GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אשר כהן: מכיוון שאין צורך בכונניות, אין צורך בכונניות מיידית ולכן ביקשנו מבית החולים להפסיק את זה כבר עכשיו ו-7 באוגוסט זה זמן סביר נגיד בהינתן לנו הוראות להפסיק את זה.
<אשר כהן: היה עוד דבר שהטריד אותי, וזה שלפעמים אנשים לא ידעו מתי הם מסיימים ולפעמים נוצר מצב, נדמה לי שאור אמר לי את זה יותר מפעם אחת, נוצר מצב שאנשים לפעמים יכלו להיות גם 20 שעות רצופות בבית החולים.
<אשר כהן: זה מצב לא סביר ואנחנו מבינים שזה מצב לא סביר, כי זה בדיוק מצב שלא מאפשר עבודה.
<אשר כהן: אנשים גם צריכים-.
<אשר כהן: אני אחרי 20 שעות עבודה רצופות צריך שבוע להתאושש.
<אשר כהן: החברה האלה יותר צעירים, אז הם צריכים יום, אבל עדיין צריך להתאושש מהמצב הזה.
<אשר כהן: קבענו תחומים חד משמעיים לשעות, כדי למנוע מצב שלפי דעתי לא יהיה רצף של יותר מ-10 שעות בבית החולים, בשום מצב.
<אשר כהן: ועשינו את כל זה כדי שיהיה ברור שלסטודנטים יש גם שעות מוגדרות שאינן שעות של בית החולים, שבהן הם יכולים לעבוד ולהתחייב לעבודה ולעבוד במשמרות או בכל דבר שיהיה, כדי לאפשר את הפרנסה הזאת.
<אשר כהן: את כל הדברים האלה עשינו ועשינו גם דברים נוספים, מינוריים.
<אשר כהן: למשל הסתבר שהייתה איזו שהיא בעיה של מילואים.
<אשר כהן: פתרנו גם את הבעיה הזאת.
<אשר כהן: כל דבר שיכולנו לפתור במסגרת הזאת, כדי לאפשר לסטודנטים לעבור את השנה הקשה – אני מיד אגע בה – בצורה כזאת שלפחות הם יכולים לפרנס את עצמם במהלך השנה הזאת – עשינו כדי לייצר את המצב הזה.
<אשר כהן: מה נשאר?
<אשר כהן: ונשאר.
<אשר כהן: וזה הנושא של שבתות, חגים ולילות, שזה בעצם במידה מסוימת לב אי ההסכמה בינינו לבין - - -
יוסי יונה: זה העיקר.
יוסי יונה: לשם כך התכנסנו.
<אשר כהן: לא, אבל חשוב לציין, אני כאן מתאר תהליך שהתרחש.
<אשר כהן: כאן אנחנו כבר לא מדברים על יחסי עבודה, אלא אנחנו מדברים על שהות בזמנים שהם שבות, חגים ולילות.
<אשר כהן: עכשיו, למה אנחנו רוצים שסטודנטים יהיו בשבתות, חגית ולילות.
<אשר כהן: הסיבה היא מאד פשוטה ואני אתן סיבה ושתי דוגמאות נוספות כדי להבהיר את העניין הזה.
<אשר כהן: בדרך כלל בימים שלאנשים יש בעיות עם בעלי חיים, הם הולכים לווטרינר השכונתי ופותרים את הבעיה, אלא אם כן זה מקרה מיוחד.
<אשר כהן: שבתות, חגים ולילות, אלה הזמנים שבהם המקרים באמת מגיעים לבתי החולים ובאמת קורים הדברים שסטודנטים יכולים ללמוד מהם.
<אשר כהן: וזאת הסיבה העיקרית שהדבר הזה נדרש.
<אשר כהן: חשוב לציין שכל בתי הספר לווטרינריה המובילים בעולם - - -
יוסי יונה: אין מחלוקת על הנחיצות.
<אשר כהן: רק בתי הספר המובילים לווטרינריה בעולם, מחייבים שבתות, חגים ולילות גם כן.
<אשר כהן: אנחנו לא היחידים בעסק הזה.
<אשר כהן: בתי הספר לווטרינריה מובילים - - -
<אור יהלום: זה לא נכון.
<אור יהלום: סליחה.
<אשר כהן: גם בסנט לא יכולת לעצור בעצמך.
איציק שמולי: אור.
<אשר כהן: לצורך העניין, יש לי כאן את המומחים שלי, שיתנו את הדוגמאות של בתי הספר שבעקבותיהם אנחנו גם עושים את הדברים האלה.
<אשר כהן: יש גם דרישה לקרדיטציה, שחלק מהדרישה כוללת בית חולים שעובד שבעה ימים בשבוע, 24 שעות ביממה.
<אשר כהן: אלה הדרישות.
<אשר כהן: עכשיו, הבאתי לכאן את המומחים כדי שיבהירו בצורה יותר טובה ממני, כי אני לא - - -
אורן אסף חזן: רק ברשותך, שתדע שבביקור שלי בבית החולים, הדברים שאתה מספר ומסביר עכשיו לגבי העובדה שמקרים חריגים מגיעים רק בסופי שבוע או בחגים ולילות - - -
<אשר כהן: בעיקר.
<אשר כהן: לא אמרתי רק.
אורן אסף חזן: נאמר לי מפורשות על ידי יותר מרופא אחד, שהפעילות בבית החולים היא אחידה.
אורן אסף חזן: זאת אומרת שאין לדעת ספציפית ש-.
אורן אסף חזן: אתם יכולים להנהן בראש, זה מה שנאמר לי.
אורן אסף חזן: אתם רוצים שאני אגיד את השם של הרופאים?
אורן אסף חזן: אני גם אגיד את שמם.
אורן אסף חזן: שאין שום הבדל בפעילות של בית החולים.
אורן אסף חזן: מקרים דחופים יכולים לקרות באמצע שבוע או בסוף שבוע, והעיקר, כשמגיעים לבית החולים כי בית החולים נותן מענה יותר גדול ממה שווטרינר מקומי יכול לתת.
אורן אסף חזן: אז זה דברים שנאמרו.
איציק שמולי: בבקשה אדוני הרקטור.
<אשר כהן: ברשותכם, אני רק רוצה להבהיר את העניין הזה עד תומו.
<אשר כהן: אני אתן לאנשי המקצוע כאן - - -
יוסי יונה: אבל רק הערה, ברשותך, אדוני יושב הראש.
יוסי יונה: אני חושב שעיקר המחלוקת לא נסבה האם יש מקום לעשות את התורנויות הללו, אלא האם יש להציע גמול ולראות בה כעבודה ככל עבודה אחרת ו - - -
<אשר כהן: לדעתי זה לא עיקר המחלוקת.
יוסי יונה: ולפצות את הסטודנטים.
אורן אסף חזן: ברשותך, רק עוד מילה אחת, או שיש פה טעם לפגם, כי בעצם מי שנפגע מזה זה הסטודנטים הדתיים, שלא זוכים להיתקל באותם מקרים, לפי הגרסה שלך, כשמגיעים בלילות ובשבתות, מקרים חריגים, אז - - - אמרתי את זה בתחילת דברי, שאני מבין מפה שזה - - -
יוסי יונה: אז אם אתה מוכן להתייחס לסוגיה הזאת.
אורן אסף חזן: כן, יש פה – קוראים לזה פלונטר, נראה לי.
איציק שמולי: בבקשה, הרקטור.
<אשר כהן: מיד אני אתייחס ליחסי עבודה, כי אני חושב שאני לא מסכים איתך בעניין הזה ואני אסביר גם למה אני לא מסכים איתך בעניין הזה.
<אשר כהן: אני כאמור אתן לאנשי המקצוע כאן להגיד מה הייחודיות של שבתות, לילות וחגים.
<אשר כהן: אני רק רוצה להדגיש, זה לא ההמצאה של האוניברסיטה העברית, זה גם לא המצאה ישראלית.
<אשר כהן: זה קיים בבתי ספר מובילים לווטרינריה בעולם.
<אשר כהן: מבחינתנו, מה שבאמת חשוב וצריך לזכור את זה כל הזמן, זה שבתום ארבע שנים של וטרינריה, כל אחד מהאנשים האלה יוצא והופך להיות וטרינר מוסמך לכל דבר ועניין.
<אשר כהן: בניגוד לרפואה, שאחרי 6 שנות רפואה יש את הסטאז' ויש את ההתמחות ויש תהליכים שקורים מחוץ לאוניברסיטה, עד שבאמת מנהלים חיי רפואה.
<אשר כהן: במקרה של וטרינריה הסיפור נגמר בתום ארבע השנים, ואז האנשים האלה הם וטרינרים לכל דבר ועניין והאחריות שלנו היא לגרום להם להיות וטרינרים מועילים.
<אשר כהן: אני אשאיר כאמור לאנשים שלידי להגיד את הדברים האלה.
<אשר כהן: אני כן רוצה להתייחס ליחסי עבודה.
<אשר כהן: לא מדובר כאן ביחסי עבודה, כי בעצם בית החולים לא צריך - ואני רוצה להדגיש את זה, כי אתה גם אמרת את זה, חבר הכנסת חזן, אז אני רק רוצה להדגיש את העניין הזה.
<אשר כהן: בית החולים יכול לתפקד, עם העזרה הכספית הנוכחית של האוניברסיטה, לא מעבר לזה, עם אותה אזרחית כספית כפי שהיא קיימת היום, ללא סטודנטים.
<אשר כהן: כך הוא בנוי.
<אשר כהן: הסטודנטים נמצאים שם כדי ללמוד ולקבל חינוך קליני.
<אשר כהן: זאת המטרה שלשמה הם באים.
אורן אסף חזן: ואז אתה מחזיר אותנו לעניין האפליה.
בצלאל סמוטריץ': אורן, תן לו שנייה.
<אשר כהן: בנושא הדת, אני אשאיר להם.
<אשר כהן: אני פחות מתמצה בזה ואני אשאיר לראשי בתי הספר להבהיר את הדבר הזה.
<אשר כהן: אני רק שוב רוצה להדגיש את העניין הזה.
<אשר כהן: כאן מדובר לא בעבודה אלא בחינוך קליני, שמטרתו לייצר וטרינרים ברמה הגבוהה ביותר האפשרית.
איציק שמולי: בבקשה, מי ידבר מטעם בית הספר?
איציק שמולי: שם ותפקיד לפרוטוקול בבקשה.
<גד בנעט: גד בנעט, מנהל בית הספר לרפואה וטרינרית.
<גד בנעט: אני נכנסתי לתפקיד שלי באוקטובר שנה שעברה.
<גד בנעט: אני רוצה להדגיש שלא הייתה אלי שום פנייה של סטודנטים מרגע כניסתי לתפקיד ועד עצם היום הזה.
<גד בנעט: זאת אומרת הם לא ממש עשו מאמצים להגיע להידברות בשום שלב, אלא ישר קפצו הלאה.
<גד בנעט: אבל זה - - -
<שלומי אחיאב: אני פגשתי אותך, פרופסור בנעט.
<גד בנעט: אתה לא סטודנט לווטרינריה.
<שלומי אחיאב: מה זה משנה?
<שלומי אחיאב: אני מייצג אותם.
<גד בנעט: לא הייתה הידברות ישירה.
אורן אסף חזן: הוא יושב ראש אגודת הסטודנטים.
אורן אסף חזן: אני חושב שאם - - -
<נוי סיוון: שלחנו מייל, לא הגעת לפגישה.
<גד בנעט: לא, לא - - -
איציק שמולי: אדוני ראש בית הספר - - -
<גד בנעט: אבל בואו ניגע רגע בנושא של הדת.
<גד בנעט: א' יש לנו מעט מאד סטודנטים דתיים, משום מה כנראה המקצוע לא מאד פופולארי אצל דתיים, אבל סטודנט דתי בתורניות, וקודם כל לגבי ערבים אין שום בעיה.
<גד בנעט: לגבי תורניות בשבת – הסטודנט נמצא עד כניסת השבת והוא מגיע אחרי יציאת השבת, כך שהוא למעשה בהחלט יכול לחוות את המקרים הבעייתיים והמסובכים - שהרקטור של האוניברסיטה דיבר עליהם - עד כניסת השבת, שהיום, בימי הקיץ היא בשעה די מאוחרת ואותו דבר גם אחרי יציאת השבת.
<גד בנעט: כך שאין פה שום מצב שמפלים בין סטודנט דתי לשאינו דתי, והסיפור הזה איננו מדויק.
יוסי יונה: איך למה?
יוסי יונה: סטודנט חילוני לא רוצה להיות שישי ושבת בבית עם החברה שלו, אשתו והילדים שלו?
<אור יהלום: אני מאד רוצה להיות עם אשתי ועם הילד בערב שבת.
<אור יהלום: מאד רוצה.
<גד בנעט: חברה, וטרינריה זה מקצוע.
<גד בנעט: גם וטרינר רוצה להיות בבית ביום שישי בערב, אבל קוראים לו למקרי חירום שהוא צריך ללכת לבית החולים.
יוסי יונה: לא, אבל - - -
<גד בנעט: ולכן זה המקצוע ומי שמתקשה - - -
אורן אסף חזן: אתה סותר את עצמך בדברים שלך.
אורן אסף חזן: אתה שם לב מה אתה אומר?
<גד בנעט: ומי שמתקשה להבין שזאת אחריות, אז זה המקצוע.
<גד בנעט: זה אופי המקצוע.
אורן אסף חזן: אבל זה היה נכון להגיד מה שאתה אומר אם זה היה שווה לכולם.
<גד בנעט: אני מבקש שיתנו לי לגמור את דברי.
איציק שמולי: חברי הכנסת, בבקשה, תנו גם לאוניברסיטה לדבר.
<גד בנעט: מדובר על מסלול שלמעשה הוא 7 שנות לימוד, כאשר זה תואר ראשון קודם כל לא בווטרינריה ואחר כך עוד 4 שנים, מתוכן השנה האחרונה היא שנה קלינית.
<גד בנעט: חלקה הגדול מתבצע בבית החולים הווטרינרי, שחלקכם היו בו, ומתוך השנה הזאת למעשה כחצי שנה היא חצי שנה של סבבים, שבה יש יותר דרישות מבחינת הזמן.
<גד בנעט: אבל כמו שהרקטור אמר, יש קיצור די משמעותי לאור ההבנות שהגענו אליהן לאחרונה ולא ייווצר מצב שבו יהיה עומס מאד גדול.
<גד בנעט: אבל סטודנט מצטרף לצוות של מחלקה ומשתתף כמו כל חבר מחלקה אחר - - -
אורן אסף חזן: אפשר שאלה?
<גד בנעט: בפעילות.
<גד בנעט: ואם זה מחלקת הטיפול הנמרץ והחירום שלנו, שפתוחה 24 שעות, שבעה ימים בשבוע, אז הסטודנט מצטרף למחלקה הזאת ומצטרף למשמרת של המחלקה וכך חווים את העבודה.
<גד בנעט: כי וטרינריה זה לא מקצוע שלומדים על ידי רישום.
<גד בנעט: וטרינריה לומדים על ידי התנסות.
<גד בנעט: התנסות בהדרכה וכך לומדים וטרינריה בכל העולם ובמיוחד בעולם המערבי; והדגם שלנו מבוסס על בית הספר לרפואה בפנסילבניה, ששם בעצם זה דגם שקיים היום בכל ארצות הברית ואנחנו ביססנו את בית הספר על פי הדגם הצפון אמריקאי, של קודם 3 שנות לימודים ואז עוד 4 שנים.
אורן אסף חזן: כמה ההכשרה שלהם תיפגע - - -
<גד בנעט: וגם בארצות הברית מגיעים סטודנטים לטפל במקרים שהם אחראים עליהם ולמעשה הם לומדים לטפל במקרים על ידי כך שהם לוקחים אחריות על המקרים והם מגיעים גם בסוף השבוע לטפל בהם וזה תפקידו של הסטודנט וכך לומדים אחריות של טיפול וטרינרי, וכך רואים גם את המקרים היותר בעייתיים שמגיעים בערבים ובשבתות.
איציק שמולי: אדוני ראש בית הספר, אני רק רוצה למקד אותך.
איציק שמולי: אף אחד מחברי הכנסת לא מטיל ספק בנחיצותה של ההכשרה הקלינית, נקודה.
<גד בנעט: ואתם חושבים רק שצריך להגיע בשמונה בבוקר וללכת בארבע אחר הצהריים.
אורן אסף חזן: לא, זה גם לא מה שאמרנו.
<נוי סיוון: זה גם לא מה שאנחנו רוצים בכלל.
יוסי יונה: אדוני יושב הראש, ברשותך, יש לי שאלה.
אורן אסף חזן: אבל אם - - -
יוסי יונה: סליחה, אורן.
<גד בנעט: אם אפשר לסיים את דברי.
יוסי יונה: לא, לא, בנעט, בכל אופן יש לנו את האופציה לשאול שאלות במהלך הדיון.
יוסי יונה: בתחילת דבריך אתה אמרת שהסטודנטים לא פנו אליך ולא ביקשו להידבר וכו'.
יוסי יונה: אז נניח ועכשיו הם מבקשים, מה אתה מציע להם, למעט ההסבר שאתה מציג לנו?
יוסי יונה: איזה סוג של הידברות?
<גד בנעט: יש לנו הידברות דרך הרקטור, תהליך ארוך, שהתבצע - - -
יוסי יונה: אבל זו העמדה שאתה מגיש אותה כאן, שאין בה שום היענות לתביעה שלהם.
<גד בנעט: הרקטור ציין בדיוק את הנקודות.
<גד בנעט: עכשיו אני רוצה לומר משהו.
<גד בנעט: אין בית ספר וטרינרי בעולם שבו משלמים לסטודנטים עבור ההכשרה שלהם.
<גד בנעט: זה פשוט לא קיים.
אורן אסף חזן: אני יכול לשאול שאלה בבקשה?
<גד בנעט: אוקיי?
<גד בנעט: אין דבר כזה.
<גד בנעט: ולכן אם סטודנטים דורשים את זה, אז אני מצטער, זה לא על פי שום דגם בעולם - - -
אורן אסף חזן: אוקיי, אני יכול לשאול שאלה קטנה, רק כדי להבין ולחדד את דבריך?
אורן אסף חזן: אני רוצה לשאול שאלה.
אורן אסף חזן: הבנתי שאת הכוננויות אתם מבטלים עוד כשבועיים והשעות מצטמצמות.
אורן אסף חזן: במה תיפגע ההכשרה שלהם אם נבטל להם את השבתות והחגים?
<גד בנעט: בכך שהם לא יראו עשרות מקרים כמו הרעלות, כמו תאונות דרכים, כמו כאבי בטן, כשצריכים להחליט אם לעשות לו ניתוח קוליק או לא.
<גד בנעט: נדמה לי שאתה - - -
אורן אסף חזן: אז זאת אומרת שאנחנו חוזרים לאותה נקודה, שהסטודנטים הדתיים לא רואים את אותם מקרים וההכשרה שלהם היא לא מושלמת.
<גד בנעט: הם רואים עד השעה שש בערב, עם כניסת השבת שהיא בשבע והם מגיעים בצאת השבת - - -
אורן אסף חזן: אוקיי, אז מה ההבדל בין - - -
<גד בנעט: ואין שום הבדל מהבחינה הזאת.
אורן אסף חזן: אז הנה, אז פתרנו את הבעיה.
אורן אסף חזן: אם אין הבדל ואתה רואה שההכשרה של הסטודנטים הדתיים היא מושלמת ואתה יכול בפה מלא להגיד לי, אדון חזן, חבר הכנסת היקר, אם הסוסה שלך פצועה או הכלב שלך חולה, אין בעיה ללכת לווטרינר דתי שהוכשר אצלנו, מצאנו את הפתרון ומהיום אין שום סיבה למה הם לא ייקחו חלק בשבתות וחגים.
אורן אסף חזן: בבקשה.
איציק שמולי: בבקשה, תשלים את דבריך ואנחנו נעבור הלאה.
<גד בנעט: הסטודנט לווטרינריה הוא סטודנט יקר מאד עבור האוניברסיטה, הרקטור אשר לא ציין את זה, אבל זה אולי הסטודנט היקר ביותר והוא מסובסד בצורה מאד מאד משמעותיות בלימודיו.
<גד בנעט: בארצות הברית וגם באנגליה או במערב אירופה, דווקא השנה הרביעית היא שנה מאד מאד יקרה.
<גד בנעט: באנגליה אפילו משלמים יותר עבור שנת הלימודים.
<גד בנעט: סטודנטים משלמים מאות אלפי דולרים עבור ההכשרה שלהם ואצלנו מקבלים הכשרה זהה, באותם סטנדרטיים - - -
איציק שמולי: אדוני, באמת, תעצור - - -
חיים ילין: אבל אנחנו דנים על מדינת ישראל, על הסטודנטים שלנו פה, לא בפנסילבניה.
<נוי סיוון: אנחנו חווים מצוקה אמיתית.
<גד בנעט: אני רק רוצה שתבינו את הערך של התואר שסטודנט פה מקבל.
איציק שמולי: משפט סיום, בבקשה.
<גד בנעט: אוקיי.
<גד בנעט: הערך של ההכשרה, ההכשרה היא מאד צמודה, היא מאד מסורה, ובכל שלב אחרי הצהריים ובערב יש יותר אנשי סגל, רופאים וטכנאים מאשר סטודנטים בבית החולים הווטרינרי.
<גד בנעט: אין מצב אחרי הצהריים שיש יותר סטודנטים מאשר אנשים אחרים שנמצאים שם.
<גד בנעט: הסטודנט הוא חלק מהמחלקה והוא משתתף - - -
איציק שמולי: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, בבקשה.
בצלאל סמוטריץ': תודה, אדוני יושב הראש.
בצלאל סמוטריץ': קודם כל אני חושב שחשוב לומר – אין ויכוח על זה שאתם באוניברסיטה ובבית הספר וודאי רוצים להגיע לרמה המקצועית הכי גבוהה שאפשר.
בצלאל סמוטריץ': אף אחד לא חושב שאתם רוצים להתעלל בסטודנטים כי אתם נהנים מזה.
בצלאל סמוטריץ': על זה אין ויכוח וכנראה אתם חושבים שזאת ההכשרה המקסימאלית שהם יכולים וצריכים לקבל, כדי לצאת לשוק ולהצדיק את התואר מהאוניברסיטה העברית.
בצלאל סמוטריץ': זה לא איזה מכללה.
בצלאל סמוטריץ': זו האוניברסיטה העברית.
בצלאל סמוטריץ': יחד עם זה, כמו בכל תחום בחיים, אנחנו צריכים להיפגש איפה שהוא בגאפ הזה, בפער הזה שבין הרצוי למצוי והתחושה שלנו, כחברי כנסת, אחרי ששמענו את הסטודנטים, שיש כאן כנראה איזה שהוא רף שהוא גבוה מדי.
בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת אני לא טוען שהעבודה בשבת לא מועילה.
בצלאל סמוטריץ': בהחלט יכול להיות שיש מקרים שביום רגיל היו הולכים לווטרינר השכונתי או המחוזי ועכשיו כן מגיעים, אבל התחושה היא ואמר את זה חבר הכנסת חזן בהקשר של הפטור, הצודק כמובן, שאתם נותנים לסטודנטים הדתיים, שכנראה הכשרתם קצת נפגעת, מה לעשות?
בצלאל סמוטריץ': כי זה לא הכי מקצועי שאפשר, המקסימום, אבל אנחנו מבינים שאי אפשר להכריח אותם לחלל שבת.
בצלאל סמוטריץ': ואני רוצה לומר דווקא מנקודת מבטי, כאדם דתי, קשה לי מאד עם זה ששבת היא פריבילגיה של דתיים בלבד.
בצלאל סמוטריץ': כי גם סטודנט לא דתי יש לו זכות, כמו אגב עובד לא דתי.
בצלאל סמוטריץ': אני לא מכיר בדיני עבודה הבדל בין עובד דתי לעובד לא דתי בהקשרים האלה.
בצלאל סמוטריץ': אני חושב שגם סטודנט לא דתי מותר לו לחוות ולחגוג את השבת כפי שהוא מאמין.
בצלאל סמוטריץ': זה לא חשוב כרגע אם הוא עושה קידוש או לא עושה קידוש, ומותר לו לרצות להיות בבית, עם המשפחה, עם ההורים, בטח בליל הסדר או במקרים יותר בעייתיים או בימים אחרים.
אורן אסף חזן: שמחים, לא בעייתיים.
בצלאל סמוטריץ': ושוב, אני מוכן לקבל כנקודת מוצא שזה פוגע במשהו.
בצלאל סמוטריץ': כל השאלה היא האם המשהו הזה הוא כל כך קריטי ופה אני חושב שלא.
בצלאל סמוטריץ': אני חושב שהמשהו הזה הוא כן משהו שאתם יכולים ברמה המקצועית, לדוגמא לילות.
בצלאל סמוטריץ': הרי גם בלילות, אדוני הרקטור, או מנהל בית הספר, גם בלילות אי אפשר לגשת לווטרינר השכונתי, אז הולכים לבית החולים.
בצלאל סמוטריץ': אז די לי בזה שהסטודנטים יעבדו בבית החולים בלילות, גם את זה הם לא אוהבים, ויפגשו את אותם המקרים שאחרת הם לא היו פוגשים, כי היו הולכים נניח-.
בצלאל סמוטריץ': ולא צריך גם שבתות וסופי שבוע.
בצלאל סמוטריץ': שוב, אתם כל הזמן מנסים להסביר לנו למה זה חלק חשוב מאד בהכשרה.
בצלאל סמוטריץ': אני לא מתווכח עם זה שזה תורם להכשרה, אבל בסוף הם בני אדם ומעבר ללימודים יש להם חיים.
בצלאל סמוטריץ': מצד אחד הם רוצים ללמוד ואנחנו רוצים שהם ילמדו, אבל אנחנו גם רוצים שיהיו להם חיים נורמאליים, סבירים במקביל ללימודים.
בצלאל סמוטריץ': זאת נקודה ראשונה.
בצלאל סמוטריץ': ולכן אני מסכם אותה ואומר, שאני חושב שאתם יכולים בפירוש, כמו שאני מניח שגם בסילבוסים בפקולטות אחרות, תמיד אפשר להכניס עוד פסקי דין ועוד חומר, וככל שנכשיר את המשפטנים יותר טוב והם יעברו על יותר חומר, אז הם יהיו משפטנים טובים יותר.
בצלאל סמוטריץ': אנחנו מבינים שצריכים לאזן בין הרצוי למצוי ובסוף בונים תכנית לימודים שהסטודנט יכול לעמוד בה.
בצלאל סמוטריץ': תחושתנו, כמי שגם – אני הייתי סטודנט אצלכם עד שנבחרתי לכנסת.
בצלאל סמוטריץ': אני מניח שאחרים פה גם.
בצלאל סמוטריץ': אנחנו מכירים סטודנטים במקומות אחרים, העומס כאן נראה לנו חריג.
בצלאל סמוטריץ': אני אגב מכיר חברים טובים, סטודנטים לרפואה, הם יש להם בעיות אחרות, כמובן תקופת ההתמחות, אבל בתקופת הלימודים וההכשרה, התחושה שלנו היא שיש כאן איזה שהוא עומס מוקדם שאתם כן יכולים, גם אם זה מוריד טיפהל'ה ברמת ההכשרה, זה עדיין יוציא אותם וטרינריים טובים ומוכשרים לשוק, שחיו חיים נורמאליים גם בשנה הקלינית.
בצלאל סמוטריץ': הנקודה האחרונה היא באמת שאלת התשלום.
בצלאל סמוטריץ': אני לא מצליח להבין את ההבדל בין מתמחה שלמד רפואה ועושה עכשיו את ההתמחות שלו בבית החולים, שמקבל על זה, למיטב ידיעתי, שכר כזה או אחר, לבין מתמחה שהוא לומד וטרינריה ועושה את ההתמחות.
בצלאל סמוטריץ': אני כן יכול לשמוע שבית החולים הרגיל לא נבנה עבור המתמחים והוא כנראה מוסד כלכלי, ואתם בניתם בית חולים שהוא כל כולו נועד לעניין הזה והוא מלכ"ר והוא מפסיד כסף ויש גבול כמה כסף הוא יכול להפסיד.
בצלאל סמוטריץ': גם פה אני חושב שבסוף זו שאלה של איזונים וככל שבסוף דורשים מהאנשים לעבוד בשעות לא שעות בזמנים לא זמנים, אז מן הראוי שהם יקבלו על זה תגמול, ולו מינימאלי, בשכר של סטאז'ר.
איציק שמולי: אני רוצה בבקשה לשמוע את עמדת המל"ג.
איציק שמולי: אנחנו נחזור אליך, הרקטור.
איציק שמולי: נאמר פה קודם שזה מאבק של 20 שנה.
איציק שמולי: אני רוצה לשמוע מה היא עמדת המל"ג בעניין הזה.
איציק שמולי: האם נדרשתם לסוגיה, האם התקיים דיון במל"ג?
איציק שמולי: האם התבקשתם לתת איזו שהיא עמדה?
<מרק אסרף: שלום.
<מרק אסרף: שמי מרק, מהמל"ג.
<מרק אסרף: אני מכיר את הנושא, אבל לא קיימנו על זה דיון במל"ג, וגם כשאתה היית במל"ג לא היה דיון על זה.
<מרק אסרף: אנחנו כמל"ג אישרנו את התכנית בווטרינריה כבר לפני כמעט 30 שנה וכל הזמן היא מאושרת פנימית על ידי האוניברסיטה, על ידי ועדות האיכות הפנימיות שלה.
<מרק אסרף: נאמר כאן על ידי כל הצדדים, שמבחינה אקדמית זאת לא הבעיה.
<מרק אסרף: כלומר, רואים צורך בשנה הזאת, היא מוצדקת, כך פועלת האוניברסיטה, כך פועל העולם.
<מרק אסרף: הסטודנטים גם מצדדים בזה.
<מרק אסרף: לכן מבחינת המל"ג, אם אנחנו אמונים על הנושא האקדמי, מה כבר אנחנו יכולים להתערב כאן?
<מרק אסרף: חוץ מזה, אנחנו גם רוצים להשאיר לאוניברסיטה העברית, אם כל האוניברסיטאות בישראל, את האפשרות לדון בזה במוסדות הפנימיים שלה מול הסטודנטים ולהגיע להחלטות.
<מרק אסרף: אני לא יודע אם המל"ג צריך - - -
אורן אסף חזן: הם יכולים לקבוע למשל שהם סטודנטים כמו כולם והם לא צריכים ללמוד בשבת.
אורן אסף חזן: למשל.
אורן אסף חזן: החלטה כזאת קטנה.
אורן אסף חזן: מינורית.
איציק שמולי: אדון מרק אסרף, אני הייתי מצפה, שאם מתגלעת כזאת מחלוקת שמלווה כבר בהפגנות ומחאות בתוך הקמפוס, שהמועצה להשכלה גבוהה, שזה הגוף האקדמי העליון של מדינת ישראל, שאמור לעסוק יותר בהתוויית מדיניות ואולי קצת פחות באישור תכניות, להתכנס ולהביע את עמדתו בעניין, גם אם לא ביקשו מכם את העניין הזה, ואני חושב שכן ביקשו מכם את העניין הזה.
איציק שמולי: גם כאשר אם כל האוניברסיטאות – כפי שהגדרת אותה – או במקומות אחרים, למשל בתשלומים נלווים.
איציק שמולי: כשאני הייתי במל"ג גילינו שהייתה שם בעיה קשה, נכון?
איציק שמולי: ובכל זאת, למרות שבשלב ראשון היה מי שטען שמדובר בסוגיה שחוסה תחת החופש האקדמי, המל"ג, באמצעות הות"ת ובאמצעות הוועדה לאכיפה, נדרשה לעניין.
איציק שמולי: ולכן הציפייה שלי מכם זה כן לקיים בקרוב דיון במועצה להשכלה גבוהה בנוכחות הצדדים, כי אי אפשר להגיד שהכל כאן, כאילו, בוודאי שבסוף, אתה יודע, יש גישה שבאה ואומרת שכל מה שמאחורי השער של האוניברסיטה זה חופש אקדמי.
איציק שמולי: זו גישה אחת, אבל אני חושב שהתפיסה במציאות היא הרבה הרבה יותר מורכבת.
איציק שמולי: אני רוצה לתת לעוד סטודנט אחד.
איציק שמולי: ירון גרין, בבקשה.
<ירון גרין: תודה.
<ירון גרין: אני רוצה לפתוח ולהגיד שאני בשנה הקלינית עכשיו, הגעתי מתורנות בבית החולים בלילה.
<ירון גרין: מבחינתי האישית, גם לפי מה שנאמר פה, אני לא מאמין שמישהו יתנכל אישית לסטודנטים שיביעו את דעתם.
<ירון גרין: עובדה שאני הגעתי לכאן ואני שמח לדבר, למרות שאני סיימתי תורנות לילה לפני כמה שעות ואני מתחיל אחת עוד כמה שעות.
בצלאל סמוטריץ': כל מי שבא לפה יקבל 90 ומעלה, רק כדי שאף אחד לא יגיד אחר כך שמישהו דפק אותו.
<ירון גרין: אבל העובדה היא שמדיבור עם שאר החברים שלי מהכיתה, אני ואור היחידים שהעזנו להגיע לכאן, כי ההרגשה היא באמת, מוצדקת או לא, היא שאף אחד לא רוצה לחשוף את פרצופו או את שמו ואפילו להגיד בתורנות שאם אפשר לצאת לכמה שעות בשביל הכנסת.
<ירון גרין: הם ידעו לאן הם הגיעו והם מאד מפחדים.
<ירון גרין: אם זה מוצדק או לא, לא אני אחליט.
<ירון גרין: מבחינתנו אנחנו הגענו ללמוד וטרינריה, כי זה מה שאנחנו רוצים, כי אנחנו מאמינים שזו המטרה שלנו בחיים, זה הייעוד ואני לא אכנס לעניינים הכלכליים, אבל אני אישית והחברים שלי לא מעוניינים בתגמול כספי, אנחנו מעוניינים ללמוד ולקבל את הרמה הכי גבוהה וזה באמת מה שאנחנו מקבלים מבחינה אקדמית בבית הספר ובבית החולים.
<ירון גרין: העניין הוא שהזמן שאנחנו מבלים בשבתות, בסופי שבוע ובחגים, ושוב, אנחנו לא אלה שמחליטים לגבי הרמה האקדמית, המנהלים יודעים מה צריך להיות כדי להיות מוכשר לווטרינריה ובהרגשה בשטח אנחנו לא מרגישים שאנחנו מקבלים יותר בשבת, בחג, או בלילה, מאשר אמצע השבוע ובשעות היום.
איציק שמולי: אנא תחתור לסיום, כי אתה שומע את האות.
איציק שמולי: אמנם אין לנו הרבה סיבות טובות ללכת לישיבת הסיעה - - -
חיים ילין: זה בית ספר שאתה לא צריך תעודה בשביל להתקבל אליו.
חיים ילין: אתה לא צריך כלום.
בצלאל סמוטריץ': יש איזה אקשיין שאנחנו צריכים לצפות אצלכם?
חיים ילין: תסיימו לדבר.
איציק שמולי: אפרופו חיות.
איציק שמולי: הייתי מעדיף להישאר פה, תאמין לי.
איציק שמולי: משפט סיום.
<ירון גרין: אני אזדרז.
<ירון גרין: ההרגשה שלנו היא שבסוגיות הליבה האלה של השבתות והחגים, כמו מי שעשה כמה שבתות ושובצתי גם בליל הסדר וגם בערב ראש השנה, ומעבר לזה שמן הסתם זה פוגע בחיים הפרטיים וביכולת להתפרנס, לא הרגשתי שזה נותן איזה שהוא ערך מוסף על ימים רגילים.
<ירון גרין: לדעתי אפילו להיפך, כי אם אני נמצא שישי ושבת בתורניות, שלא תמיד יש שם פעילויות אבל אני כן חייב להיות בה, אז אין לי את הזמן לעבור על החומר שלמדתי או להתכונן לקראת השבוע החדש.
<ירון גרין: זו ההרגשה האישית.
איציק שמולי: אור יהלום, אתה תהיה אחרון מטעם הסטודנטים, ואנא תעשה את זה בקצרה.
<אור יהלום: מאד בקצרה.
<אור יהלום: אני נשוי ואבא לילד, בן שנה שלמעשה בתשעה חודשים שאני בהכשרה קלינית לא ראיני אותו מתפתח.
<אור יהלום: אני מגיע הביתה אחרי שהוא הולך לישון, אני יוצא מהבית, במקרה הטוב אני מצליח לשים אותו בגן, ככה שהוא עם הגב אלי מאחורה וזה זמן האיכות שלנו.
<אור יהלום: בזה זה מסתכם.
<אור יהלום: בשבתות, שאני כבר חושב שיהיה לי זמן, אז אני נמצא בבית החולים.
<אור יהלום: בפועל אני לא חווה חיי משפחה וכן, אני בחרתי שתהיה לי משפחה, אבל אני כבר בן 31.
<אור יהלום: מתי אני אקים משפחה, בגיל 40?
<אור יהלום: פשוט קשה לי.
<אור יהלום: הזוגיות שלי הולכת לאיבוד.
<אור יהלום: אני לא מצליח לקיים חיים תקינים.
<אור יהלום: אני מרגיש שעול הלימודים הוא פשוט כבד לא מבחינה אקדמית, לא מבחינת רמת הלימודים, מבחינה מנטאלית.
<אור יהלום: אני לא מצליח לקיים חיים תקינים, לא מצליח לראות את אשתי, את הילד.
<אור יהלום: זה כואב לי.
<אור יהלום: זה השלבים הכי קריטיים של הילד שלי ואני לא מצליח לראות אותו.
איציק שמולי: תודה, אור.
<אלעד פליישר: חבר הכנסת שמולי, אפשר עוד חצי דקה?
איציק שמולי: כן, אבל ממש בקצרה.
<אלעד פליישר: ממש בקצרה.
<אלעד פליישר: אני פונה עכשיו לסגל האוניברסיטה בנוכחותכם.
<אלעד פליישר: ראיתם עכשיו, אני חוזר ואומר, אנחנו לא חולקים על הצורך בהכשרה אקדמאית כמו שהיא.
<אלעד פליישר: לא חלקנו, אנחנו מבקשים שלא יגידו שזה מה שאנחנו מבקשים, כי זה לא מה שביקשנו אף פעם.
<אלעד פליישר: אנחנו לא חולקים על שום דבר שתגידו, כמו שאמרתי ואני מצטט את עצמי – 30 לילות ברצף.
<אלעד פליישר: אין שום בעיה.
<אלעד פליישר: אנחנו אומרים דבר מאד מאד פשוט, אנחנו רוצים להיות כמו הסטודנטים האחרים במדינת ישראל ואנחנו פונים אליכם ובגלל זה כל השימושים.
<אלעד פליישר: ולצורך העניין, ההשוואה לחו"ל, אני עושה 40 יום מילואים בשנה.
<אלעד פליישר: בחו"ל לא עושים אותם.
<אלעד פליישר: הקרדיטציה האירופאית, גם אנחנו יודעים לקרוא, גם בעברית וגם באנגלית, וההכרה האירופאית, אני אגיד לכם מה היא מחייבת.
<אלעד פליישר: היא מחייבת פעילות של 24 שעות, היא לא מחייבת נוכחות סטודנטים 24 שעות בבית החולים.
<אלעד פליישר: אז בואו גם נשים את הקלפים כמו שצריך.
<אלעד פליישר: נהיה הגונים כלפני עצמו.
<אלעד פליישר: ומשפט אחרון.
<אלעד פליישר: יש בתי ספר מצוינים באירופה שיש להם הכרה אירופאית ולנו אין אותה ויש לי את פה את השמות שלהם, שהסטודנטים בהם לא מחויבים לסופי שבוע, חגים ולילות.
<אלעד פליישר: אז אני מבקש, הכי חשוב שיהיה לנו רצון לפתור את הבעיה ושתהיה הקשבה לבעיה האמיתית, כי אנחנו מעלים את הבעיה האמיתית שלנו וכל שיח על הכרה אירופאית, השוואה לחו"ל או השוואה בינינו לבין וטרינר, שווטרינר משתכר שכר ואני סטודנט, משלם שכר לימוד, היא פשוט לא רלבנטית והיא בטוח מרחיקה אותנו מפתרון הבעיה.
<אלעד פליישר: אני ממש מקווה שהמצב ישתנה.
איציק שמולי: חבר הכנסת ילין, אתה רצית להוסיף?
חיים ילין: קודם כל אדוני יושב הראש, אני לא אמרתי לך תודה על הדיון.
חיים ילין: עדיין מבקשים דיון, אבל זה מתקיים, אז בעידן של כל כך הרבה עבודה זה לפעמים נראה לי נס שהדיונים שאנחנו מבקשים מתקיימים.
חיים ילין: אני שומע פה מבחינת האוניברסיטה שני קולות.
חיים ילין: קול של אבא שמנסה לחבק, שזה הרקטור, וקול אחר שהוא מטיף.
חיים ילין: אני מציע לכם לא ללכת לכיוון הזה.
חיים ילין: אני מציע ללכת לכיוון של לחבק, כי בסופו של דבר אנחנו לא המגשרים.
חיים ילין: חברי כנסת הם לא מגשרים.
חיים ילין: לא חינכו אותנו לזה, זה לא המקצוע שלנו.
חיים ילין: המקצוע שלנו זה לנסות לשרת כמה שאנחנו יכולים את האזרחים, את הסטודנטים, את כל השכבות.