GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: האקלים הבית ספרי והסביבה הפדגוגית נמוכים בכל הפרמטרים, פרט לפרמטר מעורבות באלימות שהוא הפרמטר הגבוה ביותר לעומת יישובים דומים ורקע דומה.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה גם מה מצב התשתיות ביישוב בתחום החינוך והחינוך הבלתי פורמאלי.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין תוכנית נקודתית לג'סר א-זרקא, תוכנית אשר תציב יעדים בחינוך.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להעדיף את ג'סר א-זרקא בהזרמת כוחות הוראה חדשים ומוערכים שיזרימו דם חדש במערכת.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת באותה הזדמנות למשרד הרווחה להיכנס ליישוב ולטפל בסוגיית הנוער בסיכון ביישוב ולפחות לצמצום המספרים על-ידי עבודה נקודתית.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל לידיה לקראת סוף חודש יולי את נייר העבודה של המחוז שמיועד לטיפול ביישוב ג'סר א-זרקא.
יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון מעקב בנושא.
יוסף ג'בארין: אני מבקש להוסיף, שהוועדה תשקול בחיוב לבקר ולעשות סיור בג'סר א-זרקא, בהזדמנות מתאימה.
יעקב מרגי: הוועדה תקיים ישיבת מעקב על הטיפול ביישוב ג'סר א-זרקא, מיד בתחילת שנת הלימודים הקרובה.
יעקב מרגי: אם לא הייתי מחויב לפתיחת שנת הלימודים, ביישובים אחרים, אחד מהם זה יישוב ערבי והשני זה מוסד לילדים עם צרכים מיוחדים, הייתי מוסיף את היישוב ג'סר א-זרקא.
יוסף ג'בארין: אז אחרי שבוע-שבועיים.
יעקב מרגי: אז אנחנו מבקשים את המסמך לקראת סוף חודש יולי ותתקיים ישיבת מעקב במהלך חודש ספטמבר, אחרי פתיחת שנת הלימודים.
איציק שמולי: ברוכים הבאים.
איציק שמולי: אני מתכבד לפתוח את ישיבתה של ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת בנושא הצעה לסדר היום של מספר חברי כנסת – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, חבר הכנסת חיים ילין ואני.
איציק שמולי: כמובן שגם חבר הכנסת חזן היה בדיון במליאה ונמצא איתנו כאן, וחבר הכנסת פרופסור יוסי יונה.
איציק שמולי: אני רוצה להגיד שני משפטים בפתיחה של הדיון.
איציק שמולי: אגב, מי שרוצה מוזמן להצטרף לשולחן ואם יבואו עוד חברי כנסת, אז פשוט תפנו להם את המקום.
איציק שמולי: אנחנו ביקשנו להעביר את הדיון בנושא הישיבה, שהתקיים במליאה, ביקשנו גם דיון בוועדה, ואני אומר פה כבר בהתחלה בגילוי נאות, אני מקנא כמעט בכל מי שיושב כאן, בעיקר בסטודנטים.
איציק שמולי: ללמוד וטרינריה זה חלום רחוק שלי.
איציק שמולי: נראה שאני כבר לא אממש אותו.
איציק שמולי: אני רוצה להגיד גם מילה טובה לבית הספר, יותר נכון לבית החולים שאני ביקרתי בו כמה וכמה פעמים, בנסיבות טרגיות לא שלי אלא של בעלי חיים ותמיד הטיפול שם היה מסור ורציני ובאמת ניכר שעושים את זה מכל הלב.
איציק שמולי: אנחנו ביקשנו את הדיון מכיוון שעלו תלונות בשבועות האחרונים, בחודשים האחרונים, מצד סטודנטים שלומדים וטרינריה באוניברסיטה העברית, לגבי אופן ואופי ההכשרה שלהם, בעיקר בשנה הקלינית.
איציק שמולי: אני רוצה להגיד כבר בפתח הדיון: אף אחד לא מציע כאן לבטל את השנה הקלינית.
איציק שמולי: זאת לחלוטין לא נקודת המוצא של הדיון.
איציק שמולי: אנחנו חושבים שיש טעם בשנה הקלינית ויותר מזה, שיש בזה טעם זה כמובן בסמכותה של האוניברסיטה לקבוע את תכנית הלימודים ואת תכנית ההכשרה והיא כמובן אושרה בזמנו על ידי המל"ג.
איציק שמולי: אז אף אחד לא מערער על עצם קיומה של השנה הקלינית.
איציק שמולי: השאלה שככה אנחנו שאלנו את עצמנו, היא האם האופי של ההכשרה – ואני נוגע בליבת העניין – התורניות והכוננויות, בעיקר בסופי השבוע, בחגים ובלילות – האם הדברים הללו נגזרים מתוך הצורך האקדמי, כלומר מתוך מחויבות בלעדית להכשרה של הסטודנטים, או האם היא נגזרת במידה כזאת או אחרת גם מתוך שיקולים כלליים של האוניברסיטה ושל בית החולים הווטרינרי.
איציק שמולי: זה כמובן מתחבר לסוגיה יותר, לשאלה גדולה יותר, שזה סוגיה שמלווה אותנו בשנים האחרונות לגבי החופש האקדמי – מה הוא החופש האקדמי והאם אין מקרים בתוך האקדמיה, שבו נושאים את שם החופש האקדמי לשווא.
איציק שמולי: אני רוצה ברשותכם לתת את זכות הדיבור בראש ובראשונה למציעים.
איציק שמולי: מהמציעים נמצא פה חבר הכנסת ילין, אז בוא תפתח אתה ואחרי זה חברי הכנסת הנוספים ונתחיל לעשות את הדיון.
חיים ילין: כבוד יושב הראש, במקום שלא מדברים, אז אנחנו מגיעים לוועדות.
חיים ילין: במקום שלא מקשיבים, אז אנחנו גם מגיעים לוועדות, אבל לא תמיד אנחנו מסוגלים לפתור את הבעיות.
חיים ילין: אנחנו יכולים להציף אותן.
חיים ילין: אני בא ממשפחה, חוץ ממני לדעתי כולם למדו וטרינריה.
חיים ילין: מה לעשות?
חיים ילין: אוהבים חיות ובעלי חיים וגם בני אדם.
חיים ילין: אני חושב שצריך לשים לזה סוף, למצב – ואני מאד קצר – שבעצם גם מפלים בין סטודנטים דתיים ללא דתיים בעבודה בסופי שבוע ובחגים וגם עבודת לילה בשנה האחרונה.
חיים ילין: אנחנו מטפלים בכנסת בהרבה מאד סטודנטים, בהרבה מאד מגזרים שעושים סטאז' ואני חייב להגיד את זה בגלוי.
חיים ילין: גם אלה שלומדים רפואה, אנחנו רואים פער בין מי שלומד רפואה והולך להתמחות של כירורגיה, שמבחינתם הם מוכנים לעבוד גם 72 שעות רצוף, אין להם שום בעיה.
חיים ילין: אנחנו מבינים מה הקושי, לבין תחומים אחרים שהם בעצם לא רוצים לעבוד כל כך הרבה שעות.
חיים ילין: ואנחנו מנסים לנווט מצד אחד.
חיים ילין: מצד שני אנחנו גם רואים איך אנחנו לא מצליחים לצמצם את הפערים.
חיים ילין: סטודנט שלא יכול לעבוד, הוא לא יכול לממן לו את הלימודים.
חיים ילין: אם הוא לא יכול לממן לו את הלימודים, אז רצוי שיהיה לו אבא עשיר.
חיים ילין: אני לא בטוח כמה הצעירים רוצים להיות תלויים בהורים שלהם בגיל הזה.
חיים ילין: והשנה האחרונה, שהיא שנה קריטית, גם ככה זה עומס של לימודים, לא מאפשרת להם בעצם לעבוד בצורה חופשית, לפרנס את עצמם.
חיים ילין: אתם יכולים לשאול מה קרה פתאום היום וזה לא קרה לפני שנה ולא שנתיים ולא שלוש ולא ארבע.
חיים ילין: קודם כל לא הייתי פה, אז לא העליתי את הנושא, והתעסקתי במלחמות אחרות בין שכנים שגם לא מסתדרים.
חיים ילין: לכן אני אומר את הדברים הכי גלוי שיש.
חיים ילין: בסופו של דבר צריך להגיע למצב של להפסיק עם התורניות האלה.
חיים ילין: אני באופן אישי חושב שהסטודנטים הם לא הפלאג נאמבר שצריך לאזן את בית החולים – ותקנו אותי אם אני טועה – ומה שצריך להגיע בסופו של דבר זה ליחסי עובד מעביד מול הסטודנטים.
חיים ילין: כל סטודנט שירצה לעבוד בסופו שבוע, לעשות את התורניות האלה, ישולם לו סכום ועל ידי זה הם גם יוכלו לממן לעצמם חלק מהלימודים.
חיים ילין: אני חושב שאם אנחנו נגיע למצב הזה, אז לפחות כל הצדדים יוכלו להרוויח.
חיים ילין: צר לי לשמוע גם את שר החינוך, שאני באופן אישי גם דיברתי איתו, ואת שר החקלאות.
חיים ילין: כל אחד, דבר אגב, מנפנף.
חיים ילין: זאת אומרת בשם זה שהם לא תחת סמכותו והחופש האקדמי, כל אחד זורק את התחום הזה אחד לשני, ואם אנחנו מספיק מבוגרים, אז אני חושב שאנחנו צריכים לצאת מפה עם הפתרון.
חיים ילין: אני מציע, בסופו של דבר, כבוד יושב הראש, שאנחנו נגיע להחלטה שהיא בצורה בעצם חיובית.
חיים ילין: ששני הצדדים יישבו ויביאו לנו את המודל שבסופו של דבר מבטלים את התורניות, מבטלים את סופי השבוע, או שזה קיים לכולם תמורת שכר.
חיים ילין: אם יגיעו לפתרון מוסכם ברוח הדברים האלה, אז אני חושב שאנחנו כוועדה יכולים לצאת מפה מחוזקים; ואם לא, אז אנחנו נמשיך להילחם למען זה שהסטודנטים לא יצטרכו לעשות את אותן תורניות.
חיים ילין: עכשיו תראו, אם יש פטור לסטודנטים דתיים, אתם חוטאים פעמיים.
חיים ילין: פשוט פעמיים.
חיים ילין: כי בעצם ההגדרה, ולפחות החברים שלי שלמדו רפואה והם גם דתיים, אין להם שום בעיה, כי זה פיקוח נפש והם עובדים ועושים את התורניות כתף אל כתף מול כולם.
חיים ילין: ואם פה בעצם בעלי החיים הם לא פיקוח נפש וכך כנראה מצטייר, לכן אותם סטודנטים דתיים לא עושים את התורניות וגם לא את החגים, שזו סוגיה, דרך אגב, אני חייב להגיד את זה, זה לא שייך ליחסי עובד מעביד.
חיים ילין: זה שייך לנושא חברתי של דת ומדינה.
חיים ילין: הוא נושא אחר לחלוטין, אבל כשמדברים על כל הקומפלקס הזה ומסתכלים על זה בצורה מערכתית, מבינים שיש פה עוד סיפא שגם עליה צריך לענות.
חיים ילין: כבוד יושב הראש, אני מקווה שתוך כדי הדיון יתפתח איזה שהוא רציונל וגם נוכל ללמוד גם מהסטודנטים וגם מהאוניברסיטה, דברים שעד עכשיו לא ידענו.
איציק שמולי: פרופסור יונה, בבקשה.
יוסי יונה: תראו, הסוגיה היא שחלק מאיתנו היינו במחאה וגם אתה איציק - - -
<רפאל אוחיון: גם אני.
יוסי יונה: וגם הוא היה.
אורן אסף חזן: אני חושב שגם הם היו.
יוסי יונה: אוקיי, יש את הביטוי באנגלית שאומר – The more the merrier, אז כל אלה שהיו ורצו להיות ולא הצליחו להגיע.
יוסי יונה: אז יופי, אני מאד שמח שיש התגייסות מאד גדולה.
יוסי יונה: ואכן ההתגייסות מאד גדולה.
יוסי יונה: במפגש שעשו נציגי הסטודנטים עם חברות וחברי כנסת, כולנו הבענו תמיכה, שזה אומר שאנחנו מדברים על משהו שהוא מובן מאליו.
יוסי יונה: זאת אומרת קשה שלא להבין או לא לקבל את הטענה הצודקת של הסטודנטים.
יוסי יונה: והכל עומד על העניין הזה, חיים, של התורניות.
יוסי יונה: אני לא חושב אפילו שישנה איזו שהיא דרישה שהתורניות לא תתקיימנה, אבל התורניות כפי שהן נעשות היום, זה בעצם כמעט – אני משתדל שלא להשתמש בשפה קשה, אדוני יושב הראש – איזה שהוא שימוש בכוח עבודה זול.
יוסי יונה: מה זה זול?
יוסי יונה: כוח עבודה בחינם והדבר הזה לא מקובל.
יוסי יונה: אני פונה לראשי האוניברסיטה העברית ואני מבקש מכם, באמת מפציר בכם בכל לשון של בקשה.
יוסי יונה: אני בא מהאקדמיה ואני עדיין שייך לאקדמיה והאקדמיה מאד יקרה לי.
יוסי יונה: לכן מבחינתי זו לא עמדה לעומתית למול האוניברסיטה, כי אני חפץ ביקרה של האקדמיה וחפץ ביקרה של האוניברסיטה העברית ובכל האוניברסיטאות שקיימות בארץ ועושות עבודה נפלאה במתן השכלה גבוהה והכשרה מקצועית ועוד ועוד.
יוסי יונה: יש פה איזו שהיא לקונה שיש מקום להסדיר אותה, וההסדרה שלה במיוחד על רקע מה שנאמר כאן, שחלק מהסטודנטיות והסטודנטים מקבלים פטור בגלל אורח החיים הדתי שלהם, אז עוול כפול ומכופל מושת על גבם של הסטודנטים לווטרינריה.
יוסי יונה: לכן אני לא חושב שאנחנו מבקשים, או גם בשם הסטודנטים, שישנה בקשה לבטל את התורניות.
יוסי יונה: זו עבודה ועל העבודה הזו המעסיק חייב לשלם.
יוסי יונה: נכון שאנחנו יכולים להיכנס לכל מיני פיתולים סמנטיים שזו לא תוגדר עבודה, אין יחסי עוסק מעסיק וכל מיני דברים שכאלה.
יוסי יונה: אבל בואו לא ניתן לסמנטיקה לבלבל אותנו כאן.
יוסי יונה: זו עבודה.
יוסי יונה: הסטודנטיות והסטודנטים עובדים בתורניות מאד מאד קשות, ולכן הדרישה לפצות אותם כספית על העבודה שלהם, היא ראויה, היא נכונה, היא מוסרית והיא מוצדקת.
יוסי יונה: עכשיו, אנחנו פה חברות וחברי הכנסת לא רוצים להתערב בענייניה של האוניברסיטה.
יוסי יונה: לכן אנחנו מפצירים בכם, אבל קיימת גם בפעמים כאלה ואחרות איזו שהיא אפשרות לומר תראו, אם אין היענות לכך ועולה דרישה מצד הסטודנטיות והסטודנטים, שהמחוקק יתערב בסמכותו כמחוקק, אז יכול להיות שאנחנו נצטרך ויהיו לנו הצעות כאלה ואחרות של שינוי חוק הסטודנט, כך שהוא ישונה באופן שיבטיח את הזכויות של שהסטודנטים גם בסיטואציות הללו.
יוסי יונה: אז אנחנו יושבים כאן ואני בטוח שזה מקובל על כלל חברי הכנסת, במקרה הזה לשון זכר, למרות שיש מישהי שאומרת שגם אז צריך להגיד חברות, בלשון זכר.
יוסי יונה: זה מקובל על כולנו, הדרישה שאני מציג בפניכם – ראשי האוניברסיטה – להיענות לסטודנטים, לסיים את הפארסה הזו, כי היא לא מביאה כבוד גם לאוניברסיטה שאותה אנחנו אוהבים.
יוסי יונה: אז אנא, שימו סוף לפארסה הזו.
יוסי יונה: הציעו הסדר שיש בו פיצוי על העבודה, באמת העבודה שהסטודנטים עושים ובואו גם תיפטרו או תנו מאיזה שהוא צורך לנקוט בצעדים שהם פררוגטיבה שלנו כמחוקקים.
איציק שמולי: חבר הכנסת חזן.
אורן אסף חזן: האמת שאני קצת מבולבל.
אורן אסף חזן: אני אגש ישר לעניין, מכיוון שגם נפגשנו עם חלק מהנוכחים פה, גם ביקרנו במאבק עצמו בקמפוס, גם ביקרתי בבית החולים, אני מניח שגם אחרים עשו זאת.
אורן אסף חזן: מצד אחד מדברים איתנו על כך שיש צורך ממשי בכך שהסטודנטים/סטודנטיות יעבדו בבית החולים, שכן אם לא אז יהיה מחסור בכוח עבודה והפתרון הראשי, ואני מצטט את אחד מהאנשים מהאקדמיה שאמר לי – תדאג לנו לכסף, אנחנו נשכור עובדים ולא נצטרך אותם.
אורן אסף חזן: מצד שני, כאשר ביקרתי בבית החולים, אמרו לי בבית החולים ואני מצטט: אין לנו בהם צורך.
אורן אסף חזן: להיפך, בית החולים יכול לעבוד הרבה יותר טוב אם הם לא כאן.
אורן אסף חזן: הם רק מפריעים לנו.
אורן אסף חזן: אז קודם כל אני מאד מבולבל.
אורן אסף חזן: לא יודע אם הם צריכים להיות שם או לא צריכים להיות שם.
אורן אסף חזן: אם זה באמת עניין כלכלי או לא עניין כלכלי.
אורן אסף חזן: דבר שני, אם אני הייתי ממובילי המאבק, אני הייתי פשוט מציע לכולם לחזור בתשובה.
אורן אסף חזן: אולי פשוט נגיד שכולנו שומרי שבת, על אף אחד אי אפשר לכפות ואז פתרנו את הבעיה.
אורן אסף חזן: הם לא יוכלו להעניש אף אחד.
אורן אסף חזן: אגב, יש איזו תלונה או משהו שמציג לחברה, שהם מאד מפחדים לדבר.
אורן אסף חזן: הם אומרים אם אנחנו נדבר, אז יענישו אותנו, כי בסוף מול מי שאנחנו מתמודדים, הם קובעים את הציונים שלנו.
אורן אסף חזן: אז אני אומר פה בצורה ברורה: אם חלילה תפגעו במישהו מאלה שמובילים את המאבק, אני מבטיח לכם שאנחנו נדע לפגוע בכם בחזרה, ואני לא מתבייש לאיים ככה.
אורן אסף חזן: כי לא יכול להיות מצב שסטודנט, שהולך ומשלם ממיטב כספו כדי ללמוד, לעשות תואר אקדמי, כדי לקדם את עצמו בחברה שבה הדבר היחיד שיש לו זה כרגע המשאב האנושי.
אורן אסף חזן: את הגז בים אפילו עוד לא מצליחים להוציא.
אורן אסף חזן: חי תחת פחדים, ובאמת מנצלים אותו כך שאומרים לו אם אתה תעז להגיד מה מפריע לך, אתה פשוט לא תסיים את מה ש - - -
<פפי יקירביץ: מי אומר דבר כזה?
<פפי יקירביץ: למה אתה סתם זורק?
אורן אסף חזן: אני לא סתם זורק.
אורן אסף חזן: אני מבטיח לך שגם כשביקרתי - - -
<פפי יקירביץ: אתה צריך לקחת אחריות לפני שאתה זורק - - -
איציק שמולי: סליחה, גברתי.
איציק שמולי: אורן, אל תענה.
אורן אסף חזן: אז בואי, אני אגיד את זה בצורה ברורה.
<פפי יקירביץ: כשאין בסיס - - -
אורן אסף חזן: אז בואי אני אגלה לך סוד.
איציק שמולי: גברתי, אני מתרה בך.
איציק שמולי: זה לא האוניברסיטה העברית פה.
איציק שמולי: כאן יש כללים, ובכללים לחברי הכנסת מותר במהלך דיון להעיר הערות והאורחים צריכים להקשיב.
איציק שמולי: ואם אורחים רוצים לדבר, הם נרשמים אצל מנהלת הוועדה והם יוכלו לדבר.
איציק שמולי: ככה זה עובד כאן.
אורן אסף חזן: אגב, אדוני יושב הראש, יש משהו גם שונה בינינו לביניהם, שכשהם מגיעים לפה אז אנחנו נותנים להם את הזכות לדבר, לשמוע ולהשמיע.
אורן אסף חזן: אבל כשאני הגעתי אליכם, עשו הכל שחלילה אני לא אדבר בפני הגורמים הרלבנטיים.
אורן אסף חזן: אז כן יש הבדל בינינו.
אורן אסף חזן: אני אקצר את דברי כי מעניין אותי לשמוע את עמדתכם.
אורן אסף חזן: מעניין יותר לשמוע את הסטודנטים ואת מה שעובר עליהם, אבל אני אגיד את זה בצורה פשוטה.
אורן אסף חזן: אני בטוח שאנחנו לא צריכים לשנות את חוק הסטודנט ולא לכתוב חוק חדש כדי למצוא פתרון לדבר הזה.
אורן אסף חזן: אני בטוח שכשם שאמר לי מנהל בית החולים וכל הצוות הרפואי, שהוא לא זקוק להם לא בשבתות, לא בחגים, לא בשעות הלילה והסיבה היחידה שהם נמצאים שם זה לשם הלמידה, ואז כואב לי לשמוע שמי שחובש כיפה אז בעצם הוא לא לומד כמו שצריך, ואולי אני, את בעלי החיים שלי לא ארצה לשלוח לווטרינר חובש כיפה, כי הוא לא עבר את ההסמכה כמו שצריך, כי הוא ביקר אצלכם בבית החולים והוא לא קיבל את כל התנאים.
אורן אסף חזן: אז אני אשמח לשמוע מכם מה ההבדלה, מה ההפרדה ואיך אנחנו מגיעים לפתרון.
אורן אסף חזן: לא בעוד עשרות דיונים, כי אם אנחנו לא נגיע לפתרון משותף, אנחנו פשוט נכפה עליכם פתרון.
אורן אסף חזן: ותאמינו לי שיש לנו את הכוח לכפות עליכם.
אורן אסף חזן: אנחנו אמנם נראים צעירים, אולי יש פה אנשים שיושבים בזחיחות כזו, שהנה, באו חברי כנסת, מה הם מבינים.
אורן אסף חזן: תאמינו לי, אנחנו נלמד אתכם מה אנחנו מבינים.
איציק שמולי: תודה רבה אדוני חבר הכנסת.
איציק שמולי: אנחנו נתחיל את הדיון ברשותכם מהצד של הסטודנטים, כדי שקודם כל תשמענה הטענות.
איציק שמולי: יפתח את הדיון יו"ר האגודה באוניברסיטה העברית, שלומי אחיאב.
איציק שמולי: בבקשה, שלומי.
איציק שמולי: מהצד של הסטודנטים, רק תעשו את זה בקצרה, כי יש ביניכם ארבעה אנשים שביקשו לדבר.
איציק שמולי: אז אם רוצים שכולם ידברו, אז אנא תקצרו אחד בשביל השני.
<שלומי אחיאב: בסדר גמור.
<שלומי אחיאב: תודה רבה ליושב ראש הוועדה וגם לשאר חברי הכנסת שתומכים בנו לאורך כל המאבק.
<שלומי אחיאב: הסיפור כאן הוא פשוט.
<שלומי אחיאב: בשם החופש האקדמי, האוניברסיטה העברית בירושלים מחייבת סטודנטים להגיע ללימודים בשבתות, חגים ולילות.
<שלומי אחיאב: לפני שהגענו לוועדה, אני נפגשתי אתמול עם נשיא האוניברסיטה, פרופסור מנחם בן ששון כדי להבין האם מדובר פה בעצם בסיטואציה ממוקדת רק לסטודנטים לווטרינריה ונאמר לי שלא.
<שלומי אחיאב: נאמר לי שמדובר כאן בעיקרון.
<שלומי אחיאב: שבשם החופש האקדמי, האוניברסיטה העברית, בין אם מדובר על וטרינרים, זה לא משנה.
<שלומי אחיאב: בשם החופש האקדמי אפשר להביא סטודנטים בשבתות, חגים ולילות.
<שלומי אחיאב: מה שאני רוצה, ואני לא אדבר הרבה, אני אתן לחברי הווטרינרים היקרים לדבר, אבל מה שאני רוצה להסביר פה בפתח הדיון, שאנחנו לא מדברים פה על 55 סטודנטים.
<שלומי אחיאב: היום זה הסטודנטים לווטרינריה.
<שלומי אחיאב: מחר אלה יכולות להיות הסטודנטיות לפסיכולוגיה, מחר זו יכולה להיות אוניברסיטת תל אביב.
<שלומי אחיאב: אנחנו מדברים היום על 300,000 סטודנטים במדינת ישראל.
<שלומי אחיאב: ברגע שהאוניברסיטה העברית, בשם החופש האקדמי, מביאה סטודנטים וסטודנטיות בשבתות, חגים ולילות, היא בעצם אומרת שמבחינתה כה צריך להתנהל.
<שלומי אחיאב: והיום זה מה שאנחנו מבקשים.
<שלומי אחיאב: הבקשה שלנו היא מאד פשוטה.
<שלומי אחיאב: אנחנו מעריכים את החופש האקדמי, אבל אנחנו מבקשים מכם, מנבחרי הציבור שלנו, לבוא ולשרטט ולהציב את הגבולות של החופש האקדמי, ולהגיד שבשם החופש האקדמי סטודנטים וסטודנטיות במדינת ישראל לא יצטרכו ללמוד לא בשבתות, לא בחגים ולא בלילות.
<שלומי אחיאב: תודה רבה.
איציק שמולי: אלעד פליישר, סטודנט בפקולטה לחקלאות, בבית הספר לווטרינריה, בבקשה.
איציק שמולי: תנסו להתמקד בבקשה בטענות העיקריות שלכם.
<אלעד פליישר: שלום לכולם, תודה על הדיון.
<אלעד פליישר: שמי אלעד, אני עתיד להתחיל את הלימודים בשנה הקלינית בווטרינריה בסוף אוקטובר הקרוב.
<אלעד פליישר: חשוב לי להגיד דבר מאד מאד פשוט.
<אלעד פליישר: אנחנו נמצאים עכשיו פה בתהליך שנמשך כבר למעלה מ-20 שנה.
<אלעד פליישר: 20 שנה סטודנטים קמים וצועקים את הצעקה שיש פגיעה בזכויות הסטודנטים לווטרינריה.
<אלעד פליישר: אם 20 שנה צועקים צעקה כנראה שיש בעיה.
<אלעד פליישר: כנראה שיש קושי.
<אלעד פליישר: ואני אגיד בדיוק מה אנחנו מבקשים.
<אלעד פליישר: אנחנו לא מבקשים תוספת שכר.
<אלעד פליישר: אנחנו לא מבקשים הטבות.
<אלעד פליישר: אנחנו מבקשים משהו מאד מאד בסיסי.
<אלעד פליישר: להיות שווים למאות אלפי הסטודנטים האחרים במדינת ישראל.
<אלעד פליישר: לא פחות ולא יותר.
<אלעד פליישר: ואיך זה בא לידי ביטוי?
<אלעד פליישר: זה בא לידי ביטוי שאין אף סטודנט במדינת ישראל שמחויב, וכשאני אומר מחויב זה לא התנדבות וזה לא השארה וזה לא מקרה נקודתי.
<אלעד פליישר: מחויב בצורה שיטתית במתכונת להגיע לתורניות בשבתות, להגיע לתורניות בחגים, גם בליל הסדר וגם בראש השנה ולהגיע לתורניות בלילות.
<אלעד פליישר: אין חיה כזאת.
<אלעד פליישר: אנחנו היחידים שמחויבים לזה.
<אלעד פליישר: אני שואל את כולכם באמת, בשם החופש האקדמאי?
<אלעד פליישר: בשם מה?
<אלעד פליישר: ועל אחת כמה וכמה כבר אמרו פה ונאמר, עובדה שיש וטרינרים מצוינים שבית הספר, שאני מאד מעריך אותו, הסמיך אותם להיות וטרינרים ולא נדרשו להגיע בשבתות ובחגים.
<אלעד פליישר: איך מתמודדים עם האמירה הזאת?
<קריאה: היא לא נכונה.
<אלעד פליישר: אוקיי.
איציק שמולי: אלעד, תמשיך את הדברים שלך.
<אלעד פליישר: אני אמשיך.
אורן אסף חזן: אם היא לא נכונה, זאת אומרת שלא הסמכתם אותם?
איציק שמולי: אורן, עזוב.
איציק שמולי: כן, אלעד, תמשיך.
<אלעד פליישר: אנחנו יודעים דבר מאד מאד פשוט.
<אלעד פליישר: היכולת לפתור את הבעיה היא לא מסובכת.
<אלעד פליישר: היא באמת לא מסובכת.
<אלעד פליישר: אני אגיד גם למה היא לא מסובכת.
<אלעד פליישר: לבית הספר יש את כל היכולת ואת כל הסמכות ואת כל הפריבילגיה לפתור את הבעיה הזאת.
<אלעד פליישר: אבל מה שאנחנו נתקלים מתחילת התהליך, ואני אומר את זה בפה מלא ובכאב, מתחילת התהליך אנחנו נתקלים בבעיה אחת משמעותית וזה רצון.
<אלעד פליישר: אנחנו מרגישים שאנחנו עסוקים כסטודנטים, מתחילת התהליך ועד עכשיו, בלהילחם שירצו לעזור לנו.
<אלעד פליישר: אנחנו מציפים את הבעיה שלנו פעם אחר פעם והתחלנו – ואני מתחייב על כל מה שאני אומר – התחלנו מהבסיס – מראשי החוגים – ונתקלנו באטימות מלאה.
<אלעד פליישר: המשכנו הלאה.
<אלעד פליישר: ונכון, אני מברך על התהליך שרקטור האוניברסיטה הוביל מולנו בנושא שינויים בשנה הקלינית, אבל פה אני רוצה לשים דגש חשוב.
<אלעד פליישר: התהליך הזה זה על השוליים, זה לא על נושא הליבה.
<אלעד פליישר: זה לא על חובת הנוכחות בשבתות, זה לא על חובת נוכחות בחגים ולא על חובת הנוכחות בלילות.
<אלעד פליישר: זה על דברים אחרים, שגם הם חשובים, אבל זה לא לב הפגיעה שלנו.
<אלעד פליישר: ותהליך כזה הוא לא הסכם.
<אלעד פליישר: לא היה הסכם ולא נחתם הסכם ומבחינתנו הוא בוודאי לא פתרון.
<אלעד פליישר: אנחנו אומרים אחת משתיים: אם אתם, כאוניברסיטה, הגדרתם אותנו כסטודנטים, אז כמו כל מאות אלפי הסטודנטים האחרים במדינת ישראל.
<אלעד פליישר: דבר חשוב נוסף – מעולם לא רצינו, לא ניסינו ואין לנו את הסמכות להתערב במה היא הכשרה אקדמאית של וטרינר.
<אלעד פליישר: אם רוצים שבהכשרה שלנו נלמד 30 לילות ברצף, בסדר גמור.
<אלעד פליישר: אם אנחנו צריכים להיות שם כל השבתות, בסדר גמור, אנחנו מסכימים לזה, לא כסטודנטים.
<אלעד פליישר: לא כסטודנטים.
<אלעד פליישר: אין אף סטודנט שנדרש לזה.
<אלעד פליישר: אנחנו נמצאים כאן ובאמת, אחרי תהליך מאד מאד ארוך.
<אלעד פליישר: אנחנו משקיעים זמן, מאמץ, מה לא?
<אלעד פליישר: מקריבים ומסתכנים ברמה האישית, כי כן, זה מאד מאד לא פשוט לנו כסטודנטים לעמוד פה ולהגיד את השם שלנו בפני המנהלים שלנו, בפני האנשים שנותנים לנו את הציון בשנה הבאה ואלה שאמורים להמליץ עלינו לקריירה בחוץ.
<אלעד פליישר: אבל אנחנו עושים את זה מסיבה אחת פשוטה, כי אנחנו מאמינים וזה בוער בנו, כמה הדברים צודקים וכמה השינוי הזה כבר צריך לקרות ועל מה אנחנו מדברים פה.
<אלעד פליישר: על 18 לילות בשנה ועוד בין 15 ל-19 תורניות שבת וחג?
<אלעד פליישר: על זה אנחנו מדברים.
<אלעד פליישר: על זה אנחנו צריכים לרעוד פה ולהתאמץ, כמו 20 שנה סטודנטים לפנינו?
<אלעד פליישר: אנחנו מבקשים, באמת, מחברי הכנסת, אנחנו מבקשים מהאוניברסיטה פתרון.
<אלעד פליישר: או סטודנטים – ואין הדברים האלה, כמו האחים שלנו, כמו החברים שלנו באוניברסיטאות האחרות, או במועדים האלה, תנו לנו הגדרה ראויה אחרת – בשבתות, בחגים ובלילות.
<אלעד פליישר: אנחנו מאד מקווים שנצליח לפתור את זה.
<אלעד פליישר: תודה.
איציק שמולי: נוי סיוון, את תהי הסטודנטית האחרונה שתדבר בסבב הזה, אחריך ידברו חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ והאוניברסיטה כמובן.
איציק שמולי: ידברו עוד סטודנטים אם תרצו.
איציק שמולי: כן, בבקשה, נוי.
<נוי סיוון: תודה רבה.
<נוי סיוון: אני נוי.
<נוי סיוון: אני הייתי אמורה להתחיל את שנה ד' גם באוקטובר הקרוב, אבל ביקשתי רשות מבית הספר לפצל את שנת הלימודים, כי פשוט אין לי את היכולת לכלכל את השנה הזאת.
<נוי סיוון: אני מממנת את עצמי לבד.
<נוי סיוון: אני עובדת בלילות, אני עובדת במוצאי שבת, אני עובדת בחול המועד ואם אני אהיה בבית החולים בשעות האלה, זה אומר שאין לי איך להתמודד עם שנה שלמה לבד כלכלית.
<נוי סיוון: אני פועלת פה באמת ממצוקה אישית וכמונו עוד המון המון סטודנטים וזה חשוב להגיד את זה.
<נוי סיוון: ועוד משהו שחשוב להגיד.
<נוי סיוון: נאמר פה שמתמחים של כירורגיה עובדים ולומדים 500 שעות ויש כאלה שרוצים ללמוד פחות.
<נוי סיוון: אנחנו ממש לא רוצים ללמוד פחות, אנחנו רוצים ללמוד כמה שיותר.
<נוי סיוון: כולנו עם חלום להיות וטרינרים, אנחנו פה בשביל בעלי החיים.
<נוי סיוון: בשביל זה כולנו פה ובשביל זה גם בית הספר פה והמרצים שלנו.
<נוי סיוון: אני לא רוצה להילחם עם מנהל בית הספר שבא ללמד אותי פרזיטולוגיה, אני לא רוצה להילחם ביושב ראש ועדת הוראה שבא ללמד אותי נוירולוגיה ולא באחראי שנה ד' שבא ללמד אותי נפרולוגיה.
<נוי סיוון: אני רוצה שנמצא ביחד פתרון, כי זה באמת חשוב לכולנו ולא הגיוני ש-20 שנים זה חשוב רק לסטודנטים.
<נוי סיוון: זה צריך להיות חשוב גם לבית הספר, שכל שנה אנחנו באים עם מצוקה מחדש ואומרים לנו – תגנזו את המיילים.
<נוי סיוון: אומרים לנו – זה רק צורך אקדמי.
<נוי סיוון: הרי זה ברור לכולנו שיש פה בעיה כלכלית וצריך לנסות לפתור אותה.
<נוי סיוון: אם אתם מחליטים שאנחנו סטודנטים, אז אנחנו סטודנטים.
<נוי סיוון: אנחנו נשמח ללמוד כמה שיותר, אבל אנחנו צריכים למצוא פתרון לאיך אנחנו מצליחים לכלכל את עצמנו בשנה הזאת.
<נוי סיוון: וזה הכל.
איציק שמולי: נעבור לנציגי האוניברסיטה.
איציק שמולי: נמצא איתנו כבוד הרקטור של האוניברסיטה העברית, פרופסור אשר כהן.
איציק שמולי: אדוני הרקטור, אתה תפתח?
<אשר כהן: כן.
<אשר כהן: קודם כל אני רוצה - - -
איציק שמולי: רק ברשותך.
איציק שמולי: חברים יקרים, אני מבקש ואני גם במידה מסוימת דורש גם מהסטודנטים ומבקש מחברי, חברי הכנסת, כמו שהסטודנטים מדברים ברצף, כך גם האוניברסיטה צריכה לדבר ברצף.
<אשר כהן: תודה.
<אשר כהן: אז קודם כל למען הסר ספק, אין אף איום על אף אחד מהסטודנטים ואני חושב שהסטודנטים יודעים את זה היטב.
<אשר כהן: נדמה לי שאני אפילו יודע את השמות של חלק מהאנשים, כבר למדתי בינתיים.
<אשר כהן: הם יודעים ואני יודע שאין שום איום על אף סטודנט בשום צורה ובשום אופן.
<אשר כהן: אנחנו מכבדים את הזכות של אנשים להביע את דעתם וזה גם נאמר להם לא פעם ולא פעמיים, גם על ידי.
<אשר כהן: זה פשוט רק כדי להסיר את זה מסדר היום, כדי שלא תהיינה אי הבנות בנשוא הזה.
<אשר כהן: הדבר השני שאני רוצה להצהיר באופן כללי, זה שהסיפור כאן איננו כלכלי.
<אשר כהן: האוניברסיטה, גם היום, תומכת תקציבית בבית החולים.
<אשר כהן: בית החולים נבנה למען החינוך הקליני.
<אשר כהן: הוא לא נבנה לסיבות כלכליות, הוא עולה כסף.
<אשר כהן: הוא לא מכניס כסף.
<אשר כהן: הוא עולה כסף.
<אשר כהן: המספרים האלה שקופים ואת זה חשוב להבין, לפני שאנחנו דנים בכל דבר שאנחנו דנים בו עכשיו.
<אשר כהן: ולעצם העניין.
<אשר כהן: כשהסטודנטים פנו אלינו, זאת הייתה בשבילנו גם הזדמנות – אני חייב לציין את זה – לבחון את הנושא אחרי שלא בחנו אותו אולי 20 שנה או משהו כזה.
<אשר כהן: כידוע לכם, לפני 20 שנה אפילו בית המשפט בחן את זה וקבע שאין כאן עניינים של יחסי עבודה, אבל לא בחנו את זה 20 שנה.
<אשר כהן: ובאמת, כשבחנו את הדברים האלה, אני עשיתי הבחנה בין שתי קטגוריות וחשוב לציין את שתי הקטגוריות האלה.
<אשר כהן: קטגוריה אחת – נוי, נכון?
<נוי סיוון: כן.
<אשר כהן: שנפגשה איתי יחד עם עוד קבוצה של סטודנטים, וכשהיא דיברה איתי זה נגע לליבי.
<אשר כהן: התחושה שבשנה קלינית אנשים לא יכולים לעבוד.
<אשר כהן: וזה היה בשבילי מצב לא סביר, בעיקר אם אנשים שעובדים, סטודנטים וסטודנטיות שעובדים במשמרות, לא יכולים לעבוד מכל מיני סיבות.
<אשר כהן: למשל, היה הסיפור הזה, לא של תורניות אלא של כוננויות.
<אשר כהן: לא נמצאים בבית החולים אבל חייבים לבוא על כל קריאה.
<אשר כהן: זה כמובן מונע עבודה במשמרות, כי אי אפשר לעבוד ולקפוץ.
<אשר כהן: ביטלנו את זה.
<אשר כהן: עד השנה זה קיים, מהשנה זה לא קיים.
<אשר כהן: ביטלנו את הדבר הזה.
חיים ילין: מהשנה הכוונה?
<אשר כהן: מהשנה הבאה.
<אשר כהן: מה-7 באוגוסט זה כבר לא קיים, רק כדוגמא.
<אשר כהן: הדבר השני - - -
<יהודית גידלי: מה לא קיים?
איציק שמולי: אדוני הרקטור, תחזור עוד פעם כי זה לא נקלט.
<אשר כהן: אין יותר כונניות של סטודנטים בשום תחום.
אורן אסף חזן: אז למה הם עושים פרצופים שזה לא נכון?
איציק שמולי: אורן, אחרי זה אנחנו נקבל תשובות.
<אלעד פליישר: אנחנו נתייחס.
<אלעד פליישר: אנחנו ניתן לרקטור לסיים.
<אשר כהן: החל מה-7 באוגוסט.
<אשר כהן: זה עדיין לא קרה.
<אשר כהן: זה יקרה כבר.