GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גלעד וקסלמן: סעיף 6(1) אומר: "המועצה החליטה על קיומה ועל דרך ביצועה", כלומר תנאי בל יעבור זה סעיף 6(1), צריך החלטה של המועצה.
<גלעד וקסלמן: יש סתירה כרגע בין סעיף 9 לבין סעיף 6 כי לא מגדירים פה.
<גלעד וקסלמן: תראו למשל את פסקה (10) בסעיף 9: "תקבע אמות מידה לעניין שיתוף פעולה מקצועי", אבל לא מפנים לסעיף 6(1).
<מירב ישראלי: זה עניין של נוסח.
<מירב ישראלי: אבדוק את זה.
יעקב מרגי: אם יש סתירה אז יהיה תיקון נוסף.
<גלעד וקסלמן: יצרתם גוף שהיה אמור לרכז במכון וינגייט את הפעילויות שלו.
<גלעד וקסלמן: קיבלתי.
<גלעד וקסלמן: אתם אומרים: זה לא בלעדיות, כן בלעדיות.
<גלעד וקסלמן: נשים את זה בצד, למרות שאני חושב שהיה צריך לכתוב את זה במפורש.
יעקב מרגי: חזרת על זה.
יעקב מרגי: לא נזפתי בך.
<גלעד וקסלמן: אבל אנחנו עדיין לא ראינו פתרון לבעיה, שנוצרו האמות של המכון והוא יתחיל להיות מין תמנון, שיפעל בכל מקום בארץ, למרות שהספורט ההישגי קיים במקומות אחרים, הוא יתחיל לפעול באופן עצמאי ולעשות מיזמים.
<גלעד וקסלמן: אני לא מצליח להבין איך עושים תאגיד סטטוטורי במקום אחד ונותנים לו סמכויות על כל הארץ, פתאום הוא מקבל סמכויות במקומות אחרים.
יעקב מרגי: מה זה מכון לאומי?
<גלעד וקסלמן: אבל מכון לאומי שמרכז אצלו במכון וינגייט.
<גלעד וקסלמן: לפי זה עכשיו הוא ינהל את יתר המקומות?
יעקב מרגי: איפה כתוב שהוא מנהל אותך?
יעקב מרגי: לימדו אותי: רק מה שאתה רואה תאמין.
יעקב מרגי: אתה מכיר את הבדיחה על משה רבנו?
יעקב מרגי: תראה לי איפה כתוב שהוא מנהל אותך.
<גלעד וקסלמן: בסעיף 5(ב).
<גלעד וקסלמן: אם יש חוק שנותן לך אפשרות לפעול מחוץ לשטח המכון, לא ראיתי שזו הייתה הכוונה עד היום- - -
יעקב מרגי: הבנתי את הרציונל שלך.
יעקב מרגי: מצד אחד אתה חרד, ובצדק, שלא יצמצמו אותך, שיאפשרו לך את מרחב המחיה, אבל אתה בקנאות רוצה לצמצם את פעולות המכון.
יעקב מרגי: הנה אני אומר לך: זה לא עברה פלילית וזה לא הרציונל של המחוקק.
יעקב מרגי: הנה אני אומר לך כפי שאני מבין, אלא אם כן יתקנו אותי משרד התרבות והספורט והיועצים המשפטיים, המכון הלאומי לא כיוון בהקמתו שהוא הולך להצטמצם בארבע אמותיו של מכון וינגייט.
יעקב מרגי: שמתי לך את זה על השולחן.
יעקב מרגי: תתמודדו עם זה, בבקשה.
<גלעד וקסלמן: אציג לך דוגמה.
<גלעד וקסלמן: יש אצלנו ספורט הישגי.
<גלעד וקסלמן: מחר בבוקר מישהו ירצה לעסוק באותו תחום.
<גלעד וקסלמן: איך המדינה תדע לתת- - -
יעקב מרגי: אני לא רוצה להיות חסר סבלנות וגם לא להצטייר כחסר סבלנות.
יעקב מרגי: בדיון הזה היינו פעם, פעמיים, שלוש פעמים וזו הפעם הרביעית.
<גלעד וקסלמן: אבל לא נותנים פתרון.
יעקב מרגי: לא תקבל.
יעקב מרגי: שמתי את זה עכשיו לדיון על השולחן, לא ליד, לא במילים מכובסות: האם בחוק הזה, של הקמת המכון הלאומי וינגייט, התכוונתי כמחוקק לצמצם את פעילותו בתחום ארבע אמותיו של מכון וינגייט?
יעקב מרגי: מישהו חולק?
<גלעד וקסלמן: אבל אז אנחנו מגיעים בדיוק לנקודה.
יעקב מרגי: אמשיך ואומר שלמרות מה שאמרתי, ואין חולק על זה, זה לא בא לצמצם את הפעילות שלך, זה לא מפריע לך.
<גלעד וקסלמן: אשאל אותך שאלה.
<גלעד וקסלמן: מחר בבוקר המדינה רוצה לעשות למשל תחום פעילות כפי שמצאו אצלנו והיא צריכה להחליט למי היא מעבירה את הכסף כדי לקדם את הפעילות הזאת.
<גלעד וקסלמן: איך היא תוכל לבחור ביודעה שהחוק מקנה למכון את הסמכות?
<גלעד וקסלמן: אני חושב שלמדינה יהיה אסור – אני אומר לך ממה אנחנו חוששים: מחר בבוקר יהיה תחום פעילות מסוים שהסמכות פה עכשיו ניתנת לפי החוק הזה לראשונה, וזו לא הכוונה, למכון.
<גלעד וקסלמן: מחר המדינה תגיד: יש חוק.
<גלעד וקסלמן: למשל את הכסף לצורך הנצחת ספורטאים, שאצלנו יש את המוזיאון, מחר המדינה תרצה לתקצב את זה והיא תגיד: לפי החוק אני חייבת לתת למכון וינגייט.
<גלעד וקסלמן: איך היא יכולה לבחור?
<גלעד וקסלמן: אני רוצה לשמוע משפטית, שמישהו יסביר לי.
<יוסי שרעבי: אני רוצה להגיד שתי הערות.
<יוסי שרעבי: חוזרים ואומרים את זה פעם אחר פעם ומתבלבלים קצת.
<יוסי שרעבי: תעשו אבחנה בין התקצוב לבין החקיקה על המכון.
<יוסי שרעבי: יש את התקצוב שלא רלוונטי לכאן.
<יוסי שרעבי: אנחנו עדיין במסגרת אמות המידה והדרך שבה המועצה הלאומית מרכזת את עולם הספורט.
<יוסי שרעבי: עדיין כל הגופים האחרים, כולל הדר יוסף, כולל כל המוסדות והרשויות וכן הלאה מתוקצבים, בלי קשר לחוק הזה.
<יוסי שרעבי: החוק הזה לא מונע תקצוב של גופים נוספים.
<יוסי שרעבי: הכריכה בין זה לבין העובדה שיש כאן חקיקה שעלולה למנוע מכם תקצוב על כל מיני יוזמות ורעיונות ודברים אחרים לא רלוונטית, זה לא קיים.
<יוסי שרעבי: אני אומר את זה בצורה ברורה לפרוטוקול.
יעקב מרגי: גלעד וקסלמן, אני לא משפטן אבל ביחד אתך קראנו את הסעיף, איך המדינה עצמה מגבילה את המכון במיזמים שהם לא רווחיים, שהם גירעוניים, זאת מגבלה.
יעקב מרגי: עכשיו אתה נכנס לנישה הזאת שנראה לך שמחר במצב מסוים יבוא שר או שרה אחרים ויחליט שאת כל פעילות המשרד הם יתקצבו דרך המכון הלאומי וינגייט.
יעקב מרגי: מזה אתה חושש.
<גלעד וקסלמן: מחר בבוקר המדינה תקבל החלטה שהיא רוצה לקדם הנצחת ספורטאים.
<גלעד וקסלמן: היום יש מוזיאון, הוועד האולימפי נמצא במרכז הספורט.
יעקב מרגי: המדינה תצטרך לפרסם אמות מידה.
<גלעד וקסלמן: לא, יש חוק שיקנה בסעיף 5 את הסמכות למכון, למרות שאין בו שום הנצחה של ספורטאים.
<אמוץ בכר: הוא אומר עובדה לא נכונה.
יעקב מרגי: לא מתפרצים.
<גלעד וקסלמן: ברגע שיש חוק שנתן את הסמכות, ויש פה יועצים משפטיים, אני רוצה לשמוע מהם תשובות- - -
יעקב מרגי: לא הוקנתה לו סמכות בלעדית.
<גלעד וקסלמן: ברגע שיש חוק שקובע שהסמכות נתונה לאותו מקום איך המדינה יכולה- - -
יעקב מרגי: כרגע אין חוק וינגייט.
יעקב מרגי: מה מונע- - -
<גלעד וקסלמן: אז אין בעיה.
יעקב מרגי: אין חוק וינגייט.
יעקב מרגי: מה מונע ממני היום, לאחר שקמתי מחלום, להעתיק את כל הפעילות של מתי שטיינר בהדר יוסף?
יעקב מרגי: מישהו מונע ממני לעשות את זה?
<גלעד וקסלמן: עם זה אין לנו בעיה.
<גלעד וקסלמן: המדינה מחויבת על-פי חוק.
יעקב מרגי: היא מקנה לו סמכות ליצור פעילויות כאלה ואחרות.
<גלעד וקסלמן: ברגע שנקבע שהסמכות הזאת היא של המכון המדינה לא יכולה להגיד מחר בבוקר: את אותה פעילות נתתי בחוק למישהו אחד אבל את הכסף אתן למישהו אחר.
<יוסי שרעבי: אם יש פעילות ייחודית להדר יוסף, למשל המוזיאון או כל פעילות אחרת, או "חוויה אולימפית" או לא משנה מה קיים בהדר יוסף ולא קיים בשום מקום אחר במדינת ישראל, או נניח אפילו תהיה החלטה שהבית הלאומי בתחום האתלטיקה נמצא בהדר יוסף, נדע לתקצב את זה.
<יוסי שרעבי: זה לא קשור.
<יוסי שרעבי: כאשר מחוקקים את החוק הזה זה לא מייתר כל תקצוב אחר.
<גיא אטיאס: הפער היחיד, ואתה צודק, שבמקרה שנרצה לבצע פעולה מסוימת שהיא לא תחת מכון וינגייט אנחנו נצטרך להיות כפופים לאמות מידה ונצטרך לפרסם אותן.
<יוסי שרעבי: זה לא שונה מהמצב היום.
<גיא אטיאס: זה לא שונה מהמצב היום.
<גיא אטיאס: לעומת זה, אם אתה רוצה לעשות את הפעולה בווינגייט צריך לתקצב את התקנה.
<גיא אטיאס: נכון שזה מקנה לי אפשרות כמשרד ממשלתי לבצע פעולות כאלה ואחרות שממילא היום מכון וינגייט הוא הגוף היחיד בתקנה.
<גיא אטיאס: אם רציתי היום לעשות פעולה מסוימת, הקצבתי את הכסף ומכון וינגייט הוא הגוף היחיד בתקנה, הוא קיבל את הכסף.
<גיא אטיאס: מה ההבדל מול מה שקורה היום?
<גיא אטיאס: אין הבדל.
<גלעד וקסלמן: יש הבדל.
<גלעד וקסלמן: מעתה ואילך יהיה חוק.
<מתתיהו שטיינר: אם אין הבדל אז לשם מה אתה צריך חוק?
<רוני לידור: אני אומר שוב שהנקודה שמעלה חברנו מהדר יוסף היא בדיוק הנקודה שמטרידה אותנו.
<מתתיהו שטיינר: פעם ראשונה כנראה שאני מסכים עם החבר גיא אטיאס.
<מתתיהו שטיינר: אני חושב שבאמת אין הבדל אם יש חוק או אין חוק.
<מתתיהו שטיינר: היושב-ראש המלומד אמר שבגלל שהמצב במכון כל-כך טוב כנראה בגלל זה צריכים לחוקק חוק.
יעקב מרגי: את זה אמרתי בדיון הראשון.
<מתתיהו שטיינר: לא השתנה המצב שם, שלא נתבלבל.
<מתתיהו שטיינר: אפשר לתת להם כסף – לא ישתנה כלום.
<מתתיהו שטיינר: כבר לפני שנים.
<מתתיהו שטיינר: על-ידי כל מיני טריקים לא מאפשרים לי לעשות קורסי מאמנים אלא רק במכון וינגייט.
<מתתיהו שטיינר: זה לא בעיה.
<מתתיהו שטיינר: אם אני טועה, יש פה אנשים שיתקנו.
<רוני לידור: אותו דבר המכללה האקדמית בווינגייט, בדיוק אותו חשש.
<מתתיהו שטיינר: עכשיו יהיה חוק.
<מתתיהו שטיינר: אני אומר לך, יש לי כאבי בטן.
<מתתיהו שטיינר: אני באמת אוהב את העובדים, אני באמת אוהב את "אילת" שנכנסו בגדול, הספורט הלא אולימפי.
<מתתיהו שטיינר: אני מדבר על הספורט ההישגי.
<מתתיהו שטיינר: אני לא מדבר על אתמול ולא מדבר על מחר, אני מדבר על היום.
<מתתיהו שטיינר: רוב הספורט ההישגי נמצא היום במרכז הספורט הלאומי בתל-אביב.
<מתתיהו שטיינר: אנשים מכתתים רגליהם.
<מתתיהו שטיינר: גם אם יהיה חוק, הם יבואו לתל-אביב.
<מתתיהו שטיינר: הנגישות – אנחנו יודעים מה קורה שם, לצערי, ולבי לבי, אני רוצה שתהיה שם פעילות, האמינו לי.
<מתתיהו שטיינר: אבל אי אפשר להרוג אותנו ולסרס אותנו, להגיד שיש חוק והחוק הזה לא שווה כלום והחוק הזה לא מתייחס לכלום.
<מתתיהו שטיינר: אני מבקש שהיועצים המשפטיים יתייחסו למה שאנחנו אומרים.
<הדס פרבר: התייחסנו כמה פעמים.
יעקב מרגי: אנשי הייעוץ המשפטי במשרד המשפטים או במשרד התרבות והספורט, אני שואל את השאלה, לא הוא.
יעקב מרגי: מה יקרה בפועל?
יעקב מרגי: השאלה האם בחקיקה הזו אני מונע מן המדינה לתקצב גופים אחרים או לתמוך בגופים אחרים.
<רוני לידור: החשש קיים.
<רוני לידור: חבר הכנסת מרגי, זו נקודה שעולה- - -
יעקב מרגי: אתם יודעים למה תגרמו?
יעקב מרגי: שאשלים עם זה שעשיתם לי "פיליבסטר" בשלושה דיונים אך ברביעי ובחמישי לא יהיה.
<רוני לידור: אני מבקש לומר עוד משפט, ברשותך.
<רוני לידור: הנקודה הזאת עולה בכל הדיונים.
יעקב מרגי: היא לא תעלה יותר, נקודה.
יעקב מרגי: הבהרנו.
יעקב מרגי: נאמר פעם אחר פעם.
יעקב מרגי: אפילו אם הפרוטוקול לא רצה זה נחרט.
<רוני לידור: החשש הוא לא רק בתחום הזה.
יעקב מרגי: על-פי ההערכה שלי זה יהיה גם בדפים הבאים אז תתכוננו בהכנה מנטלית.
<מירב ישראלי: לגבי המניין החוקי הייתה הערה, שאם משנים את הרכב המועצה צריך לכתוב שיהיה עובד מדינה בקוורום.
<מירב ישראלי: שינינו את הרכב המועצה ולכן הנוסח יהיה: ובלבד שאחד מהם עובד המדינה.
<תמיר כהן: שלפחות אחד.
<יוסי שרעבי: דרך אגב, ברמה הפרקטית זה לא יכול להיות אחרת בגלל החלוקה שעשינו, כי זה 5-6, ועם היושב-ראש זה 6-5.
<מירב ישראלי: אנחנו סופרים את מספר החברים.
יעקב מרגי: מחצית מחבריה זה 6, אז ב-6 לא אפשרי שלא יהיה עובד מדינה.
<לימור תוסיה-כהן: 3 יכולים להיות.
<לימור תוסיה-כהן: כדי שהמועצה תהיה קיימת חייבים לפחות רוב מחבריה להיות ממונים.
<לימור תוסיה-כהן: הגענו ל-6 חברי מועצה.
<מירב ישראלי: אה, אם לא ימנו את כולם.
<מירב ישראלי: עכשיו זה ברור.
<מירב ישראלי: זה יכול לקרות.
יעקב מרגי: מדובר על ישיבות כמו "וידיאו קונפרנס"?
יעקב מרגי: השאלה, מה זה "מקרים חריגים"?
יעקב מרגי: נשאיר את זה כך כללי?
יעקב מרגי: אחר-כך מופיע בדוח מבקר המדינה 926ב' שכמעט כל הישיבות היו ב"ווידיאו קונפרנס".
<יוסי שרעבי: לפעמים יש, זה מקובל גם אצלנו, שאנחנו עושים אישורים אינטרנטיים לדברים מסוימים.
<יוסי שרעבי: זה דבר שקיים, הוא אפשרי.
<מירב ישראלי: בתזכיר זה מופיע כך?
יעקב מרגי: אתם רוצים להחריג?
<לימור תוסיה-כהן: לא, אני חושבת שזה בסדר.
<לימור תוסיה-כהן: זה מאפשר גמישות מסוימת.
<לימור תוסיה-כהן: זה לא צריך להיות סטנדרט לפעילות.
<יוסי שרעבי: זה קיים היום בכל דבר כמעט.
<הדס פרבר: לפעמים אין ברירה.
יעקב מרגי: יש הערות לסעיף 10? אין.
<מירב ישראלי: הכוונה שיש סמכויות מסוימות שמוקנות לגופים שונים של המכון, שהמנהל הכללי עושה כך, ועדת הביקורת עושה כך.
<מירב ישראלי: אם יש סמכות שהמכון רשאי להפעיל אותה לפי חוק ולא כתוב מי מפעיל אותה אז הסמכות היא של המועצה.
<יוסי שרעבי: כדי להבטיח שלא יהיו לקונות, שלא יהיו שטחים מתים.
<לימור תוסיה-כהן: לא הסכמנו ל-12(ב).
<מירב ישראלי: אמרתם שתבדקו את זה.
<מירב ישראלי: זה מה שמופיע ב"שזר".
<לימור תוסיה כהן: זה יוצר לנו בעיה כי לכאורה יהיה פה מצב שחבר מתמנה והוא ממשיך לכהן.
<יוסי שרעבי: אני רוצה לומר למה זה חשוב.
<יוסי שרעבי: אנחנו נתקלים היום בכל הגופים שלנו- - -
יעקב מרגי: אשכלל את השאלה.
יעקב מרגי: לו יצויר שעכשיו שרת התרבות והספורט או שר האוצר, לצורך העניין, כרגע אין לו מוטיבציה להחליף את הנציג.
יעקב מרגי: ברגע שהוא נוקט ב"שב ואל תעשה – עדיף" הסעיף הזה נותן לו את האפשרות הזאת.
יעקב מרגי: אני צריך לוודא שזה לא יקרה.
<יוסי שרעבי: זה מצד אחד.
<יוסי שרעבי: מצד שני, חשובה הרציפות בקבלת ההחלטות.
יעקב מרגי: תמצא לי את האיזון באמצע.
<לימור תוסיה-כהן: יש אחריות של השרים למנות.
<הדס פרבר: היעדר סעיף כזה יוצר הרבה מאוד קשיים טכניים.
<הדס פרבר: שרים מנועים מלמנות לפעמים מסיבות שלא תלויות בהם, כמו תקופת בחירות.
<הדס פרבר: הרי יכולים להיות מקרים שכהונה תמה ואין בכלל חברים במועצה או שכל הגוף מתנהל על סמך קולותיהם של 3-4 אנשים.
<הדס פרבר: גם זה לא תקין.
יעקב מרגי: מה מקובל בתאגידים?
<הדס פרבר: יש כל מיני מנגנונים בתאגידים.
<הדס פרבר: אני חושבת שזה מנגנון חשוב.
<הדס פרבר: אני חושבת שהוא מועיל לתאגיד.
<הדס פרבר: נכון, זה מציב את השר בפוזה שהוא שחקן צדדי אם הוא לא רוצה למנות.
<יוסי שרעבי: יש פתרון אחד שאני יכול להעלות, שלדעתי יכול ליצור איזון, שההחלטה לגבי קוורום תהיה מבין החברים שנוכחים, לא מבין החברים המכהנים.
<יוסי שרעבי: אחרת, אנחנו מתקשים מאוד להתמודד.
<הדס פרבר: זה לא פותר.
<מירב ישראלי: הצעה אחרת שהועלתה היא להגביל בתקופה, להגביל בזמן.
<לימור תוסיה-כהן: בכל מקרה תגיע לנקודה שבה השר לא ימנה.
<לימור תוסיה-כהן: מבחינתנו, לשרים יש מחויבות למנות לתאגידים הציבוריים שכפופים אליהם.
<לימור תוסיה-כהן: שר לא יכול לראות שתאגיד ציבורי לא מתפקד.
<מירב ישראלי: פשוט מניסיון במועצות- - -
יעקב מרגי: את יודעת כמה דירקטורים לא מן האוצר הביאו?
יעקב מרגי: לכן צריך למצוא משהו באמצע.
<לימור תוסיה-כהן: כהונה שאינה מוגבלת בזמן – זה לא הפתרון.
יעקב מרגי: אמרתי לבד שצריך להוסיף, אבל צריך למצוא משהו מאזן באמצע.
<אבי קפלן: אני מסתכל מהצד של הגופים.
<אבי קפלן: אני חושב שזה טוב.
<אבי קפלן: מה שיקרה, יכול להיות שלא ימנו את הנציג שלנו בגלל כל מיני שיקולים לא ענייניים של השר.
<אבי קפלן: כך לפחות זה שומר על הנציגים שלנו עדיין בתוך המערכת, מניסיון.
<הדס פרבר: אפשר לתחוֹם את זה לשנה.
<לימור תוסיה-כהן: אני לא אומרת שזה הפתרון, אבל יש תאגידים ציבוריים שבהם אם השר לא ממנה אז מעלים את הסמכות למנות לממשלה.
<הדס פרבר: הממשלה לא יותר טובה.
<הדס פרבר: אחת הבעיות היא למשל תקופת בחירות.
יעקב מרגי: את נציגת משרד המשפטים.
יעקב מרגי: כמה סוגיות שבהן שרים העבירו סמכויות לממשלה תקועות עכשיו?
<לימור תוסיה-כהן: החוק קובע שהממשלה תמנה.
יעקב מרגי: הממשלה לא ממהרת למנות.
יעקב מרגי: את מסבכת את זה יותר.
יעקב מרגי: באינטרס הציבורי זה מסתבך יותר.
<לימור תוסיה-כהן: גם אם אקבע שהוא ימשיך לכהן לתקופה של חצי שנה מעבר אז אנחנו נהיה באותו מצב חצי שנה אחר-כך.
יעקב מרגי: אבל אז יש התרעה.
<מירב ישראלי: זה בא לפתור את הבעיות של הבירוקרטיה, למשל בשל הבחירות.
<מירב ישראלי: נתקלנו בדברים האלה במועצות אחרות ופשוט הביאו לנו תיקון ספציפי לחוק כדי לפתור בעיות שהיו בשטח.
יעקב מרגי: את יודעת מה ממוצע הזמן שלוקח לאשר נציג?
<לימור תוסיה-כהן: אבל הקדנציה לא פוקעת מהיום למחר, הקדנציה קבועה מראש לתקופה של 4 שנים והוא יודע 4 שנים מראש מתי הקדנציה תפקע.
יעקב מרגי: האינטרס שהגוף יעבוד בצורה תקינה עולה על זה, אלא אם כן נרצה לקבוע כאן הגבלה של זמן.
<מירב ישראלי: דרך אגב, יש גם סבירוּת.
<מירב ישראלי: הרי אם השר לא ממנה אפשר לתקוף את זה.
<מירב ישראלי: חוסר המינוי לאורך זמן הוא לא סביר.
<מירב ישראלי: אפשר לבחון את זה.
<יוסי שרעבי: אני רואה מה קורה בכל מיני תאגידים שלנו, והרבה דברים לא כל-כך תלויים בשר, הרבה מאוד פרוצדורות, אישורים, תהליכים.
<יוסי שרעבי: זה איום ונורא.
יעקב מרגי: שנה, ואז ממשלה.
<לימור תוסיה-כהן: חצי שנה.
יעקב מרגי: אגיד לך למה.
יעקב מרגי: את באה מרחוב סלאח-א-דין.
יעקב מרגי: כמה זמן לוקח לכם להכין תקנות וכן הלאה?
יעקב מרגי: אתם עובדים לאט.
יעקב מרגי: לפעמים העיכובים האלה לא נובעים בגלל השר.
יעקב מרגי: כשר נתתי פעמים רבות שמות של מועמדים וזכיתי לקבל תגובה רק לאחר יותר משנה.
<לימור תוסיה-כהן: אתה מדבר אולי על הוועדה ברשות החברות הממשלתית.
יעקב מרגי: זה לוקח זמן.
יעקב מרגי: לכן אני אומר שנה, ואם לא יהיה מינוי בתוך שנה זה יעלה לממשלה.
<לימור תוסיה כהן: חצי שנה, אם זה נועד לתת מענה לתקופת בחירות וכדומה.
יעקב מרגי: לא רק לתקופת בחירות.
יעקב מרגי: מדובר על בירוקרטיה.
<לימור תוסיה כהן: אדוני, 4 שנים מראש הוא יודע מתי הכהונה עומדת לפקוע.
יעקב מרגי: אבל לא מרגע שהוא ממנה אדם הוא כבר מתחיל למנות את הבא בתור.
יעקב מרגי: הוא ממנה ואז צצים כל מיני דברים.
<לימור תוסיה כהן: נגיד שהוא יתחיל בהליכי המינוי חצי שנה לפני תום התקופה ואז תעבור עוד חצי שנה, אז כבר יש לו שנה.
<מירב ישראלי: יש גם הכרעות שאסור למנות לפני הבחירות, יש כל מיני דברים.
יעקב מרגי: לכן שנה, ואז המינוי יעבור לממשלה.
יעקב מרגי: אם אחרי הארכה הזאת של השנה השרה לא מינתה את המועצה אז הממשלה תמנה.
<איתי טמקין: עלה פה קודם נושא המשקיף מטעם העובדים במועצה.
<איתי טמקין: משרד המשפטים דיבר על השלכות רוחב של הנושא.
<איתי טמקין: אנחנו שותפים פה לעמדה של משרד המשפטים.
יעקב מרגי: היית כאן כאשר התייחסתי לזה?
יעקב מרגי: מה אמרתי?
יעקב מרגי: אם זה בעייתי תביאו הצעה חלופית, נקודה.
<איתי טמקין: מאה אחוז, נביא.
<מירב ישראלי: בסעיף 13 אגיד רק שמבחינה מבנית בנינו את זה כמו בתאגידים סטטוטוריים אחרים, הפרדנו בין פקיעה והשעיה לבין העברה מכהונה.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, מעמדו השתנה.
יעקב מרגי: רשאי או חייב?
<מירב ישראלי: רשאי.
<מירב ישראלי: כך זה בחקיקה.
<מירב ישראלי: זה הנוסח הסטנדרטי.
יעקב מרגי: עד כאן יש הערות?
<הדס פרבר: יש הערה מ"אילת", לכלול גם אם מישהו מתמנה כנציג "אילת".
<מירב ישראלי: נכון, צריך להשלים את זה.
<מירב ישראלי: צודקים.
<משה סמיה: יש לי שאלה קטנה.
<משה סמיה: בפסקה (2) כתוב: "נעדר בלא סיבה מוצדקת משלוש ישיבות רצופות".
<משה סמיה: מדובר על ישיבות מן המניין?
<משה סמיה: אם ראש המועצה מחליט לקבוע ישיבה?
<מירב ישראלי: מה זה "מן המניין" ו"לא מן המניין"?
<מירב ישראלי: קבענו חובה, שצריך לקיים 8 ישיבות בשנה, אבל אפשר יותר.
יעקב מרגי: אלה ישיבות מן המניין.
יעקב מרגי: כל ישיבה.
יעקב מרגי: למה אתה מקל עליו?
<משה סמיה: אם יושב-ראש המועצה מחליט לקיים 3 ישיבות תוך שבועיים והנציג נמצא אז בחוץ לארץ?
<מירב ישראלי: הוא רשאי להעביר אותו מכהונה.
<הדס פרבר: יש שיקול דעת.
יעקב מרגי: ללא סיבה מוצדקת.
<לימור תוסיה-כהן: אולי כדאי להוסיף פה, כמו בחברות ממשלתיות, להיעדרות שהיא לא רציפה אבל ממספר רב של ישיבות, למשל יותר מחצי מן הישיבות במהלך השנה.
<מירב ישראלי: יש חוקים שקובעים את זה.
<מירב ישראלי: איך אתם רוצים לנסח?
<לימור תוסיה-כהן: "נעדר מיותר מחצי מספר הישיבות במצטבר במהלך שנה".
יעקב מרגי: אם החלטתי לשים את מתי שטיינר כחבר מועצה במכון הלאומי וינגייט זה ניגוד עניינים או לא?
יעקב מרגי: ניגוד עניינים.
יעקב מרגי: אתה לא יכול...
יעקב מרגי: הייתי חייב למשוך את תשומת הלב שלך, ב-10 הדקות האחרונות לא התייחסת אליי, נפגעתי.
<מירב ישראלי: הזכות לעיון במסמכים לא קיימת בחוקים אחרים של תאגידים סטטוטוריים.
<מירב ישראלי: זו זכות שקיימת מכוח הדין אז לא רצינו ליצור בעיה פרשנית, לכן הורדנו את זה, אבל הזכות קיימת.
<מירב ישראלי: חשוב להגיד את זה לפרוטוקול.
<מירב ישראלי: זה לפי הדין הכללי.
<מירב ישראלי: אסביר את התיקון שנעשה בסעיף קטן (ב).
<מירב ישראלי: הנוסח של סעיף קטן (ב) כפי שהיה הועתק מן התזכיר של התאגידים הסטטוטוריים שאמור לחול על כל התאגידים הסטטוטוריים.
<מירב ישראלי: כשאנחנו מסתכלים על התאגיד הסטטוטורי הספציפי הזה ועל מספר חברי המועצה שלו, בעצם זה תוקן לפי מה שהגיוני לתאגיד הסטטוטורי הזה, לכן זה צומצם ל-3 חברים.
<מירב ישראלי: צריך להיות פה "ונציג 'אילת'.
<מירב ישראלי: " אני כבר מתקנת.
<מירב ישראלי: למעשה הכוונה היא שבוועדת הביקורת צריכים להיות חברי המועצה שאין להם אינטרס אחר, זו המשמעות.
יעקב מרגי: לכן יש דגש מיוחד על "אילת" ועל הוועד האולימפי.
<מירב ישראלי: שהם יהיו חברים בוועדת הביקורת.
<מירב ישראלי: זה כמובן לא בא להגיד שום דבר על איכות האנשים.
<הדס פרבר: יש פה כמה דברים שקצת הסתבכנו בהם בגלל התיקונים בסעיף המועצה.
<הדס פרבר: קודם כול, התוצאה היא שיש לנו יושב-ראש נציג ציבור, סגן יושב-ראש נציג ציבור ושני חברי ועדת ביקורת.
<הדס פרבר: זה בעצם תופס את כל התפקידים של חברי המועצה.
<מירב ישראלי: בואו נראה: 3 חברים, חבר אחד מקרב חברי המועצה שהם עובדי המדינה ושני חברים מבין שאינם עובדי המדינה.
<מירב ישראלי: למה זה בעייתי?
<הדס פרבר: וצריך גם את נציג "אילת".
<מירב ישראלי: הוספתי את זה.
<מירב ישראלי: מה הבעיה?
<מירב ישראלי: לא הבנתי.
<לימור תוסיה-כהן: במתווה הנוכחי יש לנו ארבעה נציגי ציבור במועצה, מתוכם אחד יושב-ראש, אחד ממלא מקום היושב-ראש, שיכולים להיות רק מנציגי הציבור, ושני נציגי הציבור האחרים הם חברים בוועדת הביקורת.
<מירב ישראלי: מה הבעיה עם זה?
<הדס פרבר: קודם כול, אני חושבת, למרות שלא כל-כך רצית לחזור אחורה, שממלא מקום היושב-ראש לא צריך להיות עובד מדינה.
יעקב מרגי: למה לא הכנסתם את זה קודם?
<לימור תוסיה-כהן: בסעיף 8(ב) ייאמר: "השר ימנה את יושב-ראש המועצה מבין חברי המועצה שהם נציגי ציבור ואת ממלא מקומו של יושב-ראש המועצה מבין עובדי המדינה".
<הדס פרבר: כן, בהרבה חוקים זה כך.
<מירב ישראלי: אנחנו יכולים להוריד את "מבין חברי המועצה שהם נציגי ציבור" ולהשאיר את זה כך, ואז השר מחליט מה הוא רוצה.
<יוסי שרעבי: עדיף "מבין עובדי המדינה".
<מירב ישראלי: לדעתי בחוקים אנחנו משאירים את זה פתוח ואז השר יכול למנות את מי שהוא רוצה.
<הדס פרבר: איך שאת רוצה.
<מירב ישראלי: פשוט להוריד את הסוף.
<מירב ישראלי: להשאיר גמישות לשר.
<גיא אטיאס: גמישות לגבי היושב-ראש.
<יוסי שרעבי: היא אומרת, לא להכתיב שזה עובד מדינה.
<מירב ישראלי: מה אכפת לכם?
<מירב ישראלי: השר יחליט.
יעקב מרגי: לשם מה נולד הצורך?
<יוסי שרעבי: אני חושב שנכון שיהיו איזונים, גם לשר צריך להכתיב איזונים מסוימים, שהיושב-ראש הוא נציג ציבור וממלא המקום הוא עובד מדינה.
<מירב ישראלי: למיטב זיכרוני, בחוקים אחרים זה פתוח, אבל איך שאתם רוצים.
<הדס פרבר: ברוב החוקים זה לא פתוח.
<הדס פרבר: זה נציג ציבור או נציג אקדמיה.
<מירב ישראלי: כדי לא ליצור פערים פשוט תורידו את זה ושהשר יחליט מה הוא רוצה.
<הדס פרבר: בסדר גמור.
<יוסי שרעבי: לא חשוב לנו שממלא המקום יבוא מקרב עובדי המדינה כדי ליצור איזונים?
<גיא אטיאס: כמו במועצה הלאומית לספורט.
<מירב ישראלי: למה אתם רוצים להכריח את השר?
<הדס פרבר: ממלא המקום הוא עובד מדינה?
יעקב מרגי: בלי לשייך אותו.
יעקב מרגי: השר ימנה את היושב-ראש מבין חברי המועצה שהם נציגי ציבור ואת ממלא מקומו הקבוע של היושב-ראש.
<מירב ישראלי: זה מבין חברי המועצה, שיהיה ברור שזה מבין כל חברי המועצה.
<מירב ישראלי: אנחנו חוזרים לסעיף ועדת הביקורת.
<מירב ישראלי: איך זה יהיה כעת?
<הדס פרבר: עכשיו זה מסתדר.
יעקב מרגי: אנחנו מוסיפים לדיון רבע שעה.
יעקב מרגי: יש להם חופש פעולה?
יעקב מרגי: הם לא מוגבלים?
יעקב מרגי: אין לך מה לומר?
יעקב מרגי: נתת למועצה מנדט לסדר לו שכר מינימום כפי שרקפת רוסק-עמינח עושה.
<יהודית גידלי: "באישור השר ושר האוצר".
<יאיר אברהם אלגאוי: בשביל זה צריך משקיף במועצה מטעם העובדים...
<מתתיהו שטיינר: אפשר כבר לכתוב את השם שלו?
<מתתיהו שטיינר: לפי מה שאתה אומר, כדאי לכתוב את השם.
יעקב מרגי: אני בדרך כלל אלוף הציניות.
יעקב מרגי: איתי על תשחק בציניות.
<אבי פרידמן: רשום שזה באישור משרד האוצר.
<יאיר אברהם אלגאוי: אם לא "תסגרו" עם העובדים זה לא ייגמר.
<מירב ישראלי: כאן משרד המשפטים מחיל על העובדים את הסדר ניגוד העניינים שחל על חברי המועצה.
<מירב ישראלי: ביקשנו ממשרד המשפטים לברר האם באמת זה ההסדר שמוּחל על עובדים.
<מירב ישראלי: לימור תוסיה-כהן, היית אמורה להשיב על זה.
<לימור תוסיה-כהן: זה בסדר.
יעקב מרגי: אני שואל שאלה לגבי העובדים.
יעקב מרגי: אני מבין את סדרי קבלתם של עובדים חדשים במידה ותצטרכו, הקבלה לעובדי מדינה.
יעקב מרגי: מה זה אומר לגבי העובדים הקיימים היום במכון?
יעקב מרגי: תאמרו חד-משמעית, לא בגמגום.
<גיא אטיאס: לפני שהתחלנו את תהליך התאגוד נעשתה תוכנית הבראה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת שמולי, הגעת בדיוק בזמן לדיון על העובדים.
יעקב מרגי: שאלתי את השאלות שלך.
<גיא אטיאס: לפני הליך התאגוד המדינה הבינה שהיא הולכת לקראת ההליך ואז נעשתה תוכנית הבראה משותפת למכון, למשרד התרבות והספורט ולמשרד האוצר, שבמסגרתה היו צריכים גם לפטר עובדים וגם להעביר איזשהו תהליך.
<גיא אטיאס: תוכנית ההבראה הסתיימה.
<גיא אטיאס: כל העובדים היום במכון, כולם, אני אומר לפרוטוקול בצורה חד-משמעית, כולם עוברים לתאגיד החדש, עם רצף זכויות ושכר, הכול, חד וחלק.
<גיא אטיאס: אמרתי בישיבה הקודמת ואחזור על ההצעה שנתנו.
<גיא אטיאס: נציג הממונה על השכר יושב פה.
<גיא אטיאס: ההצעה שניתנה לעובדים היא תוספת של 12% מעלות השכר הנוכחית.
<גיא אטיאס: במסגרתה חלק יועבר לקרן השתלמות, שעד היום לא לכל העובדים או לרוב העובדים אין.
יעקב מרגי: תבהיר.
<גיא אטיאס: קרן השתלמות לעובדים בנוסף.
<גיא אטיאס: ה-12% האלה לא כוללים תוספות ותק, כלומר תוספות ותק הן מעבר ל-12%.
<גיא אטיאס: זה 4 שנים מיצוי של שקט.
<גיא אטיאס: זו ההצעה שהונחה על שולחן ההסתדרות ביחד עם ועד העובדים.
יעקב מרגי: 12%.
יעקב מרגי: תוריד 10% קרן השתלמות.
יעקב מרגי: נתת להם 2%.
<גיא אטיאס: כבוד היושב-ראש, ה-7.5% ביחס לעלויות השכר הם 2.37% מתוך ה-12%.
יעקב מרגי: יפה, הצלחת.
יעקב מרגי: מה יש לכם לומר?
יעקב מרגי: תשתדל להצליח לשכנע אותי למה לא.
<יאיר אברהם אלגאוי: עובדי מכון וינגייט קשרו את גורלם עם המכון והם מועסקים בו לא מעט שנים, עשרות שנים.
<יאיר אברהם אלגאוי: מדובר בעובדים שהמכון יצר עבורם שני מסלולים.
<יאיר אברהם אלגאוי: יש כ-60-70 עובדים שמועסקים בהסכם קיבוצי בתנאי עובדי מדינה, וקלטו בנוסף עובדים בחוזים אישיים בתנאים מופחתים, בשכר מינימום, ללא תנאים.
<יאיר אברהם אלגאוי: כאשר ביקשנו קרן השתלמות לעובדים צריך להבין שהיום עובד ניקיון בבית-חולים ממשלתי מקבל קרן השתלמות.
<יאיר אברהם אלגאוי: לא ביקשנו משהו מעבר.
<יאיר אברהם אלגאוי: יש פה דבר מעניין מאוד בחקיקה.
<יאיר אברהם אלגאוי: החקיקה אומרת: סדרי קבלת עובדים למכון- - -
יעקב מרגי: התפקיד שלך לגלות את אוזני ועיני מה המלכודות בדברים של גיא אטיאס.
יעקב מרגי: כשמדובר בעובדים אנחנו מחמירים.
<יאיר אברהם אלגאוי: אגיע לזה, תן לי.
<יאיר אברהם אלגאוי: תנאים כשל עובדי מדינה.
<יאיר אברהם אלגאוי: זאת אומרת, אדם שירצה לבוא לעבוד במכון וינגייט יצטרך לעבור ויה דולורוזה של ועדת מינויים.
יעקב מרגי: מכאן ולהבא – אין לי בעיה, אני רוצה את האיכותיים ביותר.
<יאיר אברהם אלגאוי: אנחנו חושבים שכך צריך להיות וראוי להיות כי זה הולך להיות מכון לאומי.
<יאיר אברהם אלגאוי: אם יגיע עובד מחקר – צריך לקחת את הטובים ביותר.
<יאיר אברהם אלגאוי: אבל מה ישלמו להם?
<יאיר אברהם אלגאוי: מה מציע גיא אטיאס?
יעקב מרגי: עובד מחקר בשירות המדינה.
<יאיר אברהם אלגאוי: מעולה.
<יאיר אברהם אלגאוי: תנאים מלאים של עובד מדינה.
<יאיר אברהם אלגאוי: אנחנו מסכימים.
<יאיר אברהם אלגאוי: אמרתי גם בישיבה הקודמת ואגיד גם הפעם, אמרתי לגיא אטיאס: אל תיתן לי 12%, אני מוותר.
<יאיר אברהם אלגאוי: תן לי 7.75% הסכם מסגרת במגזר הציבורי עד דצמבר 2018, זה מגיע לעובדים.
יעקב מרגי: תגיד לי אתה לאיזו מלכודת הוא הכניס אותי...
<גיא אטיאס: במסגרת התאגיד יש 60 עובדים שנמצאים תחת הסכם קיבוצי.
<גיא אטיאס: על-פי דין מגיע להם 7.75% כפי שמציג פה יאיר אלגאוי.
<גיא אטיאס: זה חל רק על קבוצה של 60 עובדים.
<גיא אטיאס: יגדילו את המספר מ-60 ל-160 עובדים.
<קריאה: נדמה לי שזה 130 עובדים.
יעקב מרגי: כמה עובדים יש היום במכון?
<יאיר אברהם אלגאוי: כ-200 עובדים.
<גיא אטיאס: כבוד היושב-ראש, תיכף נאמר את המספרים המדויקים.
<גיא אטיאס: את ה-7.75% לא היו אמורים לתת לאותם עובדים, היו אמורים לקבל את זה רק עובדים שחתומים במסגרת ההסכם.