GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אילן שי: הפרוגרמה העדכנית של משרד החינוך של בניית מוסד חינוך היא בהתאם לטיוטת התקנות, והיא כוללת הוראות לגבי מספר הכיתות המונגשות, ובנייה של פיר מעלית בכל מוסד חינוך חדש, שזה כרגע מה שכלול בטיוטת התקנות.
<אילן שי: אבל פיר, ולא מעלית.
יעקב מרגי: למה צריך רק פיר, כדי שיפלו בו ילדים?
יעקב מרגי: צריך פיר עם מעלית.
<אילן שי: הפיר הוא אטום.
<אילן שי: כרגע, בהתאם לטיוטת התקנות, אין התקנה של מעלית, ההתקנה של המעלית תהיה רק במסגרת תקנות נגישות פרטנית ובהתאם - - -
יעקב מרגי: איזו חלמאות.
יעקב מרגי: הרי זה יהיה בתקנות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, כשאני מדבר על הנגשה, אני בא ממקום של מומחה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מהנדס, ואני עבדתי בהנגשה, ואני עבדתי בבטיחות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני אומר חד-משמעית, הם לא מונגשים.
יעקב מרגי: חאג' יחיא, תודה.
יעקב מרגי: אנחנו מיצינו את הנקודה הזאת.
יעקב מרגי: בדיון הבא – לא עומדת לי הפריבילגיה לתת אורכות, לכן אני הולך להיות עכשיו מונוטוני וקצר רוח קצת.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך שראש צוות השופטים חננה אותך ונתנה לך את רשות הדיבור.
<רויטל לן כהן: לפרוטוקול, רויטל לן כהן, עורכת דין, קואליציית הורים לילדים עם מוגבלות.
<רויטל לן כהן: תיכף אני אדבר על הילדים, אבל רק כדי להסביר כמה זה אבסורד העניין עם המעלית, בראש העין יש חטיבת ביניים, הילד כבר בכיתה ח', כלומר, הוא לא התחיל אותה השנה.
<רויטל לן כהן: עדיין יש רק פיר.
<רויטל לן כהן: להזמין מעלית זה שמונה חודשים מסין.
<רויטל לן כהן: הוא בכיתה ח'.
קארין אלהרר: אמרו שהיא מגיעה בנובמבר.
<רויטל לן כהן: בנובמבר.
<רויטל לן כהן: בראש העין.
קארין אלהרר: נובמבר השנה, ואנחנו עם היד על הסטופר.
<רויטל לן כהן: הוא בכיתה ח' כבר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה מתי מגישים את ההזמנה כדי להתחיל לספור את החודשים.
קארין אלהרר: הם הגישו מזמן.
<רויטל לן כהן: הם הגישו כשהוא היה בכיתה ו'.
<רויטל לן כהן: הוא ב-ח'.
<רויטל לן כהן: ואני אגיד לך יותר מזה, הוא ילד עם CP, ידעו עליו מהגן, לא היה צריך לחכות לו שהוא יגיע אפילו לכיתה ז', לחטיבה.
<רויטל לן כהן: אני רוצה לתקן את רחלי – לפרוטוקול, אני מתה עליה, אבל יש ילדים בלי שיבוץ.
יעקב מרגי: גם היא אמרה שיש.
<רויטל לן כהן: לא, היא אמרה שאין ילד בלי שיבוץ, יש ילד עם שיבוץ לא מתאים.
יעקב מרגי: מה את יודעת על ילדים בלי שיבוץ?
<רויטל לן כהן: אדוני לא אמר בתחילת הדיון, אבל אני רוצה להגיד שמות של ילדים, ושאחר-כך לא יהיו בפרוטוקול.
<יהודית גידלי: אני מבקשת ממך לא.
יעקב מרגי: לא אמרנו את זה, אל תזכירי שמות.
יעקב מרגי: תני מקומות, אל תזכירי שמות.
<רויטל לן כהן: ילד מעוספיה עבר ועדת השמה שקבעה שהוא זכאי לכיתה ללקויות למידה.
<רויטל לן כהן: השפ"ח בנשר – שאין לו עמידה, הוא לא חלק מוועדת שיבוץ, והוא לא אמור להיות מעורב בתהליך – לא רוצה לקבל אותו בנשר.
<רויטל לן כהן: אנחנו לא נגיד למה, רק נזכיר שהילד מעוספיה.
<רויטל לן כהן: למשרד החינוך זה נראה הגיוני שימשיכו לחפש, ולהגדיל את טווח החיפוש, ויש בית ספר בטבעון, שעה וחצי נסיעה לכל כיוון – עוספיה-נשר זה עשר דקות – שאמר שאם לא תהיה ברירה, אני מוכן לקבל את הילד.
<רויטל לן כהן: אבל יש בית ספר בנשר, יש כיתה שמתאימה לילד, הוא עבר פגישה אצל המנהלת, הוא יכול להיות אצל - - -
יעקב מרגי: רגע, אי-אפשר ככה.
יעקב מרגי: מיכל, לא.
<רויטל לן כהן: השפ"ח בנשר אמר לא רוצה.
<רויטל לן כהן: ועכשיו אני אגיד עוד משהו – האימא הייתה בוועדה שקארין קיימה עוד בתקופת החופש הגדול.
<רויטל לן כהן: אחרי הוועדה הזו האימא קיבלה הודעה מהשפ"ח – שפ"ח עוספיה העביר לה הודעה משפ"ח נשר – בגלל שבאת לוועדה, אף כוח בעולם לא יציב את - - -
יעקב מרגי: רחל, את מכירה את הסיפור מעוספיה?
<רחל אברמזון: הילד משובץ.
<רחל אברמזון: הכיתה בנשר אינה מתאימה לצרכים של הילד.
יעקב מרגי: זו גרסה מול גרסה.
<רחל אברמזון: עכשיו אפשר לנהל דיון מקצועי.
יעקב מרגי: הוא משובץ.
<רחל אברמזון: יש כיתה בטבעון.
<רויטל לן כהן: לא נכון, הוא לא משובץ.
<רויטל לן כהן: ההורים לא קיבלו מעולם שיבוץ.
<רויטל לן כהן: הוא לא משובץ.
יעקב מרגי: לאן הוא משובץ?
<רחל אברמזון: יש כיתה בטבעון - -
<רחל אברמזון: - - שמתאימה לצרכים שלו.
<רחל אברמזון: מחכים לו באהבה גדולה.
יעקב מרגי: זו מילה מול מילה.
יעקב מרגי: נדבר על המנגנון.
<רחל אברמזון: לא, אין פה מילה מול מילה.
יעקב מרגי: הוא ב-15?
<רויטל לן כהן: הלאה.
<רויטל לן כהן: יש ילד מהיישוב חורה, ליד באר-שבע.
<רויטל לן כהן: ילד עם מחלה גנטית נדירה שגורמת לכך שהוא לא מרגיש כאב, יש גם מוגבלות שכלית קשה מאוד ומורכבת.
<רויטל לן כהן: אני אקריא לכם כמה דברים כדי שתבינו עד כמה זה מורכב.
<רויטל לן כהן: נקבעה לו השמה לגן חינוך מיוחד לפיגור בינוני.
<רויטל לן כהן: ישלו תסמונת של היעדר הרגשת כאב.
<רויטל לן כהן: בשנה שעברה, בגן, הוא שבר את הרגליים, מאז הוא בבית.
<רויטל לן כהן: הוא לועס איברי גוף, תולש ציפורניים, פורק כתפיים, ועוד.
<רויטל לן כהן: כן, כן, כדאי שנדע.
<רויטל לן כהן: המקום שמתאים לו הוא "עלה נגב", ועדיין, הוא יצטרך סייעת צמודה.
<רויטל לן כהן: אבל לא בא ליישוב לשלוח אותו רחוק, אז הם מבקשים שהוא יחזור לגן שהוא היה בו, שבו נשברו לו הרגליים.
<רויטל לן כהן: אני כבר לא רוצה לדבר על זה שמשרד החינוך לא ידע איפה הילד גר, כי הוא לא טרח לבדוק מול משרד הפנים, הוא חיכה שאני אחזור מגיאורגיה כדי שאני אבדוק להם בדיוק איפה הילד.
<רויטל לן כהן: זה ילד שיושב בבית.
<רויטל לן כהן: האימא התכתבה איתי פה.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להקריא התכתבות שהייתה ממש בדקות האחרונות.
<רויטל לן כהן: היא כותבת בצורה מפורשת: הייתי עכשיו במועצה, אמרו שאין מקומות.
<רויטל לן כהן: לא יכולים להוציא לו הסעה בכל יום.
<רויטל לן כהן: הם מסרבים.
<רויטל לן כהן: הוא זקוק לגן רפואי.
<רויטל לן כהן: הם אמרו שאין להם בבאר-שבע גנים רפואיים, ולמרות שאני כבר שנתיים רצה, אמרו שהגעתי אחרונה.
<רויטל לן כהן: הילד הזה משנה שעברה בבית.
<רויטל לן כהן: מרגע שהרגליים החלימו, הוא עדיין בבית.
<רויטל לן כהן: זה הילד מהיישוב חורה.
<רויטל לן כהן: יש לנו את – אתם לא רוצים שאני אגיד שמות, אז אני אחפש מאיפה הוא.
<רויטל לן כהן: שנייה אחת.
יעקב מרגי: רויטל, תהי פרקטית.
<רויטל לן כהן: אין בעיה, יש לנו עוד ילד שמשרד החינוך לא יכול להגיד – ילד שעבר ועדת השמה, הוא צריך גן - - -, אבל הוא צריך השגחה רפואית צמודה, כולל סטורציות.
יעקב מרגי: מי קבע?
<רויטל לן כהן: רופא.
יעקב מרגי: משרד החינוך לא הכיר בזה?
<רויטל לן כהן: משרד החינוך לא מוכן לקחת את האחריות על הילד.
<רויטל לן כהן: הם לא רוצים לתת לו שיבוץ, כי הם לא מוכנים לקחת עליו אחריות.
<רויטל לן כהן: שיישאר בבית.
קארין אלהרר: מה יש לו? לא הבנתי.
<רחל אברמזון: הוא זקוק לסטורציה.
<רויטל לן כהן: הרופא של "פמי פרימיום" אמר שהוא לא מוכן לקחת אחריות על הילד, ובזה זה נגמר, הילד בבית.
יעקב מרגי: אם ילד בבית בהוראה של משרד החינוך, יש חינוך ביתי.
<רויטל לן כהן: הוא לא צריך חינוך ביתי.
<רויטל לן כהן: גם הרופאים של הילד, אלה שמכירים את הילד, וגם הצוותים המקצועיים, אמרו שהוא יכול להיות בגן.
<רויטל לן כהן: ל"פמי פרימיום" לא בא לקחת אחריות.
יעקב מרגי: רויטל, אנחנו צריכים להישען על משרד החינוך.
יעקב מרגי: אם המקרה מוכר - - -
<רויטל לן כהן: "פמי פרימיום" זה לא משרד החינוך, זה הקבלן.
יעקב מרגי: תודה, לא ידעתי.
יעקב מרגי: אם משרד החינוך טיפל בילד הזה - - -
<רויטל לן כהן: אבל הוא לא מטפל.
יעקב מרגי: - - רגע.
יעקב מרגי: הוויכוח כרגע אם הקביעה שלו היא מספקת, מקצועית, או בלתי מקצועית – זה דיון נפרד.
יעקב מרגי: קודם כל אני רוצה לבדוק אותה.
יעקב מרגי: רחל אברמזון – שבעיני עכשיו, לצורך הדיון, והלהט של הדיון, היא חשודה – נתנה לי נתונים, ואני צריך לבחון את הנתונים.
יעקב מרגי: היא אומרת במפורש – אני מכיר אותה, כשאין לה תשובות, היא אומרת תפנו אלי.
יעקב מרגי: פה היא אמרה בצורה נחרצת: כולם משובצים, ויש לי 15 מקרים שיש ויכוח, שדעתם של ההורים לא נוחה מהפתרון, נמצא את המנגנון.
יעקב מרגי: זה לא מה שאמרת.
יעקב מרגי: את כופרת בנתון הזה?
<רויטל לן כהן: כי להורים מעולם לא ניתנה הודעת השמה.
קארין אלהרר: רויטל, מי התנגד ל"עלה נגב" לילד הזה?
<רויטל לן כהן: היישוב שלו, המועצה.
יעקב מרגי: היישוב.
קארין אלהרר: למה היישוב לא מוכן להוציא הסעה?
<רויטל לן כהן: כי - - - משרד החינוך עונה לי אנחנו לא ועדת שיבוץ.
<רחל אברמזון: חברת הכנסת אלהרר, גם במקרה הזה ניתנו שתי אופציות קרובות לבית, שיכולות לענות לצרכים שלו.
<רחל אברמזון: אחת הייתה בחורה, והשנייה הייתה בתל-שבע.
<רחל אברמזון: עכשיו להגיד שבין זה ובין אין, ודווקא "עלה נגב" – יכול מאוד להיות שגם "עלה נגב" מתאים, ויחד עם זאת, יש עוד אפשרויות.
<רחל אברמזון: אני רוצה גם לדבר - - -
יעקב מרגי: רגע, רויטל.
יעקב מרגי: שגב שלום, חורה, או "עלה נגב" – אלו פערים בנסיעה, אני אומר לך במי שגר בנגב, זה כמעט 40 דקות.
<רחל אברמזון: על זה אנחנו מדברים.
יעקב מרגי: חורה זה מקומי, ושגב שלום זה לא רחוק מפה.
<רויטל לן כהן: אבל האימא כתבה לי הבוקר שהיא הייתה הבוקר במועצה, אדוני.
<רויטל לן כהן: אדוני, הבוקר היא הייתה במועצה, ואמרו לה שאין גן.
<רויטל לן כהן: במועצה, הבוקר.
<רויטל לן כהן: הקראתי לכם אס.
<רויטל לן כהן: אם.
<רויטל לן כהן: אס מלפני חצי שעה.
<רויטל לן כהן: שאלתי אותה - - -
יעקב מרגי: מי אמר לה שאין גן?
יעקב מרגי: במועצה?
<רויטל לן כהן: היא הייתה עכשיו במועצה.
<רויטל לן כהן: אמרו לה אין, את רוצה, בגן שהוא היה.
<נאווה ריינר: קיבלנו ב-11:50 אישור של המפקח, איסמעיל, על שני השיבוצים האלה.
<רויטל לן כהן: והוא טרח ליידע את המועצה או את האימא?
קארין אלהרר: אדוני, בעניין הזה, משהו התקצר בדרך, אני לא יודעת איפה.
קארין אלהרר: אבל אם יש אימא – אני לא יודעת, אני לא דיברתי אתה.
קארין אלהרר: אחד דיבר עם המפקח, השנייה דיברה עם האימא.
קארין אלהרר: אם יש מצב כזה שהאימא לא מכירה אופציות שיבוץ, אני מציעה, אם אפשר, שהמפקח ירים לאימא טלפון - -
<קריאה: הוא לא מדבר עם הורים.
קארין אלהרר: - - ויגיד לה: הנה השיבוצים, את מתכבדת לבוא ולהחליט מה העניין.
<נאווה ריינר: אז אני אומרת, זה נעשה, ויעשה עוד פעם.
קארין אלהרר: הוא פנה אליה - - -
<רויטל לן כהן: המפקח מעולם לא דיבר עם האימא.
קארין אלהרר: הוא פנה אליה והיא סירבה לבוא?
<נאווה ריינר: תשמעו, אני לא רוצה להיכנס כאן - - -
יעקב מרגי: סליחה, תציגי את עצמך לפרוטוקול.
<נאווה ריינר: שמי נאווה ריינר, ואני רכזת פניות הציבור באגף לחינוך מיוחד.
<נאווה ריינר: המקרה הזה מטופל אצלנו.
<נאווה ריינר: זה סיפור מורכב, שאני לא רוצה להיכנס לפרטיו.
<נאווה ריינר: אנחנו היינו בקשר עם מחוז דרום.
<נאווה ריינר: אמת, לא הצלחנו לאתר את האימא במשך תקופה מסוימת, זה נכון.
<נאווה ריינר: האימא אותרה, האימא נמצאת בקשר, המפקח מכיר אותה אישית.
<נאווה ריינר: לפי דבריו לפחות, הוא דיבר אתה.
<נאווה ריינר: אם רויטל אומרת שהמפקח לא דיבר אתה, אני אוודא את זה שוב, ואנחנו נדאג שהוא ידבר אתה.
<נאווה ריינר: הוא ידבר אתה.
קארין אלהרר: - - - לפתור את הבעיה.
<נאווה ריינר: אבל הוצעו לה שני גנים - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: מכתב רשמי על ההצעות האלה היא קיבלה?
יעקב מרגי: זה ב-12:00 היום.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא היום.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המקרה הוא לא מהיום.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המקרה הוא לא מהיום, הוא משנה שעברה.
<נאווה ריינר: אנחנו בקשר עם המפקח, שאחראי על חורה ועל תל-שבע.
<נאווה ריינר: אם הוא לא דיבר אתה, כפי שרויטל טוענת – ולי הוא אמר אחרת – אז הוא ידבר אתה, ואנחנו נפתור את הבעיה הזו.
<רויטל לן כהן: אני רק רוצה להגיד במאמר מוסגר, אנחנו מתחננים – אתם מכותבים כולכם על המיילים, שאנחנו כל פעם מתחננים - - -
יעקב מרגי: הנה, אני מודיע לך חד-משמעית, ואני מודיע את זה בשידור גם כן: מייל שאני אחד המכותבים, אני לא מתייחס.
<רויטל לן כהן: לא, לא מכותב.
יעקב מרגי: אין לי הרבה זמן.
<רויטל לן כהן: אתה תמיד נמצא בנמענים.
יעקב מרגי: אם פונים אלי ישירות, אין דבר כזה שאני מפספס, נקודה.
יעקב מרגי: אל תצפי לזה שאת תירי צרורות, ואני אעבור לדום.
יעקב מרגי: אני לא עובר לדום.
יעקב מרגי: אמרתי את זה פעם, ואני חוזר על זה.
<רויטל לן כהן: אדוני, מה שאני מנסה להגיד, בכל המכתבים שלנו עוברת כחוט השני הבקשה שהמפקח ידבר עם ההורה.
<רויטל לן כהן: כי תמיד אומרים לנו המפקח לא מדבר עם ההורה.
<רויטל לן כהן: היו בישיבה הקודמת שני ילדים.
<רויטל לן כהן: עם אחד מהם אתה דיברת.
<רויטל לן כהן: גם שני הילדים האלה – ילדה שהייתה על כיסא גלגלים, וילד שישב ליד אימא שלו – עדיין לא שובצו, עדיין לא מטופלים.
<רויטל לן כהן: יש בבאר-שבע גן שהקליטו בו את הצוות מתעלל רגשית, נפשית, צורח ומקלל את הילדים, אז חלק מהילדים בבית.
<רויטל לן כהן: משרד החינוך לא מטפל.
יעקב מרגי: מה הסיפור עם הגן הזה?
יעקב מרגי: את מכירה את זה?
<רויטל לן כהן: גן "סנפיר" בבאר-שבע.
<רחל אברמזון: העניין הזה מטופל על-ידי מנהלת המחוז.
<רחל אברמזון: אני מעריכה מאוד את ההתלהבות של רויטל ואת - - -
יעקב מרגי: אל תעריכי את זה בכל פעם מחדש.
יעקב מרגי: את רואה שפיתחתי מנגנונים, דברי על העובדות.
<רחל אברמזון: אז אני עוד פעם אומרת:
<רחל אברמזון: בין מה שרויטל אומרת שלא טופל לבין זה שנערך שם איזשהו שימוע ובדיקה, ועניין שנמצא בטיפול וליווי של משטרת ישראל – סליחה, לא נוכל - - -
יעקב מרגי: רחל, אומרת רויטל בינתיים, מאז שזה התפרסם, יש הורים שחוששים.
<רחל אברמזון: הילדים נמצאים בגן.
יעקב מרגי: כמו שאת אומרת, יש פער בין מה שמדווחים משרד החינוך – אז יש פער בין מה שאת מדווחת לבין מה שמשרד החינוך אומר.
יעקב מרגי: זה דו-צדדי.
יעקב מרגי: בסוף לא יעזור כלום, רחל, צריך לראות איך מפתחים את המנגנון הזה.
יעקב מרגי: תציעי לי מנגנון שמטפל באותם מקרים שיש ויכוח בין ההורים לבין משרד החינוך על השיבוץ.
יעקב מרגי: במקומות אחרים יש ועדות ערר לשיבוצים.
יעקב מרגי: במקרה הזה אין מציאות כזו שזה נשאר בוויכוח.
יעקב מרגי: רק בגמרא יש כמה סוגיות שכתוב תיקו – נשאר עומד ותלוי.
יעקב מרגי: נציג מועצת התלמידים.
<רויטל לן כהן: אני רוצה לסיים.
<רויטל לן כהן: אתה שאלת איך אפשר לייעל את התהליך, אני רוצה להגיד בעניין הזה.
<רויטל לן כהן: בתוך המנגנונים שהחקיקה מאפשרת, יש דבר שנקרא ועדה בין-מקצועית.
<רויטל לן כהן: פעם היו משתמשים במנגנון הזה.
יעקב מרגי: מה זה ועדה בין-מקצועית?
<רויטל לן כהן: ועדה בין-מקצועית זו ועדה שבה אמורים לשבת אנשי מקצוע - - -
<אראל גלבוע: היום קוראים לה ועדת היוועצות.
<רויטל לן כהן: ממש לא ועדת היוועצות.
<רויטל לן כהן: אמורים לשבת שם אנשים מכמה דיסציפלינות, או מכמה תחומים, שקשורים בעיקר בילדים מורכבים, כדי לשבת ולדון מה נכון.
<רויטל לן כהן: הפסיקו לעשות את זה.
<רויטל לן כהן: כשילד מגיע למצב שבית הספר לא מסתדר אתו, שולחים לוועדת השמה.
<רויטל לן כהן: דילגנו על השלב שבו אנחנו יושבים ודנים עם ההורה מה עושים.
<רויטל לן כהן: באחד המקרים, אני הייתי צריכה להכריח, להציק, להציק, להציק, עד שלפני שבועיים רחלי יצרה ועדה כזו עבור הילד, שעד לפני שבועיים לא היה בבית הספר.
<רויטל לן כהן: אגב, הוא עדיין לא חזר כי עכשיו זה עדיין בתהליך של הסדרה.
<רויטל לן כהן: אבל לו היו מקיימים את הוועדה הבין-מקצועית הזו קודם, היינו חוסכים - - -
<רויטל לן כהן: רגע, עוד שני דברים.
<רויטל לן כהן: עם הייעול של התהליך.
יעקב מרגי: אחר-כך תוכלי לכתוב לי מייל אישי.
יעקב מרגי: נציג מועצת התלמידים, בבקשה.
<איתי שובל: איתי שובל, דובר מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<איתי שובל: אני שמח מאוד שהדיון פרקטי.
<איתי שובל: יש לי שאלה אחת קטנה, אם אותה כמות של ילדים לא היו בחינוך המיוחד, ולא היו מגיעים לבית הספר, כמה המערכות היו פועלות בשביל קב"סים ואיומים בשביל שהם יגיעו לעומת עכשיו?
<איתי שובל: כולנו יודעים שהרבה יותר.
<איתי שובל: כולנו יודעים שהרבה יותר קל לאיים מאשר לעשות בפועל.
<איתי שובל: אני לא יוצא בהאשמות כלפי מישהו, אבל - - -
יעקב מרגי: אני אספר לך, אולי אתה לא יודע – אני אתחשבן עם אלה שבגללם לא יצאתי לחופשה השנה – כל הקיץ, ועדיין, יש קרוב ל-60 תלמידות שלא משובצות על רקע של אפליה.
<איתי שובל: בדיוק זה.
יעקב מרגי: ואין קב"סים, ואין קב"סיות.
<איתי שובל: אלו בדיוק המצבים האלה שנופלים - - -
יעקב מרגי: אני הייתי מציע להרחיב את הסמכות של הקב"סים גם לקרוא לסדר, או לתבוע לדין, את אותם מנהלי אגפי חינוך באותן רשויות מקומיות, או את אותם ראשי רשויות מפלות.
יעקב מרגי: לשלול.
יעקב מרגי: לפטר מנהל שמסרב לקבל.
יעקב מרגי: לשלול תקציבים – יש להם גב כלכלי, מנהל הבנק יודע שהוא יכול לחכות חצי שנה, והוא יקבל רטרואקטיבי ממשרד החינוך, אבל לפטר את המנהל שמסרב לקבל את השיבוץ של משרד החינוך.
יעקב מרגי: שיבוץ של משרד החינוך, מנהל בית ספר.
יעקב מרגי: אז יש.
<איתי שובל: אז למה בנשר לא לפטר את אותו אחד שלא רוצה לקבל את התלמיד?
<קריאה: זה שפ"ח, זה משהו אחר.
<רויטל לן כהן: זה שירות פסיכולוגי חינוכי.
<רויטל לן כהן: נכון, רשות מקומית.
<רויטל לן כהן: אי-אפשר לפטר ברשות המקומית?
<רויטל לן כהן: אני חברת מועצה, אפשר לפטר.
<רויטל לן כהן: פשוט למשרד החינוך לא אכפת.
<איתי שובל: בואו נתגייס, נעשה עוד טיפה מאמץ – אחרי החגים זה עכשיו – ונעבוד.
יעקב מרגי: אמיתי שוחט, אני מתנצל שלא נתתי לך גם בדיון הקודם.
יעקב מרגי: הדיון פה הוא לא בנושא הנגשה.
יעקב מרגי: אני כל כך מחובר לסוגיה הזו, הייתי נותן לך, אבל אין לי זמן.
יעקב מרגי: יהיו לנו עוד הזדמנויות, כנראה שלא תהיה ברירה - - -
<אמיתי שוחט: אני לא עוסק רק בהנגשה.
<אמיתי שוחט: הנושא של הנגשה – יש פה בילט-אין במערכת עצמה.
<אמיתי שוחט: אני אקדים מראש שאני מסכים לגבי כל הדברים שנאמרו כאן לגבי האגף לחינוך מיוחד, לגבי הרצון לנסות לפתור את המקרים הפרטניים שמגיעים אליו.
<אמיתי שוחט: אני חושב שיש בעיות מערכתיות בסיפור הזה.
<אמיתי שוחט: אם זה נושא ההנגשה, אז כמובן נושא הזמן, נושא התקצוב בחסר.
<אמיתי שוחט: אבל מה שלא בהנגשה, אני חושב שבמערכת עצמה יש בעיה בסיפור, כי ברגע שילדים משובצים – אם רחל דיברה על הבעיות שהורים לא מרוצים מהשיבוץ, הרבה פעמים זה לא מרוצים לא כי הם לא אוהבים את ההשכלה של הגננת, אלא פשוט כי ילדים עוברים בין רשויות.
<אמיתי שוחט: הרי השיבוץ בחינוך המיוחד הוא לא בתוך עיר, אלא - - -
יעקב מרגי: אני אתן לך עצה, אל תאמר את זה חד-משמעית, יש גם, וגם, וגם.
יעקב מרגי: אני מכיר גם וגם.
<אמיתי שוחט: בסדר, אז גם וגם, וגם.
יעקב מרגי: יש שלא אוהבים את צבע השיער של הגננת.
<אמיתי שוחט: אני אגיד שזה מעודד היווצרות מקרים כאלה, כי ברגע שילדים עוברים בחינוך המיוחד בין רשויות, ממילא הורים לא ירצו שהילד שלהם ייסע שעה-שעתיים למוסד חינוך אחר.
<אמיתי שוחט: הילד משובץ, אבל ההורים לא רוצים - - -
יעקב מרגי: כן, אבל רשות מקומית קטנה.
יעקב מרגי: היא הביאה את הדוגמה של עוספיה.
יעקב מרגי: זה מתבקש, אם היה תקן לכיתה, היו פותחים כיתה.
יעקב מרגי: אין להם עניין לשלם גם הסעות, גם מלוות.
<רויטל לן כהן: לא, יש כאלה שיש להם מספיק ילדים ולא פותחים.
<אמיתי שוחט: מחוז מרכז למשל, שהוא מחוז גדול מאוד, ילדים עוברים כי לא בכל עיר יפתחו מוסד גם למגבלה שכלית, גם לאוטיסטים.
<אמיתי שוחט: לכן זה מפוזר, והילדים נוסעים.
<אמיתי שוחט: ולכן טבעי שהורים לא יהיו מרוצים מהשיבוץ.
<אמיתי שוחט: עוד דבר שמעודד הוא שהשיבוץ הוא על-ידי הרשות המקומית.
<אמיתי שוחט: נכנסים לכאן שיקולים כספיים של הסעות.
<אמיתי שוחט: אם יש מוסד שלא בדיוק מתאים, ויש מוסד שמתאים, אבל צריך הסעות, אז רשות מקומית שאומרת אני לא רוצה את ההסעות האלה - - -
יעקב מרגי: הסוגיה הזו של השיבוץ, רשות מקומית, ואינטרסים – אין ספק שזה יהיה אצלי - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: - - - את המצ'ינג - - - זה יפתור את הבעיה.
יעקב מרגי: סליחה, זה יהיה אצלי על השולחן בעקבות האפליה.
יעקב מרגי: גילינו מקרים שרשויות מקומיות גוררות רגליים בכוונה.
יעקב מרגי: במקרה הזה עלות כלכלית, במקרה אחר זו אפליה.
יעקב מרגי: לכן הסוגיה הזו – כרגע התחייבתי ציבורית שהולכת להיות חקיקה של חוק הרישום למוסדות החינוך.
יעקב מרגי: נקיים גם שם דיונים מעמיקים כדי שבשנה הבאה – אני מכיר ראש רשות שלא משתף פעולה לא בגלל שהוא לא רוצה.
יעקב מרגי: יש לו לחצים בתוך היישוב.
יעקב מרגי: זה אופייני ליישובים חרדים, ערבים.
יעקב מרגי: זה בולט שם.
יעקב מרגי: יש שיקולים כאלה ואחרים, גם תדמיתיים.
יעקב מרגי: יש ראשי רשויות עם שיקולים תדמיתיים.
יעקב מרגי: לכן הסוגיה הזו צריכה לעבור בחקיקה, לתקן ולשנות מנהגים ישנים כדי להביא את זה למצב האופטימלי ביותר, כדי שלא יהיה מצב כזה.
<אמיתי שוחט: משפט אחרון.
<אמיתי שוחט: אני חושב שחשוב – היות ונוצרים מקרים כאלה, ויש מקרים – אם זה בכוונה, או לא בכוונה – נוצרים מקרים, ולכן אני חושב שדווקא בחינוך המיוחד, בגלל שכל כך הרבה גורמים מעורבים בסיפור הזה, חשוב להקדים את הפתרון.
<אמיתי שוחט: זה כמו ישיבה שנערכה בכפר המכביה עם פתיחת שנת הלימודים – חודש לפני כן לעשות הערכת מצב, לעבור מקרה-מקרה, ולראות איך אפשר לפתור אותם עוד לפני כן.
יעקב מרגי: ועל הדרך, תעביר בבקשה לממונים שלך שיפסיקו להיות סלחניים וגמישים, ושיתחילו לקדם את תקינת התקנות בוועדות כמה שיותר מהר.
<אראל גלבוע: עורך דין אראל גלבוע, נציג לשכת עורכי הדין.
<אראל גלבוע: אני רוצה לדבר על כמה בעיות.
<אראל גלבוע: קודם כל, כבר נודעה הבעיה של שיבוץ על-ידי רשויות מקומיות שנעשית הרבה פעמים אפילו לא בהתאם להחלטות ועדות ערר או ועדות שיבוץ, אלא משיקולים כלכליים של חיסכון בהסעות.
<אראל גלבוע: אני נתקלתי במספר די גדול של מקרים שילדים משובצים למוסד שאינו זה שמתאים להם, כי המוסד המתאים להם מטיל על הרשות הוצאות.
יעקב מרגי: אני מכיר יישובים שיש להם אובר-הסעות, מרצון.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב שלהן מאפשר להן.
<אראל גלבוע: בדיוק.
<אראל גלבוע: יש מקרים כאלה, אבל יש יישובים שלא מממנים הסעות, והילד ילד.
<אראל גלבוע: כמו ילד אוטיסט – במקום גן תקשורתי, לגן עם פיגור קשה, כי הוא בקצה הקשה של הספקטרום האוטיסטי.
<אראל גלבוע: מקרים כאלה, או דברים אחרים.
<אראל גלבוע: שתיים, נתקלתי בוועדות השמה שמזלזלות בחוות דעת מקצועיות שההורים מציגים בפניהן, ואומרות אבל בית הספר אמר כך, וזו תהיה ההחלטה.
<אראל גלבוע: אם ההורים האלה לא מערערים לוועדת השמה, אחר-כך הם לא מוכנים לשלוח – למרות שיש שיבוץ לילד, אבל השיבוץ נוגד את חוות הדעת שיש - - -
יעקב מרגי: יש ועדות ערר.
<אראל גלבוע: כן, וכאן אנחנו מגיעים לבעיה נוספת.
<אראל גלבוע: רוב ההורים, לצערי, לא מודעים - - -
<מיכל מנקס: זה כתוב בהחלטה, נו, באמת.
<אראל גלבוע: גברתי, אני יודע שזה כתוב.
יעקב מרגי: זה מודגש, זה כתוב בשורה בולטת.
<אראל גלבוע: אני יודע.
<אראל גלבוע: זה כתוב למטה.
<אראל גלבוע: אני מכיר את זה.
<אראל גלבוע: דבר אחרון, אחד הפתרונות הטובים ביותר קיים – שר החינוך הקודם הצהיר שהוא יפעל לממש אותו.
<אראל גלבוע: אז אני אהיה כמו קאטו הזקן – דוח דורנר, שנותן משקל לרצון ההורים.
<אראל גלבוע: והגיע הזמן שמשרד החינוך יאמץ אותו רשמית ולא באמירות.
יעקב מרגי: קריאתך – לפחות אלי – נשמעה.
יעקב מרגי: לפני שאני מסכם – לגבי המקרה של העיוור, הסוגיה של המלוות, מי אמור לטפל בזה?
<אילן שי: אין זכאות אוטומטית לליווי לעיוורים.
יעקב מרגי: היא מותנית ב-?
<אילן שי: אם יש צורך, הרשות המקומית צריכה לפנות למשרד החינוך בבקשה לאשר את זה פרטנית.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הרשות המקומית, לא ההורים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מה התנאים שצריכים להיות?
עבד אל חכים חאג' יחיא: עיוור 100% - מה יש לו?
<אילן שי: צריך לסווג את הצורך הפרטני שלו.
<מיכל מנקס: שהוא פחות רואה - - - זה לא הגיוני.
יעקב מרגי: אני אומר לך, עם כל האמפטיה, כל מקרה צריך להיבחן.
יעקב מרגי: אי-אפשר לשחרר את הרסן.
<מיכל מנקס: עיוור.
יעקב מרגי: רגע, מיכל, את לא מכירה עיוורים עצמאיים?
עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלתי שאלה, בתקנות, אי-אפשר להגיד עיוור מדרגת עיוורות X עד – הוא יקבל ליווי?
יעקב מרגי: אני מבקש, תבדוק.
<אילן שי: כרגע מי שמונע את הגשת התקנות לכנסת זה משרד המשפטים.
יעקב מרגי: שמעת את זה, משרד החינוך?
יעקב מרגי: תבדוק את המקרה, תאתגר אותנו אם לא.
יעקב מרגי: רחל, אני מסכם.
יעקב מרגי: בינתיים, כשהיא מדברת, הסיכום יהיה לגבי אותו מנגנון שאני רוצה שתיצרי אותו לאותם מקרים שיש ויכוח בין - - -
<רוית להב גולדנר: אני אגיד אותו.
<רוית להב גולדנר: אני רוצה להגיד לגבי הילד העיוור, אם הוא מלווה בסייעת מבית הספר, חלק מהתפקידים של הסייעת לפי חוזר מנכ"ל זה ללוות אותו להסעה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לקחת אותו מהבית, לנסוע ברכב ההסעות?
<רוית להב גולדנר: מבית הספר להסעה.
<רוית להב גולדנר: להעלות אותו להסעה פיזית.
<רוית להב גולדנר: זה חלק מהתפקידים שלה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם יש לה פחות שעות?
עבד אל חכים חאג' יחיא: אם מאשרים לה פחות שעות, לא למשך כל היום, ובשיעור האחרון היא לא נמצאת שם?
<רוית להב גולדנר: בית הספר צריך לבנות מנגנון שאחד מאנשי הצוות יעשה תורנות וייקח אותו, ואנחנו עושים את זה.
<רויטל לן כהן: צריך, זה לא קורה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד צריך – מי צריך לאכוף את זה?
<רוית להב גולדנר: בית הספר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בית הספר.
יעקב מרגי: רחל, אנחנו מסכמים.
<רחל אברמזון: אני רוצה להתייחס למנגנון שאנחנו מדברים עליו.
<רחל אברמזון: המנגנון, ברמה העקרונית, נמצא, והוא קיים.
<רחל אברמזון: לכל מחוז יש מנהל מחוז, יש מפקחת מחוזית, ויש מפקחים שנמצאים באחריות אל מול כל מוסד חינוכי כזה או אחר.
<רחל אברמזון: במקרה של מחלוקות שמתגלעות בין רשות מקומית, בית ספר, הורים, וכולי, יש אפשרות לפנות למחוז.
<רחל אברמזון: המפקח, שאמון על בית הספר, אמור להגיש את הפנייה יחד עם ההורים למחוז, ושם זה אמור להיות מטופל.
<רחל אברמזון: ואני רוצה לומר, האגף לחינוך מיוחד צריך להיות הוועדה העליונה, שבה במקרים המאוד מאוד מורכבים – גם לעזור במשאבים, אם צריך להוסיף, וגם כדי למצוא פתרון.
יעקב מרגי: 15 המקרים האלה – אני יכול לקבל לוועדה?
<רחל אברמזון: אני יכולה.
יעקב מרגי: תשלחי לי – כל אחד בסטטוס שלו, מטופל על-ידי מי, מה, ומה האופק לגבי פתרון הבעיה.
<רחל אברמזון: בשמחה.
יעקב מרגי: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.
יעקב מרגי: היום 9 בנובמבר 2016, ח' בחשוון התשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: הצעת חוק פיקוח על בתי ספר (תיקון מס' 9) (השעיית עובד שירות), התשע"ו-2016 של עבדכם הנאמן חבר הכנסת יעקב מרגי וקבוצת חברי כנסת.
יעקב מרגי: אנחנו עכשיו מקדמים לקראת קריאה שנייה ושלישית.
<מרגלית בוטרמן: אני מרגלית בוטרמן ממשרד הפנים - -
יעקב מרגי: עוד לא פתחתי את הישיבה.
יעקב מרגי: רק רגע.
יעקב מרגי: בהצעת החוק הזאת, כפי שאמרנו בתחילת הדרך, אנחנו רוצים להעניק לילדי ישראל סביבת לימודים בטוחה.
יעקב מרגי: הצעד הקודם שנעשה עם עובד חינוך הוא צעד מבורך ומתבקש, ואנחנו משלימים את זה כרגע לעובד שירות במערכת החינוך.
יעקב מרגי: מרגלית בוטרמן, בבקשה.
<מרגלית בוטרמן: אני מהלשכה המשפטית של משרד הפנים.
<מרגלית בוטרמן: אני ממש מתנצלת כי היו צריכים לתאם את זה אתנו.
<מרגלית בוטרמן: קבעו ישיבות, אבל אז אמרו לי שזה לא הנושא שאני צריכה לבוא אליו כי היו דברים שהם היו צריכים לסדר.
<מרגלית בוטרמן: לא עדכנו אותי, ורק אתמול בצהריים נודע לי על הישיבה.
יעקב מרגי: איפה הייתם בקריאה הראשונה?
<מרגלית בוטרמן: אני הייתי פה.
<מרגלית בוטרמן: אני אחזור שוב על הבעיה.
<מרגלית בוטרמן: העיקרון ראוי, נכון ומצוין, ואין עליו חולק.
<מרגלית בוטרמן: הבעיה שלי ביישום היא שאם החוק הזה יתקבל יהיו שתי הוראות חוק שיחולו על עובדי רשויות מקומיות.
<מרגלית בוטרמן: החשש שלי הוא שכשיש שתי הוראות חוק אז אין כלום.
<מרגלית בוטרמן: זה כאילו סמכויות אחרות.
יעקב מרגי: הבנתי את החשש שלך, אבל אני רוצה להפיס את דעתך.
יעקב מרגי: אל תגלי לאף אחד – בשירות המדינה יש כמה הוראות חוק לגבי אותם עובדים בשירות המדינה.
יעקב מרגי: אז יש שתי הוראות חוק.
יעקב מרגי: יש עובד חינוך במסגרת חינוך, ויש עובדים במעונות יום, ויש עובדים במרפאות מסוימות, ויש עובדים בלשכות של עובדים סוציאליים.
<מרגלית בוטרמן: אז אולי לא הסברתי את עצמי מספיק.
<מרגלית בוטרמן: הוראות החוק יוצרות מערכת דינים שונה.
<מרגלית בוטרמן: לפי ההצעה – ולדעתנו, זאת באמת הצעה טובה שמאפשרת גמישות וקבלת החלטה – המנכ"ל של משרד החינוך יוכל להורות למעסיק ברשות החינוך או ברשות מקומית להשעות את העובד הזה שהוגש נגדו כתב אישום.