GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: נכון שגם המעבר לא היה קל.
מירב בן ארי: ליהודי פורטוגל עשו מה שעשו 500 שנה אחר כך ליהודים בשואה.
מירב בן ארי: שמו אולם במקום אחד בכיכר העיר ואמרו להם תתנצרו או תמותו.
מירב בן ארי: זאת אומרת לא הייתה להם את האפשרות של ספרד, לעבור.
מירב בן ארי: כמובן חלק מהם הצליח לברוח.
מירב בן ארי: ואגב, מאד מאד ציער אותי שאנחנו לא לומדים.
מירב בן ארי: אתה דיברת על המנהג של הטליתות.
מירב בן ארי: הרי המרנוס, הקונברסוס האלה, היה להם בכניסה לבית, על המדרגה, מתקן קטן כדי שכאילו זו הייתה מזוזה.
מירב בן ארי: את פסח הם היו חוגגים שבוע לפני, כדי שלא ידעו.
מירב בן ארי: זאת אומרת כל כך הרבה דברים שפשוט נמחקו מדפי ההיסטוריה של תלמידי ישראל.
מירב בן ארי: ואני אגיד משפט אחד לסיום, כי אני שמעתי שגם אתה התייחסת לזה, ארז ביטון וגם השר התייחס לזה.
מירב בן ארי: כל אותם אליטיסטיים, מתנשאים, אין אצילים בקרב היהודים.
מירב בן ארי: אף פעם לא היו.
מירב בן ארי: השכלה תמיד הייתה המפתח וזה היה המפתח.
מירב בן ארי: ולכן לבוא ולהגיד את ההתנשאות הזאת, היא מיותרת בעיני.
מירב בן ארי: בעיני אין מונופול על ההשכלה וההשכלה הזאת היא העתיד לכולם.
מירב בן ארי: אני מאד מקווה, ומיכל, אני סומכת עליך, שהנושאים האלה ייכנסו לתוך מערכת הלימודים כדי לתקן עוול היסטורי של שנים, שהמדינה הזו פשוט מחקה חצי מהאוכלוסייה שלה מדפי ההיסטוריה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת לשעבר, השר לשעבר, אהרון ידלין.
<אהרון ידלין: אני?
יעקב מרגי: זה אתה, נכון?
<אהרון ידלין: כן.
<אהרון ידלין: ברצון רב.
<אהרון ידלין: מורי ורבותי, תסלחו לי שאני מתרגש להיות בוועדת החינוך של הכנסת.
<אהרון ידלין: בעוונותיי הרבים, שררתי את מערכת החינוך בדרך כלל מהקואליציה, 7 שנים כסגן שר חינוך וכארבע שנים כשר חינוך ותרבות, אבל אני אומר, זכיתי גם להיות באופוזיציה ואז הייתי יושב ראש ועדת החינוך.
<אהרון ידלין: לבוא לכנסת ולוועדת החינוך זה באמת מרגש.
<אהרון ידלין: אני שמחתי שאני הוזמנתי לישיבה הזאת, כי אני מודה ומוקיר את היוזמה שלך, השר בנט, לחזק את לימודי מורשת יהדות המזרח במערכת החינוך.
<אהרון ידלין: לחזק את הכרת יהדות המזרח על ידי כל ילדי ישראל, לשבטיהם השונים.
<אהרון ידלין: ואני מאד מצטער על הוויכוח הלא מכובד שפרץ ועל הפגיעה האישית בארז ביטון.
<אהרון ידלין: פה אני משוחד, אני מעריץ של ארז ביטון הרבה הרבה שנים.
<ארז ביטון: הדדי.
<אהרון ידלין: והייתי מאושר כאשר ההערכה האישית שלי הפכה להערכת כלל מדינת ישראל, עם מתן פרס ישראל לארז ביטון.
<אהרון ידלין: ארז הוא משורר חשוב ביותר ומעל הכל הוא תפארת אדם.
<אהרון ידלין: אז חבל שאנחנו לא יודעים, גם כשיש חילוקי דעות, ולגיטימי שיש חילוקי דעות.
<אהרון ידלין: בבעיות מורכבות ומסובכות יש חילוקי דעות וגישות שונות, אבל צריך לנהל את הוויכוח באופן מכובד.
<אהרון ידלין: תהיו אנשי כבוד.
<אהרון ידלין: האינטלקטואלים השונים, העיתונאים השונים, תכבדו את הזולת גם כאשר אתם חולקים עליו.
<אהרון ידלין: יש גאות ושפל, אדוני השר, בתקצוב מערכת החינוך במדינת ישראל.
יעקב מרגי: אני חשבתי רק בים.
<אהרון ידלין: ועוד אני אזכיר את הקיצוץ שפגע דווקא בתחום הזה, שאנחנו מדברים בו היום, אבל אני מברך אותך על כך, שאתה יודע שכיסופים מחייבים כספים.
<אהרון ידלין: כאשר רוצים לפתח תכניות, לאמץ יוזמות, צריך גם תקציבים להכשרת מורים, להשתלמויות מורים, להכנת ספרי לימוד, לארגון הסיורים והטיולים.
<אהרון ידלין: כל זה מחייב כספים ואני מבין שאתה החלטת לגייס לזה את הכספים הדרושים ואני בהחלט על זה מברך.
<אהרון ידלין: מה שרציתי להגיד לכם וזה אני אומר לך מתוך כל ההערכה, אדוני השר.
<אהרון ידלין: הנושא הזה כן טופל ב-68 שנות מדינה.
<אהרון ידלין: זה לא נושא שהוזנח.
<אהרון ידלין: ואני מציע לכם לקרוא, אני מקווה שאפשר למצוא את זה בספריות, שתי חוברות.
<אהרון ידלין: האחת שנקראת מיזוג גלויות, שהיא בעקבות יוזמה של המשרד לימי עיון באוניברסיטה העברית בירושלים; והיה לי חלק בזה.
<אהרון ידלין: זה היה בראשית כניסתי לתפקיד סגן השר, אחרי שהיה לי ויכוח עם האיש הנערץ ביותר עלי – דוד בן גוריון.
<אהרון ידלין: אני אמרתי לדוד בן גוריון – אני נגד כור ההיתוך.
<אהרון ידלין: אנחנו צריכים למזג גלויות, אבל לא כור היתוך שמחסל את התרבויות והזהויות והמקורות ההיסטוריים של כל עדות ישראל.
<אהרון ידלין: והוא טעה לדעתי גם ביחס לתרבות האידיש של יהודי אשכנז ומזרח אירופה וגם ביחס לתרבות ארצות האסלאם.
<אהרון ידלין: אבל פה אנחנו מדברים, אדוני השר, על שני מאמצים.
<אהרון ידלין: מאמץ אחד זה השקעה דיפרנציאלית בשכבות החלשות.
<אהרון ידלין: לתת להן – ואני גאה על זה שהשארתי מערכת חינוך עם יום לימודים ארוך, עם מפעל הזנה ממלכתי, מסעדות בבתי הספר, שאחר כך, בגאות והשפל שלחו את הילדים הביתה בשתים עשרה.
<אהרון ידלין: אז זה דבר אחד, ההשקעה הכספית, התקציבית, הדיפרנציאלית; והדבר השני זה הצעד התרבותי.
<אהרון ידלין: זה היה ב-1966, החוברת הראשונה, והחוברת השנייה ברחל בתך הקטנה, מורשת יהדות המזרח.
<אהרון ידלין: ואני טבעתי את הביטוי הזה.
<אהרון ידלין: אפשר היה להגיד מורשת ארצות האסלאם או יהדות ספרד.
<אהרון ידלין: אנחנו מדברים על המזרח, על יהדות מרוקו הגדולה, צפון אפריקה, יהדות עיראק הגדולה וכל שאר הגלויות שהיו במזרח התיכון, וזה היה יום עיון משותף לוועדת החינוך והתרבות של הכנסת, כי היה דיון במליאה ולמשרד החינוך.
<ארז ביטון: אמרת לי שאתם הקמתם את המרכז לשילוב מורשת המזרח.
<אהרון ידלין: ובעקבות יום העיון הזה הקמנו את המרכז למורשת יהדות המזרח, ברשות איש שצמח שם, ניסים יושע.
<אהרון ידלין: לצערנו הוא הלך לעולמו לפני שנתיים, ובהמשך הזמן יצאו חוזרים של המנהל הכללי, שחתום עליהם, גם כן איש המזרח, אליעזר שמואלי.
<אהרון ידלין: וכל זה אחר כך, בשפל התקציבי, נפל כמו יום לימודים ארוך ומפעל ההזנה וההשקעה הדיפרנציאלית בעיירות הפיתוח.
יעקב מרגי: נעלם, נסחף.
יעקב מרגי: תודה מכובדי.
<אהרון ידלין: רגע, עוד דבר אחד.
<אהרון ידלין: אני רוצה לקרוא בסיכום כמה דברים שאמרתי, מתי זה היה?
<אהרון ידלין: בשנת 1976, כן.
<אהרון ידלין: הייתי קצת צעיר אז.
<אהרון ידלין: אמרתי ככה – באשר לבעיה של מיזוג שבטי ישראל, הגעתי לידי מסקנה שזה הוא תהליך שיהיה ממושך וראוי שיהיה ממושך, כי תהליכי מיזוג לפי דעתי מעצם הגדרתם, חייבים להיות רב צדדיים.
<אהרון ידלין: הדדיים.
<אהרון ידלין: זאת אומרת לא יהדות אחת משפיעה על השנייה אלא באופן הדדי.
<אהרון ידלין: תהליכי מיזוג צריכים להיות ללא התבטלות של עדה או שבט אחד בפני זולתו, וללא מחיקת קווי ייחוד תרבותיים בעלי שאר רוח.
<אהרון ידלין: אני סבור שאנחנו בהחלט עם אחד, אבל אני גורס שהדרך של כור היתוך ושל סיר לחץ ושל כפייה חד צדדית של נורמות, של ערכות חיים ושל ערכים, יכולה לתת לנו רק דבר אחד ואולי זה מה שהיא נתנה, אמריקניזציה של התרבות ואורח החיים.
<אהרון ידלין: ולא מספיק טכנולוגיה ולא מספיק מדע, שאת זה מקבלים גם מהמערב ומארצות הברית, אלא נכסי הרוח הן של עדות אשכנז והן של עדות ספרד, הולכים איבוד כתוצאה של קונספציה של כור היתוך וסיר לחץ.
יעקב מרגי: תודה אהרון, אנחנו נסתפק בזה.
יעקב מרגי: באמת תודה.
יעקב מרגי: הדברים שנאמרו אז מהלב נכנסו בשלב מסוים ללב.
יעקב מרגי: ואיך אמרת?
יעקב מרגי: בשפל התקציבי נסחף.
<אהרון ידלין: זה מה צריך להדריך גם עכשיו אני מאד אשמח אם במקום צוות היגוי תקימו - - -
יעקב מרגי: אני שמח שהדברים נאמרו אז.
יעקב מרגי: אני תמיד אמרתי, אהרון, שבנגב יש איזה משהו במים שעושה את האנשים יותר פלורליסטיים ויותר ממלכתיים.
<ארז ביטון: אבל שמעת?
<ארז ביטון: הוא אמר שצריך להקים מחדש את המרכז לשילוב מורשת המזרח, כבוד השר.
<אהרון ידלין: ואני רוצה להגיד, אפרופו הנגב, זה מאד מרגש לבוא מהנגב לחדר הנגב.
יעקב מרגי: לאולם נגב.
יעקב מרגי: השר פשוט צריך לעזוב אותנו, אז ניתן לו להתייחס ולאחר מכן נמשיך את הדיון.
נפתלי בנט: שתי הערות.
נפתלי בנט: משהו שאני חושב שמאד ישמח את השר לשעבר.
נפתלי בנט: דיברת על תקצוב דיפרנציאלי.
נפתלי בנט: אנחנו כבר מבצעים, כבר ביצענו חלק ניכר ממהלך דיפרנציאלי אגרסיבי, שעיקרו נטילת כסף ממקומות שממילא יש להם מספיק משאבים והעברתו לרשויות חלשות יותר.
נפתלי בנט: זה משהו שאני לא זוכר שקרה קודם וזה בהיקפים של מיליארדים.
נפתלי בנט: השנה כבר ביצענו, עוד לא את הכל, אנחנו בערך בשליש הדרך, אחר כך שני שלישים ושלושה שלישים, כשבסופו של דבר אנחנו נעמוד במקום הרבה יותר טוב.
נפתלי בנט: ומילה לגבי היישום.
נפתלי בנט: תראו, קודם כל אני חייב לומר, בהיכרות עם ארז גיליתי באמת גם חבר, גם אדם מופלא ויהודי מופלא.
נפתלי בנט: וזה בסדר, יש לנו מחלוקות.
נפתלי בנט: הדרך שלי לאורך כל חיי, כשבאמת משהו עניין אותי, אני עמדתי בראש ועדת היישום.
נפתלי בנט: ובעניין דו"ח ביטון, אני עומד בראש ועדת היישום.
נפתלי בנט: רק בשני תחומים במשרד החינוך – אני אישית מבצע את המעקב – זה במתמטיקה וביישום דו"ח ביטון.
נפתלי בנט: הכי קל לי לעשות מיקור חוץ בעניין הזה, אבל אני מעדיף באופן אישי להיות קרצייה, לנג'ס, להתקשר, מה קורה?
נפתלי בנט: אמרתם שככה יהיה, למה זה לא קורה, בואו נשנה פה, איפה הבונוסים ייכנסו.
נפתלי בנט: אני רוצה לראות שאלות בבגרות בעניין הזה.
נפתלי בנט: התחייבתם עד לתאריך הזה.
נפתלי בנט: מיכל בעניין הזה קצת חוטפת, מה זה חוטפת?
נפתלי בנט: כי אני כל היום מציק.
נפתלי בנט: בעיני שר לא צריך להחליף מנכ"ל, אבל בנושא אחד או שניים שהם ליבתיים מבחינתו, הוא צריך להיות אחרון החיילים.
נפתלי בנט: לרדת כמו שאמרת, רמזוראי, אז גם אני רמזוראי בעניין הזה.
נפתלי בנט: אגב, השפה של ארז היא פשוט כייף.
נפתלי בנט: גם כשהוא מדבר חופשי הוא מדבר שירה.
<ארז ביטון: אגב, זה ממרוקו.
נפתלי בנט: זה ממרוקו?
<ארז ביטון: הבסיס, היסוד זה אהבה, אהבת ציון, אהבת העברית.
<ארז ביטון: אני אומר כל הקהילות, לא רק מרוקו.
<ארז ביטון: באמת.
<ארז ביטון: אנחנו לא מתייחסים לטוב שבנו.
<ארז ביטון: חבל.
נפתלי בנט: אז באמת אני רוצה לומר פה לכולם, כמו שלא הייתי מעז בנושא שהגדרתי אותו ליבתי, שזה הצלת המדעים והמתמטיקה בישראל, לא הייתי מעז להאציל סמכויות החוצה, גם בעניין הזה אני נחוש מאד.
נפתלי בנט: הדו"ח הזה שאנחנו מחזיקים הוא דו"ח חשוב מאד, קודם כל בדיאגנוזה.
נפתלי בנט: קודם כל הוא נותן לנו תמונת מצב על האיך.
נפתלי בנט: אני חושב שאיך מחלוקת על כושר הביצוע שלנו.
נפתלי בנט: אנחנו יודעים לבצע.
נפתלי בנט: ועל איך, כמו שאמרתי, שלושה עקרונות: אחדות – כלומר אנחנו לא מפצלים, אלא מאחדים, מה שמירב גם התייחסה.
נפתלי בנט: לצמיתות, אז שינוי תשתיתי שלוקח זמן, בעיקר בתכנים, ואני רוצה רגל בדלת כבר בשנת הלימודים הקרובה.
נפתלי בנט: אלה שלושת העקרונות.
נפתלי בנט: אנחנו על זה.
נפתלי בנט: אנחנו יודעים לעבוד.
נפתלי בנט: בכל דבר שאנחנו נוגעים אנחנו יודעים לעבוד, להביא תוצאות.
נפתלי בנט: גם כאן, מה יקרה, איך, אני סומך עלינו בעניין הזה ומאמין שבהובלה של מיכל כהן אנחנו נגיע, כרגיל, להישגים יוצאים מן הכלל.
נפתלי בנט: אני רוצה לומר תודה באמת לכולם.
נפתלי בנט: בסוף ובהתחלה זה חג.
נפתלי בנט: שלא נטעה.
נפתלי בנט: זה חג גדול.
נפתלי בנט: אנחנו לא מרירים, אנחנו שמחים ואופטימיים.
יעקב מרגי: רשות הדיבור נתונה לשר לשעבר, חבר הכנסת מאיר כהן, שגם הוא זכה בתקופתו, גלגלו זכות על ידי זכאי, והקים את ועדת אלאלוף, הוועדה למלחמה בעוני.
יעקב מרגי: אני חושב שזו תקופה ותדע לך שזה היווה השארה מבחינתי.
יעקב מרגי: לכתוב את הדו"ח, הכתיבה של הדו"ח עצמו, כשלעצמה, היא המשימה.
יעקב מרגי: כתיבת הדו"ח כשלעצמה היא דבר חשוב מאד.
יעקב מרגי: אין ספק שהיום כולנו מאותה באר, דו"ח אלאלוף, דו"ח הוועדה למלחמה בעוני שאתה הובלת כשר הרווחה, הוא באר שכל אחד לוקח ממנה פיסה או דלי, או כוס או ספל, ובאמת אנחנו רואים את זה גם בחקיקה, גם בדו"חות, גם בדיונים בוועדות, ועל זה תבורך.
מאיר כהן: תודה רבה אדוני יושב הראש.
מאיר כהן: רציתי להחמיא לשר החינוך, כי אני בהחלט חושב שהצעד שלו, ההחלטה שלו היא מאד אמיצה.
מאיר כהן: אני איש חינוך משנת 1977.
מאיר כהן: הינו לי כל כך הרבה שיחות עם שרי חינוך ששרתו ולצערי הגדול אף אחד לא הצלחתי לבקע את התפיסה הזאת שאנחנו נולדנו להחליט מה יהיה כאן ולכם אי שם בפריפריה אין לכם הרבה מה להגיד.
מאיר כהן: אז אנחנו נאשר לכם תכניות מיוחדות ואם מישהו ירצה לכתוב איזה פרק על פילוסופיה של יהדות המזרח במאה ה-19 אנחנו נרשה לו, אבל זה יישאר ב-ד' אמותיכם, לא נהפוך את זה למשהו לאומי.
מאיר כהן: ולכן הצעד של נפתלי בנט הוא יוצא מן הכלל, כשר החינוך.
מאיר כהן: אני אישית ברכתי אותו ביום שהוא קיבל את ההחלטה.
מאיר כהן: ארז, לך אני רוצה להגיד, אני קראתי את הדו"ח.
מאיר כהן: הוא יוצא מן הכלל.
מאיר כהן: לא משנה מה אומרים, אתה תמיד תמצא מישהו שימשוך בשרוול ויגיד דברים לא טובים.
מאיר כהן: הדו"ח הזה מבחינתי לא רק המלצותיו הן מצוינות, אלא שהוא הזדמנות יוצאת מן הכלל להאיר באור חזק מאד ולשרוף ולהוציא החוצה את כל הגזענים בחברה הישראלית.
מאיר כהן: גם מזה אני לא כל כך מתרגש.
מאיר כהן: אלבר קאמי אמר שחיידקי הדבר – אתה בוודאי קראת את הדבר – נמצאים מתחת לאבנים ומחכים לשעת כושר.
מאיר כהן: כנראה שהדו"ח הזה, הדו"ח הטוב עם המסקנות הטובות שלו, עם ההתייחסות הרצינית אליו, כנראה שהוא הוציא כל מיני גזענים, שרק חיכו לשעת כושר ואנחנו יודעים להתמודד איתם.
מאיר כהן: מה שאנחנו נצטרך, בעזרת השם, ובזה אני פונה לאנשי משרד החינוך.
מאיר כהן: אתה צודק באמירתך.
מאיר כהן: אני מחזק אותה.
מאיר כהן: אני איש משרד החינוך הרבה מאד שנים.
מאיר כהן: אני נתקלתי בהרבה מאד אנשים שלא הבינו.
מאיר כהן: אני לא יודע אם זה היה מתוך גזענות, אבל מתוך בורות, גם בתוך המשרד, כשבאתי ואמרתי בתחילת שנות ה-80 שאני רוצה לכתוב פרק לימודים על שירת הבקשות של יהדות מרוקו, אז הם לא כל כך הבינו מה הצורך.
מאיר כהן: אז אני יכול לקרוא להם גזענים, אבל אני מעדיף לקרוא להם אנשים שהם יותר בורים מאשר גזענים, כי לא הייתה שם נימה של גזענות, אבל כן של בורות וכן של איזה הליכה עם הזרם, שכל מי שרצה לדבר אחרת או לנסות לצאת מהקופסה, נתקל בהתנגדות.
מאיר כהן: לסיכום אני אומר דבר כזה.
מאיר כהן: גם אנחנו כאן בכנסת, בוודאי בוועדת החינוך, נעשה הכל בכדי ללוות את יישום ההמלצות.
מאיר כהן: אני לא רוצה להיכנס לוויכוח הזה אם צריך לעשות רשות כזאת או רשות אחרת.
מאיר כהן: אני מעדיף שבאמת תסגרו את זה במשרד החינוך, כי בכל זאת, זה המשרד שאמון על החינוך במדינת ישראל.
מאיר כהן: ואם המנכ"לית תדע למצוא את הדרך ולהטמיע אנשים מתוך הוועדה בתוך ועדות המקצוע, אז זה טוב, אבל אתם תקבלו החלטה.
מאיר כהן: המשפט שאני אומר ואמרתי אתמול באחד הראיונות, אם הדו"ח הזה והמלצותיו ימצאו רק פלטפורמה של התרסה, זה יעמיק את השסע ויעשה בדיוק את הפעולה ההפוכה.
מאיר כהן: לכן כוחות של הדו"ח וכוחם של הממצאים, הם במה שאתה אמרת.
מאיר כהן: אנחנו באים להשלים ולא לגרוע מאף אחד.
מאיר כהן: ואני פה אומר לאחיי, ואני באתי ממרוקו, נולדתי וגדלתי שם, כשמדברים על השואה, אז צריכים להיות מאד זהירים ולא לשים את הכל בתוך סיפורי השואה.
מאיר כהן: כי יש את לוב ותוניס שממש חשו את השואה ויש את הורי במרוקו, שסיפרו לי שבשנת 1941 עשו מפקד.
מאיר כהן: לכן צריך מאד להיזהר, כי ההתרסה הזאת היא זו שתהפוך את ההמלצות הנהדרות, שהן חובה, הן חלק מהחיים שלנו.
מאיר כהן: אף אחד כאן לא ייתן לדו"ח הזה להתמסמס, ארז, שלא יהיו לך ספקות.
מאיר כהן: אתה עשית את אחד הדברים הטובים ביותר בעשור אם לא בשלושה עשורים האחרונים.
מאיר כהן: ולכן תשבו ותקבלו החלטה איך אתלם מיישמים את זה.
מאיר כהן: אנחנו ניתן גיבוי וכמו שאמר יושב הראש, אנחנו לא נשקוט ואנחנו נקיים את כל מה שצריך בכדי שזה יוטמע בתוך המערכת.
מאיר כהן: בנימה אישית, אני חסיד גדול שלך.
מאיר כהן: אתה יודע שאני יודע גם לצטט את השירים שלך ותזכור שבשנות ה-80 היית מופיע אצלי בבית הספר - - -
<ארז ביטון: שמעתי שנתת את הספר שלי מתנה למישהי.
מאיר כהן: לאשתי, כן.
נורית קורן: איזה זיכרון.
מאיר כהן: באוקטובר 1981, יום לפני החתונה הבאתי את ספר הנענע, מנחה מרוקאית, הנענע, לנעמה אשתי וכתבתי לה שם – בעידן שמחפשים שורשים, אלה השורשים שלי.
מאיר כהן: ולימים, כשחגגנו 30 הבאתי את הספר השני שלך.
מאיר כהן: אז אני אוהב אותך אהבה גדולה ותודה רבה בשם יהודי המזרח ויהודי המדינה הזאת.
<ארז ביטון: תודה רבה.
מאיר כהן: וכל אזרחי המדינה על מה שעשית.
יעקב מרגי: אתמול יצא לי לדפדף במיילים שלי ואני רואה כמה בורות מושרשת בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: באחד המיילים הוא מתחשבן עם ארז ביטון איך הוא מעז לכתוב את המילה גטו.
מאיר כהן: כן, אני קראתי את זה, קיבלתי את זה גם.
יעקב מרגי: איזו בורות.
מאיר כהן: זאת גברת שכתבה את זה.
יעקב מרגי: והוא משתלח בביטחון.
<ארז ביטון: לצערי זה עיתונאים שלוקחים מילה לא בהקשר ושמים אותה בכותרת.
יעקב מרגי: היו גטאות גם במקומות אחרים שלא קשורים להשמדה.
מאיר כהן: בפעם הבאה תכתוב אל-מלאח.
<ארז ביטון: זה טוב.
יעקב מרגי: אוקיי, כפי שאנחנו נוהגים לסירוגין בין חברי הכנסת יש לנו אורח, פרופסור משה עמאר, שיכול קצת בקצרה להאיר לנו.
יעקב מרגי: תספר לנו מה אתה עושה וקצת על היוזמה הברוכה הזו.
משה עמאר: אני עוסק ביצירה הרוחנית של יהדות ספרד וצפון אפריקה.
משה עמאר: עד היום גאלתי למעלה מ-100 כתבי יד שהאדרתי והוצאתי אותם לאור.
משה עמאר: אני מרצה בבר אילן ואחר כך אני מרצה גם באשקלון.
משה עמאר: בוועדה הייתי חבר והייתי יושב ראש הוועדה למחקר ואקדמיה.
משה עמאר: בנקודה הזאת אני רק רוצה להעיר הערה אחת, שאמנם שילוב מורשת יהדות המזרח הביאה לפריחה גדולה מאד של הנושא באוניברסיטאות, אבל הבעיה הייתה ברגע שנפסק הכסף, באותו רגע האוניברסיטאות סגרו את כל הנושא של יהדות המזרח.
משה עמאר: סגרו את מכוני המחקר.
משה עמאר: פיטרו מרצים ומרצים שלא יכלו לפטר, ראשון-ראשון שמגיע לגמלאות, מי שבא אחריו, התקן כבר נגמר, נעלם.
משה עמאר: אם רוצים לתקן צריכים לדאוג בצורה כלשהי לחייב את האוניברסיטאות, הם יקבלו תמיכה גדולה, אבל לחייב אותן לאחר תקופה של תמיכה גדולה, שהן תמשכנה את הנושא הזה בכוחות עצמן.
משה עמאר: נקודה שנייה שצריך להעלות - - -
מאיר כהן: באיזו אוניברסיטה קיים בכל זאת?
משה עמאר: קיים יותר בבר אילן מאשר כל אוניברסיטה אחרת, אבל קח את ירושלים.
משה עמאר: כשהוזרם הכסף, היו 50 קורסים בנושאי יהדות המזרח.
משה עמאר: ברגע שנפסק הכסף, יש אולי בקושי שניים-שלושה קורסים.
יעקב מרגי: הוא מתייחס לכך שכל מדעי הרוח במשבר אחד גדול, אז כך מצוקה עוד יותר גדולה.
משה עמאר: כלומר כולם במשבר, אבל את יהדות המזרח מחקו.
משה עמאר: מכוני מחקר נסגרו אחד אחד בכל האוניברסיטאות שעוסקות ביהדות המזרח.
משה עמאר: נסגרו.
משה עמאר: לא היום, נסגרו אז.
משה עמאר: שנים 2006-2007 סגרו את כל מכוני המחקר.
משה עמאר: נקודה נוספת שקיימת באוניברסיטאות, שקיים מחסום, לא יודע אם זה מכוון או לא מכוון, שלא לקלוט מרצים בני עדות המזרח.
משה עמאר: והדבר הבולט ביותר, מכל הסגל האקדמאי יש בערך 9% מבני עדות המזרח.
<קריאה: צריך להגיב על זה, לא להגיד את זה - - -
יעקב מרגי: תגידי.
יעקב מרגי: את ברשות דיבור?
רועי פולקמן: גם את אבא של נתניהו לא קיבלו לאוניברסיטה העברית.
<קריאה: זה היה סקר - - -
משה עמאר: כלומר, אם חושבים לתקן, צריכים למצוא גם דרך לתקן באקדמיה.
משה עמאר: לא יודע למה קיימים מחסומים שלא נותנים לבני עדות המזרח להתברג בסגל.
רועי פולקמן: תודה אדוני יושב הראש.
רועי פולקמן: אני אעשב את זה קצר.
רועי פולקמן: אני מבין שמחכים לי בוועדת הכנסת.
רועי פולקמן: ראשית אני רוצה להודות, אמר את זה כאן ידידי מאיר כהן, אני רוצה להודות גם לשר החינוך וגם לארז ביטון.
רועי פולקמן: כתב לי עכשיו ב-SMS רועי בן טולילה, ותיכף אני אגיד איזה אזכור.
רועי פולקמן: הוא אמר לי זה ציונות 0-2.
רועי פולקמן: אתחול של הציונות.
רועי פולקמן: ואני רוצה להודות על הזכות להיות שותף למעשה במדינת ישראל בימים האלה.
רועי פולקמן: רועי בן טולילה, שהייתה לי הזכות להתלוות יחד איתו ליום בכנסת בשבוע שעבר במסגרת תכנית שחרית, שהוא חבר בה והוא גם שכן ואנחנו גם מכירים.
רועי פולקמן: הרופא שהציל את חייו במגלן הוא שכן בבית צמוד אלי במושב שאני גר בו ליד בית שמש, ואני רוצה לומר דבר אחד על המאמץ שעומד לפנינו, גם קצת על הדברים שנאמרו כאן וקצת על ההערות שנורית אמרה.
רועי פולקמן: תראו, אני רוצה להיות עשיר יותר - ואני לא בן עדות המזרח.
רועי פולקמן: אני רוצה להיות עשיר יותר כישראלי, כציוני, כיהודי, בזכות העושר התרבותי שיש במדינת ישראל.
רועי פולקמן: ואין ספק בעיני, וגם אני לפחות לא קראתי את כל הדו"ח, קראתי חלקים ממנו.
רועי פולקמן: הזכות שהדו"ח הזה מזמן וההעלמה של הלימוד של תרבות המזרח, היא הפסד.
רועי פולקמן: אני למשל חובב שירה ויש משוררים רבים, חלקם מוזכרים – וזה החלק שעניין אותי במיוחד – שזה הפסד גדול עבורי, ההיכרות שלי איתם, שעם השנים יצאה לי במערכות אחרות, לא במערכת החינוך.
רועי פולקמן: ולכן אני רוצה להיות עשיר יותר כישראלי וכיהודי, אבל אני גם רוצה להזהיר אותנו משיח ישראלי שבטי, שחלקו אני שומע כאן מעת לעת, שבו יש כוחות שרוצים להשתמש בזכות שהדו"ח הזה מזמן, באתחול של הציונות 0-2, שהיא הזדמנות עבורי לשיח שבטי, לשיח של כעס ושיח של מלחמה בין שבטים בחברה הישראלית, שאני חייב לומר, לא רועי בן טולילה, לא החברים הכי טובים שלי מהצבא, שמי הוא מעיראק ומי הוא ממרוקו ומי הוא מבולגריה, ואנחנו נלחמנו יחד וחלק הלכו להייטק וחלק מהנדסים ואין שם את ההפרדה, לבין השיח הזה, שהוא שיח של עיוורון צבעים בחברה הישראלית ביום יום, לבין העלמה של חלק ממורשת ותרבות המזרח, שהיא קיימת עד היום, אין ספק, וצריך לתקן אותה.
רועי פולקמן: אבל אני רוצה שלא נשתחרר עדיין מאותו נרטיב ישראלי של עם אחד, של אחדות ושל החיוב שבו המסע אל העושר המשותף, ואני קורא הרבה את עדי קיסר ואני קורא הרבה את ארס פואטיקה, ואני מכבד ומבין את הצורך בכעס וגם יכול להכיל אותו.
רועי פולקמן: ולא אומר שלא צריך להיות כעס על ההיסטוריה ולא אומר שאין צורך שבו נתקן את כל הדבר הזה, אבל יש גם קולות בחברה הישראלית ובפוליטיקה הישראלית, שמשתמשים בכעס הזה למטרות אחרות.
רועי פולקמן: ואני קורא לנו ליישם במלואו את דו"ח ארז ביטון, להעשיר אותנו כחברה ישראלית בערכים האלה, אבל לא להפוך את זה למלחמה פנים ישראלית.
יעקב מרגי: אין ספק, אין כאן - - -
נורית קורן: לא, לא מאשימה - - -
יעקב מרגי: סליחה, נורית, את מפריעה לי.
רועי פולקמן: זו הבקשה שלי לוועדה.
יעקב מרגי: כאן זה לא מתוך מרירות ולא כעס ואין לזה מקום.
יעקב מרגי: אדרבא, יש הפוך.
יעקב מרגי: יש שמחה אמיתית שהגיעה העת והגיעה השעה, למרות טעויות העבר.
יעקב מרגי: הגיעה העת והשעה וזכינו, כפי שאמרתי בתחילת הדיון, מגלגלים זכות על ידי זכאי וזכינו לעשות זאת בתקופתנו.
איתן ברושי: אדוני יושב הראש, מנכ"לית המשרד, שבאמת אני אומר תמיד מנכ"לית מצוינת וארז ביטון, חברי.
איתן ברושי: אני מכיר ולמדתי להכיר את ארז משנים קודמות, גם בתפקידי כמנכ"ל משרד המדע, התרבות והספורט וגם בחיים הפוליטיים, ואני בא לברך על הדו"ח ולומר משפט או שניים.
איתן ברושי: אני גדלתי בהתיישבות.
איתן ברושי: ההתיישבות שאנחנו מכירים היא מגוונת.
איתן ברושי: באזורים שלמים ההתיישבות מגוונות במרכיבי האוכלוסייה שלה, אבל כמי שנולד אחרי מלחמת השחרור ואחרי הקמת המדינה, חלק מהדברים שאולי יש עליהם גם בחדר הזה סימני שאלה, נראו לי ואני חושב לרבים, הרבה יותר מובנים.
איתן ברושי: ולכן אני רוצה לומר שהדו"ח הזה, שצריך ליישם אותו, הוא לא דו"ח שבא לנתח את העבר.
איתן ברושי: הוא בא להיות דו"ח שהוא מלט לבנייה של העתיד.
איתן ברושי: הוא צריך להיות המלט לבנייה של העתיד.
איתן ברושי: אין מקום עכשיו לחזור למחלוקות שאולי היו מיותרות, וחלקן אני חושב גם לא היינו מודעים להן בחלק מהמקומות, בגילאים מסוימים, בבועות שאולי גדלנו.
איתן ברושי: אבל אסור שזה יהיה פטיש שהורס אלא מלט שבונה.
איתן ברושי: ולכן אני חושב שכמי שהיה בצבא בסיירת גולני במלחמת יום כיפור, בצבא בוודאי.
איתן ברושי: אהרון, זה כן היה כור היתוך בצבא, לפחות עבורי.
איתן ברושי: ואני חושב שהמדינה מזמנת לנו גורל אחד.
איתן ברושי: ולכן אני חושב שאי אפשר עכשיו לחזור ואולי זה לא נכון להתחשבנויות ומחלוקות.
איתן ברושי: לכן אני חושב שבמציאות שבה אנחנו אמורים להתמודד עם אתגרי העתיד, במציאות שרוב החברה כבר מעורבת ויש הרבה מאד נישואים מעורבים וחברות מעורבות, אני חושב שהבעיה העיקרית היא מפה והלאה ולא לראות בזה דו"ח מתקן אלא דו"ח בונה.
איתן ברושי: ואם צריך בתקציב, גברתי המנכ"לית, אז צריך בתקציב 2017-2018 לסמן סעיף שיהיה מקור לדו"ח הזה.
איתן ברושי: מה שאהרון אמר כיסופים, אני אגיד לך ביטון וחברים, אתם יודעים שההבדל בין רצוי למצוי בגימטרייה זה כסף.
איתן ברושי: תעשו את החשבון ותראו שאני לא טועה.
איתן ברושי: בין רצוי למצוי זה כסף.
איתן ברושי: תבדקו שאני צודק.
איתן ברושי: אני רוצה לומר רק לסיכום, שגם אני קורא לבנייה משולבת.
איתן ברושי: ראיתי שבנט אמר שיבקרו גם בדגניה וגם בשדה בוקר וגם במושבי גבול הלבנון שביליתי שם שנים וגם בתענכים, שאני לידם חי וגם במקומות אחרים.
איתן ברושי: לכן אני חושב שצריכה להיות הנחיה ברורה שאנחנו גדלנו עם הגם וגם.
איתן ברושי: זה לא או או.
איתן ברושי: זה גם וגם.
איתן ברושי: זה לא התחשבנות, זה בנייה לעתיד.
איתן ברושי: זה לא פטיש שהורס, זה מלט שבונה, ולכן ביטון, אתה תירשם לא רק כמי שקיבל את פרס ישראל, אלא כמי ששותף לבנייה של ישראל של מחר.
איתן ברושי: שיהיה בהצלחה.
יעקב מרגי: אני כתלמיד זכיתי לטייל בתוך נחל יגור בקיבוץ גבת והייתי אצל השומר, וזה חלק מהסיפור.
יעקב מרגי: קיבלתי אותו במנה גדושה, אבל ברוך השם שקיבלתי את החלק השני בבית ובסביבה שלי, אז לי היה הסיפור המלא.
יעקב מרגי: כואב לי על מי שחי לצידי ולא קיבל את הסיפור המלא.
יעקב מרגי: נורית קורן, אני מקדים אותך ויכעסו עלי.
נורית קורן: אז אני קודם כל רוצה להודות למשורר ארז ביטון.
<קריאה: אפשר להציג מי הגברת?
<קריאה: אנחנו לא מכירים אותה.
נורית קורן: חברת הכנסת נורית קורן מהליכוד.
נורית קורן: אני חברה בוועדת חינוך.
יעקב מרגי: ובקצרה.
נורית קורן: אז אני רוצה להודות לארז ביטון הזמר, המשורר, ששימש כיושב ראש ועדת ביטון ונתן המלצות מאד מאד טובות.
נורית קורן: ההמלצות האלה יובילו אותנו לחברה ערכית ושוויונית יותר, רועי, חברה ערכית ושוויונית יותר.
נורית קורן: אני לא מדברת פה מצד של בכי ונאי, ממש לא.
נורית קורן: היום החברה שלנו היא חברה מעורבת.
נורית קורן: הנכדים שלי, אני כבר לא יודעת להגדיר אותם.
נורית קורן: אני תמניה, אני לא יודעת להגדיר את - - - שלי.
נורית קורן: אני חושבת שיושבים פה מסביב לשולחן עוד הרבה אנשים כמוני, אבל אני רוצה להחזיר חזרה עטרה ליושנה של חלוצים יוצאי מדינות ערב, שמקומם נעדר.
נורית קורן: שמקומם לא היה בתוך ספרי האזרחות, ספרי ההיסטוריה.
נורית קורן: ואני מבקשת ממך, גברתי המנכ"לית, אני קצת חולקת על הדרך שצריך כדי להכניס את התכנים, את ההמלצות של ועדת ביטון.
נורית קורן: אני חושבת שהם צריכים לבוא ביחד, לא בנפרד.
נורית קורן: בשום פנים ואופן לא בנפרד.
נורית קורן: פרקים של עמוד האש משולבים בתוך אותם פרקים, בדיוק באותו מקום שנגמר, להכניס גם את הפרקים על כל החלוצים ממדינות ערב.
נורית קורן: אלה הדברים.
נורית קורן: אני מאד מברכת על הטיולים בפריפריה ואנחנו צריכים לעשות את זה כבר בשיעורי אזרחות והיסטוריה.
נורית קורן: ואני לא אכביר, תודה רבה.
נורית קורן: אני מתנצלת שאני צריכה לעזוב, אני צריכה להצביע בעוד ועדה.
יעקב מרגי: ד"ר שמעון אוחיון, חבר הכנסת לשעבר.
שמעון אוחיון: וגם הייתה לי ההזדמנות להיות חבר בוועדת ביטון, יחד עם פרופסור עמאר, בוועדה שעסקה במחקר והוראה.
שמעון אוחיון: קודם כל באמת חייבים להכיר טובה ותודה גם לשר וגם לארז ביטון.
שמעון אוחיון: זו שעה היסטורית.
שמעון אוחיון: שעה היסטורית של מפנה והשר לקח על עצמו באמת צעד חשוב, צריך להכיר לו תודה ולהוקיר אותו על כך בעניין הזה וכמובן את המפעל הגדול של ארז.
שמעון אוחיון: ואנחנו צריכים ומחויבים להמשיך בתפקידנו לעקוב אחרי זה.
שמעון אוחיון: אני רוצה להתחיל במסר של אחדות.
שמעון אוחיון: אני עומד בראש מרכז דהאן, שהוקם על ידי פילנתרופ רציני ביותר, כמעט חצי אוניברסיטת בר אילן נבנתה על ידו, והוא הקים את המרכז הזה כדי לעסוק במורשת יהדות ספרת והמזרח.
שמעון אוחיון: ומאז שהוקם, כנסים, סמינרים, ימי עיון, הוצאנו לא פחות מ-29 קבצים מדעיים על קהילות ישראל.
שמעון אוחיון: ובזמן האחרון גם על פי הנחייתו של המייסד, זיכרונו לברכה, לעסוק באחדות ישראל, פתחנו את זה גם לקהילות אחרות.