GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנין זועבי: תמיד אנחנו מרווחים כבני אדם כאשר אנחנו נותנים מקום להיסטוריה ולתרבות שלנו על חשבון האידיאולוגיה ואני מתחברת לנושא הזה בגלל התפיסה של דב, סבתא שלי מחלב, מסוריה, ובהתחלת התעניינותי בפוליטיקה, היינו מדברים על יהודים היא הייתה אומרת "אלה יהודים ערבים.
חנין זועבי: אלה הערבים שבתוכנו, אלה חלק מהמארג הערבי החברתי התרבותי ההיסטורי של המזרח" ופה אני מתחברת עם דב, כי גם אני עצמי רואה אולי את התחלת שינוי התפיסה לתרבות שלי, למקום שלי, לזהות שלי, להיסטוריה שלי ושל המקום הזה.
חנין זועבי: התחלת תיקון עיוות, לא רק עוול, תיקון עיוות הסטורה למולדת הזאת.
שולי מועלם-רפאלי: וואו, זו כותרת, היהודים שייכים למולדת.
חנין זועבי: פה החשיבות של העניין.
חנין זועבי: זה שינוי בהשתלבות המדינה הזאת למקום של המזרח, למקום הערבי.
חנין זועבי: אבל החשש שלי, ואני צריכה להגיד את החשש.
חנין זועבי: אני חוששת שיתקנו את העוול הזה על ידי עוול אחר.
יעקב מרגי: אמרו פה, הצהרה חד משמעית שזה לא מוציא שום דבר.
חנין זועבי: שניה.
חנין זועבי: לתת מקום והכרה להיסטוריה של היהודים הערבים, יהודי המזרח, על ידי ניתוקם מהמארג התרבותי ההיסטורי הערבי.
חנין זועבי: כלומר כאילו לבודד אותם מההיסטוריה שלהם, להתייחס אליהם כאי בודד.
חנין זועבי: לכן אי אפשר לתת הכרה ליהודים הערבים אלא על ידי ההכרה ביחס שלהם, בקשר שלהם עם ההיסטוריה הערבית ועם ה- - -
אורן אסף חזן: רק לחנין פה אני אגיד שלו הייתם מתנהגים כמו שהתנהגו הערבים בארצות המגרב, כנראה שכבר מזמן היה פה שלום.
אורן אסף חזן: משפט אחד, דב, הזכרת את הצעת החוק שלי ללימוד השפה הערבית.
אורן אסף חזן: כשאני הגשתי את הצעת החוק וגם הבאנו אותה לשלב שהיא הגיעה, אגב, אני מקווה שהיא בקרוב תבוא להכנה לקריאה ראשונה סוף סוף, אז הרבה תהו, שאלו אותי "למה אתה עושה את זה" אמרתי שזה לא חלילה ממקום של "הכר את האויב" או "דע את האזור" אני סיפרתי על סבא שלי זכרו לברכה שנפטר לפני שנה פחות מספר ימים, הוא עלה מטריפולי ובחודשים האחרונים לחייו הוא דיבר בערבית.
אורן אסף חזן: מבחינתי, השפה הערבית זה לא רק בשבילנו היום אלא זה בשביל להכיר את המורשת ואת ההיסטוריה ואת הניבים.
אורן אסף חזן: אני מקווה שנצליח להעביר את הדבר הזה, כי זה מקשר אותנו בקשר ישיר לתרבות שאנחנו הבאנו משם לכאן, ואולי את התרבות הזאת גם את תלמדי ואז תוכלי להיות - - -
יעקב מרגי: חבר הכנסת יואל חסון משפט סיכום.
יואל חסון: נער הייתי וטרם זקנתי, מעולם לא ראיתי נציגי משרד חינוך שמציגים תכניות כל כך מרשימות ואין בסופן דרישת תקציב.
יואל חסון: לא ראיתי את זה מעולם בכנסת, פעם ראשונה שמשרד החינוך מציג תכנית כל כך מפורטת ואומר "אנחנו לא צריכים אגורה, הכל בסדר, הכל מהתקציב הקיים, אתם לא צריכים להכניס שום דבר" חבר'ה, זו עבודה בעיניים, תסלחו לי, זו עבודה בעיניים ואמר פה ארז ביטון "עטרה ליושנה".
יעקב מרגי: תודה יואל.
יואל חסון: סליחה אדוני, זה דיון שצריך להיות מהותי ועמוק ואני מצפה ממך כמי שהכותרת שלו זה "עטרה ליושנה" והמפלגה שלו מקדשת החזרת עטרה ליושנה שייתן לדבר הזה יותר משעה ורבע.
יואל חסון: אני אומר לכולכם, אני ארדוף את הנושא הזה ולא אתן שאתם תמסמסו את הדבר הזה.
יעקב מרגי: אל תרדוף אותו, תעקוב אחריו.
יואל חסון: אני ארדוף את הנושא הזה.
יואל חסון: אני אדרוש ממך אדוני היושב ראש, זה הדגל של המפלגה שלך ואתה יושב פה כי זאת המורשת שלך, שאתה לא תוותר על זה ולא יהיה פה דיון של שעה ורבע.
יעקב מרגי: לכן יושב ראש הוועדה קיים דיון שלישי בנושא, כשזו הפעם הראשונה שאתה נמצא בדיון בנושא דו"ח ועדת ארז.
שולי מועלם-רפאלי: ואז קורה שלא יודעים מה שהיה פה קודם ואז תוקפים יושב ראש הוועדה.
יואל חסון: אל תגני עליו.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא צריכה להגן עליו.
שולי מועלם-רפאלי: אם אני משתתפת בכל הדיונים האלה ואתה לא, אז אין סיכוי שהייתי אומרת את הדבר הזה.
יואל חסון: את יכולה להוציא תקציב אז תוציאי תקציב, יש לראש המפלגה שלך, תוציאי תקציב.
אורן אסף חזן: אבל אולי הוא רוצה להקצות ממה שיש לו?
יואל חסון: הוא לא מקצה כלום.
יעקב מרגי: יואל, אורן, אני קורא אתכם לסדר.
יעקב מרגי: זה דיון שלך, אתה לא רוצה לסכם אותו?
יעקב מרגי: אני יכול לנעול אותו בלי סיכום וחבל לך.
יעקב מרגי: קודם כל הייתי מצפה ומכבד כפי שהמשורר ארז ביטון כיבד, שתכבדו את התלמידים שנמצאים כאן.
יעקב מרגי: היה דיון טוב ודיון מעמיק, וחבל שאתם מסכמים אותו בפופוליזם.
יעקב מרגי: הוועדה מודה קודם כל לתלמידים שהצטרפו אלינו היום ולעמותה "חינוך לפסגות" אני חושב שחשוב מאוד להביא את התלמידים שהם הדור הבא שלנו לעבר הפסגה והפסגה מכילה הרבה דברים בכל התחומים של החברה הישראלית בשדרה של ההנהגה, שדרה של החינוך, של התעשייה, של הצבא, כל מה שקשור בפסגות לשאוף כל אחד בתחומו לשאיפותיו ואני חושב שזה מסייע.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת יואל חסון, חבר הכנסת יגאל גואטה, חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה על המהלכים שנעשו מאז הגשת מסקנות ועדת ביטון כבר בשנת הלימודים הנוכחית ותוכניותיו של משרד החינוך לעתיד.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה גם את דוקטור רבקה ודמני על פעולות ותכניות לעידוד המחקר של מורשת יהדות המזרח ותרומתה לישוב היהודי בארץ ולתקומתה של מדינת ישראל.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה את דאגתו של המשורר ארז ביטון יושב-ראש הוועדה שאם לא יתוקצבו השינויים הנ"ל יביאו למצב שהפקידות המקצועית במשרד ובבוא שר חדש המגמות המבורכות הנ"ל ימוסמסו וייפסקו כליל.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להגיש לה דו"ח תקציב שמתקצב ומתכלל את כל הפעילויות הקשורות במסקנות דו"ח ביטון.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני כבר הפסקתי לספור מה מספר הדיון היום.
יעקב מרגי: היום ה-19 ביולי 2016, י"ג בתמוז התשע"ו והשעה 14:13.
יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הוא המשך קיום היוועצות על פי סעיף 7(ב) לחוק לימוד חובה, צו לימוד חובה לשנת הלימודים התשע"ז.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי בדיון הקודם, הזכרתי, הצגתי ואמרתי את עמדתי שהצו הוא ארכאי, או שמייתרים אותו לגמרי או שמביאים לכאן צו מפורט עם סכומים פרטניים אבל זה להליך החקיקה שיהיה בהמשך כפי שהתחייבתי.
יעקב מרגי: לכן אנחנו נמשיך.
יעקב מרגי: הזזנו בחצי שעה דיון שהיה אמור להיות בוועדת המשנה של ועדת החינוך כדי למצות את ההיוועצות וההתייחסות לנושא.
יעקב מרגי: אני פותח את הדיון מחדש.
יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.
יוסי יונה: אני רק רוצה להעלות את ההשגה.
יוסי יונה: אני הבנתי שבעבר לגבי הנושא הזה – אנחנו בחובת היוועצות ואני מבין שאין הצבעה – זה בשיחות במיוחד עם האנשים ששייכים לשלטון המקומי, הסבסוד או המימון של משרד החינוך היה דיפרנציאלי.
יוסי יונה: זאת אומרת, הוא נתן איזשהו יתרון לישובים שהם מוחלשים.
יוסי יונה: היום על פניו נעלמה הדיפרנציאליות הזו, דבר שכמו שאני יודע עליך אדוני היושב ראש, אתה מאוד מחויב לרעיון של שוויון הזדמנויות ושוויון הזדמנויות בהגדרה אומר שכדי להגיע לשוויון הזדמנויות, יש להקצות הקצאה בלתי שוויונית של משאבים כדי לפצות על חסכים ועל חסרים.
יוסי יונה: הנה, במסמך שמונח בפנינו, הדבר הזה לא קיים.
יוסי יונה: בגלל שאנחנו לא מקיימים הצבעה או משהו, לפחות אני רוצה להעלות את זה לדיון ולראות מה ניתן לעשות בהמשך לגבי הנושא הזה.
יעקב מרגי: מאחר ולא נרשמו לדיון, אני אתן את רשות הדיבור למי שרוצה מהנוכחים.
<מירה סלומון: מרכז שלטון מקומי.
<מירה סלומון: אנחנו מתייחסים למעשה לגני הילדים, לגילי שלוש וארבע.
<מירה סלומון: עד לפני ועדת טרכטנברג הידועה והמוכרת, חובת הלימוד לגילי שלוש וארבע הייתה מוטלת אך ורק על ישובים שהיו קיימים בצווי ההחלה של משרד החינוך והיתר לא היו מחויבים בלימוד.
<מירה סלומון: מאז החלטת טרכטנברג יש פיצול בין חובת הלימוד לבין התשלום החינמי.
<מירה סלומון: באותו זמן למעשה הייתה דיפרנציאציה עליה דיבר חבר הכנסת יונה.
<מירה סלומון: רשויות מקומיות שהיו מנויות בצווי ההחלה ושעל הילדים שלהן הייתה חובת לימוד, קיבלו מפתח תקצוב שונה מרשויות מקומיות שלא מופיעות בצווי ההחלה.
<מירה סלומון: חלק מהרשויות המקומיות שהופיעו בצווי ההחלה, הופיעו ביחס לשכונות ספציפיות, מה שנקרא היום הפריפריה החברתית.
<מירה סלומון: אם למשל אנחנו מסתכלים על תל אביב, אנחנו רואים שבתל אביב לא כל תל אביב הגדולה הייתה בצו ההחלה אלא שכונות כמו שכונת הארגזים, עג'מי, שכונת התקווה.
<מירה סלומון: כאמור, רשויות מקומיות גדולות ויותר חזקות שהיו מנויות בצווי ההחלה היו מנויות ביחס לשכונות מאוד ספציפיות, שכונות הפריפריה החברתית.
<מירה סלומון: בתל אביב מניתי למשל את שכונת הארגזים, את התקווה, את עג'מי.
<מירה סלומון: בבאר שבע אני מבקשת להתייחס למשל לשכונה ד'.
<מירה סלומון: באשדוד לרובע ג'.
<מירה סלומון: שכונות הפריפריה החברתית היו מתוקצבות באופן שונה למן ועדת טרכטנברג מאשר שכונות אחרות.
יוסי יונה: שונה או רק באופן בלעדי?
יוסי יונה: אני חושב שגם באופן בלעדי.
יוסי יונה: העניין הזה, אחת הטענות שעלו בתקופת המחאה ובעקבות ההמלצות של ועדת טרכטנברג הייתה שהמחאה, לפחות ההמלצות, הביאה לשוויון.
יוסי יונה: אני זוכר את השר סילבן שלום שנזעק על העובדה הזאת שכסף למעשה אפילו הוסט מהמשרד לנגב והגליל והלך לממן את מעמד הביניים.
יוסי יונה: על בסיס זה עלתה טענה שהמחאה, התוצאות שלה הניבו יתרונות רגרסיביות.
<קריאה: לא פרוגרסיביות אלא רגרסיביות.
יוסי יונה: ממש כך.
יוסי יונה: זאת המילה.
יוסי יונה: לכן אנחנו נמצאים במצב אבסורדי בו לא נותנים עדיפות למקומות המוחלשים.
יוסי יונה: במקום שוויון הזדמנויות, עשינו שוויון פורמלי.
<מירה סלומון: בצו האחרון ההבחנה היא רק בין רשויות נטולות מענק לרשויות מקבלות מענק, בלי להתייחס בכלל לשכונות הפריפריה החברתית שנמצאות ברשויות נטולות מענק.
<מירה סלומון: בשונה משנים עברו, בהן הן כן היו מתוקצבות בגני שלוש-ארבע.
יעקב מרגי: אני רוצה להבין לטובת העניין.
יעקב מרגי: העובדות שאת אומרת, ואני מאמין שהן נכונות, הן לא אומרות שזה גרם לעיוות ואם מישהו יתקן אותי, אדרבה, אני צולל לזה תוך כדי הליכה.
יעקב מרגי: הרציונל שרשויות בעלות מענק מקבלות מענק, החובה מבחינת ההחלה של גני הילדים היא חלה על כולם.
<מירה סלומון: נכון.
יעקב מרגי: לכן הרציונל מחיל גם את אותו עיוות שרצית לומר שהוא קיים.
יעקב מרגי: אם מישהו הבין אותי, אני הבנתי את עצמי.
<מירה סלומון: כן, אבל בצו האחרון זה לא מתקיים כך.
<מירה סלומון: בצו האחרון רשויות נטולות מענק, מתוקצבות לפי מפתח תקצוב של 33 בלי קשר לשכונות הפריפריה החברתיות שבעבר תוקצבו.
יעקב מרגי: אני חוזר ושואל האם אותה רשות חינוך מקומית עומדת לה הזכות לומר שמאחר ולא מוגדרות שכונות הפריפריה שלה היא לא מחיל אותן?
<מירה סלומון: לא.
<מירה סלומון: פשוט התקציב שהם יקבלו, שיעור ההשתתפות של המשרד הוא נמוך.
יעקב מרגי: את יודעת למה הן נטולות מענק?
<מירה סלומון: הן איתנות יותר.
יעקב מרגי: אני מבין את הרציונל לרדת לרזולוציות שכונתיות ובמקרים אחרים אני חסיד של זה, של פריפריה חברתית שצריך לתת לה מענה.
<דורית מורג: אני היועצת המשפטית של משרד החינוך.
<דורית מורג: אני רוצה להסביר.
<דורית מורג: קודם הייתה חובת לימוד רק על חלק מהישובים.
יעקב מרגי: בגני הילדים.
<דורית מורג: בגני הילדים.
<דורית מורג: החלת חוק לימוד חובה על גני הילדים נעשתה בהדרגה במשך הרבה מאוד שנים, מעל ל-10, 15 שנים.
<דורית מורג: לכן הדיפרנציאציה הזאת, כי אז אותם גני ילדים שאנחנו מדברים עליהם שנמצאו בצווים והצווים הם צווים ישנים יחסים, 2001, 1999, למעשה רק הם היו זכאים וגם חייבים לימוד חובה בגילי שלוש וארבע.
<דורית מורג: הייתה גם דיפרנציאציה בין גילי שלוש וארבע.
<דורית מורג: מה עשתה המהפכה החברתית.
<דורית מורג: למעשה אמרה שאנחנו רוצים לתת את השירות הזה החינמי לא רק לאותם גני ילדים שנמצאים בצווים אלא להשית את זה על הכלל וכך נמצאנו כאשר טרכטנברג עדיין לא הרחיב את החוק.
<דורית מורג: אמרנו שזאת הכנה להחלת החוק על הכול ולכן היינו מצד אחד בצווים, כי צווים זה אומר שכל תלמיד חייב ללמוד ולא רק זכאי ללמוד, בעוד שבישובים לפי טרכטנברג היו זכות.
<דורית מורג: הם לא החילו את כל הגנים כי הורה שלא רצה לשלוח, לא היה חייב.
<דורית מורג: לא היו חייבים גם לספק גני ילדים לכל אלא רק אותם גנים שהיו, שקיבלו רישיון לפי החוק.
<דורית מורג: לכן ההבחנה הזאת.
יעקב מרגי: אני חושב שהבנתי.
יעקב מרגי: רבותיי, סוגיית התקצוב הדיפרנציאלי היא סוגיה שהייתה על שולחננו בעבר, בהווה תהיה בעתיד ואנחנו לא נרפה כדי להביא את זה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם למרות שזה לא פוליטיקלי קורקט, גם בין אם זה בתקציב תוספתי או גם אם זה יהיה במשחק סכום אפס.
יעקב מרגי: אנחנו חושבים קודם כל על התוצאה.
יעקב מרגי: אני לא חייל של הרשויות האיתנות והחזקות אלא אני חייל של הילדים בכל מדינת ישראל.
יעקב מרגי: אני איאבק.
יעקב מרגי: לכן אני אומר שצריך להיאבק על התקצוב הדיפרנציאלי, קודם כל עניינית.
יעקב מרגי: אם נצליח בתוספתי, זאת עדיפות ראשונה אבל אם לא, זה בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: לכן זה לא המקום.
יעקב מרגי: חלק מהאכסניה הוא בצו הזה.
יעקב מרגי: אני חוזר על מה שאמרתי בדיון הקדום.
יעקב מרגי: הצו הזה לא אומר כלום.
יעקב מרגי: גם אחרי שנקריא אותו, ואנחנו נקריא אותו, נקיים את חובת ההיוועצות, כמעט והוא לא אומר כלום.
יעקב מרגי: זה היה נכון אולי עת חוקקו את החוק.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך לתקן את זה, להרחיב אותו כך שיהיה מסמך יותר מפורט ויותר מעמיק.
יעקב מרגי: הצו הזה היה אמור לתת לנו שיעור השתתפות של המדינה, של רשויות החינוך המקומיות בקיום מוסדות החינוך כפי שזה נקרא ונשמע וצריך להיות כאן דיון מעמיק עם סכומים, עם הסברים, עם אשכולות.
יעקב מרגי: הצו הזה לא נותן את המענה.
יעקב מרגי: לכן, לא נותר לנו על פי החוק, מה שקיים.
יעקב מרגי: עד שנתקן אותו נקיים את חובתנו, את חובת ההיוועצות ומשרד החינוך יקיים את חובת ההיוועצות עם הוועדה.
יעקב מרגי: זה הצו שמונח בפנינו.
<קריאה: עוסקים בצו של השנה החולפת או של השנה הבאה?
יעקב מרגי: תשע"ז.
<מיכל מנקס: מה עם תשע"ו?
יעקב מרגי: עדיין לא הגיע.
<מיכל מנקס: הגיע אליכם וגם הגיע אלינו.
<קריאה: זה מה שהונח בפניכם ועכשיו הביאו את זה לתשע"ז.
<מיכל מנקס: זה מה שכתוב בשם הדיון.
<קריאה: זה מה שחילקה הסדרנית.
<מיכל מנקס: לכן התרעמנו במהלך הדיון.
יעקב מרגי: אין לי אלא מה שמונח בפני.
יעקב מרגי: באמרה תלמודית, אין לדיין אלא מה שעיניו רואות.
<משה שגיא: אני רוצה קודם כל לפרט יותר ולהסביר.
<משה שגיא: דיברו כאן בסיסמאות ובכל מיני קטעים של הסברים ואני אפרט את זה בצורה יותר מסודרת.
<משה שגיא: בשנת הלימודים תשע"ה תקצבנו את המערכת בגני הילדים בגילי שלוש-ארבע לפי שלוש קבוצות.
<משה שגיא: רשויות נטולות מענק לפי מפתח של 33 תלמידים בכיתה והן מקבלות מענק לפי מפתח של 31 תלמידים בכיתה.
<משה שגיא: הייתה רשימה ביישובי הצו שכולה קיבלה לפי 31 תלמידים בכיתה.
<משה שגיא: זה המצב הנתון שהיה בשנת הלימודים תשע"ה.
<משה שגיא: בשנת הלימודים תשע"ו חלה חובה חינם על כלל גני הילדים בגילי שלוש-ארבע.
<משה שגיא: למעשה רשימת הצווים כבר לא קיימת כי כל הגנים נכללים במסגרת החובה.
<משה שגיא: במסגרת זאת אין כבר משמעות ליישובי הצו והחלנו את המפתח התקצובי שהחלנו בגילי שלוש-ארבע, דהיינו 33 תלמידים ברשויות נטולות מענק על כלל הגנים, כולל אם היו בשכונות מסוימות שהיו בצו וקיבלו לפי 31, החלנו עליהם את המפתח של 33 וברשויות שמקבלות מענק, נתנו לכולן 31.
<משה שגיא: זה השינוי היחיד לגבי אותן שיש בצו.
<משה שגיא: בסך הכול זה כסף שמגיע לרשות.
<משה שגיא: זה לא כסף שמגיע לתלמיד.
<משה שגיא: כאן הרשות נהנתה מהתלמיד שנמצא בשיקום שכונות והיא נהנתה בלי שהתלמיד ייהנה מהסכום.
<משה שגיא: זאת אומרת, הרשות נהנתה ולא הייתה כל סיבה מוצדקת לתשלום הזה.
<קריאה: דמגוגיה.
<משה שגיא: לכן עשינו יישור קו כאשר משנת הלימודים תשע"ז תהיה הבחנה חד חד-ערכית.
<משה שגיא: רשויות נטולות מענק לפי מפתח של 33.
<מירב ישראלי: זה מה שקיבלנו.
<מירב ישראלי: תשע"ז.
יעקב מרגי: היועצת המשפטית של הוועדה תתייחס לצו.
<מירב ישראלי: הצו שהונח בפנינו, כפי שנאמר, שימו לב, למרות שבסוף כתוב תשע"ו-2016, זה רק התאריך של היום, של עכשיו, אבל זה מתייחס לשנת הלימודים התשע"ז.
<מירב ישראלי: לגבי הצו של תשע"ו, מכיוון שהרטרואקטיביות עוד לא אושרה, זה עדיין לא הגיע לשולחננו.
<מירב ישראלי: זה המצב.
<מירב ישראלי: מבחינת הוועדה, מה שנדון כרגע זה הצו לשנת הלימודים הבאה בלבד.
<קריאה: תשע"ו הסתיימה.
<קריאה: מה הטעם לקיים דיון רטרואקטיבי?
<מירב ישראלי: כפי שאמרתי, מה שמונח על שולחן הוועדה כרגע לצורך היוועצות זה הצו לשנת הלימודים הבאה, תשע"ז בלבד.
<מירב ישראלי: זה רק כדי ליישר את הדיון מהבחינה הזאת.
<מירב ישראלי: אני לא אקריא את כלה פרטים אבל אני אומר את ההוראות הבסיסיות של כל סעיף.
<מירב ישראלי: בתוקף סמכותי לפי סעיף 7(ב), אנחנו מדברים כאן על קיום משותף של מוסדות חינוך.
<מירב ישראלי: סעיף 1 לצו מתייחס להגדרות שבאמת הורדו מסעיף ההגדרות.
<מירב ישראלי: הצו, כפי שנאמר כאן, הוא זהה לחלוטין לצו משנה שעברה שהוא גם זהה לצווים משנים קודמות.
<מירה סלומון: רק משנה שעברה שעברה.
<מירב ישראלי: צודקת.
<מירב ישראלי: לפני שנתיים.
<מירב ישראלי: בשנה שעבה לא הובא אלינו צו.
<מירב ישראלי: לפיכך כל ההבדל הוא שבסעיף ההגדרות שהושמטו ההגדרות של גן חובה וגן טרום חובה, אין יותר את ההגדרות כפי שהן היו בעבר של מוסדות רשמיים ובגן טרום חובה שהוחל עליו לימוד חובה.
<מירב ישראלי: מעבר לכך, כל ההגדרות הן אותן הגדרות.
<מירב ישראלי: סעיף 2 לצו הוא שיעור ההשתתפות של המדינה.
<מירב ישראלי: יש לנו כאן שיעור השתתפות זהה לשנים קודמות חוץ משנה שעברה שזה בית ספר יסודי וחטיבת ביניים, שכר עבודה של עובד הוראה זה מאה אחוזים, אחר כך יש לנו אגרת שכפול שזה הסעיף היחידי שהוא דיפרנציאלי.
<מירב ישראלי: כל שאר הסעיפים הם לא דיפרנציאליים.
<מירב ישראלי: יש כאן את הנושא של אגרת שכפול חומרי מלאכה ומגמות טכנולוגיות.
<מירב ישראלי: אחר כך פסיכולוג – 68 אחוזים, פסיכולוג מתמחה – 75 אחוזים, קצין ביקור סדיר – 75 אחוזים, שירותים נלווים, מזכיר, ספרן, עובד סיוע.
<מירב ישראלי: פסקה (2) נותרה אותו דבר, שזה גן ילדים לגילי חמש.
<מירב ישראלי: זה נשאר כמו בצו הקודם.
<מירב ישראלי: שוב, שכר עבודה מאה אחוזים לעובד הוראה שהוא עובד מדינה.
<מירב ישראלי: סייעת לגננת - 117.
<מירב ישראלי: 85 אחוזים.
יעקב מרגי: זה מי שעובד שישה ימים בשבוע.
<מירב ישראלי: מאה אחוזים עם חמישה ימים בשבוע.
<מירב ישראלי: פסיכולוג – 68 אחוזים מעלות משרתו ופסיכולוג מתמחה – 75 אחוזים.
<מירב ישראלי: פסקה (3) היא הפסקה בה יש הבדל כתוצאה מכך שהצווים, כפי שנאמר כאן, כבר לא חלים כי בעצם יש החלה של לימוד חובה בכל הארץ מגיל שלוש.
<מירב ישראלי: לכן יש כאן הבחנה בין רשויות שמקבלות מענק כללי לאיזון ממשרד הפנים, שנוסחת החישוב מחשבת את זה לפי 31 לגבי כאלה שמקבלות מענק איזון ו-33 לגבי רשויות נטולות מענק איזון, שזה הבדל חשוב לטובת אלה שמקבלות מענק איזון.
יעקב מרגי: לטובת מי שלא יודע מה הכוונה ב-31 וב-33.
<קריאה: זה לא שהוא מקבל יותר.
<קריאה: הנטולות מקבלות פחות.
<קריאה: זה לא שמישהו מרוויח מזה, חוץ ממשרד החינוך שהכסף נשאר אצלו.
<קריאה: לכן הכעס.
<דרור אלוני: מפחיתים משכר הגננת.
<דרור אלוני: גננת עובדת משרד החינוך והיה ובגן מסוים יש 29 ילדים כי זה מה שיש בנסיבות של המספר, היא תקבל את מלוא שכרה ממשרד החינוך אבל משרד החינוך ייקח חלק משכרה מהרשות המקומית, נכנס לתוך כיסה שלה רשות המקומית ללא רשות ולוקח חלק משכרה.
<דורית מורג: זה לא ללא רשות.
<מירב ישראלי: זה לפי הצו.
יעקב מרגי: זה הצו.
<דורית מורג: אפשר לומר שהצו מדבר על החלוקה בין השתתפות המדינה לרשות המקומית.
<דורית מורג: זאת אומרת, עדיין נשאר תמיד אותו חלק של הרשות המקומית.
<דורית מורג: זה לא שלוקחים מהגננת, מכיסה וכולי.
יעקב מרגי: יש עובד הוראה שמקבל מאה אחוזים מהמדינה ויש עובד הוראה שנקראת גננת ברשויות נטולות מענק.
<דרור אלוני: היא מקבלת מאה אחוזים מהמדינה אבל חלק מזה לוקחים מהרשות המקומית.
יעקב מרגי: היא לא מקבלת מאה אחוזים מהמדינה.
<דורית מורג: זאת גם טעות כי הגננת תמיד עובדת מדינה ושכרה משולם על ידי המדינה.
יעקב מרגי: רק העלות, עשרה אחוזים, על חשבון אותה רשות.
<דורית מורג: גננת היא עובדת מדינה.
<דורית מורג: מקור המימון הוא של המדינה.
<דורית מורג: אנחנו מדברים על אותה השתתפות, חלקה של המדינה בהשתתפות עבור החלק של הרשות המקומית.
יעקב מרגי: משרד החינוך יאמר שהחטא הקדמון הוא שהרי כולם יודעים שה-25-72 זה החינוך-רווחה.
יעקב מרגי: המדינה לקחה מעובדי הוראה מאה אחוזים עליהם.
יעקב מרגי: אם הייתם שומרים את ה-75, הם היו מודים לך היום, אבל הכול תלוי בזווית הראייה.
<מירב ישראלי: סעיף 3 לצו משלים שמה שהמדינה לא נותנת, רשות החינוך המקומית נותנת.
<מירב ישראלי: שיעור הקצאת המשרות – וזה קשור קצת למה שיושב ראש הוועדה אמר בתחילת הדיון – בידי המדינה לרשויות המקומיות יהיה בכפוף לתקינה שהמשרד מפרסם באתר האינטרנט של המשרד בכל שנת תקציב או לימודים.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, כל הצו הזה בעצם, חלק גדול מהתקצוב, נגזר מדברים שלא מופיעים בצו אלא מופיעים במקום חיצוני לצו ואם תהיה חקיקה שתחייב להביא נתונים יותר מפורטים ומדויקים לוועדה, זה יהיה חלק מהעניין הזה.
<מירב ישראלי: התחולה היא כאמור היא - - -
יעקב מרגי: מקיום חובת ההיוועצות, לא?
יעקב מרגי: או מתחילת שנת הלימודים.
<מירב ישראלי: התחולה היא מתחילת שנת הלימודים תשע"ז.
<איתי חוטר: אני סמנכ"ל כלכלה במרכז השלטון המקומי.
יעקב מרגי: אני מלא התפעלות מהמעורבות של השלטון המקומי בצו.
<איתי חוטר: אני אגיד לך למה אני לא מתפלא.
יעקב מרגי: אני אמרתי מתפלא?
יעקב מרגי: אמרתי מלא התפעלות.
יעקב מרגי: חבל שלא הייתם באותה מעורבות כל השנה לדרוש את תשע"ו.
<איתי חוטר: ברשותך, יש כאן תהליך.
<איתי חוטר: אדוני, במה עוסק הצו הזה?
<איתי חוטר: ואתה בפתח דבריך דיברת על צו שמסדיר את המימון המשותף של קיום מוסדות החינוך במדינת ישראל וקיום משותף הוא המדינה והשלטון המקומי.
<איתי חוטר: כל התהליך הזה שעוסק בצו שמה שעומד מאחוריו אלה מיליארדים של שקלים מקופת המדינה אל מול מיליארדים של שקלים מקופות הרשויות המקומיות.
יעקב מרגי: מול מיליארדים של שקלים מהארנונה של האזרחים.
<איתי חוטר: נעשה בתהליך חאפ-לאפ כזה.
<איתי חוטר: עד אתמול אנחנו ידענו שאנחנו באים לדיון על תשע"ו.
יעקב מרגי: אדוני, אל תצעק.
<איתי חוטר: עד אתמול ידענו שאנחנו מגיעים לדיון על צו חינוך לשנת הלימודים שהסתיימה, תשע"ו.
יעקב מרגי: אני חולק עליך אבל לא משנה.
יעקב מרגי: אני לא מפתח דיון.
<איתי חוטר: גם אם אדוני חולק, כל התהליך כאן של היוועצות עם שר הפנים, כמו שאתה אמרת, שר הפנים, הודענו לך שזה המצב, ועדת החינוך של הכנסת, הודענו לכם שזה המצב, אנחנו בכלל לא צד לעניין כאשר אנחנו משתתפים בעלות של מיליארדים?
יעקב מרגי: אתה אומר אמירה חמורה.
<איתי חוטר: למה היא חמורה?
יעקב מרגי: שר הפנים, חובת ההיוועצות - - -
<איתי חוטר: ציטטתי את אדוני מהבוקר.
יעקב מרגי: אדוני, תן לי לדבר.
יעקב מרגי: אני היושב ראש.
יעקב מרגי: כוונת המחוקק הייתה שחובת ההיוועצות עם שר הפנים, שהוא אמור לייצג אתכם.
יעקב מרגי: שר הפנים חתם על הצו וחזקה עליו שהוא אומר התקיימה מבחינתו, לפי סעיף זה וזה, חובת ההיוועצות.
יעקב מרגי: חזקה עליו הוא יודע מה שהוא עושה.
יעקב מרגי: בכל זאת מחאתך נרשמה.
<איתי חוטר: אני מודה לך.
יעקב מרגי: אני מודיע לוועדה שחובת ההיוועצות מבחינת הוועדה התקיימה.
יעקב מרגי: היום ה-2 באוגוסט 2016, כ"ז בתמוז התשע"ו, ואני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.
יעקב מרגי: הנושא הוא הצעה לסדר היום בנושא התעלמות מערכת הקליטה מהיות העולים מצרפת שומרי מסורת ורישום ילדיהם במוסדות חינוך חילוניים, של חבר הכנסת יעקב מרגי, עבדכם הנאמן.
יעקב מרגי: אני אפתח ואומר שהגשנו הצעה לסדר במליאה והבענו את התחושה שהייתה ידועה לנו בשנים האחרונים, ואני חושב שהלוואי והנזקים בקליטה, נקרא לזה הרוחנית, של העולים מצרפת, לאלה שבאו בשנים הסמוכות לשנים הנוכחיות, אבל מתחילת גל העלייה של יהדות צרפת.
יעקב מרגי: יהדות צרפת ידועה כיהדות דתית, לא כולה, אבל אותה יהדות שעולה לארץ יש לה סממנים דתיים.
יעקב מרגי: המושגים של דתי, דתי לאומי, מסורתי, חילוני, חרדי בצרפת הם לא מקבילים בשום פרמטר לתוויות ולהגדרות שיש לנו כאן בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: כפי שאני אומר, אנחנו מסתכלים על אדם, נותנים פקודה למוח, מדפיסים לו מדבקה ושמים לו אותה במצח.
יעקב מרגי: כך זה הישראלי.
יעקב מרגי: מסתכלים, רואים בן אדם ואומרים שזה לא בא לנו טוב בעיניים, נותנים פקודה למוח,, שמים לו תווית של שמאלני, ימני, חרדי, מזרחי, אשכנזי ועוד עשרים אלף סוגי תוויות.
יעקב מרגי: ההגדרות של יהדות צרפת כמי שמכיר אותה מעט, בוודאי אלו שמוזמנים לכאן ומכירים אותה מבפנים, אפשר לומר שאלה הגדרות שונות.
יעקב מרגי: אני אומר בלב כבד, ואני מכוון את דבריי גם למשרד הקליטה שנציגיו לא נמצאים אתנו כאן וגם לסוכנות היהודית, כל מי שמתעסק בעלייה וקליטה, התחושות – ואני אומר בהסתייגות ובוחר את המילה תחושות למרות שאני יכול לומר כמעט בידיעה, אבל יש בי את מידת הצניעות ואני לא מקדים את המאוחר ואני אומר תחושות – שאין התלהבות ואפילו יש יד מכוונת להדיר אותם, למי שחפץ כמובן, להישאר בזהות היהודית החרדית, או אלה שמגדירים אותה בספרים המקצועיים, האולטרה אורתודוכסית ואנחנו מודדים אותם בקנה המידה הישראלי וזה לא נכון לעשות כך.
יעקב מרגי: אפשר לראות יהודי חרדי בצרפת במקומות שיהודי חרדי בישראל לא מבלה שם, אבל זה עדיין לא עושה אותו אדם לא חרדי.
יעקב מרגי: או סוג הלבוש ואנחנו לפעמים, מה לעשות, אין לדיין אלא מה שעיניו רואות, כפי שאמרתי העיניים רואות ונותנים פקודה למוח ומדפיסות את המדבקה ואת התווית, ואנחנו מנווטים, גם בנהלי הניווט - נהלי הסללה אני לא רוצה לומר כי זאת הייתה נחלתנו בשנות ה-60 – אבל עם כל הכבוד יהדות צרפת היא יהדות חזקה, איכותית, משכילה ולא יתכן שהאלטרנטיבה של תלמיד עולה מצרפת שהוא שומר תורה ומצוות קצת יותר אבל הוא נראה כך שאפשר להדביק אותו למוסדות – ואני לא רוצה לפגוע בשום מוסד חינוך ולא רוצה לתייג מוסד כלשהו – אבל לא יתכן להסליל אותם ישר לבתי ספר שקולטים עולים לרמה חינוכית או אזורים.
יעקב מרגי: זו הסללה.
יעקב מרגי: אני בורר את המלים שלי.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שאלה שעלו בשנים עברו מתמודדים היום עם אותם משברי קליטה, עם אותו משבר זהות רוחנית ואני רוצה לומר לכם שאני ניהלתי שיחות עם אנשים שהיו שועים את המנון התקווה ומורידים דמעות.
יעקב מרגי: היו אומרים שחבל שעלו לארץ.
יעקב מרגי: תתפלאו לשמוע, בשנות ה-2000 יהודי מצרפת שהיה שומע את המנון התקווה היה מזיל דמעות מהתרגשות והיום הוא אומר לי שחבל שהוא עלה עם הילדים שלו לארץ.
יעקב מרגי: יכול להיות שאני אומר דברים קשים לכאורה דברים שמאשימים את הממסד, אבל זה כדי לפתוח את הדיון.
יעקב מרגי: הלוואי שאתבדה.
יעקב מרגי: לפני שאתן את רשות הדיבור למשרדי הממשלה ולסוכנות להגיב, אני ארצה לשמוע את נציגי העולים, אם אפשר לקרוא להם כך, או המשפחות שמלוות את העולים וארגוני העולים.
יעקב מרגי: נמצא אתנו חבר הכנסת לשעבר מר לייזרזון, שאם ירצה לדבר, יאמר לנו.
יעקב מרגי: נמצאים אתנו ארגוני העולים.
<דניאל חפץ: אני עובד בעמותת עם ישראל המלווה את העלייה מצרפת כבר יותר מעשר שנים.
<דניאל חפץ: אני רציתי לשאול כפתיחה, וכבוד היושב ראש הגדיר את זה כתחושה.
<דניאל חפץ: אנחנו מלווים ומעורבים בנושא הזה של החינוך וההכוונה ומכירים את השטח בפריסה הארצית, בערים שקולטות את היהודים שעולים מצרפת.
<דניאל חפץ: התופעה הזאת, אני הייתי רוצה לשמוע.
<דניאל חפץ: אני מכיר מקרים ספציפיים, שמות של משפחות, בתי ספר, אנשים שחטאו ועושים את הדברים האלה כי זה לא מוכר.
<דניאל חפץ: אני לפעמים שמעתי טענות הפוכות, כאילו מכוונים דווקא למוסדות דתיים.
יעקב מרגי: ממלכתי דתי.
<דניאל חפץ: ממלכתי דתי, כאילו אנשים שלא מתאימים.
<דניאל חפץ: שמעתי שכבודו מכיר את יהדות צרפת ובאמת כל הקודים, הלבוש וקוד ההתנהגות הם שונים ועל סמך זה אנשים שאולי פחות מכירים אומרים מה פתאום, ילדים כאלה, תלמידים כאלה פוקדים את בתי הספר הדתיים ולא משנה מאיזה זרם.
<דניאל חפץ: אומרים שמקומם בחינוך החילוני.
<דניאל חפץ: אני שמעתי על תופעה ידועה שמקומות שבגלל חוסר התאמה ברמה הלימודית של לימודי הקודש, תלמידים שאין להם אפשרות או למשפחה אין מספיק חיזוק או מספיק גב לתמוך בילדים האלה, לא עומדים ברמה היחסית גבוהה של בתי הספר הדתיים – ושוב, לא משנה מאיזה זרם – ואחרי החטיבה אומרים שאין להם כוח, לא מתמודדים.