GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גלית והבה שאשא: חבר הכנסת, אני לא יודעת מדוע אתה חשבת שאני מתגוננת, אני פשוט מציגה את העובדות.
<גלית והבה שאשא: זה בדם ליבי משום שאנחנו, אני בכל אופן, הצטרפתי לעגלה הזו בשנה האחרונה, אני גם בת פריפריה ואני יכולה להגיד לך ולהסתכל לך בעיניים שאנחנו עושים ככל שביכולתנו ואף למעלה מכך על מנת להזרים כספים לפריפריה.
<גלית והבה שאשא: ברור שצריך לעשות עוד, ולכן בתכנית העבודה שלנו - - -
מאיר כהן: אני מעולם לא הייתי צריך שתסתכלי לי בעיניים.
<פיני קבלו: כמה, כמה בתי קולנוע יש?
<פיני קבלו: בבקשה.
<פיני קבלו: בוא נתחיל בדבר הפשוט, כמה בתי קולנוע יש בפריפריה?
יעקב מרגי: פיני, אני אתן לך, פיני, אני מבקש לא להפריע.
<פיני קבלו: לא, נתחיל ב - - -
יעקב מרגי: רגע, פיני, אתה רוצה לדבר?
יעקב מרגי: אני אתן לך, אל תפריע.
יעקב מרגי: תמשיכי את הסקירה, בבקשה.
<גלית והבה שאשא: הדיון הוא לא על בתי הקולנוע, ברשותך.
יעקב מרגי: מוזיאונים בפריפריה, בבקשה.
<גלית והבה שאשא: מוזיאונים בפריפריה.
<גלית והבה שאשא: אני אומרת באופן חד משמעי, אנחנו עושים צעדים מאד גדולים לקראת הפריפריה, אין ספק שבתכנית העבודה שלנו ל-2017 , ואני אומרת את תכנית העבודה שלנו ל-2017 , יהיו תיקוני רגב דור ב', אנחנו הכרזנו על זה, השרה אמרה את זה, ברור שאנחנו חייבים - - -
יוסף ג'בארין: אולי נקרא להם בשם?
יעקב מרגי: רגע, יוסף, אני אתן לך.
יוסף ג'בארין: לא, אבל מה זה תיקוני רגב?
יוסף ג'בארין: אבל בכל זאת, זה לא כל כך - - -
יוסף ג'בארין: מה זה תיקוני רגב?
יעקב מרגי: תיקוני רגב, השרה רגב.
יעקב מרגי: מה, מותר לומר ועדת זה ועדת זה?
יעקב מרגי: השרה רגב.
יוסף ג'בארין: זה לא ועדה, זה שרה.
<גלית והבה שאשא: לא דיברתי בשמה של השרה כשאמרתי - - -
יוסף ג'בארין: תיקוני המשרד.
מאיר כהן: היא בסדר גמור והיא עושה עבודה טובה.
מאיר כהן: אגב גם אצלכם, גם במגזר הערבי.
יוסף ג'בארין: אני ממתין לשמוע.
יוסף ג'בארין: אתה רואה איך אני סבלני?
יעקב מרגי: רק שאלה ואני אעביר להמשך הסקירה.
יעקב מרגי: האם במסגרת תכנית העבודה ומועצת המוזיאונים יש בכוונת
יעקב מרגי: כם לשנות הגדרות גם כן?
<גלית והבה שאשא: הנושא הזה צריך להיבחן אנחנו לא רוצים, אנחנו רוצים לתת מענים לסוגות השונות של העשייה באמנות הפלסטית במדינת ישראל.
יוסף ג'בארין: רגע, רגע.
יוסף ג'בארין: לא שמעתי מילה אחת על מה ששאלתי.
יעקב מרגי: מה שאלת?
יוסף ג'בארין: והיא גם הבטיחה תשובה.
יעקב מרגי: רגע, את רוצה לענות על השאלות?
<שלומית נמליך: על המגזר הערבי?
יעקב מרגי: אז תציגי את עצמך בבקשה.
<שלומית נמליך: אני שלומית, אני יועצת במחלקה למוזיאונים במשרד התרבות ומלווה כבר כמה שנים את הגלריה באום אל פחם, שהיא גלריה נתמכת מתקנת התרבות הערבית, היא שואפת להיות מוזיאון ואנחנו בהחלט מלווים את התהליך הזה ואני מקווה שבסופו של דבר הוא יקבל הכרה.
<שלומית נמליך: אבל יש לנו הרבה מאד תנאי סף שצריכים לעמוד בהם, וכמו שאמרה ענת, טוב שצריכים לעמוד בהם, כי באמת אחרת היו לנו 200 מוזיאונים ואין הצדקה במדינה כה קטנה שיהיו 200 מוזיאונים.
<שלומית נמליך: אני מקווה שנגיע אל הסוף הזה.
יוסף ג'בארין: משהו יותר מפורש?
יוסף ג'בארין: כל זה אני יודע.
יוסף ג'בארין: יש תנאי למשל שהם לא עומדים בו?
<שלומית נמליך: אני לא ביקרתי שם לאחרונה אחרי השיפוץ, אני יודעת שהם עכשיו בשיפוץ נרחב מאוד של התשתית של הגלריה, ואנחנו נבוא ונבדוק את זה.
יעקב מרגי: אתם בתהליך מולם, הבנתי, כדי שבסוף זה יהפוך למוזיאון מוכר?
<שלומית נמליך: בהחלט.
יוסף ג'בארין: זה תהליך מבטיח?
יוסף ג'בארין: זה תהליך שכנראה הולך ל - - -
<שלומית נמליך: זה הולך לקראת זה, כולנו שואפים שזה מה שיקרה.
מאיר כהן: יש הכרה בקבוצות תיאטרון במגזר הערבי, שלא הייתה הרבה שנים.
יוסף ג'בארין: אבל זו תקנה אחרת.
מאיר כהן: לא משנה.
מאיר כהן: .
<ברקת ענבר כהן: שמי ברקת ענבר כהן, אני מנהלת מוזיאון העמק, שהוא מוזיאון מוכר, פריפריאלי.
יעקב מרגי: הרכבת מגיעה אליו?
<ברקת ענבר כהן: מתקרבת.
יעקב מרגי: שומעים את הקטר.
<ברקת ענבר כהן: אתמול הגעתי בלילה ברכבת כדי להספיק להגיע לישיבה בירושלים.
<ברקת ענבר כהן: כן, זה מוזיאון מוכר ופריפריאלי.
<ברקת ענבר כהן: אני חייבת להגיד לכם שקודם כל דיברו פה - - -
מאיר כהן: איפה הוא נמצא?
<ברקת ענבר כהן: הוא נמצא בקיבוץ יפעת, בעמק יזרעאל.
<ברקת ענבר כהן: אני חייבת להגיד שקודם כל אין רע בלי טוב.
<ברקת ענבר כהן: דיברו כאן על תמיכות במוזיאונים מוכרים, זה נכון, אבל יש גם עניין מאד גדול שהסטנדרטים שמוזיאון מוכר צריך לעמוד בהם הם כל כך גבוהים והעלויות של הסטנדרטים האלה הן כל כך גבוהו,ת שיש הרבה מוזיאונים ששוקלים, וכשהם רואים את רשימת הסטנדרטים שנדרשים מאיתנו פתאום הם מסתובבים ומתחרטים, הם אומרים 'אוקיי, בלי הכסף אבל גם בלי הדרישות'.
<ברקת ענבר כהן: אין רע בלי טוב.
<ברקת ענבר כהן: זה דבר ראשון.
<ברקת ענבר כהן: דבר שני אני חייבת לענות לך, חבר הכנסת, שאם נעשה רק מה שהילדים שלנו רוצים, ויש לי ילדים תודה לאל, הם יישבו כל היום, 8 שעות ביום, ובמקום ללמוד הם ישחקו בסמארטפונים.
<ברקת ענבר כהן: אנחנו לא עושים רק מה שהילדים רוצים.
טלי פלוסקוב: זה בדיוק מה שהוא אמר.
<ברקת ענבר כהן: כשאנחנו מדברים על חינוך למוזיאונים, אנחנו לוקחים אותם למוזיאונים, והמוזיאונים היום במדינת ישראל, מכל הסוגים, גם - - -
מאיר כהן: אני אמרתי שאנחנו לא עושים מספיק בכדי להוציא אותם לשם בכלל.
<ברקת ענבר כהן: אבל גם אמרת שהם לא רוצים ללכת.
יעקב מרגי: בסדר, הוא הביא עובדה, זו עובדה, הוא יעדיף סמארטפון, כמו שאת אמרת.
<ברקת ענבר כהן: נכון, ולכן חובתנו, כמוזיאון, כשאנחנו מציעים פעילות חינוכית, לעשות אותה חווייתית, מעניינת, מאתגרת, כדי שהילד שיוצא מהמוזיאון, וזה לא משנה אם זה מוזיאון לארכיאולוגיה, לאמנות, להיסטוריה או לכל תחום אחר, יגיד "וואו, היה מה זה כיף במוזיאון".
<ברקת ענבר כהן: ואני רוצה להאמין שרוב הילדים שיוצאים מהמוזיאון שלי, זאת האמירה שלהם.
<ברקת ענבר כהן: זאת אומרת זו אחריותנו החינוכית, ליצור מהמוזיאון מקום שלא נותן רק ערכים, כמו שאמר הבחור הצעיר והחכם הזה, אלא גם איזושהי חוויה שתגרום להם לרצות להגיע שוב למוזיאונים.
<ברקת ענבר כהן: אז זאת נקודה נוספת.
<ברקת ענבר כהן: לגבי סל תרבות, סל תרבות מוזיאלי מתייחס רק למוזיאונים לאמנות, לא מתייחס בכלל לכל שאר סוגי המוזיאונים במדינת ישראל.
<ברקת ענבר כהן: את זה אני אומרת לכם כי אני מנהלת מוזיאון היסטורי והיה מאד קשה, אפילו עם תערוכות אמנות שהכנסנו לתוך המוזיאון, היה קשה מאד למשוך תלמידים, וגם אלה שמשכנו היינו צריכים לשלם להם והם לא שילמו.
יעקב מרגי: יש מניעה להרחיב את הרפרטואר שלכם?
<רן שפירא: אנחנו פועלים בתחום האמנות.
<רן שפירא: אם יש בתוך ה - - -
יעקב מרגי: אתה מוגבל על פי המנדט שקיבלת רק באמנות?
<ברקת ענבר כהן: בוודאי.
<רן שפירא: כן.
<רן שפירא: אני בתחום האמנות.
<ברקת ענבר כהן: הילד שלי בן החמש, נוסע ארבע פעמים בשנה לגלריות ומוזיאונים לאמנות בפריפריה, אבל הוא לא מגיע פעם אחת למוזיאון היסטורי, כי אנחנו לא בסל תרבות של גני הילדים ולא בסל תרבות של בתי הספר.
יעקב מרגי: זה מתחבר עם אתרי מורשת.
יעקב מרגי: ותודה רבה לך שבאת מהעמק.
<ברקת ענבר כהן: תודה.
<ברקת ענבר כהן: אני רוצה להבהיר עוד שתי נקודות אם אפשר.
<ברקת ענבר כהן: אל"ף, לא כל המועצות האזוריות והעיריות שנמצאות בפריפריה יושבות על הלמ"ס הנמוך ולכן מוזיאון עני שיושב במקום עם למ"ס גבוה, נפגע באופן אוטומטי, ואני יכולה להגיד ש - - -
יעקב מרגי: כי יוצאים מתוך הנחה שראש המועצה האזורית יתמוך בתרבות ואמנות.
<ברקת ענבר כהן: הוא תומך, עד גבול מאוד מאוד מסוים מבחינתו.
<ברקת ענבר כהן: אני לא מוזיאון בודד בסיפור הזה.
<קריאה: סמלית, סמלית תומך.
<קריאה: אני יכולה להגיד שגם - - -
יעקב מרגי: את לא יכולה לדבר מהיציע, אלא אם כן תשבי בשולחן ותבקשי רשות דיבור.
מאיר כהן: זה מעניין מה שאת אומרת עכשיו.
<ברקת ענבר כהן: זה לא רק זה.
<ברקת ענבר כהן: אני למשל נמצאת ממש מרחק הליכה מהעיר מגדל העמק, שהיא בלמ"ס מאוד נמוך, ואז התלמידים שלה, גם אם הם רוצים להגיע אליי למוזיאון, מתקשים מאוד כי למנהלים שלהם יש ירידה בתקציבי הטיולים בבתי הספר, יש ירידה בגבייה מההורים לטיולים בבתי הספר, ואז לבתי הספר, גם עם הנחות מפליגות מטעם המועצות האזוריות, המועצות המקומיות והעיריות, הם לא יכולים להגיע למוזיאונים.
<ברקת ענבר כהן: העלות של להגיע לביקור במוזיאון פריפריאלי היא כמובן כמעט פי שלושה מלהגיע למוזיאון שנמצא במרכז הארץ.
יעקב מרגי: חגית מאיר, משרד החינוך.
יעקב מרגי: אין ספק, אם אנחנו רוצים שילדי ישראל יבקרו במוזיאונים, הן של אמנות והן של היסטוריה והן מורשת ועל סוגיהם, אין ספק שלמשרד החינוך יש פה תפקיד חשוב ואני חושב שהטיולים יכולים להיות בשילוב של גם וגם וגם וגם, כשזה "רק" זה לא הכי טוב, כשאני מדבר לכל צד.
יעקב מרגי: אני בילדותי, בחינוך הממלכתי, ביקרתי במוזיאונים.
יעקב מרגי: כן, כי לקחו.
יעקב מרגי: לא יודע מה היום, אני לא יכול לומר לך.
יעקב מרגי: השאלה כמה ואיך ונשמע ממך.
<חגית מאיר: אני מודה ליושב ראש על זכות הדיבור ובהמשך לדברי חברתי ברקת, שהמוזיאון שהיא מנהלת הוא מהמוזיאונים שפעולות החינוך בו נתמכות על ידי משרד החינוך במסגרת פעולות חינוך במוזיאונים.
<חגית מאיר: הסיפור הוא כזה, לאור הפעולה המבורכת של סל תרבות לאורך השנים בתמיכה בפעילות תלמידים במוזיאונים לאמנות, שסל תרבות עושה עבודת קודש בנושא הזה, לאורך השנים התעורר במשרד החינוך צורך גם לתמוך בפעולות חינוך שמתבצעות במוזיאונים אחרים שאינם של תרבות ואמנות.
<חגית מאיר: כמה נתונים אני יכולה לומר, מנתונים שיש לי פה, מספר התלמידים שמבקר בשנה ומקבל הדרכה במסגרת פעולות חינוך במוזיאונים נע בין 400,000 ל-420,000 תלמידים בשנה.
<חגית מאיר: ברור שהיינו שמחים שיהיו יותר, יש לנו 2.2 מיליון תלמידים במערכת, ברור גם שילדים צעירים מאד לא כל כך מסיעים, אבל נשמח לעלייה.
יעקב מרגי: חגית, שאלה.
יעקב מרגי: פעילות משרד החינוך מוגבלת רק למוזיאונים מוכרים?
<חגית מאיר: מוכרים, אנחנו תומכים בפעילות שמתקיימת במוזיאונים מוכרים בלבד.
<חגית מאיר: שוב, לצערי למוזיאונים בפריפריה - - - אנחנו לא מבחינים בין ילד מהפריפריה, שעשה פעולת חינוך במוזיאון במרכז הארץ במסגרת הטיול השנתי שלו, או לילד ממרכז הארץ שיצא למוזיאון פריפריאלי במסגרת טיול בצפון.
יעקב מרגי: אין לכם העדפה.
<חגית מאיר: אין לנו אפשרות לאבחנה כי הראייה שלנו היא של התלמיד.
<חגית מאיר: וגם יש עוד דבר, כפי שכבוד היו"ר יודע - - -
יוסף ג'בארין: אבל בכל זאת אומרת במוזיאונים קרובים.
<קריאה: מה זה הראייה של התלמיד?
<קריאה: תסבירי מה פה הראייה של התלמיד.
יעקב מרגי: מנהל בית הספר הוא סוברני לקבוע.
<חגית מאיר: אני לא תומכת במוזיאון.
<חגית מאיר: אני תומכת בכך שתלמיד יוכל לקבל פעילות מודרכת במוזיאון במחיר נמוך יותר ממה שהיה קורה אם המוזיאון לא היה מקבל איזשהו סבסוד על הפעילות הזאת.
<חגית מאיר: אני לא מסתכלת על קיומו של המוזיאון, זה עניינו של משרד התרבות.
<חגית מאיר: אבל, כפי שיודע יושב הראש יותר טוב מכולם, וחברי הועדה הזאת ודאי יודעים, היציאה לפעילות חינוכית מחוץ לתחומי בית הספר עולה כסף.
<חגית מאיר: והזכירו כאן אנשים את ההסעות, הזכירו את הטיולים, הדברים האלה מתבצעים מתשלומי הורים.
<חגית מאיר: ותשלומי הורים הם מוגבלים וטוב - - -
יעקב מרגי: ולא דיברנו על נטיותיו של מנהל בית הספר לבחור את המסלול האידיאולוגי ומצ'פרי העמותות שלהם והקרובים לליבם.
<חגית מאיר: וטוב שהם מוגבלים.
<חגית מאיר: לא, אבל בעיקרון זהו משאב מוגבל ולכן צוות בית הספר עושה הרבה משיקולי עלות תועלת.
<חגית מאיר: כשהוא בא לבקש פעילות חינוכית במוזיאון, צוות בית הספר עושה שיקולי עלות תועלת.
<חגית מאיר: האם נניח בית הספר הזה מדגיש - - -
מאיר כהן: כלומר עכשיו הם אשמים שאין מספיק תרבות בארץ.
<חגית מאיר: לא, הוא לא יכול לצאת ככל שהוא רוצה.
מאיר כהן: גברתי, את לא מוסיפה לנו לשיח במשפט הזה, זה ברור.
מאיר כהן: אנחנו מדברים על כך שצריך לקבל, ובזה פתחנו, החלטה של או חקיקה או החלטה דרמטית, על ידי הממשלה, שמשנים את עוגת התרבות במדינת ישראל כי אז זה מקרין על הכול - - -
<חגית מאיר: אנחנו נשמח להגדלת תקציב התמיכה ככל האפשר - - -
מאיר כהן: בוודאי שמה שאת אומרת נכון.
מאיר כהן: כשאני החלטתי על טיול, אז ככל שרציתי לקחת את ילדיי למוזיאון תל אביב אז זה היה כרוך ב-150 שקלים רק הסעות, ובאמת עשינו את השיקול הזה, את צודקת, אבל אם משרד החינוך, כחלק מהמערכת החינוכית שלו, היה אומר שתלמיד כן צריך, ואני אסבסד לא רק את הכניסה, אלא אני אסבסד גם את ההסעה, כמו שידעו לעשות כשרצו להביא את ילדי ישראל לירושלים, ואז החליטו שמביאים אוטובוס חינם.
<חגית מאיר: וצודק חבר הכנסת, פה זו שאלה של תקצוב.
מאיר כהן: של עדיפות.
<חגית מאיר: של עדיפות ושל תקצוב גם.
מאיר כהן: במדינה הזאת יש הרבה כסף, שתדעי.
<חגית מאיר: אבל, אני רוצה להגיד, הזכירו כאן מוזיאונים בפריפריה, יש בעיות שהן קשיים ייחודיים למוזיאונים בפריפריה בכל הנוגע למתן פעולות חינוך לתלמידים.
<חגית מאיר: קודם כל רוב המוזיאונים בפריפריה הם מוזיאונים קטנים, היות שפעולת חינוך לתלמידים צריכה להתבצע בתוך המוזיאון ולהסתמך על האוספים שלו - - -
טלי פלוסקוב: לא בערד, בכל אופן.
<חגית מאיר: הפעולות שאנחנו תומכים חייבות להתקיים בתוך המוזיאון ולהסתמך על האוספים, הרי שאם המוזיאון - - -
יעקב מרגי: חגית, היה דוח מבקר המדינה עם המלצות שלו.
יעקב מרגי: את מכירה אותו?
<חגית מאיר: אני מכירה את הדו"ח, והוא עוסק במוזיאונים עירוניים בבעלות עירונית.
<חגית מאיר: הוא עוסק במוזיאונים בבעלות עירונית שחמישה מהם, עכשיו רק ארבעה לצערי, נתמכים על ידינו במסגרת פעולות חינוך במוזיאונים - - -
יעקב מרגי: הם כבר נתמכים?
יעקב מרגי: מאז פרסום הדוח?
<חגית מאיר: לא, גם לפני פרסום הדוח הם נתמכו.
טלי פלוסקוב: ארבעה, ארבעה מוזיאונים.
<חגית מאיר: לצערי, למשל עיריית מזכרת בתיה, עשתה שטות גדולה.
<חגית מאיר: הרי התמיכה שלנו היא תמיכת המדינה במוסדות ציבור, היא החליטה שהמוזיאון זה גורם רווח, והעבירה את ניהול המוזיאון לחברה כלכלית שהיא חברה בע"מ.
<חגית מאיר: באותו רגע הוא איבד את זכותו לקבל תמיכות גם ממשרד התרבות וגם ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: הוועדה המשותפת למשרד התרבות ולמשרד החינוך, מועצת המוזיאונים, קיימת?
<חגית מאיר: לא הבעיה הזאת נוצרה כאשר הייתה איזושהי דרישה במשרד התרבות, בינתיים נהיו שם חילופי גברי, שמשום מה, או שהם ייקחו את תקנת פעילות חינוך במוזיאונים ממשרד החינוך, או שמשרד החינוך יתמוך מהתקנה הזאת גם בפעולות במוזיאון אמנות.
<חגית מאיר: אנחנו אמרנו פעולות במוזיאוני אמנות נתמכות באמצעות סל תרבות.
<חגית מאיר: אי לכך ביקשנו - - -
<קריאה: יעקב, מבחנים.
יעקב מרגי: דיברנו על אום אל פחם.
<קריאה: דיברתם, זהו?
<קריאה: על הערבים דיברתם?
יעקב מרגי: דיברנו.
יעקב מרגי: קיבלו ייצוג גם - - -
טלי פלוסקוב: היה פה מישהו שייצג.
<קריאה: אז השרה תומכת?
יעקב מרגי: אין לי זמן, אני כבר גולש לדיון הבא.
יעקב מרגי: חגית, לסכם.
<חגית מאיר: אז אנחנו בעד.
<חגית מאיר: הסיפור שם היה שמאותה תקנה התפתחו גם התרבות וגם כאן.
<חגית מאיר: לאור השינויים בסל תרבות, אני חושבת שדווקא משתפר מצבם של מוזיאוני האמנות, לאור השינויים שנעשו בסל תרבות, ומה שצריך אולי זה להגדיל את התמיכה במוזיאונים אחרים.
<חגית מאיר: אני יכולה לבשר לחברי הכנסת, רשום לנו פה במסמך של הממ"מ שהתקציב המקורי לתמיכה בשנת 2016 בפעולות חינוך מוזיאונים הוא 5.2 מיליון, לאור בקשות המוזיאונים הסכימה מנכ"לית המשרד להוסיף עכשיו, בסוף השנה, עוד 2.5 מיליון לתקנה, ואני סומכת עליכם, חברי הכנסת, שתצביעו לטובת זה בזמן הפניות שיש לנו, להעברות תקציביות בסוף.
יעקב מרגי: לא , אני מצטער.
מאיר כהן: במגזר החרדי קיים מוזיאון, אתם יודעים?
יעקב מרגי: בוא אני אספר לך, בבאר שבע הקמנו מוזיאון, אני מדבר איתך על שנות ה-90, מוזיאון ליהדות, ברחוב האבות בעיר העתיקה בבאר שבע, זו הייתה אטרקציה, אבל כמו גורלם של כל - - -
מאיר כהן: נסגר?
יעקב מרגי: בוודאי, צריך לתחזק את זה.
יעקב מרגי: הפריטים מיודאיקה הם יקרים מאד, התחזוקה של מקום כזה והמדריכים - - -
<חגית מאיר: יש מקומות, היכל שלמה - - -
מאיר כהן: איפה זה?
<יהודית גידלי: היכל שלמה בירושלים.
<אתי וייסבלאי: אני רוצה להתייחס לזה, בתכנית ה - - -
יעקב מרגי: לא, תודה, כי אנחנו לא נגמור להקיף את זה.
יעקב מרגי: טוב, אוקיי, חגית, תודה.
<חגית מאיר: יש לי עוד.
יעקב מרגי: רבותיי אני אקרא את הסיכום תוך כדי קריאה ואני אזמין אתכם, מי שרוצה לסייע לי לסכם.
יעקב מרגי: בדרך כלל אני כותב את זה תוך כדי, אבל - - - קודם כל הוועדה מודה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב על היוזמה ולחברי הכנסת שהשתתפו כאן בדיון, לאורך כל הדיון.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת על השינויים שמשרד התרבות מוביל לקראת 2017-18.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד האוצר ולמשרד התרבות לעשות הכול להגדיל את התקציב של משרד התרבות בכל מה שקשור לתרבות ואמנות ומוזיאונים בפרט.
יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון מעקב במהלך 2017 לראות שאכן כל הסוגיה הזאת של התקנות והשינויים שמשרד התרבות מוביל אכן מיושמים.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 11 ביולי 2016, ה' בתמוז תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – מערכת החינוך בחולון, שאנחנו נתייחס לכמה נקודות במערכת החינוך: כיתות א' במתחם המדיטק, סייעות בחינוך המיוחד, תברואת גני ילדים.
יעקב מרגי: לפני שאתן רשות דיבור לחבר הכנסת עודר פורר, שהוא מיוזמי הדיון, אומר לכם שקרוב לשנה שאני מקבל מכתבים בסוגיית מערכת החינוך בחולון.
יעקב מרגי: תשאלו, למה במשך שנה לא קיימת דיון, לא התייחסת ולא ענית?
יעקב מרגי: כי אנחנו כחברי כנסת, באנו מהמישור הפוליטי ויש לנו חיישנים.
יעקב מרגי: לעתים אני מייעץ לכל מיני אנשים שבאים לוועדות והם אקטיביסטיים כאלה, לפחות תעשו את זה בצורה צנועה.
יעקב מרגי: יש אישה לוחמת שהתכתבה ושלחה, אבל כשבדקנו, ראינו שהיא משתייכת לאיזו אופוזיציה כזו או אחרת.
יעקב מרגי: ברגע שהצטברו עוד פניות ועוד תלונות וכשהתחלתי לשאול האמנם עיר הילדים?
יעקב מרגי: יזמתי את הדיון.
יעקב מרגי: אני מקווה שנציגי העירייה נמצאים כאן, יכול להיות שבסוף תציגו את העמדה שזה לא הכצעקתה.
יעקב מרגי: אז אני אומר בתחילת הדיון, בצורה חד משמעית וברורה, את הבעיות הפוליטיות של עיריית חולון אני לא שם כאן על השולחן.
יעקב מרגי: אם אני ארגיש שזה הולך לשם, אני אנעל את הדיון.
יעקב מרגי: לנגד עיני עומדים רק ילדי ישראל, באשר הם.
יעקב מרגי: אני אכנס לסוגיות הללו אחת אחת, אבל בכבוד הראוי לכל דובר.
יעקב מרגי: אני מבקש גם אם מישהו חושב שנאמרו דברים לא נכונים ומקוממים, להתאפק ולהמתין לרשות דיבור.
יעקב מרגי: כפי שראיתם, יש אנשים שנרשמו, לא כל מי שהוזמן לדיון נרשם אוטומטית לדיבור, אלא מי שרוצה לדבר, נדרש לשים כאן פתק אצל מנהלת הוועדה.
יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת עודד פורר.
עודד פורר: אדוני, תודה.
עודד פורר: אני מתנצל, כי מיד אחרי שאסיים את דבריי, אני חייב לצאת להצביע בוועדת הכספים ואני אחזור.
עודד פורר: אני ביקשתי את הדיון הזה, בעקבות סיור שערכתי בחולון לאור אותן פניות תושבים.
עודד פורר: אני רוצה להתייחס לשני נושאים שעל סדר היום, האחד זה הכיתות במדיטק והשני זה נושא התברואה בגן הילדים.
עודד פורר: אני מקבל את עמדתך, אין פה עניין של ניגוח פוליטי בתוך המועצה בחולון ולצערי, גם לפני שפניתי לוועדה, פניתי במישרין לראש העיר, כדי לא להפוך את זה לאיזה שהוא עניין כזה.
עודד פורר: לצערי, התשובות שקיבלתי היו תשובות כלליות – אנחנו עושים, אנחנו נותנים, אנחנו בונים, אנחנו שולחים, אבל ללא כל התייחסות נקודתית לנקודות שהעליתי.
עודד פורר: אחת הנקודות שהעליתי היתה העובדה שיש הורים שנמנעים מלשלוח את ילדיהם לגני הילדים האלו.
עודד פורר: יש ילדה שיושבת בבית כבר מספר חודשים, כי האימא שלה לא מוכנה שהיא תמשיך ותקבל את אותן עקיצות ואותן בעיות שהיא סובלת מהן בגנים.
עודד פורר: הסתובבתי בגנים, ראיתי את המצב התברואתי של הגנים האלה.
עודד פורר: זה נכון, זה לא כל הגנים, אבל יש גנים שיש בהם חול שברור לחלוטין שהוא לא הוחלף, מתקני משחק שבורים ומסוכנים שאני אומר – אני מעדיף פחות כיכרות ופחות גינות, אבל שהאדמה תהיה חרושה ונקייה ושלא יהיה לכלוך ושלא יהיו מפגעים תברואתיים.
עודד פורר: על העניין הזה, לצערי, התשובות שקיבלתי מעיריית חולון היו בהחלט לא מספקות ואני שמח שיש כאן היום נציגים שלהם, אולי אתה תוכל לשמוע את התשובות כשאני אצא להצביע, אבל אני עוד אחזור לפה.
עודד פורר: גם אם זה בחלק קטן מהגנים, זה לא מקובל שיש מצב שאיננו מאפשר לילדים לשהות בו באופן שלא מסכן את הבריאות שלהם, כולל דו"חות של משרד הבריאות שאומרים – יש בעיה בגן.
עודד פורר: אי-אפשר להעלים ולהתעלם ולהגיד – זה פוליטי.
עודד פורר: זה לא עניין פוליטי.
עודד פורר: בהקשר הזה, אני אומר לעיריית חולון – זה בכלל לא כך.
עודד פורר: טפלו בבעיה הזו, זה לא כל-כך מורכב להחליף את החול בגני הילדים ואם חסר תקציב, אז צריך לעשות תעדוף תקציבי מה חשוב יותר ומה חשוב פחות, אבל זה עניין קריטי.
עודד פורר: הנושא השני הוא הנושא של הכיתות במדיטק.
עודד פורר: אינני יודע מאיפה נולד הפטנט הזה, של לקחת איזה שהוא מוזיאון ולהפוך אותו לבית ספר שהוא רק בית ספר לכיתות א', כשבכלל אינני מבין אם זה, ואתה בוודאי מכיר את המושג של סמל בית ספר וכו' וכו', האם יש לבית הספר הזה סמל?
עודד פורר: יש לו איזה שהוא סמל תקצוב של משרד החינוך?
עודד פורר: איך משרד החינוך בכלל מאשר שתלמידי כיתות א' בסופו של דבר ילמדו בבית ספר שהוא לא בית ספר?
עודד פורר: חלק מהחוויה של להתחיל בית ספר זה להיכנס לתוך המסגרת הזו, שהיא עם שש כיתות, שיש לך שכבות יותר בוגרות ויש שכבות יותר צעירות, שיש חצר, שיש מגרש ספורט.
עודד פורר: יש מתקנים שהם מתקנים של בית ספר ויש מתקנים שהם מתקנים של מוזיאון.
עודד פורר: אי אפשר להפוך איזה שהוא אולם במוזיאון, לחלוק אותו ולהגיד – זה מעכשיו כיתות א' ולא בית ספר צומח.
עודד פורר: אני חושב שאפשר היה וצריך היה למצוא פתרונות אחרים.
עודד פורר: מצאו כבר פתרונות כאלה גם במקומות שהשיפוצים בבתי ספר לא עמדו בקצב וגם במובן הזה, אני חושב שאנחנו לא יכולים להשלים עם מצב כזה וזה לא משנה אם זה בחולון או בעיר אחרת, שילדים לומדים בתנאים שאינם תאני בית ספר.
עודד פורר: שוב אני מתנצל, אני יוצא להצביע ואני אחזור לדיון.
יעקב מרגי: אנחנו נשרת את האינטרסים שלך, זה בסדר.
יעקב מרגי: אני רוצה לחלק את הדיון, מאחר ואמרנו שיש כאן שלוש נקודות, זה כיתות א' במתחם מדיטק, סייעות בחינוך המיוחד והנושא השלישי – התברואה בגני הילדים.
יעקב מרגי: אני אתחיל בנושא הסייעות בחינוך המיוחד, זה נושא שקרוב לליבי, הילדים המיוחדים האלה, אנחנו נחלק כאן את הדיון.
יעקב מרגי: אלון שגב מחולון, בבקשה, מה הבעיה?
<אלון שגב: נתחיל מזה שהילד שלי עולה לכיתה א'.
<אלון שגב: אני היום אמור להיות במילואים, אני דחיתי את זה ואלך בערב במקום ללכת עכשיו, רק בשביל הדיון הזה.
<אלון שגב: הילד שלי עולה לכיתה א', אובחן בגיל שלוש על הספקטרום האוטיסטי ואין לו בית ספר בחולון.
<אלון שגב: העיר הרביעית בגודלה בישראל, עם 200,000 תושבים, אני חושב שזה בושה שאין לנו בחולון בית ספר לילדים מיוחדים.
<אלון שגב: לא מדובר בבית ספר בסדר גודל כמו בית ספר רגיל, זה מה שנקרא "מיני בית ספר" וזו פשוט בושה שאין בית ספר לילדים מיוחדים בחולון.
יעקב מרגי: לאן הפנו אותך?
<אלון שגב: כרגע, לרמת גן.
יעקב מרגי: רמת גן?
<אלון שגב: כן.
<אלון שגב: יש לציין שבחינוך המיוחד, שלא כמו בית ספר רגיל, לומדים עד השעה ארבע.
<אלון שגב: מבחינת ההסעות בבוקר, יש צורך להגיע מהבית שלי לאזור הספארי ברמת גן.
<אלון שגב: אתמול בבוקר מדדתי עם המכונית שלי, הנסיעה ארכה בערך שעה או שעה ורבע ושלא יספרו לכם סיפורים אחרים.
<אלון שגב: אותו דבר בדרך חזרה, אולי בחזרה זה מעט פחות, אבל בשעות הבוקר זה לוקח שעה ורבע.
<אלון שגב: מדדתי את הפקקים, פשוט.
<אלון שגב: בקו אווירי, זה קרוב.
<אלון שגב: אני חושב שבאמת הגיע הזמן שיהיה בית ספר בחולון.
<אלון שגב: זה הכל.
יעקב מרגי: גב' צריקר, אלו"ט, בבקשה.
<אודליה צריקר: שלום.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את אלו"ט, לא רק בטיסות.
<אלון שגב: אבקש לציין עוד דבר אחד קטן, שהיחידים שעוזרים לנו זה אלו"ט.
<רויטל לן כהן: יותר...
<רויטל לן כהן: מכל החברות.
<רויטל לן כהן: ...
<אלון שגב: אף אחד לא עוזר, רק באלו"ט.
<אבנר עורקבי: שבי בשקט,
יעקב מרגי: אבנר עורקבי, אני קורא אותך לסדר.
<אבנר עורקבי: לא מתביישת, גובה מההורים כסף.
יעקב מרגי: אבנר, אני קורא אותך לסדר.
<רויטל לן כהן: אתה יודע שאתה מצולם וזו הוצאת דיבה?
<אבנר עורקבי: נכון, זה הוצאת דיבה.
<אבנר עורקבי: אני מוכן להוצאת דיבה.
<רויטל לן כהן: ספר גם לכולם איך חוקרים אתכם עכשיו במשטרה.
<אבנר עורקבי: הוצאת דיבה הזאת מונחת על השולחן של היושב ראש, כמה דרשת כסף מאימא, תתביישי לך.
<אבנר עורקבי: בושה וחרפה.
יעקב מרגי: אבנר עורקבי, אני אוציא אותך, זו פעם אחרונה שאני מזהיר אותך.
<אלון שגב: חבר'ה, הבנתי פה שזה דיון - - -
יעקב מרגי: אדוני, אתה דיברת.
יעקב מרגי: מרגע זה הסתיים תפקידך, תן לי לנהל את הדיון, בבקשה.
יעקב מרגי: אם אתה חושב שאתה עוזר לי, אתה לא עוזר לי.
<אלון שגב: רציתי רק להגיד משהו אחד.
יעקב מרגי: בשבילך ובשביל כל הנוכחים כאן, ההפרעה הבאה תסתיים בהוצאת המפריע.
יעקב מרגי: בבקשה, אלו"ט.
<אודליה צריקר: אני נשלחתי כנציגת אלו"ט בחולון בעצם לדבר על בעיה שהיא זהה כמעט.
<אודליה צריקר: הורים מסיימים ועדות השמה, והילדים נשלחים להם לחינוך בלוד, בפתח-תקווה, בהרצלייה.
יעקב מרגי: סליחה, עד היום לא היו ילדים מאובחנים על הספקטרום?
<אודליה צריקר: היו.
<אודליה צריקר: כ- 60 ילדים בשנה נשלחים מחוץ לחולון.
<אודליה צריקר: לא לבת-ים ולא לאזור, אלא רחוק יותר.
יעקב מרגי: כבר מכיתת גן?
<אודליה צריקר: כבר מכיתות הגן, בדרך-כלל בספקטרום האוטיסטי.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע מתמקדים בכך.
<אודליה צריקר: לאלו"ט ידוע על מספר ילדים העולים לכיתה א', שאין להם מקום בבתי-הספר במחוז כולו.
יעקב מרגי: גני ילדים יש להם?
<אודליה צריקר: כרגע, יש ילדים שעולים לכתה א' ואין להם מקום בכלל.
יעקב מרגי: מה היה איתם בגני הילדים?
<אודליה צריקר: הם היו בגני ילדים בחולון.
יעקב מרגי: בגנים רגילים?
<אודליה צריקר: לא, גני תקשורת.
<אודליה צריקר: היו בגני תקשורת.
יעקב מרגי: אני חייב "לחלוב" את המידע, אני מדבר עם נציגת אלו"ט.
<אודליה צריקר: הם היו בגני תקשורת בעיר וכרגע הם עולים לכיתה א'.
יעקב מרגי: אז יש גנים שפתיים בחולון?
<קריאה: גן אחד.
יעקב מרגי: תודה, גן אחד, תקשורת.
<אודליה צריקר: יש מספר גני תקשורת בחולון.
<אודליה צריקר: ברגע שהם עולים לכיתה א' - - -
יעקב מרגי: אין, הם מופנים החוצה.
<אודליה צריקר: בדיוק, מופנים החוצה.
: יש מספיק ילדים בשביל להקים בית ספר בחולון לבד?
<אודליה צריקר: 60 ילדים בחולון.
: באיזה שכבת גיל?
<אודליה צריקר: בכל מיני שכבות גיל, שבכל שנה מופנים מחוץ לעיר.
<אודליה צריקר: אלו הנתונים שלנו.
יעקב מרגי: יש עוד מישהו שרוצה להתייחס לגבי הילדים שאובחנו בספקטרום האוטיסטי?
<נעה צפליצקי: אני רוצה להגיד משהו לגבי הילדים, לאו דווקא - - -
יעקב מרגי: לא, אני שאלתי שאלה ספציפית לגבי ילדים שאובחנו, מישהו רוצה להוסיף בקטע הזה?
<דוריס גרוסמן: לא רק בני שלוש, אני רוצה לדבר על ילדים בין אפס לשלוש.
יעקב מרגי: כרגע אני ממוקד בסוגיה הזו.
<דוריס גרוסמן: זה לא אוטיסטים, אבל זה גם ילדים מיוחדים.
יעקב מרגי: את מפריעה לי אני אסביר לך, אולי הבנת הנשמע אני אסביר לך.
יעקב מרגי: הדיון מורכב משלוש נקודות.
יעקב מרגי: אני כרגע מבודד את הנקודה של הילדים שאובחנו כאוטיסטים, לתת להם את הטיפול המיטבי.
יעקב מרגי: את לא שם כרגע.
<דוריס גרוסמן: אני שם.
<דוריס גרומן: אני דוריס גרומן, אבל קצת קשה לי לדבר על זה, ביקשתי מדפנה שתדבר במקומי.
<דוריס גרומן: אימא לילד אוטיסט, משולב.
יעקב מרגי: ביקשת שהיא תדבר?
<דוריס גרומן: כן.
<דפנה אזרזר: אז אני דפנה אזרזר מנכ"ל עמותת אהב"ה, ארגון הנכים בישראל.
<דפנה אזרזר: אנחנו מקבלים במהלך כל השנה פניות מהורים מחולון לגבי כל מיני דברים שאני יכולה לקרוא להם בריוניים במערכת החינוך.
<דפנה אזרזר: לצערי, אני רוצה לתת כמה דוגמאות ממש קטנות.
יעקב מרגי: אני לא אוהב להעיר לך כל הזמן, מה זה, רבותיי, אתם באים לוועדת כנסת במדינת ישראל.
יעקב מרגי: באים, רוצים להשקיע.
יעקב מרגי: מה זה דברים בריוניים במערכת החינוך?
<דפנה אזרזר: אני אתן לך, תן לי שתי דקות.
יעקב מרגי: לא, גם צורת ההתבטאות.
<דפנה אזרזר: אני אגיד ואתה תגיד לי אם זה בריוני או לא, בסדר?