GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רחל אברמזון: בסך הכול אנחנו מדברים על כ-200,000 תלמידים שמקבלים את השירות משירותי החינוך המיוחד.
יעקב מרגי: כמה תלמידים יש בכלל במדינת ישראל?
<רחל אברמזון: כשני מיליון.
יעקב מרגי: 10% נמצאים תחת הטיפול שלך.
יעקב מרגי: אחריות כבדה, רחל.
<רחל אברמזון: מאוד.
<רחל אברמזון: ואני מרגישה זכות מאוד גדולה להיות במקום הזה.
<רחל אברמזון: באהבה גדולה.
<רחל אברמזון: אני רוצה למקד את השאלה שלך לגבי העניין של ילדים שיושבים בביתם.
<רחל אברמזון: אבל את הנתונים אנחנו נעביר, אני חושבת שהצגנו את הנתונים לקראת פתיחת שנת הלימודים.
יעקב מרגי: אנחנו שכחנו מה היה שם, תחזרי.
<רחל אברמזון: לא נורא, אני רק אומרת שאם צריך את הנתון המדויק, אני אעביר, בשמחה.
<רחל אברמזון: עכשיו לשאלתך, אני רוצה לומר כך, פתחנו את שנת הלימודים - - -
יעקב מרגי: אני חושב שאחד הדברים שאני הולך לומר למנכ"לית – הוראת קבע, נוהל קבוע, כל מי שמגיע לדיוני ועדות בכנסת בכלל, וועדת חינוך בפרט, יבוא עם נתונים.
יעקב מרגי: זה חוזר במשרד החינוך.
<רחל אברמזון: יש לנו את הנתונים האלה.
יעקב מרגי: זה צריך להיות מונח.
נורית קורן: רחלי, חשוב שאנחנו נדע נתונים מספריים.
נורית קורן: חשוב, חשוב, חשוב.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא שכחו את זה, הם בכוונה לא הביאו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור על מה הדיון.
יעקב מרגי: זה חשוב לנו.
יעקב מרגי: גם אם תאמרי לנו עכשיו שארבעה תלמידים לא נמצאים במערכת החינוך – כל ילד הוא חשוב.
יעקב מרגי: אני לא יודע לומר לך אם זה היה כצעקתה, אם זה סביר.
יעקב מרגי: אני צריך נתונים.
<רחל אברמזון: על זה אני רוצה לדבר.
<רחל אברמזון: נתונים יש בידינו לגבי מי לא התחיל את שנת הלימודים, ואתה שאלת.
<רחל אברמזון: אבל ישנה אחריות למערכת החינוך לשבץ את התלמידים שלה בתוך המסגרות השונות.
<רחל אברמזון: אז אני רוצה לומר, נכון לרגע זה, אין מצב שיש ילד במערכת החינוך שאין לו שיבוץ.
<רויטל לן כהן: בוודאי שיש.
<רחל אברמזון: זה שהוא לא נמצא בתוך המסגרת - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: שיבוץ מתאים?
<רחל אברמזון: בואו נדבר - - -
<רויטל לן כהן: גם אין שיבוץ בכלל.
<רחל אברמזון: עכשיו נתחיל לדבר מה זה השיבוץ המתאים.
<רחל אברמזון: אני רוצה לתת מספר דוגמאות כלליות, כי אני בוודאי לא אטפל במקרים פרטניים ברגע זה.
<רחל אברמזון: למשל, אם שפונה אל האגף לחינוך מיוחד כי בתה קיבלה 28 שעות סיוע בבית הספר, והיא טוענת שלהבנתה, הילדה זקוקה ל-32 שעות סיוע.
<רחל אברמזון: חסרות ארבע שעות.
<רחל אברמזון: עד שארבע השעות האלה לא יינתנו, הילדה יושבת בבית.
<רחל אברמזון: אז בואו נתחיל לדבר על זה.
יעקב מרגי: לא, אני לא מדבר על המקרים האלה, רחל.
<רחל אברמזון: אני רוצה לפרט.
<רחל אברמזון: אתם שאלתם שאלה - - -
יעקב מרגי: אני לא מדבר על - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מסכימים אתך.
יעקב מרגי: רחל, אני רוצה - - -
<רויטל לן כהן: שתספר שהמנהלת שולחת אותה הביתה.
יעקב מרגי: רחל, הפתיחה שלך אמורה להיות המצע לדיון.
יעקב מרגי: זה שההורה רוצה כך וכך, והמערכת אישרה לו X – אני רוצה לדעת מה המערכת, מה ההורים.
<רחל אברמזון: זו המערכת.
יעקב מרגי: השאלה אם יש לנו ילדים שהמערכת אכן מכירה בצורך ולא משובצים.
<רחל אברמזון: לא.
יעקב מרגי: את רוצה לומר לי במילים אחרות שכל הילדים שלא משובצים זה ויכוח בין ההורים לבין המערכת.
<רחל אברמזון: אי-הסכמה לגבי ההתאמה של הילדים למערכת.
<רחל אברמזון: אני אתן דוגמה נוספת, של הורים שמגיעים אלינו עם מסמכים מסוימים שמעידים על איזושהי מורכבות, לקות, או מוגבלות כזו או אחרת של הבן שלהם, אבל הם מבקשים לשבץ אותו בבית ספר שהלקות אינה מתאימה לאותו מסמך קביל.
<רחל אברמזון: אין מצב שהוא יכול להיכנס למסגרת שעל-פי מסמך קביל לא מתאימה לילד הזה.
<רחל אברמזון: אמרנו להורים: תיגשו, תביאו את המסמך שלשיטתכם, להבנתכם, מתאים כדי שנשים אותו בתוך אותו בית ספר, נשבץ.
<רחל אברמזון: יש הורה אחר שיש אפשרות של שלוש מסגרות ליד ביתו.
<רחל אברמזון: ליד ביתו.
<רחל אברמזון: לא, הוא מבקש את המסגרת שיותר מתאימה, להבנתו, מחוץ לעיר או מחוץ לישוב שלו.
<רחל אברמזון: הרשות המקומית זכאית לומר אם יש לי מענה, אני לא מוציאה את הילד החוצה.
<רחל אברמזון: אלה המקרים שבהם אנחנו דנים.
<רחל אברמזון: אי-אפשר לקחת כמקשה אחת את כל הטענות, ולכן אני אומרת כל מקרה הוא מקרה ברגישות פרטנית אחד לאחד.
<רחל אברמזון: אבל יש מחוזות, יש מפקחים, יש מנהלים, יש שירות פסיכולוגי.
<רחל אברמזון: יש אנשי מקצוע במערכת הזאת שעושים עבודה נאמנה ומלווים את המשפחות.
<רחל אברמזון: לעתים יש מחלוקות, וזה בסדר.
<רחל אברמזון: אז מחלוקות האלה – אנחנו מזהים באגף שהם מקרים בודדים ביותר.
<רחל אברמזון: ביותר.
<רחל אברמזון: באופן כללי, מערכת החינוך נפתחה כסדרה.
<רחל אברמזון: ילדים משובצים בתוך המערכת, ואנחנו נשמח – וגם ההורים – שימשיכו את הקו הזה.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע את זה בהמשך.
קארין אלהרר: שוב, תודה רבה על קיומו של הדיון.
קארין אלהרר: מספר ימים לפני פתיחת שנת הלימודים קיימנו בוועדה לביקורת המדינה דיון על מצבם של ילדי החינוך המיוחד, גם שילוב וגם חינוך מיוחד הארד-קור.
קארין אלהרר: קודם כל, אני אומר – לא שאני מפחיתה מהאחריות של משרד החינוך – כדי לסבר את האוזן, השלטון המקומי בכלל לא הגיע ולא שלח נציג.
קארין אלהרר: אני רוצה לקחת אחורה.
קארין אלהרר: יש מצבים שבהם משרד החינוך מבקש לשבץ ילד במסגרת, ואז הבעיה מתעוררת הרבה פעמים ביחד עם השלטון המקומי.
קארין אלהרר: דהיינו, מקומות שהם לא מונגשים.
קארין אלהרר: אני לא יודעת אם הסיפור בבית שמש נפתר – תלמידה שצריכה לעלות 36 מדרגות בתחילת יום הלימודים ולרדת אותם בחזרה, כשהיא מתניידת בכיסא גלגלים.
קארין אלהרר: המצב הזה נמשך כבר ארבע שנים.
קארין אלהרר: ארבע שנים.
קארין אלהרר: במצב הרגיל, אם אני ההורה, אני לא שולחת את התלמידה לבית הספר.
קארין אלהרר: מי ייקח את הסיכון?
קארין אלהרר: מי לוקח את האחריות?
יעקב מרגי: מישהו יכול לומר לי אם תקנות הנגישות במוסדות חינוך הסתיימו?
קארין אלהרר: באופן מפתיע, לא, אדוני היושב-ראש.
<אילן שי: הן נמצאות בדיון בוועדת המשנה.
קארין אלהרר: הן נמצאות בדיון הרבה מאוד זמן.
יעקב מרגי: כמי שהיה יו"ר ועדת משנה רק להשכלה גבוהה, הדברים שם יכולים להתקדם בקצב הרבה יותר מהיר, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: ב-2018 הם יבקשו דחייה עוד פעם.
קארין אלהרר: אנחנו מכירים את הסצנה הזאת, היא חוזרת על עצמה מדי תקופה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: 18'?
עבד אל חכים חאג' יחיא: מתכוונים לדחות את זה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא בא בטענות.
קארין אלהרר: אני יודעת שיושב-ראש ועדת המשנה, חברנו, חבר הכנסת אילן גילאון, ואתה, אדוני, עושים הכול כולל הכול על מנת שהדבר הזה - - -
יעקב מרגי: הדבר היחיד שהפריע לי לעזוב את ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בגלל שהייתי מחויב לתקנות ההנגשה.
קארין אלהרר: וזה רק סוג אחד של מקרים, אדוני.
קארין אלהרר: יש מקרים נוספים שבהם התלונה הייתה למשרד החינוך, כי אני רואה במשרד החינוך האחראי העיקרי לכך שתלמידים יגיעו לבית הספר ולמסגרות החינוכיות.
קארין אלהרר: אבל בסוף יש לו שותף בעניין, והשותף הוא השלטון המקומי, ואי-אפשר להסיר אחריות מהעניין.
קארין אלהרר: עובדה שהם לא הגיעו לדיון, לא הסבירו למה הם לא הגיעו לדיון.
<מיכל מנקס: סליחה, קיבלת מכתב, חברת הכנסת.
קארין אלהרר: קיבלתי מכתב אחרי.
קארין אלהרר: אחרי.
קארין אלהרר: לא הודעתם בכלל אם אתם מתכוונים להגיע או לא.
קארין אלהרר: אני מעריכה מאוד אתכם ואת פועלכם, אבל אני ראיתי בזה זלזול עמוק בילדים ובהורים שלהם.
קארין אלהרר: כשרחלי – שהפכנו להיות שותפות לעניין הזה – אומרת שיש שיבוץ, אבל השיבוץ לא מוצא חן בעיני ההורים, יש מצבים שבהם אני יכולה להסכים עם הטיעון הזה, ויש מצבים שלא.
קארין אלהרר: למשל – אני לא מתייחסת למקרים ספציפיים – אם אומרים לאם חד הורית שיש לה תאומים שצריכים לצאת באותה שעה מהגן, ילד אחד את צריכה לאסוף בשעה 16:00, והוא נמצא בגן ברחוב X, ואת התאום שלו, שכדי לאסוף גם אותו בשעה 16:00 את צריכה ללכת לקצה השני של העיר – עם כל ההבנה והאמפטיה לדבר, זו גזירה שאי-אפשר לעמוד בה, בטח ובטח, אדוני, אם אנחנו רוצים שהאם הזו תוכל, חלילה, לצאת לעבוד, או לעשות משהו.
יעקב מרגי: או לטפל בילדים האחרים.
קארין אלהרר: אתה יודע, לכל אחד יש את העניינים שלו.
קארין אלהרר: יש חינוך מותאם לצרכיהם של הילדים.
קארין אלהרר: אנחנו לא יכולים להגיד שנתנו שיבוץ, והאימא מתפנקת עלינו, אנחנו בסדר גמור, והיא לא בסדר.
קארין אלהרר: זו דוגמה אחת.
<רחל אברמזון: שטופלה.
<רחל אברמזון: ניתן מענה.
קארין אלהרר: אבל היה על זה ויכוח, רחלי.
קארין אלהרר: זה לא משהו שבשנייה - - -
יעקב מרגי: רחלי, את אלופה – אני יכול לציין לשבח את הקטע של בעיות פרטניות שמגיעות לרחלי.
יעקב מרגי: אבל אנחנו מדברים על העבודה המערכתית לפני הפרטנית.
קארין אלהרר: זה עניין מערכתי, אדוני היושב-ראש.
קארין אלהרר: אני מעריכה מאוד את כל נשות משרד החינוך.
קארין אלהרר: אני יודעת – כי אני רואה את המיילים ביום ובלילה – שיש רצון.
קארין אלהרר: ואם פעם היה פחות שיח עם ההורים, היום יש יותר.
קארין אלהרר: אבל עובדה שעדיין אנחנו רואים תלמידות ותלמידים שיושבים בבית.
קארין אלהרר: וכולנו מכירים את הסיטואציה – דיברנו עליה גם בדיון הקודם, אדוני היושב-ראש – שיכול לעבור מספיק זמן, גם קצינת ביקור סדיר פתאום מעורבת בנושא.
קארין אלהרר: וראיתי – אם לא הייתי רואה בעיני, ומייצגת את המקרה של הורה שמוגש נגדו כתב אישום כי הוא לא שלח את הילד לבית הספר, אז הייתי אומרת קצינת ביקור סדיר זה אור מהבהב, הכול בסדר, אבל ראינו גם את זה.
יעקב מרגי: יש משהו מעודד בזה.
יעקב מרגי: סוף סוף אני שומע על מקרה שכן עובדת קצינת ביקור סדיר.
קארין אלהרר: לא, הן עובדות.
קארין אלהרר: לא ראיתי את כל המקרים, אבל אני כן יודעת לומר שבסוף קצינת הביקור הסדיר עושה את תפקידה, אני לא יכולה לבוא אליה בטענות.
קארין אלהרר: ילד לא הגיע, היא צריכה להתקשר להורה.
קארין אלהרר: ההורה מרגיש מאוים, במידה מאוד רבה של צדק, כי מסבירים לו – הקצין, או הקצינה – מה הדין.
קארין אלהרר: הדין קובע שהוא יכול להשתמש בסמכות שלו ולהגיש כתב אישום.
קארין אלהרר: אף אחד לא רוצה להגיע למקום הזה, אדוני היושב-ראש.
קארין אלהרר: ואני אומר, אפשר למנוע את המצב הזה, אדוני, באופן אחד ברור – היערכות מוקדמת יותר.
קארין אלהרר: אני יודעת שוועדות ההשמה וועדות השילוב צריכות להסתיים במועד מסוים, שנקוב בחוזר המנכ"ל.
קארין אלהרר: או שהמציאות היא לא כזו, או שזה לא מספיק מוקדם.
יעקב מרגי: כמה ילדים נמצאים בקטגוריה הזו, שיש ויכוח בין המערכת לבין ההורים?
יעקב מרגי: את יודעת לומר לי?
יעקב מרגי: שלא פוקדים את מערכת החינוך בגלל הוויכוח הזה?
<רחל אברמזון: נכון להיום, בפניות שנמצאות באגף, יש לנו כ-15 מקרים כאלה.
<רחל אברמזון: יחד עם זאת, הייתי אני רוצה להגיב לך, חברת הכנסת אלהרר, לגבי העניין של השיבוצים וההיערכות המוקדמת.
<רחל אברמזון: ועדות ההשמה, וההיערכות לשיבוץ אחרי ועדות ההשמה וועדות של שילוב, קיימת.
<רחל אברמזון: העניין הוא שמגיע פרק זמן של חודשי יולי-אוגוסט – ואני רוצה לתת דוגמה.
<רחל אברמזון: במחוז אחד מסוים 665 ועדות - - -
יעקב מרגי: אני נאלצתי להתערב ולתת להם אורכה.
<רחל אברמזון: נכון.
<רחל אברמזון: חריגים.
<רחל אברמזון: ועדות חריגים שהתקיימו במהלך חודש יולי-אוגוסט.
<רחל אברמזון: זה כבר מזיז את כל מערך השיבוץ שהיה יכול להיות מתוכנן מלכתחילה, יכול היה להיות מאורגן בזמן, ממש לדקה האחרונה.
<רויטל לן כהן: אבל למה הגענו ל-660?
<רחל אברמזון: מפני שלפעמים האבחונים לא מגיעים בזמן, ולפעמים ועדות הערר נשארות פתוחות עדיין כי ההורים מבקשים לבחון דברים.
<רחל אברמזון: ולפעמים הצוות עדיין צריך - - -
יעקב מרגי: וההורים לא מעורבים.
יעקב מרגי: כל הסוגים.
<רחל אברמזון: זאת אומרת, זה מכלול, זה לא משהו – הרבה פעמים אומרים לי למה בחינוך הרגיל זה כך?
<רחל אברמזון: כי השיבוץ בחינוך המיוחד הוא פרטני, אחד, יחיד ומיוחד, ולכן ישנם גם מקרים בעיתיים, אני מודה.
קארין אלהרר: אני מבינה, אבל אדוני, אנחנו הגענו למצב של ארבעה או חמישה ימים לפני פתיחת שנת הלימודים, אם אני לא טועה.
קארין אלהרר: היינו במצב של קרוב ל-100 פניות פתוחות של תלמידים שלא יודעים מה קורה אתם ב-1 בספטמבר.
קארין אלהרר: זה מספר זעום לעומת שני מיליון תלמידים - -
יעקב מרגי: כל ילד בפני עצמו זו צלקת.
קארין אלהרר: - - אבל מה עם הילד הזה שלא יודע מה קורה אתו?
יעקב מרגי: ספרי לי, אני טיפלתי באפליה בחופשה השנתית שלי, שלא התקיימה.
נורית קורן: אדוני היושב-ראש, גם לי היו פניות כאלה.
נורית קורן: אני חושבת שדווקא ועדות ההשמה – צריך למצוא להן איזושהי צורת עבודה אחרת, להקדים.
נורית קורן: על כל הדברים האלה צריך לשבת ולחשוב עם ועדות ההשמה, איך קורה.
נורית קורן: דיברתי על זה שלוועדות ההשמה יש החלטות כאלה שההורים לא מבינים אותן, וצריך לשנות גם את ההחלטות, בעיות התנהגות.
נורית קורן: אני חושבת שצריך לקיים בנושא של ועדות השמה דיון אחד כדי שאנחנו נשב עליו, ונשנה את כל הדבר הזה שנקרא ועדות השמה, וההתייחסות של ההורים ולהורים.
יעקב מרגי: הדברים חייבים להיאמר.
יעקב מרגי: אין ספק שאנחנו נצא מפה היום כשנדע מה הולכים לעשות עם אותם 15 מקרים.
יעקב מרגי: כשאנחנו מדברים על כ-150 – אמרת 200, אבל לפי הנתונים שנתת לנו, 150.
יעקב מרגי: בואי נאמר כ-200,000 תלמידים בכלל.
יעקב מרגי: רובם ככולם עוברים ועדות.
יעקב מרגי: לא צריך להמציא את הגלגל מחדש בכל מקרה.
יעקב מרגי: העסק עובד, פרט למקרים מיוחדים.
יעקב מרגי: אם אגף מסוים ברשות מקומית מסוימת אומר לי יעקב, גם אם אני אשב יום ולילה, אני לא אספיק לעמוד בלוח הזמנים שהמערכת פתוחה לי, הייתי צריך להתערב.
יעקב מרגי: הדברים ברורים, אבל בסך הכול העסק עובד.
יעקב מרגי: העסק עובד.
יעקב מרגי: בקטע הזה שיש מחלוקת בין ההורים לבין המערכת, במתח הזה צריך להיות מנגנון שבסוף מביא את זה לידי הכרעה.
יעקב מרגי: אי-אפשר להשאיר את זה במצב שזה פתוח, אני את שלי עשיתי, האימא או האבא, או ההורים בכלל, טוענים שזו לא המסגרת המתאימה, וזה לגיטימי מבחינתם.
יעקב מרגי: צריך מנגנון נוסף, אחרי שמשרד החינוך גמר, והתגלע ויכוח.
יעקב מרגי: מנגנון שיושבים עליו וסוגרים את זה.
יעקב מרגי: זה הדבר המתבקש.
נורית קורן: אני רוצה לומר דבר חשוב ביותר.
נורית קורן: כשאני פונה לרחלי אברמזון, היא נענית.
נורית קורן: יש לי תוצאות טובות.
נורית קורן: היו לי מקרים שהיא פתרה אותם מיד.
נורית קורן: חשוב לומר, היא עושה מלאכת קודש, והיא נענית לכל דבר.
נורית קורן: אני רואה בה שותפה מלאה, שאנחנו יכולים לעשות את כל השינויים האלה גם במערכת של החינוך המיוחד, וצריך לברך על זה.
נורית קורן: אנחנו לא רק תוקפים.
נורית קורן: אנחנו באמת רוצים שכל הילדים יהיו מסודרים ושקטים.
נורית קורן: אני רוצה לומר שעלתה הצעה מרשות מקומית מסוימת שאולי היה כדאי להגדיל את המסגרת של הילדים – אמרתי שאני צריכה לבחון את זה, ולשבת אתך – אם היה אפשר שכיתה תהיה קצת יותר גדולה, ואז הם יוכלו לקלוט יותר ילדים בכיתה, ולהביא עוד סייעת לאותה כיתה.
נורית קורן: יכול להיות שאולי זה ייתן פתרון שהילדים לא ייסעו, וההורים יגידו - - -
יעקב מרגי: תלוי לאיזה מסגרות.
נורית קורן: תלוי, בדיוק.
נורית קורן: זה קשה.
נורית קורן: זה קשה, צריך לבחון את זה.
נורית קורן: אבל יכול להיות שהילדים לא יצטרכו לנסוע למקום אחר, ולכן ההורים מתנגדים, ואז ההתנגדות תהיה פחותה יותר, ואז יהיה אפשר לשלב את הילדים, ולא יהיו מקרים שההורים יסרבו ולא תהיה להם מסגרת.
נורית קורן: יכול להיות, צריך לבחון גם את הדברים האלה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתחיל במקרה שהגיע אלי אישית.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המקרה הוא של ילד ביסודי, עיוור.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מקצים לו הסעה, ומקצים לו סייעת בכיתה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מלווה שתיקח אותו מהבית עד לרכב, ולהוריד אותו מהרכב ולהכניס אותו לכיתה, אין לו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדבר על מקרה שאני מכיר אישית, מכיר את הילד, מכיר את ההורים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה משבש את החיים של המשפחה.
יעקב מרגי: מהמקרה הזה אני רוצה להשליך על הכלל.
יעקב מרגי: אני שואל שאלה כדי להבין.
יעקב מרגי: אני עוד לא הבנתי את המקרה.
יעקב מרגי: מהבית לבית הספר?
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לו הסעה, אבל אין לו מלווה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מי יעלה אותו לרכב?
עבד אל חכים חאג' יחיא: מי יוריד אותו מהרכב?
עבד אל חכים חאג' יחיא: מי ייקח אותו מהרכב לתוך הכיתה?
עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא עיוור.
יעקב מרגי: אם אין לו מהבית לרכב, ודאי שאין לו גם - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: מהרכב לכיתה, ובחזרה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שזה אומר, או שההורים משאירים אותו בבית, או שמוותרים על ההסעה, ואז משבשים לאימא או לאבא את כל סדר-היום שלהם, כי אפילו לעבודה הם לא יכולים ללכת, כי בכיתות, במיוחד ביסודי, לא בכל יום הם חוזרים באותה שעה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לפעמים הם לומדים במשך שש שעות, לפעמים שבע, ואז זה שונה, ואז אפילו לסדר מקום עבודה לא מתאפשר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: עם כל העלות הזו שמשקיעים – נותנים הסעה, נותנים סייעת בתוך הכיתה – מה הבעיה?
עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה עיוורים וכמה תקציב זה יכול לעלות להביא מלווה שתיקח שעתיים ביום?
נורית קורן: אני אגדיל את הבעיה.
נורית קורן: על הדוגמה הזאת צריך להוסיף שלפעמים נותנים רק ארבע שעות, ואף עובד לא רוצה לבוא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא המקרה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הבאתי את זה כדוגמה, זו אחת הנקודות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: שתיים, העניין של ההסעות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: היות ומדברים על ילדים עם צרכים מיוחדים, למה אנחנו צריכים להיתקל ברשויות מקומיות שהמצב הכלכלי הפיננסי – ובמיוחד ברשויות המקומיות הערביות, שצריכות לתת מצ'ינג של הסעות?
עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אנחנו מדברים על הסעות של ילדים שהם עם צרכים מיוחדים – אני לא רוצה להגיד בחינוך מיוחד – למה הרשויות המקומיות צריכות לשלם את המצ'ינג הזה?
<רחל אברמזון: - - -
<קריאה: זו שאלה לאוצר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מפנה את זה פה, וגם מפנה את זה פה, ואני אתן דוגמה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני הייתי ראש עיר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני הייתי ראש עיריית טייבה, והגעתי לעירייה שיש לה שנתיים תקציב, שאלו העיקולים האלה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כמעט בכל יום חלק מהילדים היו מגיעים אלי כי המסיעים לא קיבלו מהרשות המקומית, כי לרשות המקומית אין.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אתן את המפה, איפה טייבה, מי שיודע איפה טייבה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הגיעו לנתניה, לינאי, קלנסווה, טירה, ג'לג'וליה, כפר קאסם, כפר ברא, חולון, הרצליה, כפר סבא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אלו המקומות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בכל מקום יכול להיות שיש הסעה ליחיד או לשניים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כל המצ'ינג הזה, וגם המחיר שמשרד החינוך נתן – הבסיס שלהם לא התאים, ואז יש לנו בעיה בזה שמסיעים אותם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז יש את הבעיה של המלווה, ויש את הבעיה של ההסעה ועלויות ההסעה, ואם עומדים ולא עומדים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, למה יש מקומות שזה ריכוזי, למשל במשולש הדרומי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש בית ספר בכפר ברא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: היום הולכים לפזר את הילדים שם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הורים פנו אלי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אין מספיק מקום, ורוצים לבנות בית ספר, אבל לא בית ספר לחינוך מיוחד.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז למה לא לחינוך מיוחד?
עבד אל חכים חאג' יחיא: תלמידים עם צריכים מיוחדים, למה לא לבנות להם בית ספר שם?
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש את הקרקע, יש את הנכונות, וזה מתעכב.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מאשרים, לא שזה מתעכב ואומרים אין צורך.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש צורך.
יעקב מרגי: ויש צורך.
יעקב מרגי: יש גם צורך.
<רחל אברמזון: מי לא אישר?
<רחל אברמזון: אני רוצה לומר שמבחינת המשרד, אין פנייה שהגיעה עם בקשה למסגרת לחינוך מיוחד שלא אושרה.
<רחל אברמזון: כל הפניות אושרו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך ספציפית, בכפר ברא.
<רחל אברמזון: אז תבדקו מי לא הגיש את הבקשה - - -
<רויטל לן כהן: זה הולך הפוך, זה היום - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדבר על נקודות אחרי שבדקתי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודות שאני מדבר עליהן הן אחרי שבדקתי.
יעקב מרגי: חאג' יחיא, שנייה, נעשה סדר בדברים.
<רחל אברמזון: אני רוצה להסביר את הנוהל.
יעקב מרגי: רחל, רגע, אם הבנתי אותו טוב – למרות שהדיון הוא כללי, לא פרטני - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, מה שאני מדבר ספציפי, זה משליך על הכלל.
יעקב מרגי: בשטח מוניציפלי מסוים, כשיש צורך בבית ספר לחינוך מיוחד, יש הקצאת שטח ויש בקשה, חייבים לתת מענה.
<רחל אברמזון: אז אני רוצה לומר, - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני אלווה את זה מולך?
<רחל אברמזון: - - התהליך הוא שהרשות המקומית מגישה את הבקשה למחוז שלה, המחוז מכיר בצורך, ואם אומר לי כבוד חבר הכנסת שאכן יש הכרה בצורך – אני עוד לא נתקלתי, ואני יושבת כבר שנתיים ויותר בתפקיד - - -
יעקב מרגי: אוקיי, נרשם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא אמרתי שיש הכרה, כי זה נתקע במשרד החינוך.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הקיים הוא שהולכים לפזר את הילדים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום להכיר בצורך, רוצים לפזר אותם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מקור הבעיה, לא שלא הכירו בצורך.
יעקב מרגי: איזה מחוז זה?
עבד אל חכים חאג' יחיא: מרכז.
יעקב מרגי: מחוז מרכז.
יעקב מרגי: את מוכנה לבדוק מול מחוז מרכז את הנושא הזה?
<רחל אברמזון: אחר-כך תגיש אלי את הבקשה.
יעקב מרגי: לגבי התלמיד העיוור, בהמשך אני ארצה לשמוע התייחסות – מהבית להסעה, ומהכיתה להסעה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד משהו אחר, לא בטוח שזה פה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: היום אנחנו רואים בעיתונים שמדברים על בעלי לקויות למידה, שמכירים בהם בתיכון, בבגרויות, עם תוספת הזמן או ההתאמות, ובאים לאוניברסיטה ולא מכירים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא יודע אם זה המקום, אבל אני צריך להעלות גם את זה.
יעקב מרגי: הוועדה היא המקום, זה לא הדיון.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא הדיון, לכן אמרתי – זה אולי לדיון אחר.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אדוני, אני חייבת לומר שמתחילת שנת הלימודים הגיעו אלינו – כמו אל ארגונים נוספים – עשרות פניות.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: לא סתם חברת הכנסת קארין אלהרר דיברה על לפחות כ-100 פניות - - -
יעקב מרגי: שטופלו בחלקן.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: נכון שהפניות טופלו בחלקן, אפשר לומר ברובן.
יעקב מרגי: את מתמודדת עם הנתון?
יעקב מרגי: את יודעת לומר לי אם הנתון שרחל – מבחינתי, היא הגורם המוסמך.
יעקב מרגי: היא אומרת לי שהיא מכירה כ-15 מקרים.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: יכול להיות.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: יתכן.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אנחנו נמצאים כבר בנובמבר, הייתי שמחה לדעת שיש אפילו פחות.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אבל הנקודה היא שמדי שנה – וזו לא שנה ראשונה – בתחילת השנה יש עשרות ילדים שנמצאים בבית מסיבות שונות, בין אם זה מהיעדר שיבוץ, כפי שהוזכר כאן, בין אם זה מטעמי נגישות, כפי שנאמר כאן.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: לגבי נגישות – יודעים על הילד הזה כבר מעת שהצטרף, בגיל שלוש, לגן טרום טרום חובה.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: יודעים מתי הוא צפוי להגיע למסגרת החינוכית.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: מדוע צריכים לחכות ל-31 באוגוסט כדי להתחיל לטפל בבקשה שהוא הגיש בזמן, ולראות איך אפשר להנגיש את בית הספר, אם בכלל, ולהתחיל את כל מסכת השתלשלות העניינים, שלוקחת הרבה מאוד זמן, בוודאי כשמדובר בבית ספר שאפילו אין בו פיר מעלית, למרות שצריך להיות בו פיר מעלית, או בבית ספר שצריך רק להתקין מעלית.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: הדברים הללו כרוכים בהמון ניירת, המון מסמכים, המון פינג-פונג בין השלטון המקומי למשרד החינוך.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: בסופו של דבר, בית הספר לא מונגש, ואם לא די בכך, כפי שהתברר לנו, משרד החינוך, לאחר שכבר נתן את ההרשאה התקציבית לשלטון המקומי, לא תמיד מגיע למסגרת החינוכית לבדוק אם בסופו של דבר המסגרת הונגשה, ואם הילד יכול להגיע לבית הספר.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: הילדה בבית שמש – עדיין צריכים להוריד אותה 39 מדרגות מדי יום, ולא רק אותה, כי בינתיים הצטרפו לבית הספר עוד שתי ילדות שמתניידות עם כיסא גלגלים.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: היום הן נכנסות דרך הכניסה האחורית, שזו גם שאלה.
<קריאה: זו לא שאלה, החוק אומר שזה לא בסדר.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני מסכימה, זו אפילו לא שאלה, זו עובדה מאוד מצערת ומאוד מקוממת.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: הדברים היו יכולים להיפתר הרבה זמן מראש, כי ההורים עשו את שלהם כנדרש, ועוד כשהייתה בגן חובה – והיום הילדה בכיתה ד' – הם הגישו את הבקשות, ובית הספר ידע, והמערכת ידעה, שנכנסת ילדה עם כיסא גלגלים לבית הספר.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: עוד שתי נקודות.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: ישנם הורים שהילדים שלהם נכנסו לבית הספר.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אבל הם נכנסו לבית הספר עם פשרות גדולות מאוד.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: ליווינו אימא לשני ילדים עם מחלה מאוד מאוד נדירה, הם היחידים בארץ שיש להם את המחלה הזאת.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: בסוגריים אני חייבת לומר – ואולי זה מתקשר לדיון הקודם – ישנם ילדים שהם לא נחשבים ילדי חינוך מיוחד.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: הם לא שייכים לאגף החינוך המיוחד מאחר והם לא עוברים ועדת השמה, ולא ועדת שילוב, מצד אחד.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: מצד שני, ללא ספק, מבחינת החוק הם נקראים אדם עם מוגבלות, הם ילדים עם צרכים רפואיים.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: ולי יש את התחושה שהילדים האלה נופלים בין הכיסאות, מאחר והאגף לא אחראי עליהם, ומאחר ואין אף אחד שאחראי עליהם, למעט אולי אם הם זקוקים לסייעת רפואית, המפקחת על הבריאות במשרד החינוך.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אם הילדים הללו זקוקים להנגשה – והיו ילדים כאלה שהיו זקוקים להנגשה – ולו למשל כיור ליד הכיתה – אנחנו מדברים על ילדים עם אלרגיה – שכל הילדים יוכלו לשטוף ידיים לפני שהם נכנסים לכיתה, אין גורם שאחראי, ואני הייתי צריכה להתכתב עם לא מעט גורמים - - -
יעקב מרגי: ואם יהיה כיור בפרוזדור, לא ליד הכיתה?
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אפילו כיור כזה לא היה בבית הספר.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: לא היה בבית הספר.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני לא תומך בכיור ליד כל כיתה.
יעקב מרגי: לא צריך להגזים.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: גם במסדרון.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: - - - זה סוג של הנגשה שהילד הזה היה זקוק לו, כי הוא ילד עם צורך רפואי.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: הוא לא שייך לאגף לחינוך מיוחד, ולכן - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: שיהיה כיור בפרוזדור, אבל שיבחרו את הכיתה של התלמיד הזה, להזיז אותה קרוב יותר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה יכול להיות בפרוזדור, אבל בקצה של הפרוזדור.
יעקב מרגי: על האופטימום כולנו לא נסכים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל זה לא אופטימום, המנהל מסדר את הכיתות.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: זו הייתה דוגמה לסוג של הנגשה שניתן היה לחשוב עליה, ולו ברמת שיבוץ כיתה - - -
יעקב מרגי: הדיון היום הוא על חינוך מיוחד.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני מאוד מסכימה שצריכה להיות כאן חשיבה אחרת כדי שאולי ב-1 בספטמבר יהיו את אותם 15 מקרים, אבל בוודאי לא אותם 100 מקרים.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: שינוי לוח הזמנים הוא בהחלט אפשרות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, ההנגשה – היום יש מישהו שמוודא שמבנים בבתי ספר חדשים - - -
יעקב מרגי: עדיין לא חייבים.
יעקב מרגי: אה, חדשים, ודאי, זה חוק.
עבד אל חכים חאג' יחיא: חדשים, שדואגים - - -
יעקב מרגי: זה חוק.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע שזה חוק, אבל בודקים, מאשרים, דואגים?
<קריאה: עד ה-1 במאי 2019 - - -
<מיכל מנקס: זה לא מדויק, סליחה.
<מיכל מנקס: - - - יש פרוגרמה, יש - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: ראיתי בתי ספר שנבנו רק לפני שנה ושנתיים, הם ממש חדשים, ואין להם מעליות.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: בבית הספר של הבנות שלי גם אין מעלית.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, לא, זה קומות.
יעקב מרגי: משרד החינוך, אכן?
יעקב מרגי: האומנם?
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אין לילדים מעלית.
יעקב מרגי: רגע, תקבלו תשובות.
<אילן שי: עורך דין אילן שי ממשרד החינוך.
<קריאה: יש פיר.
<אילן שי: התקנות של הנגשה של מוסד חדש הן באחריות של משרד הפנים.
<אילן שי: אנחנו משתתפים בדיונים לגביהם, הם עדיין לא עודכנו, הם עדיין גם בדיון בוועדות - - -
יעקב מרגי: מבנה חדש?
עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אני אומר לך שהם לא, אני ראיתי את זה.