GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דניאל חפץ: צריך להזכיר שבחוץ לארץ, גם מי שהולך לבית ספר יהודי, הרמה הלימודית של לימודי הקודש היא יחסית נמוכה כי מתמודדים עם קשיי השפה ורוב הזמן מוקדש להבנה ולא להעמקה יתרה.
<דניאל חפץ: אנחנו מכירים את התופעה הזאת שאולי המערכת של בתי הספר הדתיים – ושוב, אנחנו לא כאן כדי לפלג אלא כדי לאחד - לא תמיד יודעת להתאים את עצמה ולהציע רמה אולי יותר נמוכה, רמה שיכולה להנגיש את זה לילדים שיש להם גם את קשיי השפה וגם יש להם מחסור כי הם לא התחיל לא מהגן ולא מבית הספר היסודי.
יעקב מרגי: יש בידיך נתוני נשירה של ילדי העולים ממסגרות חינוך?
<דניאל חפץ: אנחנו יודעים באופן כללי, אבל בלי קשר לנושא הזה של דתיים או לא דתיים, שיש קושי מסוים.
יעקב מרגי: נשמע על כך ממשרד החינוך.
<דניאל חפץ: כבודו דיבר עןל תחושה.
יעקב מרגי: תחושה שקרובה לוודאות.
יעקב מרגי: בהמשך נשמע.
<דניאל חפץ: לא.
<דניאל חפץ: יש כאן הרבה אנשים, שיביאו מקרים, שיביאו דוגמאות.
<דניאל חפץ: אולי יש בית ספר אחד שזה כך ואכן אסור שזה יקרה.
<דניאל חפץ: יכול להיות שיש מנהל שנוהג כך, ואני מקווה שזה לא קורה.
יעקב מרגי: אני מסכים את שזה לגיטימי לדרוש מקרים כי אתה לא מכיר.
יעקב מרגי: כשלא מכירים את התופעה, לגיטימי לדרוש מקרה ספציפי כזה או אחר.
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה אחרת.
יעקב מרגי: כמי שמכיר את יהדות צרפת ומלווה את העולים מצרפת, אתה חושב שמערכת החינוך הישראלית היום, בכלים שיש לה, בכיתה רגילה מסוגלת לטפל ולתת את המענה לשניים, שלושה, ארבעה ילדים מקרב העולים בתוך כיתה רגילה כדי שידביקו את הפערים ויגיעו לרמה ממוצעת של התלמידים.
<דניאל חפץ: אני לא חושב שהתשובה היא החלטית כן או לא.
יעקב מרגי: כמעט לא.
<דניאל חפץ: לא, אני לא חושב.
יעקב מרגי: אני מוכן להתמודד עם נתונים.
<דניאל חפץ: זה ברור שאפשר לשפר, צריכה להיות היערכות וצריכה להיות הכשרה.
<דניאל חפץ: יכול להיות שאלה דברים שנעשו בעבר ולא מספיק מכשירים את הצוותים, את המורים ואת המנהלים לנושא הזה.
<דניאל חפץ: עולי צרפת הם לא כמו עולי אמריקה ולא כמו עולי אתיופיה ועולי רוסיה.
<דניאל חפץ: צריך להתאים.
<דניאל חפץ: היות ויש לנו זרם מבורך של עלייה מצרפת, צריך היום במערכת החינוך להגביר את הנושא של ההכשרות, של ההתאמה, של ההבנה התרבותית.
<דניאל חפץ: מי שמתעסק בזה מבין את זה, אבל מי שלא חשוף לזה, לא מבין את כל נושא הקודים וכל נושא היחסים.
<דניאל חפץ: יש כאן אנשים שמתמודדים והגברת ברדה שנמצאת כאן מכירה ומסבירה את הנושאים האלה, מסבירים להורים אבל אם יש ימי היערכות לקראת תחילת שנת הלימודים, יכול להיות שיקדישו חצי שעה או שעה לזה ויכול להיות שהיה צריך להקדיש לזה שלושה ימים כי כשיש הרבה ילדים מהמשפחות האלו – אלה השגרירים הכי טובים.
<דניאל חפץ: אנחנו הרי רוצים שהעלייה הזו תמשיך ואנחנו רק בתחילת הזרם כי יש עוד מאות אלפי יהודים בצרפת.
<דניאל חפץ: אם אלו ייקלטו טוב, יבואו נוספים.
יעקב מרגי: אנחנו בהתחלת הזרם אבל באמצע התהליך ולא השכלנו לעשות הרבה.
<דניאל חפץ: צריך להשתפר.
יעקב מרגי: חנה עובדיה.
<חנה עובדיה: שלום.
<חנה עובדיה: אני קודם כל רוצה לחזק את מה שאמר מר חפץ, שבתי הספר לא תמיד ערוכים - ולא משנה איזה זרם זה – כדי לקבל עולים.
<חנה עובדיה: אם תהיה היערכות לכל הזרמים, זה מאוד יעזור לילדים להיקלט בצורה יותר נכונה כי המורים הישראלים, עם כל הרצון הטוב, לא יכולים לנחש מה עומדים להיות הקשיים של הילדים, הקשיים של המשפחות, הקשיים של הילדים הישראלים לקלוט צרפתים.
<חנה עובדיה: צריכה להיות היערכות.
<חנה עובדיה: זה זרם שהולך ומתגבר.
יעקב מרגי: ברשותך, אני מפסיק אותך לשנייה.
יעקב מרגי: נמצאים אתנו אורחים יקרים, בני נוער שעולים לכיתה י"א מקיבוץ יגור.
יעקב מרגי: אחלה גיל וגם חיים במקום הכי יפה בארץ.
יעקב מרגי: מה עוד אתם רוצים?
יעקב מרגי: אני אעזור לכם.
יעקב מרגי: אתם נמצאים כרגע באמצע דיון של ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.
יעקב מרגי: זה דיון על קליטתם של ילדי העולים מצרפת במערכות החינוך.
יעקב מרגי: עד עכשיו לא הייתם שקופים אבל מרגע זה אתם שקופים והדיון ממשיך.
יעקב מרגי: תמשיכי חנה.
<חנה עובדיה: זה דבר ראשון שבאמת נכון לכל המערכות.
<חנה עובדיה: עם כל הרצון הטוב, אין ידע.
<חנה עובדיה: אין את הידע הבסיסי ולא יודעים מה הצרכים וזה דבר מאוד נכון לעשות.
<חנה עובדיה: בנוגע למה שאומרים שיבוץ התלמידים.
<חנה עובדיה: כשיודעים מה קורה בבתי הספר בצרפת, כשמכירים את המשפחות מצרפת, כמו שחבר הכנסת אמר, שהחזות החיצונית לא תמיד מעידה על רמת הדת, ההורים באים לארץ, הם מסתכלים כמה שנים קדימה והם רוצים שהילדים שלהם יגדלו בארץ כישראלים בוודאי אבל כיהודים טובים.
<חנה עובדיה: המעבר בין בית ספר בצרפת לבין בית ספר בארץ הוא תמיד קשה וההורים לא מבינים.
<חנה עובדיה: הם באים לבית ספר, רואים כך וכך, ואני חושבת שהנקודה העיקרית היא שלא נחשפו ההורים לאפשרויות השונות שעומדות בפניהם.
<חנה עובדיה: אומרים להם זה בשבילכם וזה הכול.
<חנה עובדיה: אם היו אומרים להם שיש להם את זה, בוא תראה, אני אראה לך ואתה יכול להסתכל- אולי הבן אדם היה אומר שהוא מעדיף את זה.
<חנה עובדיה: אבל לא נותנים לו אפשרות לבחור בין אפשרויות שונות אלא אתה כאן.
<חנה עובדיה: כאן זה בית ספר קולט, כאן יש אולפן, כאן יטפלו בך ורק כאן.
<חנה עובדיה: אבל הבן אדם, אולי הוא רוצה משהו אחר?
<חנה עובדיה: אבל הוא לא יודע שזה קיים.
יעקב מרגי: סם קדוש.
<סם קדוש: אני מנהל של ארגון כנף שמטפל שלושים שנים בצעירים דוברי צרפתית.
<סם קדוש: זאת אומרת, לפני שהם סטודנטים.
<סם קדוש: אני באתי כי הנושא היה מעניין, כדי לשמוע.
<סם קדוש: אנחנו זורקים כל מיני כותרות וזה לא מה שאני מרגיש.
<סם קדוש: הצרפתים כל כך יודעים את הדברים כי בסופו של דבר זאת לא יהדות שאף פעם לא הייתה בארץ.
<סם קדוש: הם באים כל הזמן ואנחנו יודעים שהם באים כל קיץ וכל חורף.
יעקב מרגי: הם מכירים את הטיילת של תל אביב והם מכירים את העושק שעושקים אותם בתי המלון ומכשירי החניה של תל אביב.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי מכירים, הם לא מכירים את הבירוקרטיה הישראלית והם לא מכירים את המנטליות של הישראלים בהיותם אזרחים כרגע.
יעקב מרגי: כשהוא תייר והוא מסתכל במשקפיים של תייר, אבל עכשיו הוא מסיר את המשקפיים של התייר והוא שם משקפיים של אזרח ישראלי ופתאום הוא רואה שזה לא אותו הדבר.
<סם קדוש: אני מסכים אתך.
<סם קדוש: רציתי לומר שגם בצרפת אנחנו מכירים בסופו של דבר את המערכות של החינוך.
<סם קדוש: הרוב נמצאים בבתי ספר יהודים ואם אנחנו רואים את החלוקה, היכן נמצאים הילדים, שליש לומדים בבית ספר שאפשר לקרוא להם בתי ספר נוצרים, זאת אומרת שהיהודים עכשיו הולכים לבית הספר נוצרי ויש להם פטור משיעורי נצרות.
<סם קדוש: זה השליש הראשון.
<סם קדוש: השליש השני לומד בבתי ספר יהודים והשליש השלישי לומדים בבתי הספר הממלכתיים.
יעקב מרגי: אני יכול לשער – תקן אותי – שהמסה הקריטית של העולים באה דווקא משני השלישים של הממלכתי והיהודי ולא מהנוצרי?
<סם קדוש: הרוב מבתי הספר היהודים.
יעקב מרגי: לכן זה לא רלוונטי כרגע.
<סם קדוש: אם אנחנו רואים את המפה בצרפת - - -
יעקב מרגי: אתה יודע מה זה דיון?
יעקב מרגי: אני מנהל את הדיון ואני רוצה לעזור לך.
יעקב מרגי: אני לא אקח את רשות הדיבור שלך.
יעקב מרגי: לכן הטענה שגם שם שליש הולכים לבתי הספר הנוצרים, היא לא מן העניין.
יעקב מרגי: כרגע אנחנו מדברים על אותם שני שלישים.
<סם קדוש: אני לא בטוח כי השליש הזה הולך כי בפריס אי אפשר ללכת לבית הספר הממלכתי ולפעמים יש רוב ליהודים בבתי הספר האלה.
<סם קדוש: זאת הערת שוליים אבל מאוד חשובה.
<סם קדוש: דבר נוסף.
<סם קדוש: אנחנו רואים גם בבתי הספר היהודים שיש את כל הזרמים.
<סם קדוש: זאת אומרת, אם אנחנו הולכים לאוצר התורה או אם אנחנו הולכים ליבנה או הולכים ל-ליסן דוואף, לכל אחד יש את הזרם שלו.
<סם קדוש: זאת אומרת, גם בבתי הספר בסך הכול אנשים יודעים.
<סם קדוש: אם מישהו לומד ב-רנסי, הוא יודע שההמשך יהיה בבית הספר כאן כמו בית יעקב והרב סיטרוק וכולי, ומי שהולך ל-לוסיאן דאיר או ליבנה, הכיוון הוא יהיה יותר תורני, דתי.
<סם קדוש: מה שאני לא מבין זה איך יוצא שאנשים לא יודעים.
<סם קדוש: אני לא מדבר על כל הירידים שיש בצרפת כל יום שני וחמישי מטעם הסוכנות היהודית אליהם מזמינים את כל הגופים.
יעקב מרגי: אנחנו באנו לשמוע.
<סם קדוש: גם אני באתי לשמוע.
יעקב מרגי: למיטב ידיעתי הוזמנתם לישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט ולא לבית המשפט.
יעקב מרגי: באנו לשמוע והלוואי שהתמונה היא לא כפי שהוצגה בהצעה לסדר.
יעקב מרגי: הרב אלחנן אבדלק.
<אלחנן אבדלק: שלום לכולם.
<אלחנן אבדלק: אני אלחנן אבדלק.
<אלחנן אבדלק: אני הבן של הרב אבדלחק בצרפת, הרב של הקהילה הכי גדולה ברובע 19.
<אלחנן אבדלק: אני בעצם מייצג כאן גם את ארגון קאלוב, בטח שמעתם עליו, על האדמו"ר מקאלוב.
<אלחנן אבדלק: אנחנו מתעסקים קרוב לעשור עם יהדות צרפת, קרוב לשמונים אלף יהודים באו ופגשו את האדמו"ר מקאלוב אחד אחד.
<אלחנן אבדלק: אין בית ספר יהודי שלא היינו בו, שאנחנו מכירים בו את כל התלמידים, שאנחנו בקשר עקבי עם כולם.
<אלחנן אבדלק: אנחנו כרגע נמצאים בפרונט של המערכה הזאת של העלייה.
<אלחנן אבדלק: אנחנו כן בעד עלייה, אנחנו כן בעד עלייה נכונה, אנחנו עושים הכול כדי שיהודי הגולה יבואו ויתכנסו לארץ ישראל.
יעקב מרגי: אתם משתתפים בירידים של הסוכנות?
<אלחנן אבדלק: אנחנו זכינו להשתתף בדלת אחורית פעם אחת ביריד אחד של הסוכנות.
<אלחנן אבדלק: זאת אומרת שכאשר נכנסנו, אני נכנסתי לסוכנות דרך ארגון נר יעלה עד שהרב פרוש הצליח לארגן כניסה.
<אלחנן אבדלק: צריך להבין שהחרדים היו ממודרים מכל הירידים של הסוכנות במהלך כל השנים.
<אלחנן אבדלק: הצלחנו להיכנס ליריד אחד והצלחנו ברוך השם לפעול ולקלוט ולבוא למשפחות ולהגיע קרוב לתשעים אחוזים מהמשתתפים ביריד הזה.
<אלחנן אבדלק: ביום הרביעי, פגישתנו בסוכנות, הרבנית עובדיה שנמצאת כאן זכתה ללינץ' מכל המשתתפים.
<אלחנן אבדלק: כשהיריד הזה הסתיים קיבלנו מכתב מהסוכנות ללא שום בדיקה, ללא שום נדון, אלא פשוט קבעו שהחרדים צריכים לצאת החוצה.
<אלחנן אבדלק: היה משפט שדה.
<אלחנן אבדלק: אתם באתם והפרעתם וחרגתם מכל הנהלים הרגילים.
<אלחנן אבדלק: מה בסך הכול היה ומה עשינו?
<אלחנן אבדלק: הגשנו לכל משפחה ומשפחה, כל מי שהגיע לכאן, והצענו לה אלטרנטיבה שונה ממה שכל המשתתפים בירידים של הסוכנות היו מציעים.
<אלחנן אבדלק: צריך להבין שכל מה שהמשתתפים היו מציגים זה או ממלכתי או ממלכתי דתי.
<אלחנן אבדלק: כשאני אומר מציגים, יש כאן גברת שנמצאת מולנו, גברת קרין ברדה, מטעם משרד החינוך, הוא כן מציגה לאנשים והיא אומרת להם: תשמעו, תקשיבו, יש ארבעה סוגים של חינוך בארץ, יש את התורני חרדי חזק, יש תורני, יש ממלכתי דתי ויש ממלכתי.
<אלחנן אבדלק: אבל כאשר בן אדם שואל, והגוף הסמכותי מטעם משרד החינוך או מטעם משרד הקליטה נמצא כאן, למה נראה לו שהוא יותר מתאים, היכן הילדים שלו יותר יצליחו, אומרים להם חד משמעית ממלכתי דתי.
<אלחנן אבדלק: זאת הפסגה הכי גבוהה.
<אלחנן אבדלק: לשם מפנים את כולם, לממלכתי דתי.
<אלחנן אבדלק: גם אם יהיו כאלה יחידים שאולי הם לא יפנו לממלכתי דתי, אבל כן מפנים את כולם ואת רובם לממלכתי דתי.
יעקב מרגי: אני בכוונה מציף את הדברים.
יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע את משרדי הממשלה ואת הסוכנות.
יעקב מרגי: נשמע את כולם.
<אלחנן אבדלק: אני אומר דבר אחד.
<אלחנן אבדלק: החינוך התורני, צריך להבין שיש חינוך חרדי - - -
יעקב מרגי: אני רוצה להתגרות בך.
יעקב מרגי: לו יצויר שאני הסוכנות מאפשר לך במה חופשית בירידים ומתוך השמונים האלה שפגשו את האדמו"ר מקאלוב הצלחת להעלות, הייתה לך הצלחה של עשרה אחוזים או עשרים אחוזים.
יעקב מרגי: לפי חתך האוכלוסייה יש לך כמה כיתות א', ב', ג'.
יעקב מרגי: יש לך תשתית במגזר החרדי שיכולה לתת את המענה לילדי העולים?
יעקב מרגי: יש לך את אותן התאמות שאתה מצפה להן?
<אלחנן אבדלק: בדיוק לזה אני חותר.
<אלחנן אבדלק: צריך להבין שהחינוך החרדי, כאשר אנחנו מדברים על הרף העליון שלו שאולי אין בו הרבה לימודי חול, אני מכיר את החלק הזה ולא לשם אנחנו מפנים את הצרפתים.
<אלחנן אבדלק: את הצרפתים אנחנו מפנים או לרשת מעיין החינוך התורני או לרשת החינוך העצמאי.
<אלחנן אבדלק: ערים כמו רעננה, כמו חדרה, כמו ירושלים, כמו תל אביב, בכל המקומות האלה יש אפשרות להגיע לבגרות.
יעקב מרגי: כמה שנים אתה מתעסק בזה?
<אלחנן אבדלק: כבר עשר שנים.
יעקב מרגי: בעשר השנים אתם גם במעקב צמוד אחר אותם תלמידים?
<אלחנן אבדלק: אנחנו במעקב צמוד ואנחנו מלווים ועושים הכול כדי להתאים את המערכות.
יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי איך התבצעה קליטתם בעשר השנים האחרונות במוסדות האלה של החינוך העצמאי?
<אלחנן אבדלק: הקליטה עצמה, אנחנו עוקבים אחריה שנתיים.
<אלחנן אבדלק: למעשה בסך הכול מ-2013 הקליטה התחילה לעלות בממדים גבוהים ואז נכנסנו לתמונה יותר חזק.
<אלחנן אבדלק: אנחנו מלווים באופן כללי את הצרפתים האלה.
<אלחנן אבדלק: כן, הקליטה היא מצוינת.
יעקב מרגי: נאפשר לעוד כמה דוברים ונעבור למשרדי הממשלה.
יעקב מרגי: הרב לייזרזון.
אברהם יוסף לייזרזון: הרב אלחנן כבר נגע בלב הבעיה.
אברהם יוסף לייזרזון: ליבת הבעיה מנקודת השקפתנו, מנקודת מבטנו, של שומרי תורה ומצוות ובנקודת הקשר שהוא עומד שהוא כבר עוסק עשר שנים.
אברהם יוסף לייזרזון: הוא הזכיר את האדמו"ר מקאלוב ואני רוצה שהשולחן ידע שהאדמו"ר מקאלוב הוא יהודי בארצות הברית, אדמו"ר גדול, שכל רגע שהוא חי, זה נסי ניסים.
אברהם יוסף לייזרזון: הוא לא מסוגל לדבר, הוא לא מסוגל לתקשר, אלא רק באמצעות מחשב.
אברהם יוסף לייזרזון: האדם הזה הסעיר את יהדות ארצות הברית ועוד מעט אומר על מה הוא דיבר.
אברהם יוסף לייזרזון: אני מייצג את החינוך העצמאי.
אברהם יוסף לייזרזון: הרב גוטרמן שנכנס מייצג את שובו.
אברהם יוסף לייזרזון: נשאלה כאן שאלה לגבי ההתאמה לבתי ספר.
אברהם יוסף לייזרזון: בחינוך העצמאי יש גם דרגות שונות.
אברהם יוסף לייזרזון: מישהו הזכיר חרדי לעילא ולעילא, תורני כמעט במאה אחוזים, ואחרי כן יש מוסדות שנקראים מוסדות קירוב ברחבי הארץ.
אברהם יוסף לייזרזון: הוא הזכיר כמה שמות ואני חושב שיש לנו היום, אם אני לא טועה, בערך 700 תלמידים שנקלטו באותם בתי ספר של החינוך העצמאי.
אברהם יוסף לייזרזון: יותר בתי ספר שמותאמים להם.
אברהם יוסף לייזרזון: גם במעיין החינוך.
אברהם יוסף לייזרזון: אלה בתי ספר שהדרישה והזעקה שהיושב ראש הנכבד העלה כאן בראשית דבריו ואומר שהוא עוד לא אמר את כל מה שיש לו לומר בעניין הזה.
אברהם יוסף לייזרזון: הבעיה מתחילה לא כאן אלא להערכתי ולדעתי הבעיה מתחילה בטריטוריה הצרפתית.
אברהם יוסף לייזרזון: הזכירו כאן את הירידים.
אברהם יוסף לייזרזון: כמו ששמעתם מהרב אלחנן בירידים מתדרכים.
אברהם יוסף לייזרזון: לפני ארבעים שנים אני הייתי מנכ"ל מחלקת הקליטה לעולי גרוזיה, בוכרה, קווקז, קרפט, בשנות ה-70, עת החלה העלייה וחזיתי מבשרי חבלי קליטה של עולים, גם אם שם זאת הייתה אוכלוסייה שונה לגמרי.
אברהם יוסף לייזרזון: גרוזיה ובוכרה, זה היה משהו אחר.
אברהם יוסף לייזרזון: הצרפתים, כפי ששמענו, הם משכילים, הם מתורבתים, הם יודעים מה שהם רוצים אבל זה לא יתכן שבמדינת ישראל, במדינת היהודים, כמו שהזכירו כאן, לא ידעתי את הסיפור עם הלינץ', הירידים האלה הם לא נחלת הסוכנות ורק כדי לכוון אותם ולהביא אותם למוסדות.
אברהם יוסף לייזרזון: הם באים לכאן והם לא יודעים בדיוק מה הולך כאן.
אברהם יוסף לייזרזון: לוקח להם זמן.
אברהם יוסף לייזרזון: החינוך העצמאי רוכש קרוואנים עכשיו בעזרת הפעילות של גדולי ישראל בראשותו של האדמו"ר מקאלוב בארצות הברית.
אברהם יוסף לייזרזון: הם מקציבים שעות אולפן.
אברהם יוסף לייזרזון: כל הדברים האלה מצריכים הון עתק והם לא מבקשים אותם מהממשלה, בינתיים.
אברהם יוסף לייזרזון: לא מבקשים עכשיו מהממשלה.
אברהם יוסף לייזרזון: יהודים טובים באמריקה, רק בשבוע שעבר טסו גדולי ישראל במטוס מיוחד לטורונטו, גדולי ישראל מכל החוגים, וגייסו כספים.
אברהם יוסף לייזרזון: יש עכשיו קרן לסייע אבל אי אפשר שכבר מגיעים לכאן עם איזו השקפה ועם דעה קדומה.
יעקב מרגי: פטריק ביתן.
<פטריק ביתן: אני בא לכאן בכובע של חוקר באוניברסיטת בן גוריון בתחום של סוציולוגיה וחינוך אבל גם בכובע אחר של ותיק מצרפת שעלה ארצה בשנות ה-70.
<פטריק ביתן: למעשה לפני כחודשיים היה כאן דיון ומאוד הופתעתי מהנתונים שהוצגו שדיברו על נשירה בלימודים, על אי הצלחה בבגרויות, על נשירה מצה"ל וגם על מאפיינים סוציו-אקונומיים מאוד נמוכים להבדיל מהעלייה של שנות ה-70 ושנות ה-80.
<פטריק ביתן: אולי פשוט ברמה המאוד פרקטית אומר מה הייתי מציע.
<פטריק ביתן: פשוט, לקראת שנת הלימודים הקרובה, משרד החינוך יערך ברמה של הכשרת צוותים אבל גם לאפיין וגם לאתר את אותם התלמידים שזקוקים לעזרה.
<פטריק ביתן: בסופו של דבר זה מתבטא בהשקעה דיפרנציאלית, בשיעורי עזר - - -
יעקב מרגי: תבהיר מה אתה אומר.
יעקב מרגי: אני לא איש חינוך.
יעקב מרגי: לא איש קליטה ולא איש עלייה.
יעקב מרגי: אני לא איש סוכנות אבל אני יכול להבין בבסיס שילד עלה ממדינה אחרת לישראל, עם קשיי שפה, מנטליות שונה, העתיק את מקום מושבו, הוא כבר עם צרכים מיוחדים.
יעקב מרגי: אני היום באמצע התהליך, אתה מבקש ויכול להיות שזה קיים.
<מאיה שריר: קיים.
יעקב מרגי: בהגדרה שלי אני רואה אוטומטית ילד כזה כילד עם צרכים מיוחדים בשלב הראשון עד שאני אדע שהוא עומד על רגליו, חי ונושא את עצמו ואז הוא משתלב במערכת בה הוא נמצא.
יעקב מרגי: אם המערכות לא יודעות לראות בו מיד ביום הראשון כילד עם צרכים מיוחדים, לאו דווקא צרכים מיוחדים בקונוטציות שאנחנו מכירים, אנחנו לא הפקנו לקח מעלייה כלשהי ומקליטה כלשהי, אם הייתה, ואנחנו מייצרים את הדוחות של הפערים של העשור הבא, של מרכז טאוב, של הביטוח הלאומי, של ה-OECD וכל תוצאות המבחנים האחרים.
<פטריק ביתן: אני לחלוטין מסכים אתך.
<פטריק ביתן: דעתי הסובייקטיבית, כפי שאמרת בתחילת הישיבה, שיש למעשה תופעה של הסללה.
<פטריק ביתן: אגב, הדוקטורט שלי יעסוק גם בסוגיה הזאת.
<פטריק ביתן: דווקא יהדות צרפת להערכתי גם נכנסת לאותו מסלול.
<פטריק ביתן: אפשר באמצע התהליך לעצור את זה.
<פטריק ביתן: תחושתי הסובייקטיבית, לא מדעית, שיש סוג של ניתוק - אני מקווה שלא – בין משרד החינוך ומשרד הקליטה לבין אנשים שמכירים את מאפייני העלייה.
<פטריק ביתן: זה מצב שאפשר לעצור אותו ונראה לי שכאן הוועדה שלך, ברשותך, יכולה לעצור וגם להתוות מחדש קווים גם למשרד החינוך וגם למשרד הקליטה כדי להגיע לנקודת זינוק שניתן להגיע אליה.
יעקב מרגי: ספר לי קודם על התהליך, איך זה עובד.
<פטריק פרדמן: אני רכז זכאות בארץ.
<פטריק פרדמן: הייתי פעמיים שליח העלייה בצרפת, בשנות ה-2000 ובשנת 2010.
<פטריק פרדמן: חזרתי לא מזמן.
<פטריק פרדמן: הסוכנות היהודית מציגה את מדינת ישראל על כל גווניה גם בענייני חינוך מול העולים בצרפת.
<פטריק פרדמן: אני מקבל כאן תמונה כאילו העולים מצרפת מנווטים אותם אבל זה ממש שלא נכון.
<פטריק פרדמן: אנחנו מציגים את האפשרויות.
<פטריק פרדמן: השנה היו כל חודש ירידים – ירידי עלייה, ירידי תעסוקה, גם ירידי חינוך – וכולם היו מוזמנים.
<פטריק פרדמן: אני לא יודע מה האירוע שקרה שדובר עליו כאן.
יעקב מרגי: אתה לא מכיר את האירוע הזה.
<פטריק פרדמן: אני לא מכיר את האירוע ואני לא יכול להתייחס אליו.
<פטריק פרדמן: אני יכול להגיד שאנחנו פתוחים לכל המשתתפים מכל הזרמים.
<פטריק פרדמן: אנחנו כן מדרבנים מועמדי עלייה להגיע לארץ לקראת העלייה, לבוא ולבקר בבתי הספר לפי בחירתם.
<פטריק פרדמן: אני די מאוכזב לפעמים כי לא מעט מעולי צרפת בוחרים בבית ספר צרפתי ויש דבר כזה בארץ, בית ספר פרטי צרפתי והם בוחרים לשים את הילדים שם.
יעקב מרגי: אנחנו נבחן אם הראייה שלך היא נכונה.
יעקב מרגי: יכול להיות שבשלב ראשון אולי צריך לתת להם נחיתה רכה.
<פטריק פרדמן: יכול להיות.
יעקב מרגי: אני לא קובע.
יעקב מרגי: ההבדל ביני לבין אחרים שיודעים ומבינים ועשרים ושלושים שנים בתחום, אני לומד.
יעקב מרגי: אני כל החיים שלי בתהליך למידה.
יעקב מרגי: אני מוכן תמיד להתנצל על הטעויות שלי.
<פטריק פרדמן: יכול להיות שכבודו צודק.
<פטריק פרדמן: אנחנו רואים כסוכנות היהודית שאנשים מוציאים את הילדים מבית ספר דתי בצרפת ומכניסים אותם לבית ספר צרפתי חילוני בארץ.
<פטריק פרדמן: זה קורה לנו.
<פטריק פרדמן: זה בית ספר שאין לו מערכת קליטה.
<פטריק פרדמן: אנחנו מסבירים מה אפשרויות הקליטה במערכת הכללית שיש בארץ, שזאת ממלכתי, ממלכתי דתי, ישיבות, חרדי.
<פטריק פרדמן: יש בתי ספר שלא דורשים תשלומים.
<פטריק פרדמן: יש מערכת חרדית שהרבה פעמים היא בתשלום וזה לפעמים מהווה מכשול לאותם עולים חדשים שמגיעים.
<פטריק פרדמן: הם יוצאים ממערכת דתית בצרפת שהיא פרטית מאוד יקרה והם מגיעים לארץ ומצפים שלא יהיה עליהם עול כזה.
<פטריק פרדמן: אנחנו מציגים.
<פטריק פרדמן: אנחנו לא מנווטים את האנשים.
יעקב מרגי: אני שמח לשמוע, אבל בוא אני אומר לך ולא ברמה האישית מולך.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את הסוכנות.
יעקב מרגי: אם אני כשר בממשלת ישראל ב-2009-2013 יושב בישיבת ממשלה כאשר הסוכנות מגיעה, קבוצה גדולה, ומביאה חוברת שהיא גיבשה על המודל של היהודי החדש, היהודי הישראלי, אני קודם כל, כשאומרים לי סוכנות, אני מראש אומר לך – ואני לא פרנואיד אלא יודע את העובדות – תבוא ותנסה לשכנע אותי.
יעקב מרגי: לי אין ספק, ואולי אפילו, תתפלא לשמוע, אני יכול להבין את הגישה של הסוכנות למרות שהמשקפיים שלה הן לא שלי.
יעקב מרגי: המשקפיים של הסוכנות, יכול להיות שתהיה נטייה כמו חלק גדול בחברה הישראלית שיעשו כל מאמץ כדי שכל ילד יצילו אותו רחמנא ליצלן ממערכת החינוך החרדית.
יעקב מרגי: אני שמח שאתה אומר את הדברים בוודאות.
יעקב מרגי: אני שואל, ויכול להיות שאני נאיבי כשאני שואל אותך אבל אני אוהב לשים את הדברים על השולחן, השאלה אם באמת אין יד מכוונת בסוכנות.
יעקב מרגי: האם אתה יכול לומר לי כאן על השולחן שאתה פועל באמת בממלכתיות ובא לשקף את פני החברה הישראלית?
יעקב מרגי: אני לא רוצה שיתחילו לקושש מכל מקום לתוך מערכות החינוך החרדיות אבל כן הייתי רוצה שאם ילד בצרפת קיבל חינוך חרדי בבית ולמרות שמסגרת החינוך הכללית שלו הייתה – מה לעשות, צרפת היא לא ישראל והאפשרויות לא אותן אפשרויות והוא בהשקפת עולמו וצורת החיים שלו בבית היא חרדית והוא רוצה חינוך חרדי ברמות האלה שאמרנו, של קירוב, של החינוך העצמאי, של מעיין החינוך החרדי וכל מוסדות הפטור, לפי כל המגוון הרחב – אני לא יודע אם הסוכנות יודעת לתת את זה שם בארץ המוצא באותם רבדים שאנחנו יודעים לעשות כאן.
<פטריק פרדמן: אני מסכים אתך.
<פטריק פרדמן: החברה הצרפתית וההבנה של היהדות אצל יהודי צרפת היא שונה לחלוטין מאשר של החברה הישראלית.
<פטריק פרדמן: הרבה פעמים כשהם מגיעים לארץ, הם מופתעים.
<פטריק פרדמן: חלק מהחינוך הדתי הוא דתי מדי עבורם והם חשבו שהם הכי דתיים שיש בתוך החברה הצרפתית כי זה גם כלי להתבודד מהלא יהודי, מהצרפתי.
<פטריק פרדמן: מגיעים לארץ ויש משבר.
<פטריק פרדמן: אין ספק שיש משבר אבל זאת בחירה של האנשים.
יעקב מרגי: אתם, לסוכנות, אין לכם יד ורגל.
<פטריק פרדמן: אין לנו יד מכוונת.
יעקב מרגי: אין לכם יד ורגל בהכוונה.
יעקב מרגי: אתם רק שמים על השולחן את כל הנתונים.
<פטריק פרדמן: אנחנו שמים על השולחן.
יעקב מרגי: הגופים החרדים מנועים מלהציג את עצמם בירידים?
יעקב מרגי: יש מניעה שהמוסדות החרדיים יציגו את עצמם בירידים?
<פטריק פרדמן: אין שום מניעה.
<פטריק פרדמן: הם מבורכים.
<פטריק פרדמן: שיבואו וישתתפו בירידים.
יעקב מרגי: אתה מוכן לבדוק לוועדה לגבי התקרית שמדבר עליה הרב אלחנן?
<פטריק פרדמן: אני אבדוק את זה.
יעקב מרגי: אני אודה לך.
<פטריק פרדמן: אני מכיר טוב מאוד את אביו של הרב.
<פטריק פרדמן: הוא חותם לנו על הרבה אישורי יהדות.
<מאיה שריר: אני אתחיל.
<מאיה שריר: ודאי.
<מאיה שריר: כפי שכבוד יושב ראש הוועדה ודאי יודע, לפי החוק במדינת ישראל מי שבוחר להיכן ילכו ילדיו, אלה הם ההורים.
<מאיה שריר: המשפחות זכאיות לבחור בכל זרם בו הן מעוניינות בלמידה וכך זה נעשה.
<מאיה שריר: לפי הנתונים כאשר אני מסתכלת על עולים שעלו מצרפת מתחילת 2015 ועד היום, יש לנו 2,088 תלמידים שעלו.
<מאיה שריר: מתוכם 1,219 – שזה 58 אחוזים – לומדים בחינוך הממלכתי דתי.
<מאיה שריר: 382, שזה 18 אחוזים, לומדים בחינוך החרדי.
<מאיה שריר: 487, שזה 23 אחוזים, לומדים בחינוך הממלכתי.
<מאיה שריר: כאשר אני בודקת את הנתונים גם בשנה קודם, של 2014, המספרים גדלים והאחוזים נשארים אותם אחוזים.
<מאיה שריר: בוודאי ידוע לך, כי אני רואה שזו הישיבה הבאה, הזרם של החינוך החרדי הוא במשרד החינוך.
<מאיה שריר: אנחנו עובדים עם מעיין החינוך התורני ועם החינוך העצמאי.
יעקב מרגי: אין יד מכוונת.
<מאיה שריר: אין יד מכוונת.
יעקב מרגי: אין יד מסלילה.
<מאיה שריר: משרד החינוך בכלל לא חי על רישום.
יעקב מרגי: אני רוצה שתעזרי לי בקטע הזה.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי בתחילת הדיון, אנחנו חברה עם הרבה תוויות ותגיות.
יעקב מרגי: אני עכשיו מסתכל עליך, נותן פקודה למוח, מוציא מדבקה ושם אותה על המצח שלך.
יעקב מרגי: כך אני רואה אותך.
יעקב מרגי: זאת תכונה שפיתחנו כאן במדינת ישראל.
יעקב מרגי: כשאת אומרת לי חינוך.
<מאיה שריר: מנסים לפעול נגד - - -
יעקב מרגי: מנסים אבל כרגע לא בהצלחה מרובה.
יעקב אשר: תעלה את זה לדיון.
יעקב מרגי: הייתי מעלה את זה אולי בוועדת המדע.
יעקב מרגי: גם כשאומרים שזאת המסה הקריטית, בואי נאמר 382, 487, ממלכתי, ממלכתי דתי וחרדי, צריך דיון אחר כדי לראות.
יעקב מרגי: לא לחינם שאלתי אותו.
יעקב מרגי: צריך לבדוק גם שם אך הקליטה.
יעקב מרגי: אני רוצה לדר לגבי הממלכתי דתי שם נמצאת המסה הקריטית.
יעקב מרגי: אני חושב שגם הממלכתי דתי כבר לא סוג אחד וגם שם ההסללה, עוד בטרם בואם של יהודי צרפת, קיימת.
יעקב מרגי: בממלכתי דתי יש את, נקרא לזה, בני הגרעינים, כל חברה מסתגרת ופותחת לה שכבות אליטיסטיות ויש לנו את המסגרות של בני הגרעינים ויש את החרד"לים ויש את הממלכתי דתי שנשאר, תסלחו לי, אני לא מתייג ולכל אחד אני נותן את הכבוד המגיע לו והלוואי ולא כך היה.
יעקב מרגי: אני מאלה שאומר שגם בחברה החרדית הכי בררנית, כן, מותר לה לקחת 15 אחוזים קצת חלשים ולהעמיס אותם ולטפח אותם ולקדם אותם.
יעקב מרגי: כנ"ל בכל מסגרות החינוך.
יעקב מרגי: אני מאלה שעומדים זאת בריש גלה ולא חושש מאף אחד.
יעקב מרגי: כך אני מאמין ואני חושב שכך מתבטאת הערכיות ביהדות שלי ובסולידריות שלי עם האחר.
יעקב מרגי: אבל אנחנו מכירים את המסגרות האלה שנשארו בממלכתי דתי.
יעקב מרגי: אני מכיר אותן.
יעקב מרגי: אני בא מהשכונות.
יעקב מרגי: אני יודע מה נשאר שם.
יעקב מרגי: אני מכיר גם את ילדי העולים מצרפת ולא בהכרח זה הממלכתי דתי שהם רצו.
יעקב מרגי: לשם אני חותר וזו הבעיה.
יעקב מרגי: יותר מאשר אני מדבר על הסללה לחרדים.
יעקב מרגי: האם אתם יודעים לומר לי שם איך אתם מתמודדים עם הבעיה הזאת.
<מאיה שריר: אני אומר איך אנחנו בכלל פועלים כי עלו כאן הרבה שאלות על כן יודעים או לא יודעים איך לעבוד.
<מאיה שריר: יש לנו קודם כל תכנית לימודים להוראת עברית כשפה שנייה.
<מאיה שריר: זה תחום עם הקצאת שעות, עם כסף שתלמיד מקבל.
<מאיה שריר: יש לנו סטנדרטים לתהליכים קליטה של תלמידים עולים והסטנדרטים האלה מוטמעים ומיושמים גם בחינוך הממלכתי, גם בממלכתי דתי וגם בחרדי.
<מאיה שריר: אנחנו עובדים עם בתי הספר, עם הצוותים.
<מאיה שריר: יש לנו מגשרים דוברי צרפתית.
<מאיה שריר: יושב כאן דוד שהוא אחד המגשרים, דובר צרפתית.
<מאיה שריר: אנחנו במצ'ינג עם הרשויות על זה, מעודדים אותן מאוד להפעיל מגשרים.
יעקב מרגי: האתיופים פוטרו.
יעקב מרגי: הצרפתיים עדיין לא.
<מאיה שריר: המגשרים בני הקהילה האתיופית לא פוטרו.
יעקב מרגי: לא פוטרו?
<מאיה שריר: חוק חובת המכרזים חייב אותנו במכרז חדש.
יעקב מרגי: הבהרת לי.
<מאיה שריר: אתה כפי הנראה יודע על החלטת הממשלה 2446 לעידוד העולים מצרפת, בלגיה ואוקראינה.