GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: אני אתייחס לנושא של סדן בוועדה הבאה, זה לא מתאים עכשיו, אנחנו באווירה חגיגית ויש לנו אורח חשוב.
מירב בן ארי: קודם כל אני מאוד מודה לך שהגעת.
מירב בן ארי: היום ה-8.6.2016, ב' בסיוון תשע"ו, אנחנו פותחים את ועדת החינוך, התרבות והספורט לציון יום הולדת של שר החינוך לשעבר, חבר כנסת לשעבר, אהרון ידלין.
מירב בן ארי: אני קראתי עליך קצת, אני מודה שאני לא גדלתי מה שנקרא על מפא"י אז פחות הכרתי, אבל קראתי עליך ולומר לך שאתה איש מרשים זה סוג של אנדרסטייטמנט.
מירב בן ארי: אני חושבת שמה שעשית למדינת ישראל, בעיקר בתחום החינוך, זה דבר שהשפיע על חיים של עשרות ילדים וילדות, נערים ונערות.
מירב בן ארי: כמה דברים בשביל האורחים שלנו ובשביל הפרוטוקול.
מירב בן ארי: כמובן משפחת ידלין היקרה, אנחנו מאוד מודים לכם שהגעתם לכאן היום.
מירב בן ארי: אני אספר עליך שנולדת בתל אביב, גדלת בבן שמן.
מירב בן ארי: אם אני טועה במשהו אז תתקן אותי.
מירב בן ארי: למדת בבית ספר יסודי גאולה ובריאלי בחיפה, היית פעיל בצופים, רכז של התנועה.
מירב בן ארי: אמרו לי שמילדותך גם אהבת את הטבע, אז יש לנו נושא משותף כי אני מאוד אוהבת את הטבע, טיילתי קרוב לעשר שנים עם נערים ונערות בסיכון, והאהבה הזאת לטבע השפיעה עליך והפכה אותך לחקלאי.
מירב בן ארי: הצטרפת לגרעין של קיבוץ בארי וגם בעלייה של הקיבוץ לנקודת הקבע שלו בנגב במסגרת עליית 11 נקודות לנגב על רקע המחלוקת בקיבוץ המאוחד עברת לקיבוץ חצרים בנגב, שם אתה חבר עד היום.
מירב בן ארי: כמובן מפא"י, מפלגת העבודה, המערך הראשון והשני, אהרון ידלין היה סגן שר החינוך בשלוש כנסות ושר החינוך בכנסת השמינית.
מירב בן ארי: כשר החינוך הנחיל יום לימודים ארוך בבתי הספר בעיירות פיתוח, באזורי מצוקה, כולל מפעל הזנה ממלכתי ללא תשלום ותוכנן להחיל את יום הלימודים הארוך בכל הארץ, דבר שלצערנו עד היום לא מומש.
מירב בן ארי: כמובן הוא כיהן גם כיו"ר ועדת החינוך.
מירב בן ארי: בשנת 2005 זכה בפרס בן גוריון ובשנת 2010 הוענק לו פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
מירב בן ארי: מקווה שהצגתי קצת מתוך קורות החיים המפוארים שלך ובבקשה, אדוני, אנחנו נשמח לשמוע אותך.
<אהרון ידלין: טוב, האמת היא שאני מתרגש.
<אהרון ידלין: המשפחה שלי יזמה יום לציון יום הולדת ה-90.
מירב בן ארי: מזל טוב, דרך אגב.
מירב בן ארי: לא אמרתי.
<אהרון ידלין: התאריך הלועזי הוא 17 באפריל, אבל התאריך העברי הוא יותר מעניין, רק מסובך לחגוג בו, זה ג' אייר.
<אהרון ידלין: זה לפני יום הזיכרון ויום העצמאות וצריך לעסוק בחגיגות לאומיות לכן נצמדנו לתאריך הלועזי.
<אהרון ידלין: 17 זה טוב, ט-ו-ב במספרים, אז זה תאריך מצוין.
<אהרון ידלין: מה אני אומר לכם?
<אהרון ידלין: אני הגעתי לכנסת בגיל די צעיר, זו הייתה הכנסת הרביעית.
<אהרון ידלין: בכנסת הרביעית היה הניצחון הגדול של בן גוריון בהנהגת מפא"י, אבל מאז התחילו להסתבך, התחילו לריב, זו הייתה הפרשה, אם אתם יודעים מה זה, מי נתן את ההוראה לעסק הביש במצרים ועל רק זה המאבק של פנחס לבון מול בן גוריון ובן גוריון כועס על אשכול ובסופו של דבר גם מחליט לפרוש מהכנסת.
<אהרון ידלין: אני נכנסתי בכנסת הרביעית, בכנסת החמישית לוי אשכול כראש ממשלה וזלמן ארן כשר החינוך ביקשו ממני לכהן כסגן שר.
<אהרון ידלין: כשבאתי לזלמן ארן ושאלתי אותו 'מה אתה מצפה ממני?
<אהרון ידלין: ' הוא אמר לי שהוא מצפה ממני לעסוק בכל הדברים שהוא לא אוהב ושהוא לא מבין, שאלתי אותו מה, אז הוא אמר 'ספורט', אחר כך החינוך המשלים, מה שקראו אז מחלקת הנוער בראשות יוסף מיוחס.
<אהרון ידלין: בסדר גמור, אבל התפקיד של סגן שר, אתם יודעים, בסופו של דבר נועד לייצג את השר והמשרד בכנסת, לחסוך לשר את זמנו למשרד ובכנסת לענות על שאילתות, הצעות לסדר היום וייצוג המשרד בוועדת החינוך והתרבות.
<אהרון ידלין: באותם ימים, פה אני לא רואה אף אחד ממשרד החינוך - - -
<גילה נגר: גילה נגר, משנה למנכ"לית.
<אהרון ידלין: גילה נגר מבאר שבע, יופי.
<אהרון ידלין: אנחנו היינו באים, אני הייתי בא לכל אחת מישיבות ועדת החינוך והתרבות של הכנסת כדי לייצג את המשרד, להביא אינפורמציה ולהשתתף גם בדיונים.
<אהרון ידלין: מ-1965 נשאתי כבר בתפקיד של סגן שר, הייתי סגן שר של זלמן ארן ואחר כך של יגאל אלון.
<אהרון ידלין: זה כבר היה בממשלה של גולדה מאיר.
<אהרון ידלין: היו פעם ממשלות של בן גוריון, אשכול, גולדה.
<אהרון ידלין: היום כשאני שואל חבר'ה מי הם היו - - -
מירב בן ארי: לא, אותם עוד הם מכירים.
<אהרון ידלין: עוד בן גוריון יודעים שיש שדה תעופה על שמו.
מירב בן ארי: גם פארק גולדה.
<אהרון ידלין: זה פחות יודעים.
<אהרון ידלין: אחרי שבע שנים כסגן שר, על רקע ויכוח שהיה בין מזכיר המפלגה שלנו, זו הייתה כבר מפלגת העבודה, מזכיר המפלגה היה לובה אליאב, אומר לכם השם הזה?
<אהרון ידלין: לובה אליאב טען כבר אז שיש פלסטינאים שצריך לדבר איתם וגולדה אמרה לו 'אני פלסטינאית, אין פלסטינאים', הם לא הסתדרו והוא פרש והדור הצעיר במפלגת העבודה ביקש שאני אחליף אותו כמזכיר כללי של המפלגה.
<אהרון ידלין: הייתי יחד עם גולדה בימים הקשים של מלחמת יום הכיפורים, לא נעסוק בזה.
<אהרון ידלין: אחרי מלחמת יום הכיפורים, כשגולדה התפטרה ודיין ואלון היו שרופים בגלל שלא ראו שתהיה מלחמה וכאילו אחראים למחדל הזה, אז דור צעיר הציג מועמדות והייתה לי הזכות לעשות הצבעה רבת עם בין שני מועמדים צעירים, יודעים מי זה?
<אהרון ידלין: יצחק רבין ושמעון פרס.
<אהרון ידלין: שני הצעירים שהתחילו לריב ביניהם.
<אהרון ידלין: כשרבין הקים את הממשלה הראשונה שלו כיהנתי בממשלה הזו כשר החינוך והתרבות.
<אהרון ידלין: מה שבאמת חשוב לי, אם כבר אני פה, זה להעביר מסר.
<אהרון ידלין: ממשלת רבין הראשונה, לאחר מלחמת יום הכיפורים הייתה מצווה להגדיל את תקציב הביטחון כי זאת הייתה מלחמה רצינית שבה איבדנו עשרות טנקים ועשרות אווירונים.
<אהרון ידלין: זה לא מלחמת לבנון השנייה או 'צוק איתן', היה ברור שצריך לבנות את צה"ל מחדש על עוצבות השריון וחיל האוויר שלו.
<אהרון ידלין: יחד עם זאת מערכת החינוך לא נפגעה.
<אהרון ידלין: השנה הראשונה, כשהסכמתי אפילו לקיצוץ תקציב החינוך, ידעתי שאפשר במערכת גדולה לחסוך בלי לפגוע בה.
<אהרון ידלין: עשיתי ויסות של כיתות, דווקא הגדלתי את הממוצע של התלמידים בלי ליצור כיתות גדולות, אבל היו כיתות של 16-15 תלמידים כשהממוצע היה 25-26.
<אהרון ידלין: אתה יכול להגדיל את הממוצע בלי להגדיל את הכיתות הגדולות.
<אהרון ידלין: זה היה מבצע ארגוני אדיר של ויסות כיתות.
<אהרון ידלין: דבר שני, אני לא חושב ששר החינוך צריך לעבוד במקום רשות המסים, אבל אמרתי שבלית ברירה אני ממשיך את שכר הלימוד המודרג בתיכון, 50% מההורים היו פטורים, 50% אחרים התחלקו לעשר דרגות, אז מי משלם?
<אהרון ידלין: בעלי היכולת.
<אהרון ידלין: אם הייתי עושה כבר אז חינוך חינם זה היה לטובת החזקים, אז אמרתי לא, אני מחכה עם זה.
<אהרון ידלין: עזרתי אחר כך לשר המר בעניין של הרחבת חינוך חובה חינם לשש שנים ולכן גם עם קיצוץ תקציב החינוך לא נפגע החינוך.
<אהרון ידלין: בשנה השנייה רבין ושר האוצר, שהיה יהושע רבינוביץ, נתנו לי 100 מיליון לירות ישראליות לתכנית הרווחה בחינוך, לשכונות וערי פיתוח.
<אהרון ידלין: יכולתי לבוא לאזורים החלשים ולהגיד 'אין בעיה תקציבית, כל רעיון שאתם מסוגלים לבצע ושהמשרד מסוגל לבצע תקציב יהיה'.
<אהרון ידלין: נתנו באמת עדיפות וזה האתגר הגדול של מערכת החינוך, לסייע לבני השכבות החלשות, לקדם אותם, לנטרל את הקיפוח הסוציו אקונומי לגבי הדור הצעיר.
<אהרון ידלין: באמת כשמסרנו את המשרד לממשלה הבאה, ממשלת בגין, כאשר זבולון המר מהמפד"ל שר החינוך, מסרנו מערכת חינוך עם יום לימודים ארוך בעיירות הפיתוח ובשכונות, עם מפעל הזנה ממלכתי.
<אהרון ידלין: היו מסעדות בבתי הספר, הילדים גם למדו לעזור לטבחים.
<אהרון ידלין: אי אפשר לברוח מההיסטוריה, ומי שאחראי, נקווה שבעתיד ינהג אחרת, כל זה נהרס תוך שתיים-שלוש שנים.
<אהרון ידלין: היום הארוך בוטל, מפעל ההזנה בוטל, הילדים הלכו הביתה ב-12:00 כי התחילו להשקיע, איך אמר בגין?
<אהרון ידלין: צריך להקים הרבה אלוני ממרא וההשקעה בשטחים קיבלה עדיפות.
<אהרון ידלין: רק רבין בקדנציה השנייה שלו, ב-95', הוסיף שעות לימוד, לא יום לימודים ארוך, לזה לא הגיעו, אבל במקום 12:00 הילדים הלכו ב-13:30.
<אהרון ידלין: והיה גם מאמץ לקידום טכנולוגי של מערכת החינוך, ועדה בראשות פרופ' חיים הררי, ממכון וייצמן, התחילה המודרניזציה של החינוך.
<אהרון ידלין: זהו, לפי דעתי, המסר.
<אהרון ידלין: עדיפות לחינוך, חינוך מעל לכול.
<אהרון ידלין: ועוד מילה, כשאת אומרת שאנשי ש"ס לא נמצאים היום וכועסים, אין לי מושג, הייתי שלושה ימים עכשיו בחבר הנאמנים של אוניברסיטת בן גוריון בנגב ולא קראתי עיתונים, אני לא יודע על מה מדובר, אבל אני רוצה להגיד לכם, כשאני נכנסתי לתפקידי כסגן שר כדי להבליט שהממונים על מערכת החינוך הם אחראים בפני כל הורי ישראל, אין להם שום אינטרס פוליטי במערכת החינוך, אמרתי להם במשרד שאני לא מביא מישהו לנהל את הלשכה, מה שלגיטימי, מישהו מהמפלגה, מישהו מהקיבוץ, הלוא נהג ומנהל לשכה אפשר להביא כרצון ממלא התפקיד, אמרתי 'תנו לי את המזכיר או המזכירה הכי טובים שישנם במשרד'.
<אהרון ידלין: יודעים את מי נתנו לי?
<אהרון ידלין: אחת ששמה ברוריה נסים.
<יהודית גידלי: המיתולוגית, הייתה המקשרת של הוועדה בכנסת.
<אהרון ידלין: אחר כך, אבל כשהיא ניהלה את הלשכה היא הייתה הבוסית והיא הבת של הרב יצחק נסים שקדם לעובדיה יוסף.
<אהרון ידלין: היא הלכה איתי, גם כשחזרתי אחרי שנתיים של מפלגה להיות שר.
<אהרון ידלין: בזה נתתי ביטוי שמערכת החינוך היא מערכת ממלכתית והיא משרתת את כל - - -
חיים ילין: רואים שהיית בכנסת, אהרון, כי אתה - - - נביא אותך לפיליבסטר.
מירב בן ארי: כן, אנחנו רוצים שחברי הכנסת יספיקו לברך אותך בדקה, כי יש לנו דיון, כמו שאתה רואה.
מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת מוטי יוגב.
מרדכי יוגב: ראשית, אתה זיכית אותנו לברך אותך ואני שמח לפגוש אותך, ככה רק שמעתי אותך כבוגר מוסדות החינוך, כבר הייתי בוגר אז במלחמת יום הכיפורים.
מרדכי יוגב: בהירות המחשבה שאתה מפגין עם חדות הדיבור, מרשימה מאוד והיא מעידה שכשהיית בתפקיד בוודאי זה היה עוד יותר צלול.
מרדכי יוגב: הדבר השני, אני מסכים איתך לגמרי, גם בדיפרנציאציה הסוציאלית וגם בדאגה לפריפריה החברתית במובן של יום לימודים ארוך, במובן של הזנה, בכל יתר הדאגות וחינוך בראש.
מרדכי יוגב: לא יודע להתווכח כרגע על ההיסטוריה ועל מה שאתה אומר, אני מניח שאתה צודק, ונשתדל להמשיך באותם דברים שאתה אמרת, אני מאמין בהם ומאחל לך אורך ימים ושנות חיים יוסיפו לך והרבה בריאות ונחת מכל בני המשפחה שפה.
מירב בן ארי: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.
חיים ילין: אהרון, אני דווקא לא אתייחס לצד הפוליטי שלך, אלא קודם כל אני רוצה לברך את המשפחה על הגנים.
חיים ילין: אם תיתנו לי קצת מהגנים שיש לו גם בגיל הזה - - -
מירב בן ארי: נראה לי שיש לך גנים טובים, אין מה לדאוג.
חיים ילין: זו הירושה הכי טובה שיכולת לתת לכולם, הרבה יותר מכסף ודירות.
חיים ילין: אני דווקא רוצה להתייחס ל-11 הנקודות.
חיים ילין: פגשתי אותך כשהייתי חבר קיבוץ בארי ואמרת לי 'אבל תדע לך שאני הייתי חלק מהגרעין'.
<אהרון ידלין: נכון, אני הקמתי את בארי.
חיים ילין: נכון, יש לך זכות מאוד גדולה ולכן אני רוצה להגיד לך שאני מאוד מקנא בכל מי שהקים ועשה משהו מתחילתו, וזו הקנאה שיש לי כלפי המתיישבים שהקימו את מדינת ישראל, ושאני, הדור לאחר מכן, נהניתי מאותם פירות שאתם הקמתם.
חיים ילין: אבל מכל מקום, תמיד אמרתי שכשאני אגיע לפנסיה אני אעשה עבודת גמר, למה?
חיים ילין: כי הצופים הצליחו להקים את בארי, את חצרים ומעגן מיכאל, ומי שמסתכל היום על שלושת הקיבוצים האלה, הם שלושת הקיבוצים בין המצליחים ביותר בתנועה הקיבוצית שהשכילו להבין שלא רק מחקלאות מתפרנסים, אלא גם מתעשייה.
חיים ילין: השילוב הזה, של חקלאות, תעשייה וציונות, זה לדעתי הדגל של אהרון והדגל של כל מי שהקים את ההתיישבות באותן שנים.
חיים ילין: והענווה של אותם אנשים, אני זוכר עד היום בערוץ 1, כשהכול היה שחור לבן, את הראיון של אהרון בש"ג - - -
נחמן שי: גם עכשיו זה שחור-לבן, גם אם אתה רואה צבעים.
חיים ילין: אהרון מתראיין בבודקה של הש"ג של חצרים, אני זוכר את הראיון הזה עד היום, וזה רק מראה על האופי של האנשים.
חיים ילין: צר לי שהיום הענווה הזאת והיושרה הזאת לא קיימים.
חיים ילין: אני לא אומר שלא צריך להיות פוליטיקאי, אבל צריך קצת יותר להיות בן אדם בשביל לאזן.
חיים ילין: אז יום הולדת שמח ואני ממש מקנא בך ובמשפחה.
חיים ילין: מזל טוב.
מירב בן ארי: חבר הכנסת ברושי, דקה, בבקשה.
איתן ברושי: קודם כל זה אירוע מיוחד, גם עבורנו, בני וחברי הקיבוץ, לברך את אהרון ידלין כאן בוועדת החינוך בכנסת.
איתן ברושי: אהרון הוא מדור המייסדים ומאלה שיודעים מה היה פה ובעיקר הוא יודע להגיד גם מה הוא חושב שצריך להיות פה.
איתן ברושי: יש מעט אנשים שיודעים לחבר את החיבור הזה של מה קרה פה באמת, מהדור שחיים גורי אומר שאלתרמן היה אומר שבלעדיו זה לא קורה, פעם באלף שנה יש דור כזה.
איתן ברושי: אהרון יודע מה היה פה ויודע להסביר ומאוד חשוב שהוא יודע להגיד לנו גם מה הוא חושב שצריך להיות פה.
איתן ברושי: אין הרבה אנשים כאלה.
איתן ברושי: אני מברך את אהרון והמשפחה.
איתן ברושי: יושב פה בנו, האלוף במילואים עמוס בידלין, והמשפחה כולה.
נחמן שי: הוא חזר מההפצצה עכשיו.
איתן ברושי: לא, עכשיו הוא מפציץ במכון המחקר, אבל מה שאמר חיים, תעשייה וחקלאות, גם ביטחון, גם בנגב וגם בכלל.
איתן ברושי: ואני רוצה להגיד משפט אחד, בשבילי, כשאנחנו אומרים לפעמים מורי ורבי, לא תמיד ברור למה מתכוונים, כשאני אומר מורי ורבי אני יכול להגיד שאהרון הוא כזה.
איתן ברושי: באופן אישי תמיד התקשרות אליו היא חשובה, עצה ממנו, הוא ליווה בהרבה מאוד החלטות ומהלכים, גם אני זכיתי לתמוך בו בכמה התמודדויות שעל חודו של קול הוא נבחר לתפקידים חשובים, הוא מייצג את התפיסה של מפלגת העבודה האמיתית.
איתן ברושי: לא תמיד אהרון, אני חושב, מרוצה ממפלגת העבודה של היום, אבל לפי דעתי גם אני וגם הוא חושבים שיש מקום להתאים את מפלגת העבודה של היום לערכים שבחלקם הלכו לאיבוד.
איתן ברושי: אולי זה גם חלק מהסיבה לירידת משקלה ומעמדה.
איתן ברושי: אהרון הוא דמות מופת, גם היום, צנוע, לא מוותר על שום אירוע, מגיע בכוחות עצמו, הוא לא נטל על אף אחד, הוא נכס.
איתן ברושי: אני חושב שזכינו לציין כאן 90 שנה ולאחל לו עד 120 ובעיקר לאחל לנו, מירב, לדור שאחריו, שנדע ללמוד את מה שאפשר ללמוד מהדור הזה ולקחת את זה לצידה לדרך ארוכה, לא פשוטה, שתביא אותנו לעתיד יותר טוב.
איתן ברושי: אהרון, מזל טוב, ולכל המשפחה.
מירב בן ארי: וחבר הכנסת יוסי יונה, שגם יש לו יום הולדת היום.
איתן ברושי: מירב, משפט אחד, חבר הכנסת הרצוג ביקש ממני לציין את ברכתו.
איתן ברושי: הוא רק נחת, אבל הוא מברך אותך ושותף ליוזמה וברכות מחבר הכנסת הרצוג.
יוסי יונה: הפילוסוף מיר אמר פעם, אדם שמעייניו נותנים לענייני הציבור תמיד שומר על רוח נעורים ועל חדות מחשבה.
יוסי יונה: זה בהחלט ניתן לומר על אהרון ידלין.
יוסי יונה: כחבר מפלגת העבודה אני חייב לומר לכם שזה מפליא, ואני עומד משתאה מול האדם הזה, שכמעט לכל כנס, ולא חשוב באיזה פינה של הארץ מתקיים הכנס, הוא מופיע.
יוסי יונה: מבחינתי אהרון ידלין, הדמות שלך, הפעילות שלך, משקפת בצורה הטובה ביותר איך אני מבין שהחינוך בישראל צריך להיות, שבעיקר דואג לשלמותו של האדם, מימושו העצמי ושוויון הזדמנויות.
יוסי יונה: זו באמת המורשת שאתה הנחלת למערכת החינוך הישראלית.
יוסי יונה: שתמשיך להיות בריא, תמשיך להיות איתנו ומזל טוב.
מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת יונה.
מירב בן ארי: חבר הכנסת טרכטנברג ממש ביקש, וסליחה, חבר הכנסת נחמן שי.
מירב בן ארי: כולם רוצים לברך אותך.
נחמן שי: אז אני אהיה עוד יותר קצר ואני אצטרף לדברי קודמיי.
נחמן שי: אני קודם כל מברך את משפחת ידלין כולה שהגיעה וכמובן לך, אהרון.
נחמן שי: באמת בתוך מפלגת העבודה שמיטלטלת כמו ספינה לפעמים בים והיא זקוקה - - -
יוסי יונה: בים סוער.
נחמן שי: והיא זקוקה לא רק לקברניטים, היא גם זקוקה לפעמים למגדלור, אני שמח שאתה המגדלור, לא רק בהופעה שלך הקבועה לכל האירועים, אלא גם לדברים שאתה אומר, בתבונה וביכולת לתת לנו איזה שהיא ראייה היסטורית.
נחמן שי: אם יש למפלגת העבודה משהו זה באמת ההיסטוריה שלה שדרכה היא יכולה לראות גם את הדברים היום.
נחמן שי: אז זה נהדר שאתה פה איתנו ואתה תהיה איתנו עוד הרבה הרבה שנים, כמו שמפלגת העבודה תהיה איתנו עוד הרבה הרבה שנים.
נחמן שי: תודה רבה לך על כל מה שעשית, בעיקר בעיקר כמובן במערכת החינוך במדינת ישראל.
מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת שי.
מירב בן ארי: פרופ' מנואל טרכטנברג.
מנואל טרכטנברג: אני לא יודע אם צוין קודם, אבל אהרון תרם ותורם רבות מאוד גם להשכלה הגבוהה במדינת ישראל, למכללות ולסטודנטים ולדיון הענייני במערכת ההשכלה הגבוהה, שהוא לא קל.
מנואל טרכטנברג: הוא ממשיך לעשות זאת.
מנואל טרכטנברג: אבל מעבר לכך אני רוצה להגיד את הדבר הבא, אהרון הוא סמל של דרך ארץ, שגם הדיון הפוליטי יכול להתנהל אחרת, בערכיות, במוסריות ובדרך ארץ.
מנואל טרכטנברג: במובן הזה אתה מופת לכולנו.
מנואל טרכטנברג: ומילה אחרונה, אהרון, אנחנו אוהבים אותך.
מנואל טרכטנברג: אתה מקרין אהבה וזה משהו שנשכח, לצערי הרב, מהמגזר הציבורי במדינת ישראל.
מנואל טרכטנברג: נאחל לך שאותה אהבה תמשיך להאיר את דרכנו הרבה שנים בנוכחותך העזה.
מירב בן ארי: יש בקשה מיוחדת, היא מאוד רוצה.
<גילה נגר: יש לי ברכה כתובה, אני לא אקרא אותה, אני אעביר אותה למשפחה, אבל כן הייתי רוצה להגיד למר ידלין.
מירב בן ארי: תגידי את שמך שוב.
<גילה נגר: שמי גילה נגר, אני משנה למנכ"לית משרד החינוך ואני כאן מייצגת את המשרד.
<גילה נגר: כן הייתי רוצה לומר משהו אישי, באמת ברמה האישית, כמי שגדלה בבאר שבע, בעצם באופקים, כילדה.
<גילה נגר: אני חווה לך את תפקידי ואתה לא יודע אפילו למה.
<גילה נגר: אני גדלתי באופקים, התחנכתי בתקופה שבה היה יום לימודים ארוך, חדר אוכל, הייתי תורנית, היה לי תפקיד בחדר האוכל ואני חושבת שבזכות כל מה שהשקעת במערכת החינוך בתקופה הזאת אני נמצאת כאן, ולכן תודה רבה.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים לסיים את הדיון, אבל האם יש מישהו ממשפחת ידלין שחשוב לו לומר משהו?
מירב בן ארי: לא נעים לי, הרבה אנשים בחוץ, אבל - - -
נחמן שי: עמוס.
מירב בן ארי: עמוס, כבר הגעת ואתה בוועדת החינוך.
מירב בן ארי: אמנם נראה לי שאתה יותר בחוץ וביטחון - - -
נחמן שי: תתרגל, עמוס.
מירב בן ארי: אני מצטערת, יש דיון שהיה אמור להתחיל ב-10:00 ואנחנו גולשים וגולשים, אבל אני לא יכולה פה לעמוד בפרץ האהבה.
<עמוס ידלין: נחמן, אתה יודע שאני לא רציתי לתרגל.
<עמוס ידלין: בחדר ועדת חוץ וביטחון, על הקיר יש תמונה של הסבא שלי, דוד הכהן, שהיה חבר כנסת מהכנסת הראשונה עד הכנסת השמינית ואז הוא עשה חפיפה עם אבא ואחרי זה אבא נהיה יושב ראש ועדת החינוך, לדעתי, אתם צריכים לשים פה את התמונות - - -
<קריאה: אין תמונות פה, נורא משעמם פה.
<יהודית גידלי: יש לי חדשות בשבילך, עוד ימים ספורים תראי.
מירב בן ארי: התמונות, אפילו רכשנו אותן.
<עמוס ידלין: יפה.
<עמוס ידלין: אני הלכתי למסלול שירות אחר, של 40 שנה בצה"ל ולא התכוונתי אפילו להתקרב לאזור הזה.
<עמוס ידלין: אני התכוונתי להתכופף ותראו את הבת שלי, קוראים לה רותם, יום אחד היא תהיה פה.
איתן ברושי: אני ממליץ.
<עמוס ידלין: אבל היום אנחנו מדברים על אבא.
<עמוס ידלין: אבא הוא באמת אדם שגם חינך את תושבי ישראל, את תלמידי ישראל, וגם אותנו.
<עמוס ידלין: בעיניי הדבר הכי חשוב בחינוך זה הדוגמה האישית, כי אמא ז"ל אמרה לי תמיד 'מאבא תשמע את הדברים הכי נכונים והכי חכמים, אבל מתי שתראה האם מתכוונים לזה זה כשמחלקים את התקציב וממנים את האנשים'.
<עמוס ידלין: אבא נתן דוגמה אישית גם במעשים שהוא עשה, גם בדרך שהוא הלך, גם באופן שהוא התנהג ואני חושב שיחד עם הדנ"א המאוד משובח גם הסביבה שבה התחנכנו וגדלנו תשמש אותנו לדורי דורות.
<עמוס ידלין: תודה, אבא.
<אהרון ידלין: רק עוד מסר בתחום החינוך, החינוך הוא מלאכה מאוד מורכבת כי היא צריכה להתחשב בשלושת ממדי הזמן, עבר זה הנחלת מורשת שהצטברה במהלך הדורות, מורשת יהודית, מורשת אוניברסאלית ואני לא אכנס לפרובלמטיקה, ממד ההווה זה להכין את הדור הצעיר לאחריות למדינת ישראל של ימינו, הנושא של שירות בצה"ל ושירות לציבור הוא נושא מרכזי.
<אהרון ידלין: ואסור לשכוח את ממד העתיד, להכין לעולם של מחר שהוא עולם דינמי במדע, בטכנולוגיה ובכלכלה.
<אהרון ידלין: לכן זה אתגר חשוב מאוד.
<אהרון ידלין: והדבר השני, כשהחליף אותי זבולון המר כשר החינוך והתרבות הוא אמר לי 'תן לי עצה.
<אהרון ידלין: עצה אחת, אבל רצינית וחשובה', אמרתי לו 'יש לי בשבילך רק עצה אחת, תהיה שר ממלכתי' ובקדנציה הראשונה שלו הוא היה שר ממלכתי והוא השאיר את המנכ"ל שלי, את אליעזר שמואלי, כמנכ"ל.
<אהרון ידלין: קדנציה שנייה כבר הייתה אופרה אחרת.
<אהרון ידלין: הנכון הוא שכאשר היה המהפך, אז אני הייתי יושב ראש ועדת החינוך והתרבות של הכנסת, אני צריך להגיד, אני אף פעם לא נמנעתי מהתמודדויות, התמודדתי מול יצחק נבון ואני נבחרתי ואחר כך הוא גם היה שר החינוך בממשלת הליכוד הלאומי.
<אהרון ידלין: הייתי שנתיים יושב ראש הוועדה ואחרי שנתיים הקיבוץ ביקש שאני אחזור לבנות את הקיבוץ והתפטרתי מהכנסת ולא חזרתי לכנסת.
<אהרון ידלין: והדבר האחרון, הזכירו את המשפחה ואת עדה, עדה לבית הכהן, היא אשתי ואם הבנים, יש לי שלושה בנים, 11 נכדים ו-6 נינים.
<אהרון ידלין: היום אני חי כבר כמה שנים עם בת זוג, אישה אחרת, עדינה, ובאמת בזכות המשפחה הגדולה הזאת אפשר להביט קדימה בתקווה.
מירב בן ארי: אני מאוד מודה לך, באמת, על כל הדברים שאמרת כאן, אהרון ידלין, לכל בני המשפחה הנרגשים והחמודים, יש לומר, אני רואה אתכם כל הזמן שם מאחורה ביציע מפרגנים ומחייכים.
מירב בן ארי: יש לך כל כך הרבה במה להתגאות, חוץ מהעבודה הפרלמנטרית שציינתי אותה בוועדה כאן.
מירב בן ארי: באמת בסופו של דבר המשפחה והחברות וכל מי שנמצא כאן נמצא כאן בשבילך ובזכותך, אז אני מודה לך בשם ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת ובשם כנסת ישראל ומאחלת לך עוד אריכות ימים ושנתראה פה ביום הולדת 100 שלך.
מירב בן ארי: אני לא יודעת אם אני אהיה פה, אבל אתה תהיה פה.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אחר צהריים טוב.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת, 21 ליוני 2016 ט"ו בסיון תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום, כשלים בשילוב תלמידים עם צרכים מיוחדים בבני-ברק.
יעקב מרגי: אני חייב לומר, הסוגיה הזו מונחת לפתחי כמעט מתחילת הקדנציה שלי כיו"ר ועדת החינוך.
יעקב מרגי: ניסינו ללמוד ולקבל פרטים, הגשנו כמה פניות, אני חושב דיברנו גם אתך, רחלי, בסוגיה הזו יש מספר פניות של הורים ואנחנו ממשיכים לשמוע את אותם דברים.
יעקב מרגי: יש קושי ביישום השילוב ורצינו לעמוד על העניין במבט מקרוב.
יעקב מרגי: נמצא איתנו חבר הכנסת אליעזר מוזס, אנחנו מתכבדים בנוכחותו בוועדה.
יעקב מרגי: נמצאת איתנו איילת גולומבק, בבקשה, את רוצה להציג?
<איילת גולמבק: אני אימא לעשרה ילדים, כאשר הבת הצעירה שלי היא ילדת תסמונת דאון.
<איילת גולמבק: כשהתחלנו לחפש מקומות לילדה הזאת, שהיא ילדה מדהימה עם המון יכולות, גילינו שמאוד קשה להשתלב בעיר בני-ברק.
יעקב מרגי: את תושבת בני-ברק?
<איילת גולמבק: אני תושבת בני-ברק שנים רבות.
יעקב מרגי: סליחה, האם נוכח איתנו כאן מישהו מעיריית בני-ברק?
<איילת גולמבק: זה מה שרציתי לשאול.
<איילת גולמבק: לא נראה לי.
יעקב מרגי: לא, אני שואל את השאלות.
יעקב מרגי: יש כאן נציג מעיריית בני-ברק?
יעקב מרגי: אף לא אחד הגיע מעיריית בני-ברק, אני מבקש שמישהו יבדוק למה אף אחד לא הגיע.
<איילת גולמבק: בעקבות בעיות קשות מאוד בקבלת תנאים מתאימים לשלב את הילדה שלנו, כל זכויות חוק השילוב שניסינו ללמוד אותם, בעקבות כל הבעיות שראינו שלא הצלחנו לקבל את הזכויות המגיעות לנו, אנחנו התקבצנו הורים מהעיר בני ברק, שכולם חוו את אותה חוויה מאוד קשה של דחייה, דחיית בקשות אלמנטריות, בקשות בסיסיות.
<איילת גולמבק: דיברנו על שעות דיפרנציאליות שהן הבסיס לשילוב הילד המיוחד בתוך החינוך הרגיל ולא קיבלנו מענה.
<איילת גולמבק: העירייה דחתה אותנו במשך שנתיים בהלוך ושוב, בהתחלה נאמר שבכלל לא קיים שעות כאלה ולא נותנים את זה ואין מושג כזה, אחר-כך לקראת סוף השנה שעברה, נתנו לנו קצת שעות דיפרנציאליות, בצורה מאוד חובבנית עם סטאז'רים שרק סיימו עכשיו את הלימודים שלהם, לעבוד עם הילדים שלנו.
יעקב מרגי: הם לא חובבנים, הם רק חסרי ניסיון.
<איילת גולמבק: חסרי ניסיון, שעדיין לא היתה להם תעודה.
יעקב מרגי: זה המקצוע שלהם, הם לא יכולים להיות חובבנים.
<איילת גולמבק: בהחלט, אבל עדיין צריך קצת יותר ממקצועיות, כדי לעבוד עם ילדי תסמונת דאון.
<איילת גולמבק: צריך הרבה ידע והרבה ניסיון להתמקצע בנושא הזה ויש אנשי מקצוע כאלה.
<איילת גולמבק: כמובן שלא קיבלנו אותם ולאחר שהיינו בטוחים שהבקשה שלנו לקבל את הזכויות הבסיסיות היא לגיטימית, התחלנו שוב את המאבק בתחילת השנה, כשבכלל אף אחד לא רצה אז, והם אמרו "אין מושג כזה, לא תקבלו" - - -
יעקב מרגי: רגע, הילדים, באיזה מסגרות לומדים?
<איילת גולמבק: במסגרות רגילות.
<איילת גולמבק: גני ילדים של עיריית בני-ברק, גני ילדים רגילים - - -
יעקב מרגי: בגן, מתייחסים אליהם כמו אל כל ילד רגיל?
<איילת גולמבק: יש להם סייעת שמסייעת להם בקשיים, אפשר להגיד, הבסיסיים שלהם.
<איילת גולמבק: היא יכולה לעזור להם בדברים בסיסיים, להזכירכם שבדרך-כלל הסייעת היא לא אדם מקצועי.
יעקב מרגי: סייעת מלווה.
<איילת גולמבק: סייעת לא צריכה הכשרה מסוימת וגם על זה אני רוצה לדבר.
<איילת גולמבק: אין הכשרה, גם אין פתיחות למידע איך עושים שילוב נכון.
<איילת גולמבק: בכל העולם יש את המושג הזה של שילוב בתוך אוכלוסייה, שילוב של האדם המוגבל בתוך האוכלוסייה הרגילה.
<איילת גולמבק: צריכים לדעת איך עושים את זה בצורה נכונה וכאן זה לא היה כלל, הגננות לא ידעו מה לעשות.
<איילת גולמבק: יש לי ניסיון ברוך השם, גם עם הילדים שלי וגם אני למדתי חינוך מיוחד.
<איילת גולמבק: אני הייתי צריכה בעצמי פשוט להדריך, מה לעשות ואיך לעשות.
<איילת גולמבק: זה דבר מאוד עדין, כי מצד אחד צריך לתת לילד את העזרה שלו, אבל מצד שני לא לחסום את הביטחון שלו בדברים שהוא כן יודע.
<איילת גולמבק: לפעמים יש לנו נטייה לעזור יותר מדי או לא לעזור, לכן צריכים לדעת מתי צריכים לעזור כדי שהביטחון הבסיסי של הילד יהיה טוב כך שבדברים שהוא כן יודע וכן יכול, הוא יצליח לעשות אותם בלי הקביים שלפעמים מנסים להכניס לו.
<איילת גולמבק: כשהגענו שוב לנושא של שעות דיפרנציאליות, שוב נתקלנו בבעיה מאוד חמורה בעירייה.
<איילת גולמבק: בעירייה אין מישהו שמטפל בנושא של שילוב בעיריית בני-ברק.
<איילת גולמבק: יש מחלקת חינוך מיוחד, יש מחלקה של חינוך רגיל וזהו.
<איילת גולמבק: לכן כשאנחנו באים ואומרים שאנחנו עם ילדים משולבים, זורקים אותנו ממקום למקום.
<איילת גולמבק: המתי"א אומרת: "זה לא קשור אלינו, אנחנו בכלל לא מקבלים כסף אז מה אתם רוצים מאיתנו?
<איילת גולמבק: אנחנו לא אחראים".
יעקב מרגי: בשלב זה, תודה.
יעקב מרגי: גולדשמיד משה, בבקשה.
<משה גולדשמיד: אני אבא לילד מיוחד עם תסמונת דאון.
<משה גולדשמיד: בחודש שבט בשנה שעברה, הגשנו את כל הניירות למתי"א בבני-ברק, בעירייה.
<משה גולדשמיד: העירייה מפרסמת בעיתונות המקומית הנחיות לאן צריך לשלוח את הניירות הרלוונטיים, כל הניירת הרפואית, הניירת של הפרה-רפואי, הכל, להגיש את זה למתי"א.
<משה גולדשמיד: הגשנו את זה למתי"א בזמן, הזמינו אותנו לוועדה במתי"א ושם אנחנו ביקשנו שאנחנו רוצים לילד שלנו, בעיריית בני-ברק אין כלל מושג כזה של ילדים לגני בנים, אין דבר כזה.
<משה גולדשמיד: יש רק גני בנות.
<משה גולדשמיד: זאת אומרת, אם יש לך בן, אתה בבעיה.
<משה גולדשמיד: אף חיידר לא רוצה לקבל אותך, אף אחד לא סופר אותך.
<משה גולדשמיד: הייתי באיזה חיידר, שם אמרו לי "מה אתה רוצה?
<משה גולדשמיד: הוא יהיה פה עם עוד 40 ילד וגם אם תהיה סייעת, הילדים יאכלו אותו".
יעקב מרגי: מה עושים עם ילד כזה בבני-ברק?
<משה גולדשמיד: אין להם פיתרון.
<משה גולדשמיד: הדבר היחידי שיש להם, זה איזה "מציאון" ששם הילדים עם מצבים מאוד קשים, עם CP, כשהילד שלנו נמצא ברמה גבוהה ואפילו מביטוח לאומי לא קיבלנו מעבר לפיגור קל, הקושי העיקרי שלו זה בדיבור, בשפתי.
יעקב מרגי: יש גנים שפתיים בבני-ברק?
<משה גולדשמיד: יש גנים שפתיים.
יעקב מרגי: לבנות?
<קריאה: רק לבנות.
יעקב מרגי: ומה עם בנים?
<משה גולדשמיד: כן, יש גן שפתי.
<משה גולדשמיד: ביקשתי גן שפתי, בגיל שלוש-ארבע, ברמה נמוכה.