GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון אוחיון: עסקנו בכנס בתרבות האידיש ושלום עליכם, כנס על יהדות רומניה, כנס על יהדות רוסיה, כנס בינלאומי על יהדות הונגריה, שעוד מעט אנחנו נוכל לראות גם קובץ מדעי מעודכן על הקהילה הזאת.
שמעון אוחיון: זה הוא המסר שצריך להשתמע מכאן, שאנחנו באמת צריכים להכיר את מכלול המורשת של קהילות ישראל.
שמעון אוחיון: ואני רוצה להבחין פה בין שני דברים – המאבק כמובן של הטמעת תכנית ותכני מורשת יהדות המזרח מצד אחד, ומצד שני נראה כאילו לכאורה הוא משהו חיצוני, המסע של דה-לגיטימציה שמתנהל לא על ידי עמך.
שמעון אוחיון: עם כל הכבוד בעניין הזה, אני יותר מוטרד ממשורים, מעיתונאים, מסופרים ולאחרונה מאנשי אקדמיה.
שמעון אוחיון: אנשי אקדמיה, שהם בועטים והם מזלזלים ואומרים ללמד שיר אחד של שבזי זאת בדיחה.
שמעון אוחיון: כאשר איש אקדמיה אומר זאת, פרופסור מכובד, זו הבעיה שלי.
שמעון אוחיון: ולכן הגברת מיכל כהן, אני שמחתי לראות שאת מדברת על הטעמה במסגרת כיתתית, במסגרת בית ספרית, במסגרת קהילתית.
שמעון אוחיון: חסר לי כאן החיבור אל האקדמיה.
שמעון אוחיון: אם לא תיקחי מן האקדמיה את המחקרים החדשים, העדכניים, אם לא תחדשי את המלאי של החוקרים באוניברסיטות, את תישארי באמת עם תוצרים מאד מאד דלים.
שמעון אוחיון: אני אתן דוגמא.
שמעון אוחיון: שתי המפמ"ריות שלך להיסטוריה, ד"ר כץ והגברת גליקסברג, כמה הן מתפעלות מחוקר אחד חדש.
שמעון אוחיון: לא מרפות ממנו - ד"ר אבי פיקר.
שמעון אוחיון: כתב שני ספרים על עולים במשורה של הסיפור של עליית יהודי מרוקו וההתיישבות של יהודי צפון אפריקה בנגב.
שמעון אוחיון: הוא שאל את השאלה מי יישב את הנגב והוא מציג נתונים, עובדות, מחקר ומספרים על פי עבודות על זה שהוא ישב ונבר במסמכים של הסוכנות והמחלקה להתיישבות וכו' וכו'.
שמעון אוחיון: ואז הם לא מרפים ממנו.
שמעון אוחיון: אתה נותן לנו חומרים חדשים.
שמעון אוחיון: אתה מספר סיפור חדש.
שמעון אוחיון: ולכן אני בא ואומר לך המנכ"לית, תהי ברוכה על זה שכבר את מתחילה להטמיע, אבל אל תשכחי, בלי חיבור לאקדמיה לא יהיה לך מענה לפרופסור מנחם פרי, שחושב ששבזי זאת בדיחה, כי צריך להעמיד מולו את כל החוקרים שמדברים בשפתו, שמקהים את שיניו ועונים לרעש כרשעתו, מבחינה מקצועית ואקדמית; וגם לענות לאנשים כמו משוררים, לצערי.
שמעון אוחיון: מה לעשות, זה עדיין מהדהד כשנתן זך אומר שתרבות יהודי המזרח, תרבות המערות.
שמעון אוחיון: תחשבו לרגע אם בקהילה האפרו-אמריקאית מישהו היה אומר לקהילה הזאת שתרבות
שמעון אוחיון: כם תרבות העצים.
שמעון אוחיון: הוא היה נשאר במערכת החינוך?
שמעון אוחיון: הוא היה נשאר משפיע כלשהו בעניין הזה?
שמעון אוחיון: ולכן החיבור, אם לא נבנה אקדמיה וחבל שזה נגדע.
שמעון אוחיון: זה נגדע, המכונים נסגרו.
שמעון אוחיון: המרכזים לא פועלים.
שמעון אוחיון: אין חומרים, אין מחקר, אין חידוש.
שמעון אוחיון: ולכן שני הדברים ביחד צריכים להיות שלובים זה בזה ואני בטוח שבזה באמת נגיע לאותה אחדות יפה.
עודד פורר: ראשית אני מצטרף שוב לברכות, כמובן גם לארז ביטון, שאני עוד זוכר אותו מחברותנו במועצה הישראלית לתרבות ואומנות, שבזמנו ריכזתי וכמובן גם לשר החינוך, על היוזמה ועל ההחלטה לקבל את הדו"ח הזה ואת ההמלצות שלו, כי אי אפשר לדבר על עם ישראל או על נרטיב שלנו כאן, כשאתה מדבר רק על נרטיב של חלק כזה או אחר מהעם ואתה מתעלם מנרטיב אחר.
עודד פורר: כשאתה לא מכיר את העובדה שהצורר הנאצי הגיע גם ללוב וכשלא מכירים מה קרה ליהודי מדינות ערב ברגע שהכריזו על מדינת ישראל ומה עבר עליהם, דברים שלצערי לא נלמדו או לא נלמדים כראוי.
עודד פורר: זה נכון אגב גם לעלויות אחרות.
עודד פורר: זה נכון גם כשלא מכירים את הנרטיב של עולי אתיופיה והעלייה שלהם ברגל דרך סודן, אבל כן חשוב, ופה אני פונה אליך, מיכל, צריך ללמד באמת את הנרטיב הזה כנרטיב שלב ולא כנרטיב שהוא חיצוני או שהוא מהצד או שהוא ממקום אחר.
עודד פורר: זה הנרטיב שלנו, של העם היהודי, שמגיע מכל התפוצות, מכל הקהילות ובונה ביחד אני חושב את תקומת העם היהודי בארצו.
עודד פורר: בהקשר הזה אולי צריך לקחת שיעור ממי שהיה ראש ממשלה פולני, אבל אני חושב שהיו כאלה שחשבו שהוא מרוקאי, וזה מנחם בגין.
עודד פורר: אני חושב שהנאום שלו לפני 35 שנה על פיינשטיין ועל ברזני, והדוגמא שלהם, שנותנת בעצם את הנרטיב המאוחד הזה של העם היהודי.
עודד פורר: אולי כדי להתחיל את היישום בסיור של תלמידים במוזיאון אסירי המחתרות בירושלים אל מול התמונות של שניהם, כדי להבין שהלב האחד הזה פועם כולו, וכמובן משם ללכת הלאה.
עודד פורר: לעניין המנהלת, אני חושב שזה צעד קריטי ליישום.
עודד פורר: כמי שמכיר את זה ממקום אחר, מתכניות כאלה ואחרות לקידום שילובם של יוצאי אתיופיה בישראל, תדעי לך שזאת אבן הנגף שיכולה לפגוע בכל המהלך כולו.
עודד פורר: אם לא תעשו מנהלת שתשלבו בה נציגים חיצוניים, שיוכלו לעקוב ולראות והמנהלת הזאת תהיה שקופה והביצוע יהיה שקוף, אז כל הדו"ח הזה בסוף ירד לטמיון.
יעקב מרגי: יעקב בר חן, שב מסביב לשולחן.
יעקב מרגי: תתכונן.
יעקב מרגי: אני אתן בינתיים למישהו אחר לדבר.
<יהודה מימרן: אני אדבר דברים מאד קצרים.
<יהודה מימרן: אני שותף לתפיסה שמדובר באירוע היסטורי.
<יהודה מימרן: אני רוצה לומר שמדובר באירוע היסטורי מכיוון שפעם הראשונה מאז הקמת המדינה, הסכר נפרץ.
<יהודה מימרן: ולא רק שהסכר נפרץ, נסללו הדרכים שבהן המים יזרמו.
<יהודה מימרן: בהתחלה המים האלה יהיו בוציים, הם יהיו עכורים, הם יהיו מלוכלכים, אבל בהמשך המים האלה יהיו מים צלולים, של יהדות שכל כולה אהבת האדם, אהבת הארץ, אהבת העם.
<יהודה מימרן: אני פונה עכשיו בקריאה, מכיוון שאי אפשר לנוח פה על השמרים.
<יהודה מימרן: מה שנדרש זה מנהיגות, מכיוון שקל מאד ליפול להאשמות הדדיות וקל מאד ליפול לטענות של קיפוח ואפליה ופילוג.
<יהודה מימרן: אנחנו יודעים מה מונח פה על הכף.
<יהודה מימרן: מונחת פה באמת בנייה של ישראל מאוחדת, אחת.
<יהודה מימרן: כדי שזה יקרה נדרשת פה מנהיגות והרבה מונח פה על הכתפיים של מערכת החינוך.
<יהודה מימרן: היא צריכה באמת להתגבר על הדינאמיקה שנוצרה, של האשמה והאשמת נגד, לראות את המורשת האדירה והחשובה הזאת ולפעול כדי ליישם אותה.
יעקב מרגי: אני שומע את זה חוזר ונשנה, חוזר ונשנה ואני לא מבין למה בעלי תפקידים, ואני מבין שאתם מכוונים את זה לראשי המקצוע, חלקם, לא רוצה לומר מפמ"רים, שזה לא יהיה אצבע מאשימה, מדויקת.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, זה לא צריך לאיים על אף אחד.
יעקב מרגי: וגם אותם בעלי מקצוע, ראשי המקצוע, חייבים להבין שנפלה זכות בחלקם לשנות את - - -
שמעון אוחיון: אין בעיה איתם.
שמעון אוחיון: הם לא הבעיה.
שמעון אוחיון: חס וחלילה, הם לא הבעיה.
יעקב מרגי: לא, לא, אני לא אומר בכוונה.
יעקב מרגי: אני לא כיוונתי כי אני באמת לא יודע איפה הבעיה.
יעקב מרגי: אני שמעתי את זה מכמה דוברים, שיש גורמים בתוך המשרד, מקצועיים, שקשה להם עם השינויים.
יעקב מרגי: ואני מכיר את זה ואנחנו מכירים את זה לא רק במשרד החינוך, בכל משרדי הממשלה ובמיוחד אלה הוותיקים, שהטביעו חותם על הכסא שלהם בצורת ישיבתם.
יעקב מרגי: אז אני חושב שדווקא במשרד החינוך, שזה אחד המאפיינים שלו, צריכים להיאבק ואם יש תופעה כזאת אכן, ויושבת איתנו המנכ"לית ושומעת וצריך להביא אותם לכך שאכן זו זכות ויפה שעה אחת קודם.
יעקב מרגי: יש כמה דורות שהפסידו זאת וזו הזכות שנפלה בחלקם ואנחנו נלווה ונוודה שאכן הדברים - כי עם כל הכבוד, הם עדיין-עדיין גורמים מקצועיים, בעלי תפקידים, שחייבים ליישם את המדיניות.
<קריאה: זו המדיניות של השר.
יעקב מרגי: יוסי יונה ולאחר מכן יעקב יניב.
יוסי יונה: אדוני יושב הראש, אני בוודאי גם רוצה להתחיל בברכות לארז ביטון על הדו"ח הנפלא הזה שהוא היה אחראי להבאתו לעולם.
יוסי יונה: ברור שהדו"ח הזה הוא בעצם אבן דרך בתולדות ימיה של החברה הישראלית.
יוסי יונה: הוא אבן דרך משום שהוא בעצם משקף, לא הייתי אומר סופו של תהליך, אבל נקודה מאד מאד חשובה בתהליך ממושך.
יוסי יונה: וכשאני חושב על תהליך ממושך, דמותו של אליהו אלישר עומדת למול עיני, שעוד הוא היה איש של ועד העדה הספרית בשנות ה-30, ה-40, ה-50, ומי שקורא את כתביו ליבו נכמר לנוכח העבודה של האיש הזה, ההתכתבויות שלו עם דוד בן גוריון ובכירי המדינה, בתחינה, בבקשה שייעשה מאמץ כדי שהנרטיב של יהדות המזרח והסיפור שלה, ייכנס לתוך הנרטיב הישראלי.
יוסי יונה: והנה, חלפו שנים והיו המון נקודות ציון במהלך הזה, שעכשיו הוא מגיע לשלב מאד מאד חשוב.
יוסי יונה: אני רוצה לחלוק אתכם חוויה מאד קטנה מחיי אני, כשהגעתי לאוניברסיטת חיפה, אדוני יושב הראש, ביקשו ממני שאני אקח מספר קורסים בתחום של מורשת יהדות המזרח כתנאי לקבל מלגה ואני סירבתי.
יוסי יונה: ואתם תוהים מדוע סירבתי.
יוסי יונה: כי אמרתי מה, אתם מכניסים אותי אפרופו המילה הזו, ארז ,לגטו?
יוסי יונה: או שזה חלק מתכנית הלימודים הכללית או שאני לא מוכן.
יוסי יונה: אני לא מוכן כשאני לומד פילוסופיה ותולדות האמנות והיסטוריה כללית, ועכשיו בגלל שאני מזרחי, לך ותלמד את הגטו שלך.
יוסי יונה: וזו הייתה האינטואיציה שלי.
יוסי יונה: אמרתי אם זה לא חלק אינטגראלי של תכנית הלימודים באוניברסיטה, אני לא מעוניין בזה.
יוסי יונה: ובאמת, יש עוד המון נקודות ציון במאבק הזה של ויקי שירן אל מול השרה לימור לבנת, ודווקא לבנת בזמנו הייתה לה עמדה מאד חיובית והיא עשתה מה שהיא עשתה.
יוסי יונה: אז הגענו לשלב המופלא הזה.
יוסי יונה: עכשיו, השלב המופלא הזה, עם כל מיני הסתייגויות שאני מיד אעמוד עליהן – שתיים – ובכך אני רוצה באמת באופן קצר להביע את דעתי/עמדתי בכך.
יוסי יונה: האחת, ואני קראתי את הדו"ח ומה שאני הולך להגיד זה לא בהכרח מה שכתוב בדו"ח, אבל אני רוצה להזהיר.
יוסי יונה: ההכנסה של המורשת שלנו, של יהדות המזרח, לתוך הסיפור הישראלי, היא לא צריכה להיות במובן שהנה יש מסגרת ואז אנחנו מתאימים לאלה יש ככה, גם לנו יש ככה.
יוסי יונה: לאלה יש ככה, גם לנו יש ככה.
יוסי יונה: זאת אומרת שילוב מחייב גם שינוי של המסגרת.
יוסי יונה: את אומרת אם אתה מקבל אותי, מה זאת אומרת מקבל?
יוסי יונה: אני תובע שתקבל אותי ואני אדון לבית הזה, אז אני לא רק מקבל חדר בתוכו אלא אני שותף לעיצובו מחדש.
יוסי יונה: זו בעצם התביעה.
יעקב מרגי: אני מציע שתפרוש בשיא.
יעקב מרגי: שהעזת פניך כלפי אותם האנשים שאמרת אני תובע ואני אדון בבית הזה.
יעקב מרגי: יש כאלה שזה לא מובן להם.
יוסי יונה: לכן אני אומרת, התביעה היא לא של אדנותיות חס וחלילה מתוך גאווה ורוח רעה, אלא מתוך הכרה מאד מאד ברורה בהיותי בעל בית פה, וכבעל בית אני אומר אוקיי רבותי, בואו עכשיו יחד.
יוסי יונה: יחד, לא אני לבד.
יוסי יונה: אף אחד לא רוצה לנשל אף אחד מכלום, אלא אנחנו צריכים לעצב את הבית הזה מחדש, כך שכולנו באופן סימבולי נגיד שזה ביתנו.
יוסי יונה: רגע, זו הערה אחת.
יוסי יונה: עכשיו לעניין של הכסף.
יוסי יונה: נאמרו כאן דברים וחידודי הלשון של שר החינוך לשעבר - - -
יעקב מרגי: כספים וכיסופים.
יוסי יונה: כן, כיסופים וכסף.
<אהרון ידלין: וכספים.
יוסי יונה: וכספים.
<אהרון ידלין: שזה חרוז.
יוסי יונה: כן, כן, אמרתי חידודי לשון, חריזה.
יוסי יונה: כוחך עדיין במותנך, אדוני.
יוסי יונה: אני מלא הערכה אליך, באמת, על כך שאתה בא לכל הישיבות הללו, שזה מדהים.
יוסי יונה: אני רואה אותו בכל חלקי הארץ, את שר החינוך לשעבר שלנו, בכנסים שעוסקים בסוגיות חינוכיות ובכלל סוגיות אקטואליות שמענייניה של החברה הישראלית, אז כולי הערכה וכבוד למאמציך.
יוסי יונה: אז כאשר אנחנו באים ואומרים, חברים וחברות הכנסת, שאנחנו במעקב, אז אנחנו באים גם – אפרופו תביעה מיכל - ואני יודע שכוונותייך טובות.
יוסי יונה: אני גם יודע שאת מוגבלת.
יוסי יונה: זה לא יהיה תלוי בה, כי אנחנו כולנו יודעים, כולנו מכירים את התקציב של משרד החינוך.
יוסי יונה: 95% ממנו הוא נוקשה, אי אפשר לזוז מילימטר אחד בתוכו.
יוסי יונה: כלומר, היכולת שלה בתקציבים הנוכחים של משרד החינוך, לעשות את המהפכה הגדולה, הם מוגבלים ביותר.
יוסי יונה: אם המדינה, המדינה, הממשלה, משרד האוצר, לא יתחב את ידו לתוך כיסו ויוציא משם את המשאבים הדרושים לשם מימונה של המהפכה החיובית והאחדותית הזו, דברים לא יקרו.
יוסי יונה: ולכן - - -
יעקב מרגי: ידידי, פרופסור, חבר הכנסת יוסי יונה, אני חולק עליך.
יעקב מרגי: כמי שהיה שר, ואני אומר לך, אם המשרד – ואני אומר את זה בתוקף – אם המשרד לא יכין תכנית וידרוש – האוצר אף פעם לא מתנדב לתקצב אותך.
יעקב מרגי: לכן זה חייב התערבות - - - , זה חייב קודם כל מהמשרד לצאת.
יוסי יונה: ברור, אבל היא מכינה את התכניות, אבל אני אומר במסגרת התקציבית שעומדת לרשותה היום, היא לא יכולה לעשות הרבה.
יוסי יונה: דגך אגב, עומד בפנינו חוק ההסדרים החדש.
יוסי יונה: אני עיינתי בו, אין שום דבר, אין שום סעיף שמדבר על זה.
יוסי יונה: יגיע אלינו תיכף חוק התקציב בימים הקרובים, בתקופה של הפגרה.
יוסי יונה: עכשיו הנה, זה המבחן.
יוסי יונה: זאת אומרת חברה, אנחנו פה לא מקשקשים, באים לעשות מהפכות.
יוסי יונה: לכן אמרתי שזה שלב מאד מאד חשוב בתהליך, אבל עכשיו זה תחילתו של תהליך אחר.
יוסי יונה: ולכן אני אומר, פה אני אומר לכל האורחות והאורחים היקרים ולאדוני יושב הראש ועד החינוך, אם אנחנו בעוד חודש-חודשיים לא רואים סעיף תקציבי משמעותי בחוק התקציב שמוגש לשנים 2017-2018 – תקציב דו שנתי, אז דעו שכל מה שאנחנו עושים כאן זה אוויר חם.
יוסי יונה: כלומר, כולנו ברכנו, כולנו אהבנו, כולנו באמת יצאנו נלהבים מתוך המפגש הזה, אבל בסופו של דבר לא יקרה כלום.
יוסי יונה: אני תקווה שיקרה.
יוסי יונה: לכן אני אומר לכם, יש לנו שתי אבני דרך – אחד חוק ההסדרים, שאין בו שום דבר, ודבר שני - - -
יעקב מרגי: שכחת עוד אבן דרך אחת.
יוסי יונה: הסעיף בחוק התקציב, שאם הוא לא יהיה בו, אז תדעו שחס וחלילה הדו"ח הנפלא הזה יכול לבוא - - -
יעקב מרגי: ועוד אבן דרך אחת, זה תכנית החומש של המל"ג, שבימים אלה כותבים אותה.
יעקב מרגי: וזה חשוב מאד בדו"ח הזה.
יוסי יונה: וזה שוב חוזר, ודרך אגב, ואם דו"ח המל"ג שכותבים, ויש שם איזו שהיא חריגה תקציבית, משום שצריך המון כספים שבשביל זה, ואני בוודאי בעד הקצאתם, ואם גם בדו"ח המל"ג של החומר אנחנו לא נראה סעיפים תקציביים שמדברים על העניין הזה - - -
יוסי יונה: אני אומר לכם, כמו ועדות שקמו בעבר והן ועדות נפלאות מבחינת תוכנן, הרי שהן תהפוכנה להיות איזה שהם דפים מצהיבים על מדפים בתוך משרד החינוך ובמשרדים אחרים.
יעקב מרגי: המנכ"לית של משרד החינוך רוצה לומר מספר מילים.
יעקב מרגי: היא תשאיר איתנו כאן את גברת זהבה שמש ונשחרר אותה לעיסוקיה.
<מיכל כהן: אני רוצה להרגיע.
<מיכל כהן: אמר שר החינוך בראשית דבריו שהוא הממונה על ועדת ההיגוי.
<מיכל כהן: זאת אומרת מנה שר החינוך שני נושאים שהוא שם את ידו בעניין בצורה מאד כבדה וזה הנושא של הסיפור השלם.
<מיכל כהן: בהחלט האחריות שלנו להביא את הסיפור השלם, המאחד, המשלב ולא בנוסף.
<מיכל כהן: ולכן אני חושבת שאני מסכימה איתך שיישום צריך תקציב, אבל רגע לפני התקציב צריך את התכנית ומהתכנית אנחנו נגזור בוודאי את התקציב ואתה יודע שבימים אלה אנחנו יושבים על הנושא הזה.
<מיכל כהן: אני חושבת שאתה אמרת, חבר הכנסת יונה, את המורכבות.
<מיכל כהן: המורכבות היא לא להוסיף עוד סיפור או עוד דמות.
<מיכל כהן: המורכבות היא לדעת לשלב בצורה מאוזנת, בצורה לא פטרונית, את הסיפור כולו, שילדי ישראל ילמדו את הכל מכל בצורה שמכבדת את כולנו.
<מיכל כהן: אני חושבת שתפקידה של מערכת החינוך לא להישען על רגשות שליליים, אלא להביא את המקום.
<מיכל כהן: מישהו אמר פה, חבר הכנסת ברושי דיבר על המלט לעתיד.
<מיכל כהן: את המלט לבניין הבא ואני חושבת שזה התפקיד שלנו.
<מיכל כהן: לא לחפש מה לא נעשה, לא לחפש מי רשע ומי גזען, אלא לחפש את המקום הטוב שמביא – אם אנחנו רוצים לשנות את פני החברה ואתל פני החינוך – אנחנו צריכים לחפש את המאחד בתוכה, את המייצר שלמות בתוכה, את המייצר שילוב בתוכה ולא מי עשה למי, כמה ולמה.
יוסי יונה: רציתי להגיד עוד משפט, גברתי המנכ"לית.
יוסי יונה: שרכבת האחדות יצאה לדרך והגזענים, אנחנו נשאיר אותם לצידי הדרך.
<מיכל כהן: אז ברשותכם, אני יוצאת, תודה רבה.
<ארז ביטון: כבוד יושב הראש, לפני שהמנכ"לית תלך, אני רוצה להגיד לה שתי מילים.
יעקב מרגי: ארז, משפט.
יעקב מרגי: פשוט חבר הכנסת אלעזר שטרן ממתין הרבה זמן והוא צריך לצאת.
<ארז ביטון: אז בבקשה.
יעקב מרגי: בבקשה אלעזר.
אלעזר שטרן: א' גם אני כמובן מצטרף למברכים.
אלעזר שטרן: אני מודה שכששמעתי את הדברים ברדיו, כמו הרבה, נפלנו קצת במלכודת.
אלעזר שטרן: אני קראתי את הדו"ח, אני שמח שהוא הולך על תכנים ולא על אנשים.
אלעזר שטרן: זאת א ומרת ראיתי גם במל"ג שההמלצה היא על איוש מאוזן.
אלעזר שטרן: אני פחדתי שהולכים כבר לספור אנשים ספרדים ואשכנזים ואני כבר לא יודע מה הנכדים שלי, אם הם ספרדים או אשכנזים.
אלעזר שטרן: ואני שמח שאנחנו לא שם ועל חשיבות התכנים אין דיון.
יעקב מרגי: אני אזמין מחקר גנטי.
אלעזר שטרן: אוקיי, אני מוכן.
אלעזר שטרן: דרך אגב, במחקר הגנטי ראש הממשלה הוא ספרדי, לפי מה שהוא אמר.
אלעזר שטרן: וגם אני.
יעקב מרגי: הלוואי והאמרה שלו לא הייתה נאמרת.
יעקב מרגי: נו, קדימה.
אלעזר שטרן: אבל גם אני.
אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד, כיוון שנשמעו כאן כל מיני ביטויים, מבן גוריון וצפונה, כולל – אני לא יכול להגיד חברי, אבל אדם שאני מאד מאד מעריך אותו, שר החינוך לשעבר, אהרון ידלין, על הנושא של תפיסת כור ההיתוך.
אלעזר שטרן: אני בחלק גדול מהשנים שהייתי בצה"ל, אז אמרתי וכתבתי שאני מאמין ואני מקווה שכך גם בן גוריון התכוון, כור היתוך אבל בטמפרטורה נמוכה.
יעקב מרגי: נראה לי השאירו אותך יותר מדי זמן בתנור, מה שאתה עושה לנו פה.
אלעזר שטרן: שמצד אחד אנחנו יוצרים כאן משהו מאחד, אבל אנחנו לא מאבדים את הייחודיות של המרכיבים השונים בחברה הישראלית, כמו שנראה שולחן השבת שלי, נגיד להבדיל משל ההורים שלי עוד, שיש בו כמובן גם 'יא ריבון עולם' 'וצור משלא' וגם 'דרור יקרא' ושולחן שבת - - -
שמעון אוחיון: זה לא מתחיל ונגמר שם.
אלעזר שטרן: והשילוב הזה.
אלעזר שטרן: אני מציע ואני שמעתי את זה קצת יותר מדי פה, אני מודה, את ההשוואה של דברים אחרים לשואה.
אלעזר שטרן: אני שמעתי את זה פה גם מחלק מעמיתי חברי הכנסת.
אלעזר שטרן: אני חושב שזאת טעות קשה.
יעקב מרגי: אסור להתעסק עם זה.
אלעזר שטרן: גם אני בהיותי יושב ראש הקרן לרווחת נפגעי השואה, ביקרתי, ויושב פה מר כחלון, הוא יודע את זה, גם באור יהודה במוזיאון המדהים של יוצאי לוב וגם פעלנו לצרף את יוצאי לוב שנפגעו בשואה כמובן, לאורך כל הזמן, עוד לפני שהגענו לכנסת ואני חושב שדווקא בגלל זה כל ההשוואות למונח שואה לדברים אחרים, הם לא נכונים.
יעקב מרגי: לא ממין העניין.
אלעזר שטרן: וגם מה שנשמע פה על זמני האינקוויזיציה, אנחנו מכירים את זה, עוד פעם, אני חושב שלטובת כולנו כדאי להשאיר את השואה כדבר בפני עצמו.
אלעזר שטרן: אני חושב, והמנכ"לית והשר יצאו, בזמנו, כשבחלק מהתפקידים, גם באזרחות וגם בתוך הצבא, לדוגמא תכניות מסע, אני מקבל מאד את הנושא הזה של דווקא אני חושב אחרי התיכון, כיוון שזה יותר חשוב, לתכניות כמו תגלית, אם רוצים, למרות שזו תכנית קצרה יחסית, אבל מסע כחלק מעוד תכניות, גם למי שבא לפה לחצי שנה או בדרך לפה, כן ללכת למרוקו וללכת לספרד וללמוד את המורשת הזאת ואם אנחנו עושים סוגים של מסעות, שיש בהם יציאה מתוך מקומות בגלות והגעה לפולין, כחלק מהמעגל הזה ללכת גם למקומות הקודמים יותר.
אלעזר שטרן: דרך אגב, צה"ל שחיבר למסעות בפולין, מדי פעם חיברנו הליכה לקהילות.
אלעזר שטרן: כמובן שהלכנו גם לסלוניקי, בשביל לראות את המורשת שם ואני לא צריך להחזיר לשם.
אלעזר שטרן: אבל השורה התחתונה - - -
אלעזר שטרן: אני מצטרף מאד למברכים ומאחל לכולנו שהיישום גם יעשיר את כולנו וגם יחבר ויתקן את מה שצריך לתקן.
יעקב מרגי: יעקב יניב, מכון יד בן צבי, בבקשה.
<יעקב יניב: שמי יעקב יניב, מנכ"ל של יד יצחק בן צבי בירושלים.
<יעקב יניב: את המשפט הראשון אני אעשה מאד תמציתי, אני רוצה להצטרף כמובן לכל הברכות, החל מהשר, מר ביטון, חברי הוועדה וכל מי שתרם לדבר הזה.
<יעקב יניב: אני רוצה להגיד לך מר ביטון, שלהבנתי נפל דבר בישראל.
<יעקב יניב: יש עד דו"ח ביטון ומעכשיו אמור אחרי דו"ח ביטון, ולכן הפתיחה שאמרת – עזוב את זה – כל העשבים השוטים שיושבים בצד ואומרים, מפריעים או כל דבר אחר, אני חושב שצריך פשוט להתעלם מזה.
<יעקב יניב: אני רוצה לדבר על טווח ארוך ואני רוצה לומר שבעיני הטווח הארוך הוא חשוב לא פחות, אולי יותר, מהטווח המיידי שדיברה עליו המנכ"לית, אולי גם דיבר השר, להתחיל לעבור במיידי.
<יעקב יניב: אני רוצה לומר שבלי שתהיה תשתית של מחקר, תשתית של ידע, שלאורך שנים תיבנה מחדש, שהיא נעקרה קצת והיא קצת עומעמה בדור האחרון, אולי חצי דור.
<יעקב יניב: לא תהיינה תכניות חינוכיות בעתיד הרחוק יותר.
<יעקב יניב: זאת אומרת צריך להשקיע הרבה מאד באקדמיה, צריך להשקיע הרבה מאד בתלמידי מחקר חדשים.
<יעקב יניב: צריך כרגע ליצור תשתית של צעירים תאבי דעת, שהם יתנו את הפירות בטווח של שנים, אבל זה להשקיע באותם סטודנטים ולהתחיל לגדל ולהצמיח את הדור הבא.
<יעקב יניב: אני רוצה לבוא ולומר שיש גוף בישראל, שחיכה 70 שנה, הכין את עצמו לרגע הזה.
<יעקב יניב: ויש לנו מכון ביד בן צבי, מכון שהקים בן צבי בחייו עוד בל' נובמבר 1947, יום אחרי תכנית החלוקה שהוצבע עליה באו"ם, כ"ט בנובמבר, ומאז המכון עוסק ביהדות המזרח.
<יעקב יניב: מאז המכון הזה הוציא מאות מחקרים וספרים, טיפח דורות של סטודנטים, ככתב העת פעמים שנזכר אצלכם בדו"ח ביטון יוצא והוא מכיל אוצר בלום.
<יעקב יניב: יש תשתית שאפשר להתחיל איתה אבל זה לא יספיק.
<יעקב יניב: צריך להמשיך ולטפח את התשתית הזאת ולהצמיח ממנה עוד ועוד.
<שלי אלקיים: יש מספר חוקר לחוקרים אצלך?
<יעקב יניב: יש מה?
<שלי אלקיים: חוקר שלך יכול להגיש בקשה למלגה?
<שלי אלקיים: לא.
<שלי אלקיים: אין לחוקרים שלך מספרי חוקרים.
<שלי אלקיים: אני פשוט מסבירה את הסיבה - - -
<יעקב יניב: אני לא מבין מה הייתה ההפרעה הזאת.
<יעקב יניב: לא ברור לי מה זה.
<שלי אלקיים: זאת לא הייתה הפרעה, זאת הייתה הפרדה.
יעקב מרגי: לא, אז בוא, תמשיך את דבריך.
<יעקב יניב: לכן אני רק אומר שהחשיבות העצומה של לקחת תשתית ידע קיים כבר, אבל להמשיך ולפתח עוד ועל התשתית הזאת לטווח ארוך לבנות את תשתית המחקר בארץ, שהיא תיתן באמת את התשובות הנכונות, גם לתכניות חינוכיות ולכל מה שנובע מכך.
<יעקב יניב: תודה.
יעקב מרגי: בר חן, בבקשה.
<יעקב בר חן: יעקב בר חן.
<יעקב יניב: מה זה ההתקפה?
<שלי אלקיים: זה לא התקפה.
<שלי אלקיים: כי אני ביקשתי - - - ולא נתתם לי.
<יעקב בר חן: דבר ראשון תודה רבה באמת על המפעל המדהים הזה.
<יעקב בר חן: זו שעה גדולה להחזרה של - - -
יעקב מרגי: שלי זה מפריע.
יעקב מרגי: אתם מול המיקרופון, הבן אדם באמצע רשות דיבור ואתם מפריעים.
<שלי אלקיים: סליחה.
<יעקב בר חן: להחזרת הסיפר המזרחי למרכז הבמה ואני אומר גם אני במובן הכי אישי, כשסבא רבא אחד שלי הגיע אחרי שהוא היה אב בית דין בספקס.
<יעקב בר חן: הוא גדל בטבריה, הגיעה לספקס והיה שם אב בית דין.
<יעקב בר חן: אחרי זה עלה לארץ בגיל 90, בשנות ה-50.
יעקב מרגי: ספקס זה בתוניס.
<יעקב בר חן: ספקס זה בתוניס.
<יעקב בר חן: הוא היה במעברה כאחד האדם ומתי שמשרד הדתות מצא אותו, אז הוא לא הסכים לעבור למקום אחר.
<יעקב בר חן: היה לו טוב.
<יעקב בר חן: בתוך עמי אנוכי יושבת, אמר להם.
<יעקב בר חן: והסבא רבא השני שלי היה ציר בבאזל מטעם הציונים הליברליים בתוניס.
<יעקב בר חן: קוראים לנו בר חן, כי הוא אמר מי שיעלה לארץ יעברת מבלחסן לבר חן.
<יעקב בר חן: וכך עשו נכדיו וניניו.
<יעקב בר חן: ומתוך המפגש הזה, עם כל גדולי ישראל, עם כל הסיפור הזה של עם ישראל במשך דורות, כל גדולי הדורות, הדבר הזה הוא מדהים.
<יעקב בר חן: החשש שלנו זה מהטיית הסיפר הזה, המזרחי.
<יעקב בר חן: ואני אומר מתוך קריאה של הדו"ח כמה פעמים, האמת, אז יש פה כמה דברים שהשתרבבו, שאני חושב שצריך פשוט לשים לב אליהם.
<יעקב בר חן: זה הדבר היחיד שאני אומר בקצרה.
<יעקב בר חן: יש דברים שהם לא קשורים.
<יעקב בר חן: זאת אומרת אני אלך לדברים הגדולים ואני אתן דוגמא מהדברים הקטנים.
<יעקב בר חן: הדברים הגדולים זה שבהגות וזהות, אז מוזכרת מתוך ניתוח של החברה הישראלית ומתוך ניתוח של החברה הספרדית, המזרחית כחברה מסורתית, אז יש הגדרה חדשה למה זה מסורתי.
<יעקב בר חן: מסורתית לעומת יהדות דתית – אז יש יהדות חברתית.
<יעקב בר חן: זה הביטוי החדש – יהדות חברתית.
<יעקב בר חן: יהדות דתית רכה.
<יעקב בר חן: ואז ממילא אחת ההמלצות היא לבטל את החמד.
<יעקב בר חן: ובכלל, לבטל את הפער בין ה - - -
יעקב מרגי: סליחה, בלי הערות ביניים.
יעקב מרגי: תסיים את הדברים שלך.
<יעקב בר חן: אז אני אומר, הדבר הזה מופיע בתוך הדו"ח, גם הדברים האלה, שצריכים לשים לב אליהם, שהיהדות המזרחית הייתה יהדות תורנית, יהדות הלכתית.
<יעקב בר חן: זה נכון, בוודאי שהייתה אהבת ישראל גדולה מאד ונחת רוח, אבל מצד שני בדבר הזה היה ברור - - -
<יעקב בר חן: לסיכום אני רק אומר שיש פה אנשים שהם לא קשורים, שהם מוזכרים בתור חלק מהיהדות המזרחית ואני לא חושב שהם מייצגים.
<יעקב בר חן: אם עוסקים פה ביעקב דרידה, מי זה יעקב דרידה?
<יעקב בר חן: זה ז'אק דרידה.
<יעקב בר חן: הוא לא נקרא בשום מקום יעקב דרידה.
<יעקב בר חן: הוא מפזר הפוסט מודרני.
<יעקב בר חן: אין שום דבר בדבר שלו שהוא מזרחי וזו דוגמא.
<יעקב בר חן: או שיש פה הצעה בכתביו, מסורת וחידוש, אז יש שני ספרים שהוצעו כחלק מדרשות ומדרשים מודרניים, קוראות מבראשית וא-מיתיות צדק חברתי מגדר ומדרש.
<יעקב בר חן: לא קשור בכלל.
<יעקב בר חן: זה מקומות שבצורה פרובוקטיבית מציגות את גדולי ישראל.
<יעקב בר חן: אין קשר ליהדות המזרח.
<יעקב בר חן: למה זה נכנס פה בדו"ח?
<יעקב בר חן: אני לא מבין.
יעקב מרגי: טענתך נאמרה תודה.
יעקב מרגי: ועוד דוברת אחת ואנחנו ניגשים לסיכום.
<מאיר כחלון: אני פשוט רוצה לברך את חברינו ארז ביטון על הדו"ח המיוחד והממצה שהוגש.
<מאיר כחלון: אבל אני רוצה להתייחס רק לנקודה אחת במסגרת הדו"ח, במסגרת הסיורים וכו'.
<מאיר כחלון: אני הקמתי לשמחתי באור יהודה בית מורשת יהודי לוב.
<מאיר כחלון: לפני 15 שנים.
<מאיר כחלון: בבית המורשת אנחנו מספרים את סיפורה של הקהילה של 3,000 שנה, כולל 100 שנות ציונות, שזה בית מורשת ומוזיאון יחד.
<מאיר כחלון: לצערי, אנחנו לא יכולים היום להרשות לעצמנו להגיד שהכל פתוח לכל עם ישראל, כי עם ישראל לא מגיע.
<מאיר כחלון: לא מכיר.
<מאיר כחלון: לא מכיר את בית המורשת.
<מאיר כחלון: ואנחנו מנסים בכל דרך להגיע.
<מאיר כחלון: בזה אני רוצה לעבור מיד לנושא אחר.
<מאיר כחלון: יש באור יהודה שני בתי מורשת – מורשת בבל, שנבנתה לפני 46 שנה ומורשת לוב, לפני 15 שנים.
<מאיר כחלון: ויש מה לראו שם ויש מה ללמוד שם.
מירב בן ארי: מאד יפה.
<מאיר כחלון: אם היו מגיעים ילדים מבתי הספר.
<מאיר כחלון: אנחנו פנינו למשרד החינוך.
<מאיר כחלון: כל פעם אנחנו מבקשים שיבואו ילדים לבקר ולא באים לראות וללמוד.
<מאיר כחלון: לשמחתי, לפני מספר חודשים הגיעה מפמ"רית משרד החינוך, עשתה ביקור ויצאה בהלם ואמרה עכשיו אני אדאג שיגיעו תלמידים.
<מאיר כחלון: למה עכשיו ולא לפני?
<מאיר כחלון: עכשיו אני רוצה להגיד דבר אחד.
<מאיר כחלון: לפני 25 שנה מדינת ישראל אישרה לניסים גאון חלק קרקע במדינת ישראל בירושלים, ליד ארמון הנציב, 4.5 דונם להקמת הבית הספרדי.
<מאיר כחלון: אנחנו היום אחרי 25 שנה, הקרקע פנויה.
<מאיר כחלון: לא נבנה בה כלום.
<מאיר כחלון: הוכנה תכנית על ידי אחד האדריכלים הטובים בארץ, משה ספדיה, על הבית הספרדי.
<מאיר כחלון: ולמה הבית הספרדי?
<מאיר כחלון: כי הכוונה הייתה שהבית הספרדי הזה ייתן תמונת מצב של כל יהודי ספרד, לא המזרח רק.
<מאיר כחלון: כל יהודי האסלאם, כל יהודי ספרד.
<מאיר כחלון: הבית לא הוקם.
<מאיר כחלון: למה לא הוקם?
<מאיר כחלון: כי אמרו להם אתם צריכים עכשיו להביא כסף לשלם על הקרקע.
<מאיר כחלון: כשצריכים להביא כסף לשלם על הקרקע, לא מקימים את הבית.
<מאיר כחלון: ואני רוצה לתת נקודה אחת.
יעקב מרגי: ואחרונה.
<מאיר כחלון: הוקם בית שקוראים לו בית התפוצות בשנות ה-60.
<מאיר כחלון: למי היה מיועד בית התפוצות?
<מאיר כחלון: כמה הושקע בבתי התפוצות?
<מאיר כחלון: מי הקים את בית התפוצות?
<מאיר כחלון: מדינת ישראל, הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית וגם קצת תורמים מהעולם.
יעקב מרגי: זה בעידן – איך אמר מר יעקב יניב – זה בעידן טרום ועדת ביטון.
יעקב מרגי: זה חלק מהסיפור.
<מאיר כחלון: לכן אני רוצה לבקש היום מוועדת החינוך ואני פונה כאן לממשלת ישראל לקבל החלטה על הקמת הבית הספרדי בירושלים, שייתן תמונה לכל יהודי ארצות ספרד.
מירב בן ארי: רגע, אבל חלק מהמלצות ועדת ביטון זה לבוא לסיור במרכז של יהדות צפון אפריקה, נכון?
מירב בן ארי: לוב?