GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חנה פלוטניק: אמרנו לו אולי צריך לחשוב על להעסיק עזרה פרה-רפואי, אנשים שעובדים לפי יום ומסתובבים, והשר אמר: "זה לא רק בני-ברק, זה בכלל הארץ, יש חסר לילדי שילוב בכוח-אדם בפרה-רפואי.
<חנה פלוטניק: לא שווה לבן-אדם להגיע לחצי שעה למסגרת הזאת, אני מבין את כוח האדם ואת האנשים וצריך למצוא פיתרון".
<חנה פלוטניק: אמרנו גם לשר לדבר על זה והוא הבטיח שביום שני הוא ידבר על זה בוועדה.
<חנה פלוטניק: כאמור, אני מעמותת ביחד ושמעתי על הסיפור לפני שנתיים, באמת בבני-ברק פנו אלי והגעתי לעיריית בני-ברק, אמרתי להם: 'אני מוכנה לעשות לכם כנס בנושא השילוב, להביא לכם מידע'.
<חנה פלוטניק: לא היו פנויים לשמוע.
<חנה פלוטניק: אני חושבת שהכוח בחינוך המיוחד, מסגרות החינוך המיוחד מאוד חזקים בבני-ברק והצוות בעיריית בני-ברק מפחד.
<חנה פלוטניק: הם צריכים למלא תקנים של החינוך המיוחד, הם מפחדים להוציא ילד מפה.
<חנה פלוטניק: יש לחץ אדיר מהמסגרות החינוכיות.
יעקב מרגי: את מבינה איפה הביקורת צריכה להיות, גב' רחל?
יעקב מרגי: זה לא ביקורת כללית ושטחית, צריך להיכנס לעומק הבעיה.
יעקב מרגי: יש שם בעיה שורשית, צריך להתמודד אתה.
<חנה פלוטניק: לאדם שיושב שם יש לחץ אדיר.
<חנה פלוטניק: הוא לא יכול להוציא ילד לשילוב, הוא מפחד להוציא.
<חנה פלוטניק: כשאני באה ואומרת שאני עושה כנס להורים ועוד מעט יגיעו אלי 50 הורים שרוצים שילוב, הוא אומר אני לא יכול לעמוד בילדי שילוב.
<חנה פלוטניק: יש פה תקנים שאני צריכה למלא, יש פה חינוך מיוחד, חזקים, עומדים לי על הראש, אני לא יכולה לפתח.
<חנה פלוטניק: לכן אני אומרת שזה ניגוד אינטרסים של בן-אדם שעובד במחלקת חינוך מיוחד והוא צריך להיות זה שמקדם את השילוב, זה פשוט ניגוד אינטרסים, אי-אפשר לצפות מהבן-אדם הזה לעשות את העבודה הזו.
<חנה פלוטניק: אני חושבת שצריך לחשוב, אני אומרת את זה גם במחלקה, גם בעירייה וגם במערכת החינוך.
<חנה פלוטניק: הורים שואלי אותי – מיהו האבא של השילוב?
<חנה פלוטניק: מי אחראי על ילדי השילוב?
<חנה פלוטניק: האם זה המערכת, אגף החינוך הכללי?
<חנה פלוטניק: האם זה אגף החינוך המיוחד?
<חנה פלוטניק: את אומרת כן?
יעקב מרגי: את יודעת מה זה "שגר ושכח"?
יעקב מרגי: זה מה שהם עושים.
<חנה פלוטניק: אגף החינוך הכללי אומר, "אני האבא?
<חנה פלוטניק: אין לי שום כלים".
<חנה פלוטניק: חבר'ה, צריך מחלקת שילוב.
יעקב מרגי: תודה, אני חייב לסיים.
<חנה פלוטניק: אם זה זמני, שזה יהיה זמני.
יעקב מרגי: רחל אברמזון, סליחה, אני מאוד מודה לך, אני ידעתי ועזרת לי עם כל הקושי שלי, עזרת לי כי אני חושב שעזרת, וגם עזרת להם.
יעקב מרגי: עזרת למשרד החינוך.
יעקב מרגי: יש בעיה מובנית שצריך להתמודד אתה וצריך לטפל בה, צריך להיכנס לעומק ולא לחשוש.
יעקב מרגי: היום יש לי ישיבה עם מנכ"לית משרד החינוך, ביחד עם כמה ראשי אגפים.
יעקב מרגי: אני אעלה את הסוגיה הזאת בפניה, אבל זה לא פוטר אותך מהסיכום שביקשתי.
יעקב מרגי: תוך 30 יום אני מצפה לקבל דו"ח ממצה בכל סוגיית השילוב, לא רק השילוב אלא השילוב והחינוך המיוחד, כמו כן מתן המענים לילדים עם צרכים מיוחדים בעיר בני-ברק, מ- א' עד ת'.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 4 ביולי 2016 כ"ח בסיון תשע"ו, בנושא מערכת החינוך בג'סר א-זרקא, ביוזמת חבר הכנסת איתן ברושי וחבר הכנסת אחמד טיבי.
יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי ולאחר מכן חבר הכנסת אחמד טיבי יסקרו את העניין.
יעקב מרגי: נמצאים אתנו גם חבר הכנסת ד"ר יוסף ג'בארין שמכבד אותנו בוועדה ונשמע את האורחים ואת משרד החינוך.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, שותפי להצעה אחמד טיבי וחברי הכנסת.
איתן ברושי: אני מתנצל מראש, כי מתקיים דיון במקביל ואני יודע שזה לא תמיד נוח.
איתן ברושי: ביקרתי ביוזמתי בג'סר א-זרקא, מועצה מקומית על כביש החוף במרכז הארץ ונדהמתי לגלות את המצב של היישוב, המועצה המקומית בכלל והחינוך בפרט, לכן ביקשתי את הדיון הזה ואני מודה ליושב הראש שנענה.
איתן ברושי: אני חושב שיותר מכולנו יפרטו נציגי היישוב את המציאות.
איתן ברושי: ראיתי יישוב במצב סוציו-אקונומי 1, עם הזנחה של הרבה מאוד שנים בהרבה מאוד תחומים, במקום כל כך מרכזי.
יעקב מרגי: מה, הוא לא דומה ליישוב השכן שלו?
איתן ברושי: יש כמה שכנים, אני צריך להיות זהיר.
דב חנין: לשכן מדרום.
יעקב מרגי: אני מוכן גם להתפשר על השכן מצפון.
איתן ברושי: אני חושב, בלי לפגוע באף אחד, הוא גם לא דומה לרוב המגזר הלא יהודי.
איתן ברושי: המציאות שלו היא לא מוצדקת.
איתן ברושי: ודאי, כל אחד עושה כמיטב יכולתו, נדרשת תוכנית רחבה אבל באנו לדבר פה על החינוך.
איתן ברושי: במצב הזה, שהסוציו אקונומי הוא 1 והזכאות של בגרות היא הכי נמוכה בארץ והמיצ"ב והבגרות והתנאים הם לא סבירים, אני חושב, אדוני היושב ראש, שצריך להכריז על טיפול נקודתי לנושא החינוך בג'סר א-זרקא, שייפתח עם פתיחת שנת הלימודים הקרובה ויתבסס על תקציב שמשרד החינוך ייעד לכך 2017, 2018, ואני מבדל את זה מכל היתר.
איתן ברושי: אני רוצה להגיד משפט עקרוני גם לכם, חבריי מג'סר א-זרקא ולחברים מהכנסת.
איתן ברושי: אין שום סיכוי לקדם את היישוב מהמקום שהוא נמצא בלי לטפל קודם כל בחינוך.
איתן ברושי: החינוך זו נקודת המוצא לשינוי מצב היישוב לשוויון הזדמנויות, להיחלצות מסוציו אקונומי 1, זה לא יכול לקרות גם אם נעשה עוד מדרכות וכבישים, למרות שזה חשוב.
איתן ברושי: קודם כל, הפתרון הוא בחינוך ואי-אפשר לחלץ את היישוב מהמצב שבו הוא נמצא, אם החינוך הוא כמו שהוא היום.
איתן ברושי: אין סיכוי, לכן אני אומר שהמחדל הגדול הוא החינוך.
איתן ברושי: מי שחושב שאפשר להוציא את ג'סר א-זרקא למציאות שקרובה ליישובים בקרבתה של המועצה המקומית ג'סר א-זרקא, זה יכול לקרות דרך החינוך, בהרבה מאוד פעולות שלא אפרט.
איתן ברושי: לכן אני מבקש, אדוני היושב ראש, שזה לא יהיה סתם דיון של חילופי דברים ולא למטרות נימוס, אלא למטרת תוכנית עבודה ולקבוע שעם חידושו של מושב הכנסת הבאה, אחרי אוקטובר, לקבוע ישיבת מעקב שבה יציגו לך את התוכנית שתגובש בימים הקרובים לטיפול נקודתי ואיך זה בא לידי ביטוי בשנת הלימודים שתפתח ובתקציב 2017, 2018.
איתן ברושי: אני מאחל לנו בהצלחה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת אחמד טיבי, שלא הרפה ממני.
אחמד טיבי: לא הרפיתי ממך כי אני מבקר הרבה ביישוב ג'סר א-זרקא ונפגש הרבה עם ראש המועצה חברי, שיושב כאן איתנו ומגיע הרבה לכנסת כדי להציף את הנקודות והקשיים של ג'סר א-זרקא, כמו גם עם ועד ההורים שמוחמד לוטפי נמצא פה.
אחמד טיבי: לפני כמה ימים ביקרתי שם בפעם השלישית או הרביעית בתקופה האחרונה והנושא הכואב ביותר, ויתקן אותי השייח' אם אני טועה, הוא נושא מערכת החינוך, שיש לה השלכות רוחב על כל רובדי החיים בג'סר א-זרקא: אלימות, נוער בסיכון, נחשלות, יש את הרושם שזה כישלון רב מערכתי.
אחמד טיבי: כלומר, משרד החינוך לא משקיע את הנדרש ממנו.
אחמד טיבי: הזכאות בבחינות הבגרות, אדוני, בשנת 2011 – 2012 – 26.4% זכאות לתעודות בגרות.
יעקב מרגי: זה כמעט לא מדיד בכלל.
אחמד טיבי: אתה צודק בהחלט.
אחמד טיבי: 2012, 2013, 34% ו- 2013 – 2014 – 29% וב- 2014 – 2015 – 23.4%.
אחמד טיבי: היעלה על הדעת?
אחמד טיבי: זה מה שיש.
אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, למשל, הממוצע בערבית בבתי-ספר ערביים הוא 538 או 539, בג'סר א-זרקא הוא 401.
אחמד טיבי: מתמטיקה בכיתה ה' ממוצע 360 לעומת 487 בבתי-ספר ערביים בארץ, כאשר בכלל הארץ הממוצע הוא 529.
אחמד טיבי: הממוצע באנגלית הוא 428 מול 514 כשהממוצע הארצי הוא 535.
אחמד טיבי: המספרים מדברים בעד עצמם, אדוני היושב ראש ולכן אם מישהו שלא ביקר בארץ, למשל טס במטוס מעל האזור שלנו, רואה את ג'סר א-זרקא והיישוב השכן שבנה חומה בינו לבין ג'סר א-זרקא, ליישוב קוראים קיסריה.
אחמד טיבי: אם הוא טס מלמעלה ומסתכל, הוא חושב שזה שני עולמות שונים, נפרדים.
אחמד טיבי: עולם ראשו מול עולם שלישי, עם הזנחה מכוונת, כך שהאפליה היא בים, באוויר וביבשה, תרתי משמע.
באסל גטאס: לא צריך משקפת.
אחמד טיבי: בהחלט, לא צריך משקפת.
אחמד טיבי: גם בעיות הדייגים, אנחנו מטפלים בהן, עמיתי אוסאמה סעדי היה שם, גם בנושא תחבורה ראש המועצה ואנוכי בקשר עם משרד התחבורה, הזזת כבישים וכדומה.
אחמד טיבי: אבל יש רושם שמישהו מתכוון, במדיניות, במודע, להשאיר את ג'סר א-זרקא למטה.
אחמד טיבי: פגשתי תלמידים מג'סר א-זרקא שהם תלמידים מחוננים, הם צריכים כלים יותר טובים.
אחמד טיבי: לכן ג'יסר זרקא, אדוני היושב ראש, חייבת טיפול נקודתי על-ידי משרד החינוך, אבל גם על-ידי הממשלה, בכל תחומי ההתעניינות של משרדי הממשלה.
יעקב מרגי: אתחיל מסוף של הדברים שלך.
יעקב מרגי: אני רואה מי הגיע מכאן ויש לי את כל הכבוד וההערכה.
יעקב מרגי: במצב של ג'סר א-זרקא, היה צריך להגיע לפה לפחות אם לא מנכ"לית משרד החינוך, לפחות מנהלת המחוז, לפחות.
יעקב מרגי: זה לא עוד יישוב, שאנחנו מתלוננים למה 80% ולא 95%.
יעקב מרגי: זה לא עוד יישוב, שיש לו בעיה ולא קיבל שיפוצי קיץ.
יעקב מרגי: יש פה בעיה שורשית שההערכה שלי היא שגם אם ויכול להיות שתציג לנו נתונים שבחינוך, כל מה שצריך – מושקע, אבל יש משקולות אחרות על היישוב, שלא מאפשרות להביא.
<עורסאן עיאדאת: דווקא לא.
יעקב מרגי: אני אשמע אותך, תאמין לי אחמד.
יעקב מרגי: אני לא נועל דיונים, לא מבטל, גם כשאני כועס, כי אנשים הגיעו מרחוק.
יעקב מרגי: אם הייתי אחד כזה, הייתי אומר: "הדיון נעול, הדיון הבא יהיה פה בשבוע הבא עם מנכ"לית משרד החינוך ועם מנכ"ל משרד הפנים, כי זה לא טיפול של זרוע אחת".
יעקב מרגי: אבל הגענו ואנחנו נתמקד בחינוך, אבל לפי הנתונים שהצגתם, יש פה בעיה מן היסוד.
יעקב מרגי: אני אופטימיסט מטבעי ואני אומר לכם, דווקא המדינה לגבי יישוב כזה, יכולה רק לקבל החלטה קטנה ויש לו סיכוי אפילו לעקוף יישובים אחרים, כי הכל למטה.
יעקב מרגי: צריך לעשות פה משהו יסודי, שורשי, כי זה לא יכול להיות, לא יכול להיות שיישוב מגיע לרמה כזו.
יעקב מרגי: אני מכיר גם את סוגיית התשתיות ומכיר את הסוגיות האחרות שנוגעות לפיתוח של היישוב והיו רק לאחרונה תוכניות והשקעתי וצפיתי בכל.
יעקב מרגי: נקודת התקווה היא, שאם נשמע דברים שאכן מתכוונים משרדי הממשלה לעשות, אם אתם שואלים אותי, אנחנו צריכים להוביל.
יעקב מרגי: בעבר משרד הפנים ידע לעשות, הממשלה ידעה לעשות את זה, צריך לקחת את ג'סר א-זרקא ולטפל בה נקודתית.
יעקב מרגי: במשך שלוש או ארבע שנים של טיפול נקודתי, אפשר להרים אותה.
אחמד טיבי: כבר היתה החלטה בממשלה על טיפול נקודתי על לוד, על טייבה, וג'סר א-זרקא ראויה להחלטה דומה.
<מוראד עמאש: אגב, אם יורשה לי, התוכנית של ג'סר א-זרקא מוכנה.
יעקב מרגי: ראש המועצה, זה אתה?
<מוראד עמאש: כן.
יעקב מרגי: אתה רואה, יש סדר ויגיע הכל.
<מוראד עמאש: יופי, בסדר גמור.
<מוראד עמאש: אני אקדים ואומר תודה רבה לכבוד היושב ראש, לד"ר אחמד טיבי ולאיתן ברושי, שיזמו את הישיבה החשובה הזו.
יעקב מרגי: אני רק אעזור לך, אנחנו פה שבעה חברי כנסת על ג'סר א-זרקא.
<מוראד עמאש: יפה.
איתן ברושי: זה יוצא דופן.
<מוראד עמאש: באמת חשוב מאוד ותודה רבה לכם שהגעתם, תודה.
<מוראד עמאש: וגם נמצאים לידי גם כל אנשי הצוות של המועצה, מנהל מחלקת חינוך ורווחה והיועץ שלנו ויושב ראש ועדת החינוך, גם הוא חבר מועצה ויושב ראש הוועד, ועד ההורים.
<מוראד עמאש: ג'סר א-זרקא, כפי שתיארתם, הוכרה כמועצה מקומית בשנת 68 ומאז ועד היום, אנחנו מסתכלים ותמיד יושבים במועצה ובודקים את עצמנו – מה קרה, איזה שינוי קרה במועצה הזאת, היישוב הזה.
<מוראד עמאש: אגב, היישוב נמצא במצור, סגור מהצד המזרחי בכביש 2, שיש תוכנית מתאר שהוכנה על-ידי משרד הפנים וזה השנה העשירית, ואין החלטה סופית להסיט את הכביש או להשקיע אותו בתוך האדמה ולתת ליישוב הזה להתפתח לכיוון מזרח.
<מוראד עמאש: היישוב מונה היום 14,000 תושבים ובכל הדיווחים של המוסד לביטוח לאומי, דו"חות אדווה, כל הנתונים מצביעים על מצב של כשל מערכתי גדול והזנחה של המדינה, הזנחה טוטאלית.
<מוראד עמאש: לא מספיק שאנחנו נמצאים במצור ולא רק כביש 2 חוסם אותנו, אלא גם הטבע.
יעקב מרגי: הים.
<מוראד עמאש: אחד מעיקרי החזון שלנו, הוא לפתח את ג'סר א-זרקא על-ידי ניצול מושכל של משאבי הטבע.
<מוראד עמאש: אנחנו יושבים על חוף ים, שפת ים, 800 מטר, עם נחל התנינים, נחל שהוא עדיין נקי ועם אוצרות ארכיאולוגיה.
<מוראד עמאש: כל זה לא נתן מענה ליישוב להתפתח.
<מוראד עמאש: בכלל, ככל שהזמן עובר, היישוב נסוג אחורה.
<מוראד עמאש: כ- 65% מהתושבים הם מתחת לקו העוני, האבטלה לפי הדיווחים והסקרים שאנחנו עושים, מתוך 2,400 בתי אב ביישוב, יש 1,200 תיקים שנמצאים בטיפול הרווחה.
<מוראד עמאש: גם המועצה לא מתנהלת בצורה טובה, בגלל שהיא לא גובה מספיק.
<מוראד עמאש: למה אנחנו לא גובים?
<מוראד עמאש: כי אין לנו איזור תעשייה ולא מסחר.
<מוראד עמאש: בסך-הכל יש לנו כמה חנויות מכולת שמוכרים דברים קטנים, וזה לא מגיע ל- 4%.
<מוראד עמאש: לעניין הנתונים הקשים של החינוך – כל זה השפיע על החינוך בג'סר א-זרקא.
<מוראד עמאש: משנת 70 ועד היום אנחנו בודקים את עצמנו, זה אותם אנשים, בערך 10 אנשים שמסיימים כל שנה עם תעודת בגרות ומתוכם שבעה או שמונה אנשים ששפר גורלם ומאפשר להם להגיע לחוץ לארץ ללמוד.
<מוראד עמאש: חלקם הגדול לא חוזרים ליישוב, כי אין פוטנציאל, אין עתיד ביישוב הזה, הכל סגור, הכל נעול.
<מוראד עמאש: יש תסכול רב בקרב האוכלוסייה.
<מוראד עמאש: היום יש לנו במערכת החינוך כ- 4,300 תלמידים מכיתות גן ועד תיכון.
<מוראד עמאש: כל הילדים האלה, אגב, יש לי נשירה קשה של תלמידים, ההורים שלהם לא מאמינים במערכת החינוך של ג'סר א-זרקא והם יוצאים ללמוד בחו"ל.
<מוראד עמאש: כל אדם שרוצה לפתח את התלמידים שלו להגיע אתם רחוק, הוא לא מאמין במערכת שלי, במערכת החינוך של ג'סר א-זרקא.
<מוראד עמאש: הוא מוציא אותם החוצה לפורדיס, לכפר קרע, לכל אזור שיתאפשר.
יעקב מרגי: אתה מצליח לשלם אגרות חוץ?
<מוראד עמאש: זה קשה לי, אז יש לי חובות גם לאגרות חוץ.
אחמד טיבי: מתי ג'סר א-זרקא מגיעה לתקשורת העברית בדרך-כלל?
אחמד טיבי: כשמישהו חשוב במדינה מבקש ממישהו להזכיר את נושא המואזין, רק אז היא מגיעה לתקשורת.
יעקב מרגי: הוא לא נהנה מהמואזין?
אחמד טיבי: כנראה שלא.
אחמד טיבי: אני נהנה.
אחמד טיבי: תושבי ג'סר א-זרקא נהנים, אנחנו לא חושבים שזו בעיה.
אחמד טיבי: הבעיה שראש המועצה ואני הצגנו, הן הבעיות האמתיות – חינוך, נחשלות, תשתית לקויה, נוער בסיכון.
אחמד טיבי: אלו הן הבעיות.
<מוראד עמאש: לפי התוכנית הלאומית של נוער בסיכון, גם שם עשו מיפוי והמיפוי שלהם מצביע על כ- 70% מהתלמידים, נמצאים תחת סיכון גבוה וצריך לטפל בהם.
<מוראד עמאש: גם המענה של התוכנית הלאומית, עם כל הכבוד.
<מוראד עמאש: באים מציעים מענה, פחות מ- 40% מהתלמידים נהנים.
<מוראד עמאש: אין ראייה מערכתית מקיפה שיכולה לקדם את היישוב קדימה.
<מוראד עמאש: אני אצמצם את דבריי.
<מוראד עמאש: אני רוצה להגיד שאנחנו ישבנו עם מנהלת המחוז, עם צוות גדול ולצערנו הציפיות שלנו לא נענו לרמה טובה.
<מוראד עמאש: אנחנו ציפינו ממנהלת המחוז לנקוט בכמה צעדים לטובת היישוב, אך לצערנו זה לא קרה.
יעקב מרגי: מסמך שגיבשתם ביחד, עזוב את היישום, לגבי המסמך, תואם ציפיות?
<מוראד עמאש: לא.
יעקב מרגי: לא הגעתם להסכמות?
יעקב מרגי: לא הגעתם?
<מוראד עמאש: היא הציעה כמה דברים שאנחנו לא מאמינים שאלו הדברים שנדרשים ביישוב, בכלל לא.
<מוראד עמאש: זה רחוק מלרצות אותנו ומלהרים את המערכת קדימה.
יעקב מרגי: המסמך שהיה על דעתה של מנהלת המחוז, מיושם?
<מוראד עמאש: ההחלטה היתה לפני כשבועיים-שלושה, נכון, אבו פאדי?
<עורסאן עיאדאת: ב- 29 למאי.
<מוראד עמאש: בסוף חודש מאי ישבנו איתה ואנחנו מתכוננים לקראת השנה החדשה.
<מוראד עמאש: ברשותך, אדוני היושב ראש, אני רוצה לבקש כמה דברים ולחדד אותם.
<מוראד עמאש: אני מבקש לקבל החלטה עקרונית על אחריות שווה.
<מוראד עמאש: כל הזמן מנחיתים עלינו תוכניות מבחוץ והמועצה לא שותפה בכל ההליכים האלה.
<מוראד עמאש: אנחנו רוצים להיות שותפים מלאים.
יעקב מרגי: תן דוגמה, מה מנחיתים עליך?
<מוראד עמאש: יש תוכניות שכביכול בונים אותן כאן בירושלים, מחזירים אותן לחיפה ומנחיתים על ג'סר א-זרקא "יאללה, תקבלו את התוכנית הזו, מגיע לכם סוכרייה.
<עורסאן עיאדאת: כמו נוער בסיכון.
יעקב מרגי: בלי תיאום.
<מוראד עמאש: התוכנית הזו לא תואמת את הצרכים.
<מוראד עמאש: הדבר השני שאנחנו מבקשים, שיוקצה תקציב של מיליון וחצי שקל בשנה למשך ארבע שנים, לשנים הבאות לפיתוח ויישום תוכנית הוליסטית.
יעקב מרגי: לפעמים מתחשק לי לעצור את הדיונים בוועדת הכספים, ועדת חוקה, ועדת כלכלה, להביא אותם לדיונים פה, שישבו כמשקיפים איזה חודש או חודשיים בוועדת החינוך, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
יעקב מרגי: ככה יצאו עם קצת הבנה.
יעקב מרגי: אני דן בשלושה דיונים ביום פה, על מצוקות אמתיות ואחר-כך קורא בעיתון מה היה אצל השכן ואני אומר זה שני עולמות שונים.
<מוראד עמאש: זה רחוק.
<מוראד עמאש: תכלית התוכנית שאנחנו מבקשים, התערבות בהעלאת התפוקות וההישגים של מערכת החינוך בג'סר א-זרקא, בהיבטים ההישגיים האיכותיים הרגשיים והחברתיים.
<מוראד עמאש: ההקצאה תועבר למועצה המקומית, זו הבקשה שלנו והכסף יהיה צבוע למטרה זו בלבד.
<מוראד עמאש: תוכנית הבראת מערכת החינוך בג'בר אל זרקא תכלול את כל הרצף החינוכי, מגני ילדים ועד התיכון.
<מוראד עמאש: הדבר השלישי שאנחנו מבקשים גם בעניין תקציבי, שני מיליון וחצי לשנה לצורך הרחבה ולהעמקת התוכנית לטיפול בילדים ובני נוער בסיכון, שתקיף לפחות 40% מאוכלוסיית הילדים המאותרת והעונה על הקריטריונים.
<מוראד עמאש: הרי יש מיפוי, קיים המיפוי, אבל המיליון ו- 300,000 לא מספיקים להוציא את הילדים האלה, הנוער, מכלל סיכון.
<מוראד עמאש: הדבר הרביעי זו בקשה שאנחנו תמיד ביקשנו מהמנכ"לית של משרד החינוך וממנהלת המחוז והמפקחים גם שותפים לבקשה הזו, להחריג את ג'סר א-זרקא לפחות למשך שבע שנים, בקשר לגיוס כוח-אדם, גננות, מורים, או מנהלים והדרכתם לניודם ואני רוצה לחדד מה המטרה.
מיכל רוזין: מה זאת אומרת החרגה?
<מוראד עמאש: היום אנחנו מדברים על 16,000 מורים במגזר הערבי וכל מורה שמתקבל, מתקבל לפי שיטת הניקוד.
יעקב מרגי: יש שיטת הניקוד שנקבעה.
<מוראד עמאש: ולצערנו, מביאים לנו גננות ומורים שכפו עליהם להיכנס לג'סר א-זרקא, אבל הם רוצים פרנסה ולא רוצים להישאר בג'אסר.
<מוראד עמאש: פשוט מאוד.
יעקב מרגי: אתה יודע למה נולדה שיטת הניקוד?
יעקב מרגי: מה אתה מעדיף, שיכפו עליך?
יעקב מרגי: שיכפו עליך מתוך היישוב?
<מוראד עמאש: הבקשה שלי היא להביא מצוינים בלבד.
יעקב מרגי: זו דרישה לגיטימית.
יעקב מרגי: זה מה שרצתה לשמוע חברת הכנסת רוזין, מה זה החרגה.
<מוראד עמאש: לתת עדיפות להעסקה.
מיכל רוזין: אבל החרגה זו מילה כללית.
יעקב מרגי: אני שמח שביררנו את הנקודה הזאת.
<מוראד עמאש: אנחנו רוצים להחריג את ג'סר א-זרקא במובן של להביא לג'סר א-זרקא רק מצוינים.
<מוראד עמאש: להתקשר עם כמה מכללות מהמגזר הערבי או מאיזה מגזר אחר ולהביא רק את המצוינים ולשים שם תנאי, לא להכניס כל אחד, אלא מי שירצה להישאר שבע שנים במערכת, אז בבקשה, תיכנס לג'סר א-זרקא.
<מוראד עמאש: פחות משבע שנים, אנחנו לא נרצה להכניס שום אדם אחר.
יעקב מרגי: דרישה לגיטימית.
<מוראד עמאש: הבקשה החמישית שלי, ואני דיברתי על זה, רק המורים המצוינים ייכנסו לג'סר א-זרקא.
<מוראד עמאש: הבקשה השישית, הרחבת הפעילות של החינוך הבלתי פורמאלי וזה חשוב מאוד.
<מוראד עמאש: אנחנו בחינוך הבלתי פורמאלי אפס, ממש לא מקיימים שום פעילויות חינוך, אלא בתקציב קטן של קרן קיסריה שנותנים לנו בשנה 1,400,000 שקל, אנחנו מנצלים את זה לכל מיני חוגים.
אחמד טיבי: אני יכול לתת להם יותר מ- 1,400,000.
יעקב מרגי: למה אתה לא נותן להם?
אחמד טיבי: תן לי תקנה ונעביר להם.
אחמד טיבי: הבעיה שאין טיפול נקודתי.
יעקב מרגי: אנחנו נדבר על זה.
<מוראד עמאש: אני אסכם בקצרה.
<מוראד עמאש: אנחנו מבקשים תקציב משמעותי וסיוע לוגיסטי לפתיחת מתנ"ס ג'סר א-זרקא.
<מוראד עמאש: היה לנו מתנ"ס, בשנת 2008 הוא נסגר.
יעקב מרגי: אין לכם מתנ"ס היום?
אחמד טיבי: סגרו אותו.
<מוראד עמאש: אין לנו מתנ"ס.
<מוראד עמאש: כמובן, בגלל המצב הכלכלי.
יעקב מרגי: כמה תושבים יש בג'סר א-זרקא?
<מוראד עמאש: 14,000 תושבים, יותר מ- 60% נמצאים מתחת לקו העוני והנושא מצריך תקציב מיוחד לחינוך הבלתי פורמאלי ולפתיחת המתנ"ס מחדש.
<מוראד עמאש: תודה רבה לכם.
יעקב מרגי: יוסוף ג'בארין, בבקשה.
באסל גטאס: המתנ"ס קיים, רק לא פעיל.
יוסף ג'בארין: אני חושב ששמענו באמת צעקה, צעקה של ראש המועצה ויחד עם הפרטים ששמענו מיוזם הדיון, חבר הכנסת טיבי, אני חושב שבאמת אפשר להבין שיש כאן סוגיה מאוד ייחודית והאמת היא, אני גם שמח שאתה רואה מסביב את כל האנשים שבאמת מעוניינים לקדם את החינוך בעיר וזה לא קורה הרבה.
יוסף ג'בארין: זה לא קורה הרבה שאתה מוצא בתוך דיונים של ועדה, כל האנשים שמעורבים באים אליך ואומרים – אנחנו לא יכולים עוד לקבל את המצב הזה.
יוסף ג'בארין: וכשאנחנו חושבים על 14,000 תושבים, עם כמה אמרת מסיימים בגרות?
<מוראד עמאש: 26%, אפילו לא מגיע לאחוז הזה.
יוסף ג'בארין: 26%, אבל זה זכאות לבגרות.
יוסף ג'בארין: כשאתה מחשיב אם הבגרות היא איכותית, אני חושב שאולי מגיעים ל- 15%.
<מוראד עמאש: הגרוע ביותר זה בחינות המיצ"ב, שהתוצאות לא מגיעות ל- 10%.
יוסף ג'בארין: זה שיש להם זכאות, זה עוד אומר שהם יכולים להתקבל לאוניברסיטה והאמת היא, התמונה כל-כך נראית קיצונית, באמת, כשמסתכלים על היישוב מסביב.
יעקב מרגי: באחוזים כאלה, אני בדרך-כלל לא מתלהם על מערכת החינוך.
יעקב מרגי: אפשר לזקוף את ה- 26% האלה על יכולות אישיות ויכולות כאלה ואחרות, לאו דווקא על המערכת.
יעקב מרגי: כי הכלל, הכלל מעיד על המערכת.
יעקב מרגי: היוצא מן הכלל לא מעיד על המערכת.
יעקב מרגי: אבל זו אמירה שלי.
יוסף ג'בארין: התמונה הזו כל-כך צועקת כאשר משווים אותה עם מה שקורה ממש ביישוב ליד, שהחליט משום מה גם להקים חומה ולהפריד בין שתי השכונות.
יוסף ג'בארין: כבוד היושב ראש, ג'סר א-זרקא נהייתה בשנים האחרונות מעין דוגמה לאפליה, להזנחה, להדרה, לכל מה שאתה רוצה.
יעקב מרגי: אני הייתי קורא לזה יותר קיצוני, זה אות קלון במצחה של החברה הישראלית במדינת ישראל.
יוסף ג'בארין: אני חושב שתמונת המצב הזו לא יכולה להימשך, אנחנו כאן לא יכולים לפתור את כל הסוגיות בכל התחומים, לא נדבר עכשיו על הצורך לשתף אזורי תעשייה וכדומה, אבל לפחות בכל מה שמתקשר לאנשי חינוך ואני אומר לך, אני מכיר, מרבית האנשים הם אנשים מצוינים, מאוד איכפת להם מהחברה, רוצים לקדם את היישוב, רוצים לקדם את האנשים ונשקול ביחד מה אפשר לעשות.
יוסף ג'בארין: אולי משרד החינוך צריך להקים ועדה, ועדה ציבורית, ועדה שתבדוק את הנושא.
יעקב מרגי: צריך החלטות, אין זמן לוועדות.
יוסף ג'בארין: לא, שתבחר ותחזור אליך עם מסקנות.
יוסף ג'בארין: יש תוכנית עבודה ראשונית שאפשר להתחיל אותה ואני מצטרף גם למחאה שלך, לא ייתכן לקיים דיון כזה עם תמונת מצב כה חמורה, בלי הנהגת המחוז ובלי הנהגת משרד החינוך.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג ולאחריו באסל גטאס.
מנואל טרכטנברג: תודה ליושב ראש.
מנואל טרכטנברג: איכותה, טבעה של חברה ושל מדינה, נמדדים על-פי התייחסותה לחולייה הכי חלשה ואין ספק שג'סר א-זרקא, זה באמת, באמת, כל מי שמתהלך בארץ, זה פצע פעור.
מנואל טרכטנברג: הרי זה כואב לראות את זה.
מנואל טרכטנברג: בתפקידיי הקודמים ביקרתי שם, אני מתבייש.
מנואל טרכטנברג: אמרת אות קלון?
מנואל טרכטנברג: אני מתבייש להיות אזרח במדינה שכך מתנהגות הרשויות, הרי בסוף זה אנחנו, אל מול 14,000 תושבים, יישוב במדינת ישראל.
מנואל טרכטנברג: נשאלת השאלה, למה דווקא חינוך?
מנואל טרכטנברג: הרי אפשר לטפל בתשתיות ויש אלף נושאים שם שהם מוזנחים והתשובה היא מאוד פשוטה: חינוך מייצר כל יום ביומו, את דור העתיד.
מנואל טרכטנברג: ואי-אפשר לרגע להרפות, אי-אפשר.
מנואל טרכטנברג: אתם מבינים?
מנואל טרכטנברג: פארק תעשייתי יכול לחכות עוד שנה, ביוב צריך לטפל בזה ואתה יודע, הסתדרתם איכשהו, אני לא אומר, אני לא רוצה להפחית כהוא זה משום דבר, אבל אם לא תטפל מיידית, תתחיל לטפל, תתחיל לטפל במיידית בחינוך, אז שום דבר אחר לא יקרה.
מנואל טרכטנברג: רבותיי, יש מספיק יישובים במגזר הערבי, הבדואי, שהוכיחו שגם כשיש נחשלות כלכלית, יש אפשרות להגיע להישגים מאוד משמעותיים בחינוך.
יעקב מרגי: מנואל, חז"ל אמרו: "היזהרו בבני עניים שמהם תצא תורה" ולא סתם הם אמרו את זה.
יעקב מרגי: הדבר היחיד שהם יכולים לעשות בלי כסף, זה להפעיל את המוח.
מנואל טרכטנברג: גם באום אל פחם, שביקרתי שם במרכז לגיל הרך וכו', יש אפשרות לעשות מעשים בחינוך שקשה הרבה יותר לעשות בהקשרים אחרים.
מנואל טרכטנברג: מה צריך?
מנואל טרכטנברג: אני שמח מאוד על הרשימה שאתה הבאת, כי היא תכליתית.
מנואל טרכטנברג: הדבר הראשון, זה תוכנית רב-שנתית ממוקדת.
מנואל טרכטנברג: זה לא יכול להיות מה שנקרא More of the same, יותר מאותו דבר.
מנואל טרכטנברג: צריכה להיות תוכנית ייעודית לג'סר א-זרקא, ממוקדת, עם תקציב צבוע לזה, לחמש שנים, תוכנית רב שנתית, עם סכום תקציבי מוגדר שצריך להגדיר אותו היטב.
מנואל טרכטנברג: עצה קטנה, לא לקפוץ מעל הפופיק עם התקציב, כי אז זה לא יהיה.
מנואל טרכטנברג: צריך לבוא עם סכום, שהוא סביר בהחלט לצרכים האלה.
יעקב מרגי: ואין מדידה.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לתקן אותך רק במשהו.
<מוראד עמאש: כן, בבקשה.
מנואל טרכטנברג: לא מהגנים, אלא מלידה.
מנואל טרכטנברג: קורה עם הפעוטות, מגיל לידה ועד שלוש, זה לא פחות חשוב.
מנואל טרכטנברג: כשאתה מקבל אותם בגן, הרבה מאוד פעמים זה מאוחר מדי.
מנואל טרכטנברג: לכן, לא מגיל גן אלא מגיל לידה.
מנואל טרכטנברג: מה שאני הייתי רוצה, אדוני היושב ראש, באמת שתצא החלטה מפה לקרוא למשרד החינוך.
מנואל טרכטנברג: לא יותר תקציב, אלא תוכנית נקודתית עם תקציב ייעודי לדבר הזה.
מיכל רוזין: אני לא לוקחת את זכות הדיבור, ויתרתי עליה מראש, רק רציתי לשאול האם יש יום לימודים ארוך בג'סר א-זרקא ויש מפעל הזנה?
<מוראד עמאש: כן, כן.
מיכל רוזין: וזה מתחיל כבר מהגן?
<מוראד עמאש: זה מתחיל מהגן.
<מוראד עמאש: יש לנו יום חינוך ארוך, כן.
באסל גטאס: אני רוצה להגיד על ג'סר א-זרקא, בהפוך על הפוך.
באסל גטאס: המדינה היתה צריכה להשקיע דווקא בג'סר א-זרקא, שזה כאילו בחזית, כולם רואים את זה, עוברים בכביש 2, היו יכולים להפוך אותה למודל כביכול לטיפול טוב במגזר הערבי.
מיכל רוזין: כביש לא רצו לתת לה.
באסל גטאס: מה?
מיכל רוזין: כביש, להגיע לכביש 2.
יעקב מרגי: באסל, אני אעזור לך.
יעקב מרגי: אמרת הפוך על הפוך?
יעקב מרגי: הם פשוט לא רצו לגרום,
באסל גטאס: לשאר הערבים לקנא?
יעקב מרגי: כביכול, העוולות החברתיות שיש בקיסריה, שיהיו גם בג'סר א-זרקא.
יעקב מרגי: בהפוך על הפוך.
באסל גטאס: לא, באמת, אין ישראלי שלא מכיר את ג'סר א-זרקא.
מיכל רוזין: זה נותן הרחבה למושג פריפריה.
באסל גטאס: מדברים על ג'סר אל זרקא, כי עוברים עשות אלפים, מאות אלפים כל יום על-ידה ורואים שיש פה שכונת עוני, יש פה עיר או יישוב שהוא בעצם דומה למחנה פליטים.
מיכל רוזין: מי רואה?
אחמד טיבי: אמת, באסל?
אחמד טיבי: הם עוברים אבל לא רואים.
מיכל רוזין: לא רואים, ממש לא רואים.
אחמד טיבי: למרות שהם עוברים לידו.
באסל גטאס: הפכו שקופים.
אחמד טיבי: שקופים, בדיוק.
מיכל רוזין: לא רואים.
באסל גטאס: אני מכיר את היישוב כמובן הרבה הרבה שנים.
באסל גטאס: אני חושב שדווקא היישוב הזה היתה בו עוצמה ויש בו - - -
יעקב מרגי: פוטנציאל אדיר.
באסל גטאס: פוטנציאל אדיר.
באסל גטאס: הוא היישוב הערבי הפלסטיני היחידי שנשאר על חוף הים, היחידי.
באסל גטאס: מנקורה עד עזה.
באסל גטאס: כן, אין עוד יישוב ערבי.
באסל גטאס: יש את פורדיס, אבל פורדיס הוא לא ממש נושק לים.
באסל גטאס: אני חושב שיש להם רצועת חוף מהיפות.
אחמד טיבי: דייגים, יש חוף.
באסל גטאס: אולי רצועת החוף היפה ביותר.
באסל גטאס: אני אומר לך שהייתי מעורב לפני שנה בלעשות שם בית-ספר לחקלאות ימית, בג'סר א-זרקא ואפשר היה להקים שם בית-ספר ללימוד דיג וללימוד ימאות.
באסל גטאס: יש פוטנציאל כלכלי אדיר שהיה יכול לצמוח ביישוב הזה, מעצם קרבתו לים ומעצם קרבתו למרכז, שהוא על-יד אזורים חזקים שהיו יכולים לתמוך בו.
באסל גטאס: דווקא היישוב הזה, עם הפוטנציאל האדיר, הפך להיות הכי עני, הכי חלש, באוכלוסייה הערבית ובחברה הערבית.
באסל גטאס: איך תסביר את זה?
באסל גטאס: אני חושב שאולי, אולי באמת גם בעזרת חברים מהקואליציה, כמו מירב בן ארי, שאפשר לעבוד בתוכנית טיפול נקודתית, אבל כללית.
מירב בן ארי: אני הולכת לחפש את הריטלין ששלחת אותי בשבוע שעבר.
באסל גטאס: לא, מירב, את יודעת שאנחנו- - -
אחמד טיבי: אז אני מבקש, מירב, זה אני מבקש ממך.
מירב בן ארי: לחפש את הריטלין?
מיכל רוזין: חבר'ה, כולנו צריכים ריטלין.
מיכל רוזין: זה לא עלבון, ריטלין.
אחמד טיבי: תעזור לנו בג'סר א-זרקא.