.
<יצחק גלר: אני כתבתי את המבחן לקורס קצינים של צה"ל לפני 15 שנים, שלושת רבעי נכשלו והבנתי שהרמה ירדה והיום אני יכול לבחון מורה-מורה אחד אחד, הרמה יורדת דרסטית.
<יצחק גלר: בחשיבה, בהבנה בידיעה ולכן אם אנחנו רוצים בזהירות בדרכים, שאני עוסק בנושא הזה הרבה, זה לא מנותק מהמערכת, צריך לתת לאנשים כלים כדי לשאוף למעלה ואז גם הילדים האלה, החמודים האלה לא רק שיחיו אלא יחיו עם עקרונות נכונים כדי שיוכלו לחנך את ההורים.
<יצחק גלר: תודה רבה.
יעקב מרגי: בקצרה משפט אחד.
<דן קדרון: תודה.
<דן קדרון: מהשירות הצבאי שלי 35 שנה גם הייתי סגן מפקד מדור הכשרות של צה"ל.
<דן קדרון: אם מלמדים נכון כמו שצריך, יוצאים נהגים טובים.
<דן קדרון: אם מלמדים לא נכון ואני נתקל הרבה פעמים, מורה נהיגה לפני שבוע עוצר באיזה מקום באדום-לבן, יורד לקנות סיגריות ושאלתי אותו "סליחה, זה מה שאתה מלמד אותו?
<דן קדרון: אז בוא תלמד אותו גם לא לעצור בעצור" כשמלמדים כמו שצריך זה יוצא נכון.
יעקב מרגי: הועדה מודה לחבר הכנסת חמד עמאר על הובלת היום החשוב הזה בכנסת, הוועדה מודה לכל העושים במלאכה, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, משרד התחבורה, אור ירוק, משרד החינוך ומשטרת התנועה.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה את נתוני המחקר על נורמות הבטיחות בדרכים והגיעה למסקנה שיש לעשות פעולה רב תכליתית של הגברת המודעות והחינוך לבטיחות בדרכים ומעורבות המשפחה בבטיחות בדרכים.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למערכות החינוך הפורמלית והבלתי פורמלית לפתח כלים שיטמיעו את נושא הבטיחות בדרכים במשפחה.
יעקב מרגי: אני מברך על שיתוף הפעולה בין הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים למשרד החינוך וקורא למשרד החינוך לאמץ את מסקנות המחקר בפעילותו השנתית לשיתוף הורים בתחום הבטיחות בדרכים.
יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה- 23.11.16, כ"ב בחשוון תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא: מדדי משרד החינוך "התמונה החינוכית" לבתי הספר העל יסודיים.
יעקב מרגי: לא נעלם מאוזני ומאוזני כל הויכוח, באיזו שיטה צריך למדוד את בתי הספר?
יעקב מרגי: האם אחוזי הזכאים לבגרות שאף פעם אנחנו לא יודעים מתוך מה?
יעקב מרגי: האם ציוני הבגרות הם תכלית הכל?
יעקב מרגי: הם התמונה המיטבית לציין או לאבחן רשות מקומית, בית ספר, סביבה לימודית?
יעקב מרגי: אני שמח שהדברים מחלחלים, והבנתי שמשרד החינוך מתחבר לדברים והתחבר למושג הזה שנקרא "התמונה החינוכית".
יעקב מרגי: אני חושב שאין מקום יותר טוב מאשר ועדת החינוך, כדי להסביר לנו מהי התמונה החינוכית, מה אנחנו מודדים, במה ילדי ישראל נמדדים ונחווה דעה בסוף הדיון.
יעקב מרגי: בבקשה, משרד החינוך, מי מציג את זה?
<אריאל לוי: קודם כל בוקר טוב, אני מברך על העובדה שאתה מקיים דיון בנושא הזה.
<אריאל לוי: זה נושא שהוביל בשנה האחרונה את סדר היום של המשרד.
<אריאל לוי: אני אציג חלק אחד, וחברתי ד"ר מיכל טביביאן תציג חלק שני, ואז נחזור ונדגים איך נראית תמונה חינוכית של ישוב ותמונה חינוכית של בית ספר.
<אריאל לוי: בוא ניתן את הרקע לכל המהלך.
<אריאל לוי: אתה ממש פתחת בזה.
<אריאל לוי: אנחנו חושבים שלאורך שנים, העובדה שהעשיה המאוד מאוד רבה בבית ספר העל יסודי, מתמצת לציון אחד שקוראים לו "זכאות לבגרות" הוא טעות משני טעמים, האחד, הוא שיש עוד הרבה מאוד עשיה בבית ספר על יסודי שלא נוגעת רק לציונים ולבגרויות.
<אריאל לוי: ושתיים, גם האופן שבו המהלך הזה ניהל את כל המהלך של ההוראה והלמידה לאורך שנים -בעצם יצר מצב שאנחנו קוראים לו: yeaching for the test, הרבה מאוד מתפיסות ההוראה והלמידה היו לקראת הבחינה, כשהיו עוד מיקודים רבים בבית הספר שלא קיבלו את ההתייחסות - - -
יעקב מרגי: ישב תלמיד וכשעלה בדיון איזה מושג בסיסי, מאוד פשוט, שבוגר מערכת החינוך ידע אותו, שאלנו את השאלה, סליחה שאני לא זוכר מה זה היה, ואף אחד לא ענה, אז הוא אומר לי: "אל תתפלא, אנחנו בולעים בולעים בולעים, מקיאים ולאחר מכן שוכחים".
יעקב מרגי: כך קורה.
<אריאל לוי: אז יש הרבה מאוד עבודה גם על איזה שאלות שואלים בבגרות, גם של הבנה, גם של חשיבה, ולא רק ללמוד לקראת ולהקיא.
<אריאל לוי: יחד עם זאת, אני חושב שה- 30%, כבוד היושב ראש, כפי שאתה מכיר את זה, והשינוי ללמידה משמעותית מנסה גם להתמודד עם זה, אבל סליחה, יש עוד הרבה מאוד דברים שנעשים בבית הספר שלא קשורים רק לציונים ובגרויות.
<אריאל לוי: דבר שני, הייתה בעיה נוספת, הייתה השוואה לא הוגנת.
<אריאל לוי: כשאתה לוקח זכאות לבגרות בבית ספר X, אתה לא רואה בדרך כלל את הקפיצה שהוא עשה מנקודה קודמת.
<אריאל לוי: ההשוואה הארצית הזאת יצרה גם ליגות, גם דברים שפגעו בחלשים, אני חייב להגיד, וחלק מהתפקיד של התמונה החינוכית היא גם - - -
יעקב מרגי: יותר חמור מכך הוא שזה עשה עוול למנהלי בתי ספר שהסכימו לקלוט לתוכם ילדים, להעצים אותם, לדחוף אותם קדימה - - -
<אריאל לוי: נכון מאוד, אני חושב גם שאחד המדדים שנדבר עליהם בהמשך זה התמדה ונשירה.
<אריאל לוי: זאת אומרת, בית ספר יכול למנוע נשירה גם על חשבון זכאות לבגרות של עוד 2% ואנחנו חושבים שזה צריך לבוא לידי ביטוי גם בעשיה של בית הספר.
<אריאל לוי: דבר שלישי, וזו בדיוק הנקודה שאתה דיברת עליה.
<אריאל לוי: יש בתי ספר שכל תפקידם הוא לתת את ההזדמנות השניה, לפעמים זו האחרונה, לתלמידים.
<אריאל לוי: לכן המדד לזכאות לבגרות הוא לא המדד שצריך לבחון את בית הספר, הוא אחד המדדים.
<אריאל לוי: ואני, אגב, חושב שהוא עדיין מדד חשוב, כולנו מסכימים על זה.
<אריאל לוי: מה המטרות של התמונה החינוכית?
<אריאל לוי: אחת, לתת תמונה שלימה, אגב, לא מושלמת.
<אריאל לוי: אתם תכף תראו שהיא לא מושלמת, אבל היא ניסיון להציג תמונה יחסית שלימה, כרגע 27 מדדים, יש גם מדדים בפיתוח ולא מדד אחד של זכאות לבגרות, שמבטאת כמה שיותר קרוב את המורכבות של העשיה החינוכית בבית ספר.
<אריאל לוי: שתיים, לייצר שיח ושותפות, כבוד היושב ראש.
<אריאל לוי: יושבת לצידי גם מנהלת מחלקת חינוך בפתח תקווה.
<אריאל לוי: היא תספר אולי, אם נגיע לזה, גם איך דבר כזה פוגש את הרשות כי זה מייצר שיח, גם בתוך הרשות, גם בתוך בית הספר, בטח בקרב ההורים, יכול להיות שגם זאב יתייחס לזה.
<אריאל לוי: כמובן, רצינו לשנות את השיח, משיח רק על זכאות לשיח על עוד מדדים ערכיים וחברתיים אחרים.
<אריאל לוי: שלוש, היכולת לתכנן, בית ספר צריך לדעת משנה לשנה מגוון של נתונים, על מנת שיוכל לתכנן, וכשהנתונים הם גם פנים בית ספריים וגם אחרים, אז הרבה יותר נכון לתכנן ולא רק על סמך הזכאות לבגרות.
<אריאל לוי: אני מעביר את ההתייחסות כרגע למיכל, כי בעצם לפני שיצאנו לדרך ערכנו מהלך מאוד גדול של היוועצות, זה לא רק על דעת חמישה אנשים שישבו במשרד ובנו את זה.
יעקב מרגי: סליחה, רק שאלה.
יעקב מרגי: כשאתה אומר שינוי השיח, זה אומר לי שבגלל שינוי השיטה של ההערכה והמדידה, הייתם צריכים לשנות מהלכים בתוך בתי הספר, או אלא מה שקיים ולא נלקח בחשבון בעבר, אנחנו מודדים אותם?
<אריאל לוי: גם וגם.
יעקב מרגי: היו גם שינויים.
<אריאל לוי: היו גם שינויים.
<אריאל לוי: זאת אומרת, אנחנו גם נציג שינויים, אבל גם דברים שכבר נמדדו.
<אריאל לוי: תראה, בית הספר עושה עשיה חברתית מדהימה, לא נתנו לזה אף פעם ביטוי, אז עכשיו יהיה לזה ביטוי.
<אריאל לוי: אבל הכנסנו גם דברים שאני חושב שבית הספר לא תמיד שם לב, לשים לב ברמה הארצית.
יעקב מרגי: אוקי, בבקשה.
<מיכל טביביאן מזרחי: שלום, אדוני.
<מיכל טביביאן מזרחי: מיכל טביביאן, מנהלת אגף בכיר, אסטרטגיה ותכנון במשרד החינוך.
<מיכל טביביאן מזרחי: המשרד עשה קודם כל עבודה מקצועית, בתוך הבית, וגיבש לעצמו סט של מדדים, אבל בשלבים מתקדמים אנחנו בעצם הבנו שאנחנו רוצים להיוועץ עם השטח, אנחנו רוצים לדבר עם מנהלים, עם מפקחים, עם רשויות מקומיות, לראות איך הם רואים את התמונה, לראות את ההשלכות כולן.
<מיכל טביביאן מזרחי: אז מה ששמנו בפניהם, שמנו להם את ההחלטה שלנו כמצע לדיון והשיח התקיים בשתי זירות.
<מיכל טביביאן מזרחי: זירה אחת שהיא זירה דיגיטלית, הוזמנו אליה 3,000 איש, מנהלי אגפי חינוך, מפקחים, כל מנהלי בתי הספר, נציגים של מורים, של הורים, של תלמידים, ועוד קהילות משדה החינוך - - -
יעקב מרגי: מה זה היוועצות דיגיטלית?
יעקב מרגי: video conference?
יעקב מרגי: ועידה ב video conference?
<מיכל טביביאן מזרחי: לא.
<מיכל טביביאן מזרחי: יש אתר, שכל אחד מקבל הזמנה אליו דרך המייל האישי שלו, דרך רשימות תפוצה, מקבל את ההזמנה הזאת כמה פעמים, במקביל עשינו גם קבוצות מיקוד.
<מיכל טביביאן מזרחי: אתה יכול לראות שהשתתפו סדר גודל של כ-17% מהאנשים שהוזמנו לדיון בסדרי גודל של היוועצויות מהסוג הזה, גם בארץ וגם בעולם, זה נחשב מאוד מאוד גבוה.
<מיכל טביביאן מזרחי: בדרך כלל מדובר ב- 10% שמשתתפים.
<מיכל טביביאן מזרחי: היה שם שיח מאוד ער.
<מיכל טביביאן מזרחי: האתר, אגב, זמין לראות את זה גם היום, לראות את כל השיח שהתנהל, על איזה מדדים.
<מיכל טביביאן מזרחי: מה ששאלנו אותם זה המצע לדיון, מה אתם חושבים שצריך למדוד את בית הספר?
<מיכל טביביאן מזרחי: איך אתם חושבים שצריך לעשות את זה?
<מיכל טביביאן מזרחי: ומה שחשוב להבין זה, שההיוועצות הייתה כמעט חודש, היא כללה גם את ההיוועצות הדיגיטלית, אבל גם קבוצות מיקוד של האוכלוסיות השונות, הן היו מאוד משמעותיות ומשפיעות על השיח, כולל - - -
יעקב מרגי: קבוצות מיקוד נפגשו ממש.
<מיכל טביביאן מזרחי: ממש.
<מיכל טביביאן מזרחי: אריאל, למשל, ניהל קבוצת מיקוד של מנהלי אגפי חינוך ברשויות המקומיות, סדר גודל של 20-30 מנהלים שהגיעו וישבו איתנו ודנו במשך שעתיים-שלוש על המדדים, מה כדאי להכניס, מה לא כדאי להכניס, עם הרבה דילמות.
<מיכל טביביאן מזרחי: כי יש כאלה שיש להם אינטרס להכניס מדד אחר, לעומת אחרים שרוצים - - -
יעקב מרגי: ארגוני מורים היו - - -
יוסף ג'בארין: היו מעורבים?
יעקב מרגי: לא שהיו מעורבים, הם באו לשמור, השאלה אם היו אקטיביים?
<אריאל לוי: הם היו אקטיביים באופן פסיבי.
יוסף ג'בארין: חשבתי שתשאל, היו מעורבים באופן חיובי או - - -
<קריאה: אפשר לצטט את זה?
<אריאל לוי: הם היו מעורבים, ויחד עם זאת - - -
יעקב מרגי: רק מי שחי את זה יכול להבין את אריאל לוי.
<אריאל לוי: הם היו מעורבים, אבל אני חייב להגיד שאגב, רן ארז, לדוגמא, שכמובן זה האזור שלו, היה מאוד מאוד בעד לשנות את שיטת המדידה ולא לשים את הבגרות כחזות הכל.
<אריאל לוי: אגב, זו תפיסתו מזה שנים, במובן הזה הוא בירך על המהלך.
<אריאל לוי: מנהלי בתי ספר, שחלקם חברי הארגון, היו כמובן שותפים, לא מעט מורים ורן נתן את ברכתו בסוף, אני חייב להגיד ולהגיד בהוגנות.
<אריאל לוי: לא הצלחנו ליצור מעגל פעיל, לצורך העניין, בהקשר הזה.
יעקב מרגי: וחבל, גם אנחנו לא מצליחים.
<אריאל לוי: אני מעדיף לא להגיב.
יעקב מרגי: אל תגיב, אני אומר לך מראש.
<מיכל טביביאן מזרחי: אני רק אגיד שבעקבות התהליך, זה לא רק שעשינו את התהליך, אלא שיצאנו מהתהליך הזה אחרת מכפי שנכנסנו אליו.
<מיכל טביביאן מזרחי: לצורך הענין, מדדים שלא חשבנו עליהם, למשל מדדים של למידה משמעותית.
<מיכל טביביאן מזרחי: הם אמרו לנו, אל תמדדו רק הישגים בתהליכי הלמידה, תמדדו גם דברים אחרים, כמו מיומנויות.
<מיכל טביביאן מזרחי: הם ביקשו דגש על המורים, מדדי מורים, מה שאנחנו חשבנו שלא צריך, הייתה בקשה גורפת להכניס אותם פנימה, ושינינו בעקבות זאת, תוך כדי השיח בעצם התהליך עוצב מחדש וזה היה מאוד משמעותי.
<אריאל לוי: גם השר שלנו, שהיה בעד מדדים מסוימים ובעד שיטה מסוימת, שזה יהיה מעט מדדים, שינה את עמדתו בעקבות ההיוועצות, אגב, גם רשתות חינוך היו חלק מההיוועצות הזו, וחלק מהתמונה השתנתה מ - 3-4 מדדים שרצינו לכוון את כל המערכת אליהם, ל- 17.
<אריאל לוי: זאת אומרת, הוא שינה לגמרי את עמדתו איך צריך להציג את הדברים.
<אריאל לוי: כי, אתם יודעים, יש כל הזמן מתח, אתה שם הרבה מדדים אז מה הטעם?
<אריאל לוי: בואו ניקח 3-4 ונתלבש עליהם ואנחנו מבינים שהמעשה החינוכי, כמו בתעודה של ילד, הוא הרבה יותר מורכב מ-3 ציונים ושלושה מדדים.
<אריאל לוי: אז זה הלוח זמנים שבעצם נפרש.
<אריאל לוי: אני רוצה רגע להגיד עליו, הוא מאוד מאוד קריטי, כי אנחנו בעיצומו של תהליך.
<אריאל לוי: אנחנו בשנה שעברה סיימנו את תהליך ההיוועצות ועיצוב המדיניות באיזור חודש מאי, במהלך חודש אוגוסט.
<אריאל לוי: פה חשוב לעשות הבחנה בין שני מושגים, בין פרסום לבין הפצה.
<אריאל לוי: אנחנו, לאחר כל תהליכי ההיוועצות, בעצם החלטנו ביחד עם הצוות שלנו ועם הציבור, בקיץ אנחנו פרסמנו את המדדים ברמה הארצית, פרסמנו, עשינו מסיבת עיתונאים ופרסמנו, והעברנו לכל מחלקות החינוך את החומרים שלהם כולל פרסום ציבורי.
<אריאל לוי: זאת אומרת, אפשר היה בו בעת גם לקבל את זה, הם קיבלו את זה שבוע מראש, אגב, ולאחר מכן פרסמנו את זה לציבור.
<אריאל לוי: לבתי הספר נתנו את התמונה של כל בית ספר ובית ספר, ועם זאת החלטנו שאנחנו לא מפרסמים לציבור עד חודש מאי הבא.
<אריאל לוי: זאת אומרת שממאי הבא, בעצם באופן רוטיני, שלוש התמונות, הלאומית - - -
יוסף ג'בארין: אבל פורסם באופן ישובי.
<אריאל לוי: הישובי פורסם לציבור, אתה היום יכול להיכנס, לעשות בתוך מערכת השקיפות שלנו לקבל תמונה של כל ישוב.
<אריאל לוי: לבית ספר החלטנו לא לפרסם לציבור, אלא רק בחודש מאי.
<אריאל לוי: אל"ף, אנחנו נדרשים לעשות את כך, אנחנו חושבים שכדאי לפרסם לציבור, אבל זה תהליך פנימי.
<אריאל לוי: תראו, בתי הספר, בעקבות המיצ"ב, לקח להם זמן להתרגל לפרסום הציבורי.
<אריאל לוי: עכשיו, בעל יסודי פחות - - -
יוסף ג'בארין: אתם ביקשתם מהמנהלים משהו?
יוסף ג'בארין: הכוונה שלאור התמונה החינוכית שלך, אז - - -
<אריאל לוי: כן, בוודאי.
<אריאל לוי: היה צריך להגיש תכניות עבודה בהתאם, צריך קודם כל לנתח את הנתונים, הם לא היו מורגלים.
<אריאל לוי: תכף אתם תשמעו אולי דוגמאות - - -
יוסף ג'בארין: אני יודע שהם לא מורגלים.
<אריאל לוי: אגב, חלק מהעניין זה צריך להיות מורגל להשתמש בדאטה.
יוסף ג'בארין: צריך להתרגל לזה.
<אריאל לוי: אגב המפקחים שלנו היום עושים הכשרות לדבר הזה למנהלים בשביל לעבוד על זה יותר ויותר טוב.
<אריאל לוי: זה נכון גם ברמה הראשותית.
יעקב מרגי: המפקחים מוכשרים לכך?
<אריאל לוי: כן, התחלנו להכשיר אותם מחודש ספטמבר, אנחנו עובדים איתם את הנושא הזה.
<אריאל לוי: אז בואו נסגור ואז נתחיל להדגים.
<אריאל לוי: עיקרי השינוי זה מערכת מדדים רחבה שקוראים לה - - -
יעקב מרגי: הצטרף אלינו חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, שהנושא הזה בער בקרבו מתחילת הדרך.
מנואל טרכטנברג: רק להגיד, אני נורא מצטער על האיחור.
מנואל טרכטנברג: 443, הכניסה לירושלים, פשוט מטורף.
יעקב מרגי: אני סובל את זה כל יום, לא מ- 443, לוקח לי להגיע מהדרום פחות זמן, עד שער הגיא, מאשר משער הגיא לתוך ירושלים.
<אריאל לוי: פרופ' טרכטנברג נכנס, אז אני כן אגיד, אחד מעיקרי השינוי שמאוד הטרידו אותנו, זה כשפרסמו זכאות לבגרות בעולם הישן, זה לא עשה הבחנה בין ישוב סוציו אקונומי זה או אחר, משאבים של בתי ספר, אוכלוסיות וכו', ולכן, אגב, מתן ביטוי לקבוצות דומים זה דבר מאוד מאוד חשוב.
<אריאל לוי: זאת אומרת, היום בית ספר לא רק מושווה ארצית, קודם כל מושווה לדומיו.
<אריאל לוי: זו נקודה מאוד מאוד קריטית, אפרופו מה שאמרתי קודם, למשל לבתי הספר של הזדמנות שניה.
יעקב מרגי: אבל יש לזה, יכול להיות שלא הבנתי אותך, אני אחדד את זה, יכול להיות שיש בזה דברים טובים, צדק מסוים, אבל יש בזה גם - - -
יעקב מרגי: - - - אתה עלול לגרום עוולה לאותו בית הספר שעלול לחשוב שזה האופטימום שהוא יצליח להגיע.
<אריאל לוי: אנחנו תכף נראה דוגמא - - -
יעקב מרגי: איך אתה משקלל בין שני ה - - -
<אריאל לוי: אנחנו תכף נראה דוגמא, אנחנו ניסינו לעשות את שני הדברים, גם להשוות אותך לרמה הארצית, כי אם אתה שואף לרמה הארצית, לא לתת לך תיוג, ומצד שני, מה לעשות?
<אריאל לוי: בית ספר שהוא, עוד פעם, מכיל קבוצה מאוד מסוימת, למשל, של ילדי חינוך מיוחד - - -
יעקב מרגי: 07.
<אריאל לוי: 07, בדיוק, אז הבנת אותי.
<אריאל לוי: וגם הסיפור של מתן יחודיות, כל בית ספר בוחן מדד משל עצמו ואומר, אני רוצה למדוד את עצמי ביחס למדד הזה.
<אריאל לוי: זה מהלך מאוד מאוד רדיקלי.
<אריאל לוי: כל בית ספר שולח מדד, אומר לנו איך הוא ימדוד, ובחודש מאי אנחנו נפרסם לציבור את המדד שבית הספר בחר לפרסם, מעבר ל-17 המדדים שאנחנו בחרנו.
<אריאל לוי: כמובן שאלת השקיפות היא שאלה קריטית.
מנואל טרכטנברג: זה, סליחה, לא הבנתי את זה.
מנואל טרכטנברג: מאיזה מבחר של מדדים הוא יכול ל - - -
<אריאל לוי: ככה, אני אציג את 17 המדדים שכולם נמדדים בהם, ובנוסף לזה בית הספר יכול לבחור מדד נוסף.
<אריאל לוי: למשל, הוא עסוק בקיימות, מאוד חשוב לו לקדם - - -
מנואל טרכטנברג: אבל האם המדד הנוסף הוא מאיזשהו קבוצת מדדים שאתם - - -
<אריאל לוי: לא, לא כרגע.
<מיכל טביביאן מזרחי: לא, לא מחייב.
מנואל טרכטנברג: אז מה המשמעות של מדד אם רק אני - - -
<אריאל לוי: בעיקר הבלטה כלפי הציבור - - -
מנואל טרכטנברג: אבל מדד, הוא תמיד משהו יחסי.
<אריאל לוי: אבל הוא יכול להיות יחסי לעצמו, זה הדבר היחיד שקובע.
מנואל טרכטנברג: אבל אז יש לו משמעות רק לאורך זמן, בשינוי.
<מיכל טביביאן מזרחי: המטרה הייתה - - -
מנואל טרכטנברג: אין לזה שום משמעות באבסולוט.
<אריאל לוי: ברמת הרוחב אין לו משמעות, ברמת בית הספר ביחס לעצמו, זה עניין של אורך זמן, ויש פה גם מדד, יש פה גם ערך ציבורי.
מנואל טרכטנברג: מה שאתה אומר - הבית ספר רוצה להצטיין, כן?
מנואל טרכטנברג: לשים משאבים באיזשהו כיוון, והנה, אני לאורך זמן אני אראה כמה זה השתפר אותו מדד.
יעקב מרגי: אבל זה לא המדד העיקרי שלו.
<אריאל לוי: לא, לא, לא.
<אריאל לוי: אוקי, בואו נציג את 17 המדדים שנבחרו, ואני מזכיר שוב, זה 17 מדדים שלאחר ההיוועצות, זה לא המדדים שהתחלנו איתם.
<אריאל לוי: בתחום של ערכים ואקלים חינוכי בחרנו את המדדים לעידוד מעורבות חברתית ואזרחית.
<אריאל לוי: תכף אני אסביר גם איך דוגמים כל דבר, בסדר?
<אריאל לוי: שזו שאלה לא פחות חשובה.
<אריאל לוי: אנחנו מדברים על האופן שבו התלמידים רואים את קידום הסובלנות בבית הספר.
<אריאל לוי: מעורבות באירועי אלימות.
<אריאל לוי: שוב, זה מעיני התלמידים, במובן הזה זה באמת דרמטי.
<אריאל לוי: אלו לא מדדים שנשענים על איזה דיווח של מפקח או מנהל, אלה דיווחי תלמידים, של איך הם רואים את שלושת האלמנטים שכרגע ציינתי.
<אריאל לוי: מידת הקרבה והאכפתיות בין מורים לתלמידים, מעיני התלמידים מאותו בית הספר.
<אריאל לוי: גיוס לשירות צבאי.
<אריאל לוי: זה מדד שנמדד שלוש שנים אחורה, יש לנו נתונים ברמה הבית ספרית והישובית, אין לנו נתונים ברמה הלאומית.
<אריאל לוי: אם תרצו נסביר אחרי זה למה.
<אריאל לוי: כמובן, התנדבות לשירות לאומי, אזרחי וצבאי, שזה יקלע גם לכל האוכלוסיות ולא רק לאוכלוסיות שיכולות להתגייס.
<אריאל לוי: שימו לב, הציבור ואנחנו החלטנו להוסיף שלושה מדדים, אבל הם כרגע לא קיימים, כי כדי לפתח מדד אנחנו צריכים לדעת איך למדוד אותו, איך לשאול אותו ולא פחות מכך, חשוב לדעת שאנחנו יכולים לקבל נתונים אמינים.
<אריאל לוי: לכן יש לנו רמה של שותפות הורים וקהילה.
<אריאל לוי: עם ההורים הגענו למסקנה שאנחנו צריכים למדוד גם את מידת השותפות של ההורים בתוך בית הספר.
<אריאל לוי: יש שמה שני תתי נושאים, כמה הם מעורבים בחיים של קהילת בית הספר, זה היבט אחד, העבודה הם וועד ההורים או נציגות הורים.
<אריאל לוי: היבט שני, זה שביעות רצון הורים.
<אריאל לוי: זה משהו שכרגע מתפתח.
<אריאל לוי: הדבר הנוסף, זה שייכות התלמידים.
<אריאל לוי: אנחנו מדברים על מידת האופן שבו התלמידים מרגישים שייכים לבית הספר, זה מדד שהוא יחסית מאוד מפותח אצלנו, אבל עדיין צריך לעשות עליו fine tuning ולבדוק אותו.
<אריאל לוי: וכמובן מדד שעוסק בתפיסה של התלמיד כפי שבית הספר מעניק לו, שיעורים, ידע, יחס בהקשר של זהות ומורשת, באשר הם.
<אריאל לוי: זהות ומורשת באשר הם.
<אריאל לוי: המשפחה השניה - - -
מאיר כהן: המדדים האלה שאתם מקבלים מהתלמידים, אתם מעבירים שאלון?
<אריאל לוי: תכף נסביר.
<אריאל לוי: לראשון, עידוד מעורבות חברתית ואזרחית, קידום סובלנות, מעורבות באירועי אלימות, קרבה ואכפתיות אנחנו משתמשים בכלי של שאלונים, כל השנה דוגמים שליש מבתי הספר.
<אריאל לוי: יש מדדים שזה לא על פי שאלון, שיש לנו את הנתונים - - -
מאיר כהן: ברור, ברור.
מאיר כהן: שאלתי לגבי התלמידים, שביעות הרצון.
<אריאל לוי: שליש מהמדדים, זה על ידי שאלונים לתלמידים.
מאיר כהן: זה שאלונים אינטרנטיים או - - -
<אריאל לוי: שאלונים כמו של המיצ"ב של ראמ"ה, זה ממש שאלוני ראמ"ה, זה לא אינטרנטי.
<אריאל לוי: בא בן אדם, יושבים, מקדישים את הזמן בה בעת בכל המדגם.
<אריאל לוי: אוקי?
<אריאל לוי: במובן הזה זו מהימנות יחסית גבוהה, ואנחנו מאוד שמחים על זה כי זה גם לא נותן תמונה מתווכת, זה איך שהתלמידים רואים את הדבר הזה.
<אריאל לוי: התמדה ונשירה.
<אריאל לוי: נושא קרוב לליבך - - -
יעקב מרגי: כמה אחוז מהתלמידים חייבים להשתתף בדיגום הזה?
<אריאל לוי: כל התלמידים צריכים להשתתף במדגם הזה, שליש מבתי הספר כל שנה.
<מיכל טביביאן מזרחי: בכל בית ספר חייב להיות מינימום של 80%.
<אריאל לוי: שכבות הגיל.
<אריאל לוי: זו אותה שכבת גיל שנדגמת, כולם.
<אריאל לוי: תראה, אני כבר מכיר את הדאגה, האם יש מישהו שכן נכנס או לא נכנס למערך הזה, זה לא - - -
יעקב מרגי: לא, האם יש כאלה שלא מוכנסים למערך, לא שלא נכנס מעצמו.
יעקב מרגי: תראה, מנהל בית ספר, הוא נוגע בדבר, הוא רוצה לצאת עם מדד חיובי, מנהלי אגפי חינוך נוגעים בדבר, רוצים להצטיין ברמה הארגונית.
יעקב מרגי: לנו - - -
<אריאל לוי: אין, אין מגע יד.
יעקב מרגי: אנחנו צריכים לוודא, כפי שבבגרות חשבנו שזה תכלית הכל ואז התברר לנו שאנחנו מודדים את זה מתוך מי שמוגש ויש מי שלא מוגשים בכוונה כדי לא לפגוע ב - - -
<קריאה: מה אחוז ההשתתפות?
<מיכל טביביאן מזרחי: מינימום 85% בכל בית ספר, חייב.
<אריאל לוי: מינימום 85%.
<אריאל לוי: אני לא מכניס לך נתון אם 85% מהתלמידים שלך לא השתתפו בדבר הזה.
<אריאל לוי: אין בית ספר שלא רוצה שהתוצאות שלו תכף יתפרסמו, כי ברגע שהכל יתפרסם גם לציבור, אף בית ספר לא ירצה שיהיו לו מדדים ריקים, אוקי?
<אריאל לוי: הקבוצה השניה היא קבוצת ההתמדה והנשירה.
<אריאל לוי: חשוב לי רגע להסביר את האבחנה בין התמדה לנשירה, זה קריטי.
<אריאל לוי: הנשירה זה קבוצת תלמידים שהם חסרי סמלי מוסד.
<אריאל לוי: זה אותה קבוצה שאנחנו עסוקים יומם וליל בלמנוע את נשירתה, מצד אחד, אבל once הם נשרו, זה איך לאתר אותם ולתת להם שירות.
<אריאל לוי: מדד הנשירה הוא מדד של אותה קבוצה ילדים, שיום אחד נכנסו למערכת החינוך ובתקופת הדגימה, אנחנו עושים את זה פעמיים בשנה, זה קצת מסובך, אני לא אסביר כרגע את כל האופן של הדוגמים, אין לו סמל מוסד בתעודות זהות.
<אריאל לוי: ויש לא מעט אוכלוסיות כאלה.
<אריאל לוי: יחד עם זאת אנחנו ביחס לעולם - - -
מאיר כהן: אין לו סמל, סליחה, אין לו סמל מוסד?
מאיר כהן: תחזור שוב על ה - - -
<אריאל לוי: אין לו סמל מוסד.
<אריאל לוי: הוא נכנס בראשון לספטמבר ו-?
<אריאל לוי: ואם בראשון לספטמבר שלאחר מכן, הוא במערכות ללא סמל מוסד - מבחינתנו זה נשר.
<אריאל לוי: עכשיו, צריך להצליב עם משרד הפנים, נסיעה לשליחויות, יציאה מהארץ וכו'.
מאיר כהן: מה בודק נשירה סמויה?
<אריאל לוי: אין פה נשירה סמויה, אני לא בודק נשירה סמויה.
<אריאל לוי: כי אין לי כרגע את היכולת לבדוק נשירה סמויה, אין לי מדד מספיק חזק לזה.
יעקב מרגי: תגיד לי, פה - - -
מאיר כהן: רציני?
מנואל טרכטנברג: משרד החינוך רציני?
<אריאל לוי: מה זאת אומרת?
יעקב מרגי: נשירה סמויה?
יעקב מרגי: היא סמויה, כלשונה.
יעקב מרגי: יש לו סמל מוסד - - -
מאיר כהן: מה זה אי אפשר למדוד אותה?
יעקב מרגי: איך תמדוד אותה?
מאיר כהן: קח בית ספר אחד, תבקש שכל חודש יתנו לך את כל הנוכחות של התלמידים, קח את סמל המוסד, תבדוק את התלמידים.
מאיר כהן: ניהלתי בית ספר כל כך הרבה שנים, כשרצינו למדוד את זה, אתה יודע שאחד מהחוליים הרעים של משרד החינוך היום ולא משנה במה הוא מתהדר, זה הנשירה הסמויה.
מאיר כהן: אתם פעם בדקתם בתי ספר שמתוקצבים על ידכם, אדוני היושב ראש, בתי ספר עממיים, כמה רשומים וכמה מגיעים?
מאיר כהן: עכשיו, אחת, זו עבודה בעיניים על המשרד.
מאיר כהן: שתיים, זה לפעמים גובל בפלילים.
מאיר כהן: כשאני הייתי מגיע לבתי ספר והיו אומרים לי שבבתי הספר רשומים 120 תלמידים ובמשך שבועיים כל יום הגעתי והנוכחות הייתה 45 תלמידים, את זה אתם צריכים לבדוק.
<אריאל לוי: אני קודם כל - - -
מאיר כהן: אתם חייבים.
מאיר כהן: אני מציע לכם את זה, אני לא אומר את זה חלילה כדברי ביקורת בכדי לכעוס עליכם.
מאיר כהן: היות ואני בא מהשטח, משרד החינוך לא רוצה לגעת בתפוח האדמה הלוהט, כי הוא לא רוצה להתעמת עם, לא עם עמל, ולא עם אלה, ולא עם כל - - -
יעקב מרגי: גם לא עם התלמידים.
מאיר כהן: גם לא עם ההורים.
יעקב מרגי: אני רוצה להשלים לשאלה של ידידי מאיר.
יעקב מרגי: הוא בפרקטיקה מכיר את זה.
יעקב מרגי: הוא דיבר על הפן של התמדה בבית הספר, לא מגיעים באופן - - ויש לי נקודת זכות, לא שאני משלים איתה, מרגע שתפיסת העולם שלנו השתנתה ואנחנו לא מרחיקים מהר ילד מבית הספר, אבל יש לנו למדוד בצורה אחרת גם כן.
יעקב מרגי: אם ילד הופיע בבית הספר, הגיע למסגרת, אבל הוא במצב סטטי מתחילת השנה עד סוף השנה, זה גם מבחינתי - - -
<אריאל לוי: אז רגע, אני רוצה לתקן משהו.
<אריאל לוי: כשאני אמרתי שאין לי כלי כרגע למדוד ברמה הארצית, בית ספרית, רשותית, גורף, מהימן, אבל יש כלים שממש בודקים.
<אריאל לוי: נכון, חבר הכנסת כהן צודק, אחת האינדיקציות לנשירה מסתמנת זה אי נוכחות בבית הספר.
<אריאל לוי: יש שבעה מימדים בכלי שפיתחנו עם הג'וינט ועם התכנית הלאומית 360 שנקרא תמ"י.
<אריאל לוי: בעצם, מחנכים ומורים מסמנים התנהגויות סיכוניות של הילד, כולל נוכחות, כולל הכנת שיעורי בית, כולל קשר עם המשפחה וכן הלאה.
<אריאל לוי: אנחנו יודעים לזהות מגיל יחסית צעיר את האפשרות של הנשירה, אבל כרגע אין לי כלי ארצי.
<אריאל לוי: אין לי יכולת להגיד, ברמה הארצית אני יכול לבדוק את זה.
<אריאל לוי: אנחנו מסמנים את זה לעצמנו, בעקבות ההערה שלך, לחשוב על פיתוח של דבר כזה ברמה הארצית.
<אריאל לוי: אני מפעיל למשל בכל עפולה את הכלי הזה ככלי חובה - - -
מאיר כהן: המדינה תחסוך הרבה מאוד כסף, אבל זה לא הכוונה.
מאיר כהן: הכוונה היא שהם כן יגיעו לבית הספר.
<אריאל לוי: כן, זה לא רק הפן הכלכלי.
מאיר כהן: ברור לי, ברור לי.
<אריאל לוי: הערתך הכלכלית ברורה לי מאוד.
מאיר כהן: תאמינו לי, מנהלי בתי הספר קוראים לילדים האלה ילדי הזהב.
מאיר כהן: זה ילדים שמגיעים, אתה מקבל עליהם כסף והם נוכחים נפקדים.
<אריאל לוי: אני מזמין אותך, אני חושב, אולי נצא יחד לסיור, למקומות האלה, ביחד, ונראה רגע מה התופעה.
<אריאל לוי: אני בהחלט חושב ששווה לתת על זה את הדעת בתיכון.
מאיר כהן: בפריפריה וב - - - היא מדהימה, תאמין לי.
<אריאל לוי: אוקי.
<אריאל לוי: אני רוצה להמשיך להתמדה.
מנואל טרכטנברג: רק לסבר את האוזן, הנשירה הגלויה, בוא נקרא לה כך, מה האחוזים?
<אריאל לוי: תכף נציג את כל הנתונים ברמה הארצית, אחד אחד, שתראו אותם.
<אריאל לוי: בסדר?
<אריאל לוי: התמדה.
<אריאל לוי: חבר הכנסת מרגי.
<אריאל לוי: התמדה, זו נקודה קצת אחרת.
<אריאל לוי: אחד הדברים שהיה לנו מעניין לשמוע מהציבור, זה שלא מספיק להתעסק במי שנשר, בואו נראה כמה מעברים יש לתלמיד במהלך השנים האלה.
<אריאל לוי: אגב, לפעמים המעברים הם מסיבות טובות, אוקי?
<אריאל לוי: ולפעמים זה מסיבות לא טובות.
<אריאל לוי: בעצם מה המסר היה לבית הספר?
<אריאל לוי: שאתה תפקידך להכיל את כולם.
<אריאל לוי: תנסה שגם אם אתה המנהל, אני נותן דוגמאות מהעולם שלי, אני ניהלתי פה בית ספר בירושלים, גם אם ילד עזב לליד"ה, מבחינתך, סוג של כשלון.
<אריאל לוי: לא כי זה לא טוב לילד, כי תפקידי לעשות מקסימום הכלה, מתן אפשרויות ומיצוי אפשרויות בתוך בית הספר המקיף.
<אריאל לוי: ולכן ההתמדה בעצם זה מדד שמדבר על התנועה של תלמידים.