GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: חבר הכנסת המציע השלישי, חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.
דב חנין: תודה על זה שאנחנו מתכנסים לפני הפגרה כדי להמשיך את הדיון שהיה במליאת הכנסת.
דב חנין: לא שמעתי את דברי חברתי, חברת הכנסת גלאון בפתיחת הדיון, אבל אני מניח שאני אוכל להגיד בביטחון מלא שאני שותף לתסכולה.
דב חנין: אנחנו מתוסכלים, כי היינו רוצים שמדינת לישראל תעמוד במקום אחר - - -
זוהיר בהלול: מבלי לדעת את הסיבה?
זוהיר בהלול: מבלי?
דב חנין: לא, אנחנו מכירים את הסיבה.
דב חנין: אנחנו יודעים את הסיבה, אנחנו מלווים את הנושא הזה כבר כמה שנים.
דב חנין: היינו רוצים שמדינת ישראל תעמוד בסוגיה הזו במקום אחר.
דב חנין: מדינת ישראל צריכה לעמוד במקום אחר, זו המחויבות האנושית שלנו, זו המחויבות הערכית שלנו, אבל זו גם אפילו המחויבות שלנו בתור מדינה שהוקמה על ידי ניצולי שואה ואמורה להיות - - -
<קריאה: בין היתר.
דב חנין: בין היתר, ואמורה להיות מחויבת לנפגעים ולקורבנות של רצח עם באשר הוא.
דב חנין: אחרי שאני אומר את הדברים האלה, אדוני יושב הראש, השאלה היא מה תפקידה של הוועדה בצומת הנוכחי, ואני מציע - - -
זהבה גלאון: סליחה דב, לנחמן הייתה פשוט הברקה, להזמין את ראש הממשלה לדיון.
נחמן שי: בואו ננסה, נזמין את ראש הממשלה.
זהבה גלאון: זה הצדיק את ההפרעה.
יעקב מרגי: ועדת החינוך וראש הממשלה זה דוד וגולית, מה קרה לכם?
זוהיר בהלול: חסרה לכם עוד הופעה מרתקת?
יעקב מרגי: הוא מינימום.
נחמן שי: נכון, הוא יודע לשחק את העניין אבל בנושא הזה זה או כן או לא, הוא לא יכול ל - - -
זוהיר בהלול: תהיו רציניים חברה, בלי ראש הממשלה.
דב חנין: אדוני יושב הראש, ההצעה שלי היא שאנחנו נסכם את הדיון הזה בכמה החלטות.
דב חנין: אנחנו בעצם בדיון הזה זרועה הארוכה של מליאת הכנסת, שבעצם אליה הועברה הסוגיה כדי שאנחנו נקבל מסקנות וכדי שאנחנו נגבש עמדה.
דב חנין: וכזרועה הארוכה של מליאת הכנסת, אני מציע שאנחנו נקבל קודם כל את ההחלטה העקרונית, שאומרת שוועדת החינוך, לאחר שהיא דנה בסוגיה, לאחר שהובאו בפניה הדברים שנאמרו גם במליאת הכנסת, מביעה את דעתה שמדינת ישראל חייבת להכיר ברצח העם הארמני, על כל מה שמשתמע מכך.
דב חנין: זה צריך להיכלל כהחלטה פורמאלית של ועדת החינוך.
דב חנין: את ההחלטה הזו אנחנו נבקש להביא בפני מליאת הכנסת, יש פרוצדורה לעשות את הדבר הזה וזו ההחלטה הראשונה.
יעקב מרגי: איזו פרוצדורה?
דב חנין: ועדה יכולה לבקש להביא את החלטותיה בפני מליאת הכנסת.
זהבה גלאון: זה מה ששאלתי והוא אמר לי שזו רק הנחה.
זהבה גלאון: זה מה שטענתי.
יעקב מרגי: אנחנו מניחים את זה.
יעקב מרגי: הנחה.
דב חנין: אנחנו מניחים את זה בפני מליאת הכנסת.
דב חנין: גם ניתן למצוא דרך, אדוני יושב הראש - - -
זוהיר בהלול: לא מניחים, מַניחים.
דב חנין: שבה יושב ראש הוועדה גם יוכל להביא את הדברים בפני המליאה בעל פה.
דב חנין: יש לזה תשובות תקנוניות, הדבר הזה מתאפשר.
דב חנין: הדבר השני שאנחנו צריכים להחליט, אני לא שמעתי את דברי חבר הכנסת לשעבר צבן, אבל אני מצטרף דווקא לדעתו, שישנם דברים מעשיים במערכת החינוך, שוועדת החינוך צריכה להמליץ עליהם.
דב חנין: אנחנו אמנם לא קובעים בעצמנו את תכנית החינוך, אבל אנחנו נמצאים בדיאלוג מול משרדי הממשלה ואני חושב שברמה הערכית והמהותית, ועדת החינוך צריכה לומר שהגיע הזמן שרצח העם הארמני וכל הלקחים שקשורים אליו, צריכים להיות חלק ממערכת החינוך במדינת ישראל.
דב חנין: זו צריכה להיות ההחלטה שלנו ואני מציע שאנחנו נעביר אותה לידיעת שר החינוך ואנחנו נבקש ממשרד החינוך לענות לנו איך ובאיזו צורה משרד החינוך מתכוון לקחת בחשבון את ההמלצה הזו, של ועדת החינוך של הכנסת.
יעקב מרגי: בדברי הסיכום של הוועדה מ-8 ביולי 2015 סעיף 3: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכניס את נושא רצח העם הארמני לתכניות הלימודים ולהרחיב הדיון בו.
יעקב מרגי: זה בין היתר.
יעקב מרגי: זה לא המלצה, זו קריאה.
דב חנין: יפה, אז לכן אנחנו מציעים - - -
יעקב מרגי: ואנחנו נשמע מה נעשה מאז ועד היום.
דב חנין: כהמלצה, או כקריאה, לדעת מה קורה עם זה.
יעקב מרגי: וגם לדעת מה אנחנו שווים בקריאות שלנו, כי יש לנו שנה לבחון זאת.
דב חנין: אם אנחנו לא באמת שווים, יכול להיות שגם משרד החינוך לא יהיה מאד שווה כשהוא יבוא לוועדה בכל מיני דרישות.
זוהיר בהלול: חברות וחברים, העם היהודי שחווה את האכזרית שבשואות העולם, אין לו מנדט מוסרי להתכחש לשואה של הארמנים, כי זו שואה.
זוהיר בהלול: איך יכול להיות שהעם היהודי מתכחש חדשות לבקרים למכאובם של אחרים, כשהוא חווה את המכאובים הכי גדולים בהיסטוריה?
זוהיר בהלול: אני כאיש תקשורת, כמעט באופן קונסיסטנטי דיברתי על הסיפור הזה של השואה, באמצעותה של הגברת ג'ורג'יט, פעם אחר פעם במשך אולי 20 שנה, מאז שאני זוכר את עצמי עם תכניות גם בטלוויזיה וגם ברדיו.
זוהיר בהלול: ולכן אני מתחבר לדבריה של ידידתי זהבה גלאון, שלא שמעתי את דבריה, אבל אני ככה, אתה יודע, על דרך ההלמינציה כבר מכיר את התמליל, שאסור לנו להסתפק בפעולות אזוטריות כדי לצאת ידי חובה, ולכן אולי המחאה שבקעה מקרבך, אולי, אני לא ממש, ואם אני טועה אז תתקנו אותי, שצריך להכיר וזהו זה.
זוהיר בהלול: צריך לפעול באופן נמרץ ביותר, ללא משוא פנים, ללא אינטרסים פוליטיים, מדיניים, גיאופוליטיים – איך שלא תרצו.
זוהיר בהלול: מה, זה חובה מוסרית.
זוהיר בהלול: היא עומדת במבחן המציאות בהקבלה שאנחנו עושים ביחסינו עם התורכים או עם מישהו אחר, עם כל הכבוד?
זוהיר בהלול: ארמנים.
זוהיר בהלול: ארמניה.
זוהיר בהלול: אני חושב שלוועדה הזו יש תפקיד חשוב מאד והפרלמנטר המנוסה, דב חנין, ידידי, מורי ורבי אפשר לומר אפילו בעניינים פרלמנטאריים כבר אמר, הצביע על מתווה מסוים שאולי יש להביא אותו, להניח אותו, כדי שאנחנו לא נתפתל אחת לשנה ונשקיט את המצפון הרענן שלנו ונושיב אותו בדיליי.
זוהיר בהלול: איך קוראים לזה?
זוהיר בהלול: בהקפאה.
זהבה גלאון: בדיליי.
יעקב מרגי: בהשהיה.
זוהיר בהלול: בהשהיה.
יעקב מרגי: אבל אנחנו עושים זאת.
יעקב מרגי: אחרי כל דיון שעולה בוועדה בעקבות הצעה לסדר, זה לא סיכום רגיל.
יעקב מרגי: זה סיכום שמונח על שולחנה של הכנסת ויש משמעות למושג הזה סיכום של דיון ועדה.
יעקב מרגי: זו אמירה של כנסת.
יעקב מרגי: נכון, הכנסת לא הצביעה על הכרה ואנחנו שואפים שבמינימום הכנסת תכיר ברצח העם הארמני וגם בזה אנחנו מתקשים ואני לא מבין למה.
יעקב מרגי: כי תמיד נוכל לזרוק על הכנסת.
יעקב מרגי: כשאני מעדתי בתקרית דיפלומטית שלא בטובתי פה בכישלונה של הכנסת בנסיעתי לחצי האי קרים, לקחתי על גבי, לא זרקתי את זה.
זהבה גלאון: אחריות.
יעקב מרגי: הממשלה אמרה זה חבר כנסת, זה לא אנחנו והתגוננה מול השלטונות האוקראינים – זה הכנסת, זה לא אנחנו וטוב שכך.
יעקב מרגי: אני לא זרקתי את זה על הכנסת, לקחתי את זה על עצמי.
יעקב מרגי: יכולתי לזרוק את זה על הכנסת.
יעקב מרגי: אבל אני חושב שגם כאן, גם אם מישהו יעשה למדינת ישראל – סליחה על הביטוי – נו, נו, נו – תמיד אפשר לומר זה לא הממשלה, זה הכנסת.
יעקב מרגי: לכן רציתי לתקן אותך, כשאתה אומר העם היהודי, אני מסכים איתך, העם היהודי אסור לו להתכחש והוא לא מתכחש, אלא שהממשלה של העם היהודי לא מכירה, זה דבר חמור ואמרתי בפתיחה.
יעקב מרגי: אין לנו את הזכות המוסרית הזאת להתכחש לזה.
זהבה גלאון: אני רק רוצה הערה קצרה, כיוון שכבר נהייה דיון על מה אמרתי, בלי ששמעו מה שאמרתי, אז אולי אני רק הבהיר לטובת חברי, חברי הכנסת.
יעקב מרגי: היא רצתה לצאת לכיכרות, להבעיר מדורות, ואל תשאל.
יעקב מרגי: ריסנו אותה.
יעקב מרגי: הרגענו אותה.
זהבה גלאון: כן, חבר הכנסת מרגי אכן ריסן אותי, אבל מה שהצעתי במשפט אחד, אמרתי אנחנו כולנו חברי הכנסת שותפים לריטואל המבזה הזה, כבר הייתי אומרת, הוא הפך להיות מבזה, כשאנחנו מעלים את הנושא להצבעה במליאת הכנסת, נושאים נאומים חוצבי להבות ונלחמים כאריות ושוב נופלים כמו זבובים, פחות או יותר, אם אני יכולה לנסח את זה ככה.
זהבה גלאון: אני הצעתי שאם אנחנו הפעם, אחרי הדיון כאן, לא מצליחים להביא את זה להצבעה במליאה, שהכנסת מקבלת החלטה – לא בניסיון – אלא שיש החלטה מוקדמת, אני מציעה להפסיק להעלות את הנושא הזה להצבעה בכנסת.
יעקב מרגי: יעקב אחימאיר שמלווה אותנו בדיונים כאן בעקביות ובהתמדה, בבקשה.
<יעקב אחימאיר: תודה רבה לך, תודה רבה ליושב הראש.
<יעקב אחימאיר: קודם כל רציתי לשבח אותך על הדברים שאתה אמרת בדיון הקודם, כאשר - - -
יעקב מרגי: אני לא חזרתי עליהם כדי שלא תשבח אותי שוב.
<יעקב אחימאיר: כאשר יושב ראש הכנסת, אדלשטיין, נדמה לי שהוא הפתיע את הנוכחים, נכנס לדיון באמצע הישיבה ואמר מה שאמר, דברים מאד מאד נכוחים.
<יעקב אחימאיר: על כך ראיינתי אותו לטלוויזיה והוא חזר על הדברים האלה.
<יעקב אחימאיר: אני מאד מעריך כושר התמדה.
<יעקב אחימאיר: מאד מעריך כושר התמדה, ובייחוד כוח התמדה של האופוזיציה.
<יעקב אחימאיר: יש אופוזיציה בכנסת, שהתעייפה מן היום הראשון שלאחר הבחירות.
<יעקב אחימאיר: יש אופוזיציה בכנסת שממשיכה להעלות את הדברים, את הנושאים שקרובים לליבה.
<יעקב אחימאיר: בכנסת היה אדם אחד ש-27 פעמים הוא נכשל ולא הגיע לשלטון ובפעם הבאה הוא הצליח והוא לא התעייף.
<יעקב אחימאיר: אז אני מבין את התסכול של חברת הכנסת גלאון, אבל אי אפשר.
<יעקב אחימאיר: אז נניח שתהיה ידיעה בעיתון שוועדת החינוך או קבוצה של חברי כנסת החליטה להפסיק עם העלאת הנושא הארמני במליאה.
<יעקב אחימאיר: אז יום אחד - - -
יעקב מרגי: זה ניצחון לאזריים ולתורכים.
<יעקב אחימאיר: כן, ולעבור לעסוק באזרים ובתורכים וכו'.
<יעקב אחימאיר: ומה יהיה אחר כך?
<יעקב אחימאיר: שקט.
<יעקב אחימאיר: לא יהיה שום דבר.
<יעקב אחימאיר: אז אני כאזרח, מצפה מחברי הכנסת שייאבקו, שימשיכו להיאבק - - -
זהבה גלאון: אתה לא באמת עכשיו מסביר לנו שאנחנו לא מספיק פעילים ועייפים - - -
יעקב מרגי: לא, הוא רוצה לחזק אותך.
זהבה גלאון: זה מהלך פוליטי.
נחמן שי: הוא נתן לך קרדיט גדול.
זהבה גלאון: תסכול זה לא פרוגראמה לפעולה.
זהבה גלאון: החלטה לא להעלות את זה זה מאבק פוליטי.
זהבה גלאון: זה לא עייפות פוליטית, זה מאבק פוליטי.
זהבה גלאון: ואם אני שומעת מהארמנים שזה מה שהם ביקשו ממני, לפחות בפעם הקודמת, שאם זה לא עולה, להפסיק להעלות את זה, אז זו לא החלטה רק שלי, זה מאבק פוליטי.
זהבה גלאון: זה לא עייפות החומר.
זהבה גלאון: אז כדאי להבהיר את זה.
זהבה גלאון: אולי הייתי צריכה להבהיר את זה בתחילת הדברים.
<יעקב אחימאיר: טוב, תודה על ההבהרה.
<יעקב אחימאיר: אז אם זאת גם העמדה של - - -
זהבה גלאון: זה מה ששמעתי בפעם האחרונה, אלא אם כן היא השתנתה.
<יעקב אחימאיר: אם זאת העמדה של חברנו הארמנים - - -
זהבה גלאון: זה מה שנאמר לי בפעם האחרונה, לכן הצעתי את מה שהצעתי.
<יעקב אחימאיר: מאה אחוז.
<יעקב אחימאיר: אז אני לא מסכים גם איתם.
זהבה גלאון: אבל זה לא נאמר מתוך עייפות אופוזיציונית או פוליטית.
יעקב מרגי: ברור, ברור, זהבה.
זהבה גלאון: זה נאמר מתוך דרך - - -
נחמן שי: מהרצון להחליף פלטפורמות.
זהבה גלאון: דרכי פעולה שונות.
<יעקב אחימאיר: לא אמרתי את זה מתוך זלזול בפעילות שלך, חברת הכנסת.
זהבה גלאון: לא, לרגע זה יכול היה להשתמע.
נחמן שי: בכל תיק, גם במשטרה לפעמים, מחליפים את צוות החוקרים כדי לנסות לקבל.
נחמן שי: אנחנו לא מחליפים פה את הצוות בינתיים, אבל אנחנו מחפשים רעיון חדש.
נחמן שי: אנחנו מוכנים להפוך את הקבוצה הזאת לצוות חשיבה – מה הרעיון שיצליח להניע.
נחמן שי: המטרה לא השתנתה.
נחמן שי: אנחנו מחפשים אמצעים אחרים בתוך הכנסת, מחוץ לכנסת, בבקשה.
<יעקב אחימאיר: אוקיי.
<יעקב אחימאיר: עכשיו נשאלת השאלה, כמו שאמר חבר הכנסת שי, אנחנו מחפשים דרך.
<יעקב אחימאיר: אתם, חברי הכנסת, יושבים בכנסת.
<יעקב אחימאיר: הכנסת זאת זירת הפעילות שלכם.
<יעקב אחימאיר: כנסת ישראל.
<יעקב אחימאיר: המוסד הריבוני הזה.
<יעקב אחימאיר: ובראש הכנס עומד כרגע יושב הראש יולי אדלשטיין, שלפי דבריו הנרגשים בשנה שעברה ונדמה לי שאולי גם אחר כך, צידד בנושא של הכרת הכנסת ברצח העם הארמני.
<יעקב אחימאיר: אז קבוצת חברי הכנסת צריכה לא לעזוב את יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין ולחתור לכך שהכנסת תקבל החלטה כזו, בהסתמך על הדברים שלו.
<יעקב אחימאיר: כאן הזירה של חברי הכנסת, באולם הזה ובאולמות אחרים.
<יעקב אחימאיר: זאת הזירה, כאן היא צריכה לפעול, לא להבעיר צמידים ולא להבעיר דברים אחרים, אלא להבעיר את הנושא באמצעות אי הרפיה מיושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין.
<יעקב אחימאיר: תודה.
יעקב מרגי: יש לנו היום הרבה אורות בדיון.
יעקב מרגי: אז פרופסור יאיר אורון ולאחר מכן ניתן לג'ורג'ט.
<יאיר אורון: תודה.
<יאיר אורון: אני רוצה להגיד, השנה הזאת היא באמת שנה של אכזבה בנושא של הדיון והאפשרות שהכנסת תכיר בג'נוסייד הארמני.
<יאיר אורון: בזמן הדיון לפני שנה, אני הייתי בארמניה, לימדתי שם.
<יאיר אורון: העיתונים הארמנים כתבו שהכנסת מכירה בג'נוסייד הארמני בגלל הדברים שלך.
<יאיר אורון: אני רוצה שוב להגיד לך את ההערכה העמוקה - - -
יעקב מרגי: כנראה ב-DNA שלי אני מעורר פרובוקציות דיפלומטיות.
<יאיר אורון: כי באמת הארמנים סברו שהכנסת מכירה בג'נוסייד הארמני.
נחמן שי: סוכם העניין.
יעקב מרגי: אז היום אנחנו נשפר את האמירה.
<יאיר אורון: אני רוצה להגיד שישנו העניין הפוליטי, ישנו העניין החברתי, שהוא מאד מאד חשוב.
<יאיר אורון: אני רוצה להזכיר – בשנת 1994 שרת החינוך בזמנו, שולמית אלוני זיכרונה לברכה, ביקשה ממני להכין תכנית לימודים על הג'נוסייד הארמני.
<יאיר אורון: אני הכנתי את התכנית.
<יאיר אורון: התכנית קיבלה הרבה דברי שבח והתכנית אחר כך נפסלה על ידי שר החינוך, חבר מרצ, הפרופסור רובינשטיין, שפסל את התכנית בגלל לחץ תורכי.
<יאיר אורון: חבר הכנסת, שר החינוך יוסי שריד, ביקש ממני בשנת 2000-2001 בהיותו שר חינוך, לחפש דרכים להחזיר את הנושא לתכניות הלימודים.
<יאיר אורון: אנחנו סיכמנו שהדבר ייעשה בשני שלבים.
<יאיר אורון: בשלב הראשון הייתה הכרזה שלו ברובע הארמני ב-20 באפריל, שחובתו כשר חינוך, קודם כל כאדם וכיהודי וכשר חינוך, להבטיח שהנושא יילמד בבתי ספר בישראל.
<יאיר אורון: גם מזה לא יצא דבר.
<יאיר אורון: ואנחנו עומדים אחרי 20 וכמה שנים ואחרי כמעט 30 שנה שיאיר נאבק בנושא בעצם בידיים ריקות.
<יאיר אורון: אני רוצה להגיד דבר חדש.
<יאיר אורון: אני יודע איפה אני נמצא ואני יודע שיש אנשים שלא יסכימו עם מה שאני אומר, אבל אני אומר אותו.
<יאיר אורון: כשאנחנו לא מכירים בג'נוסייד של העם הארמני, אנחנו מחללים את זכר הג'נוסייד הארמני ומחללים את זכר קורבנותיו.
<יאיר אורון: אבל אני, יאיר אורון, אני לא רוצה להתחייב בשם אחרים, אומר אנחנו, כשאנחנו עושים ככה, אנחנו מחללים את זכר השואה שלנו ואת זכר קורבנות השואה ואין לנו זכות לעשות את זה.
<יאיר אורון: עוד פחות מאשר לאחרים.
<יאיר אורון: אני רק רוצה לומר, אני לפני שנה, כשהייתי בארמניה, התבקשתי לכתוב מאמר בביטאון בשבילי החינוך של יד ושם.
<יאיר אורון: היה להם גיליון מיוחד שעוסק בעולם אחרי אושוויץ.
<יאיר אורון: אמרתי לעורך הראשי, אתה יודע על מה אני אכתוב, הוא אמר לי אתה תכתוב על ג'נוסייד.
<יאיר אורון: וכתבתי מאמר וכתבתי את המשפט הזה.
<יאיר אורון: לא תאמינו.
<יאיר אורון: לא העורך המדעי, הנהלת יד ושם פסלה את המאמר, משום שהמשפט הזה לא מצא חן בעיניהם.
<יאיר אורון: אני אומר פה, במקום המכובד הזה, אני אמשיך - - -
זוהיר בהלול: לא בעיניהם, בעיני אלה שמעסיקים אותם.
יעקב מרגי: רגע, האח הגדול?
יעקב מרגי: גם ביד ושם יש את האח הגדול?
<יאיר אורון: האח הגדול.
<יאיר אורון: האח הגדול, אם אתה רוצה אולי זה מעניין, רק משפט אחד, האח הגדול זימן דיון בלי העורך הראשי של הביטאון, וסיכם והוא ביקש מהעורך הראשי, אני לא אזכיר את שמו, אולי הוא לא רוצה, להודיע לפרופסור אורון שאנחנו מודים לו על המאמר, אבל הנושא של הקשר בין שואה לג'נוסייד הוא מורכב ומסובך ורחב אופקים, ובעתיד אנחנו נקדיש ישיבה.
<יאיר אורון: זה מתאים למשטרים אחרים, לא למשטר דמוקרטי, תשובה כזאת.
<יאיר אורון: יד ושם, בהתנהגות הזאת – זה כואב לי לומר את זה, יושב הראש – אני אומר את זה באמת בדם ליבי – הוא מחלל את זכר השואה.
<יאיר אורון: ואנחנו צריכים לא לוותר ואנחנו חייבים להמשיך במאבק, כי הוא בנפשנו.
<יאיר אורון: הוא בנפשנו.
יעקב מרגי: ד"ר אואקיאן ג'ורג'יט, אני אומר בנימה אישית, מאז שנת 2003 בכנסת, אבל מאז שאת מגיעה כל שנה אני מסתכל עלי ביציע ואני רואה שאת מסורה לוועדה, אבל אני אומר לך, אין ייאוש בעולןם.
יעקב מרגי: אסור להרים ידיים.
<ג'ורג'יט אואקיאן: נכון, נכון ואני ככה.
<ג'ורג'יט אואקיאן: בשביל זה אני נמצאת כאן.
זוהיר בהלול: מה זאת אומרת אין ייאוש?
זוהיר בהלול: יש פרקים בפסיכולוגיה.
יעקב מרגי: אין ייאוש בעולם.
נחמן שי: בסדר, גמרנו.
יעקב מרגי: אין לנו את הפריבילגיה הזו להתייאש.
זוהיר בהלול: יש ספרים על ייאוש.
זוהיר בהלול: ספרים, תרבות, ספרות יש על ייאוש.
זוהיר בהלול: בבקשה.
יעקב מרגי: מה עכשיו, דיון פילוסופי?
<ג'ורג'יט אואקיאן: לגבי אין ייאוש.
<ג'ורג'יט אואקיאן: אני אמשיך עד הסוף.
יעקב מרגי: לאדם אסור להתייאש.
<ג'ורג'יט אואקיאן: חברי הוועדה הנכבדים, יושב הראש וחברי הכנסת, אנו חברי ועד הפעולה הארמני והארמנים בנו היום לשמוע מכם ולהביע את הדאגות שלנו בקשר לרצח העם הארמני.
<ג'ורג'יט אואקיאן: "מי זוכר היום את הארמנים?
<ג'ורג'יט אואקיאן: " כך התבטא היטלר ב-2 בנובמבר 1939, כאשר החליט להשמיד את יהודי אירופה.
<ג'ורג'יט אואקיאן: וב-2 ביולי השנה - - -
<יאיר אורון: לא, ג'ורג'יט, זה לא מדויק מה שאת אומרת, סליחה.
<יאיר אורון: הוא התכוון להגיד - - -
יעקב מרגי: פרופסור אורון, אתה פרופסור וחוקר.
יעקב מרגי: תן לה את הקצב שלה.
<יאיר אורון: סליחה.
יעקב מרגי: הבונדסטאג הגרמני הכיר בפה אחד ברצח העם הארמני והקשרים עם תורכיה לא נפגעו ונשארו על כנם.
יעקב מרגי: אני יושבת כאן ומדברת בשם החללים שלנו ובשם הארמנים ואומרת זו הפעם השלישית שאני יושבת בפורום מכובד זה, וממקומי ברצוני להגיד לכם את מה שאני חושבת, על הערכים, על הצדק, על הדמוקרטיה וזכויות האדם ועל מה שאנחנו צריכים להקנות לדורות הבאים.
יעקב מרגי: אני שואלת למה אני כאן היום?
יעקב מרגי: הרי היינו בוועדה ב-8 ביולי 2015 והוועדה דנה בסוגיית רצח העם הארמני והיו לה מסקנות, שחשוב להכיר ברצח העם הארמני, ללמד את זה בבתי הספר, בתכניות הלימודים, על ממשלת ישראל להכיר ברצח העם הארמני ועל הכנסת, כנסת ישראל, לקבל החלטה אמיצה ולהצביע לצד הנכון.
יעקב מרגי: ביום 5 ביולי השנה אני התאכזבתי במליאת הכנסת וחזרנו לאותו מקום.
יעקב מרגי: ידוע לנו שממשלות ישראל לדורותיהן התנגדו להכיר ברצח העם הארמני וכפו את רצונן על הכנסת, למרות שהכנסת הוא מוסד עצמאי ובלתי תלוי ויש אהדה מחברי הכנסת מכל הקשת הפוליטית – מן הימין ומן השמאל – בסוגיה הארמנית.
יעקב מרגי: באתי להגיד לכם, כמו שהתבטאה זהבה – די.
יעקב מרגי: אחרי 101 שנים לא הגיע הזמן, כנסת ישראל וממשלות ישראל – להצטרף לפרלמנטים בעולם ול-31 המדינות שהכירו, ותהיה היא המדינה ה-32?
יעקב מרגי: הגיעו ל-31?
<ג'ורג'יט אואקיאן: כן.
<ג'ורג'יט אואקיאן: עם גרמניה זה 31 ועם ישראל זה 32.
<ג'ורג'יט אואקיאן: אני מקווה.
יעקב מרגי: אינשאללה.
<ג'ורג'יט אואקיאן: אינשאללה.
נחמן שי: מה זה בגימטרייה?
<יהודית גידלי: לב.
יעקב מרגי: לב רחב.
יעקב מרגי: לב.
נחמן שי: יאללה הנה, יצא טוב.
<ג'ורג'יט אואקיאן: אני לא רוצה להזכיר את דבריו של ראש הממשלה אז, בשנת 1989, כי חברי הזכיר אותם.
<ג'ורג'יט אואקיאן: כנראה ראש הממשלה שוכח את האמרות שלו.
<ג'ורג'יט אואקיאן: אני אומרת לכל אנשי המדינה – למה הפיוס עם תורכיה צריך להיות על חשבון הארמנים?
<ג'ורג'יט אואקיאן: למה?
יעקב מרגי: זה רק תירוץ.
יעקב מרגי: וכשהיה סכסוך עם תורכיה, הכירו?
<ג'ורג'יט אואקיאן: לא הכירו.
<ג'ורג'יט אואקיאן: זהו.
<ג'ורג'יט אואקיאן: זה התירוץ.
<ג'ורג'יט אואקיאן: האם שואת העם הארמני אינה חשובה?
<ג'ורג'יט אואקיאן: חשוב לרצות את הרודן התורכי והאזרי?
<ג'ורג'יט אואקיאן: כי היום ממשלת ישראל מוכרת נשק לאזרבייג'ן, והם מפעילים את הנשק הזה נגד העם הארמני ותהיה לנו עוד שואה, חס ושלום.
<ג'ורג'יט אואקיאן: בנוגרנו קראבך ובארמניה.
<ג'ורג'יט אואקיאן: הם לא הסתפקו רק בנוגרנו קראבך, אלא הם מפעילים את הנשק שלהם נגד הכפרים הארמנים בגבול.
<ג'ורג'יט אואקיאן: הם אומרים לא רוצים לקלקל את היחסים עם התורכים, חשוב ביותר בסופו של דבר הילדים והעתיד שלהם.
<ג'ורג'יט אואקיאן: מה הם יגידו לילדים?
<ג'ורג'יט אואקיאן: המנהיגים שלנו העדיפו מוסר לא ראוי והעדיפו שיקולים חלופיים על פני גישה מוסרית אמיצה ונכנעו ללחצי התורכים והאזארים?
<ג'ורג'יט אואקיאן: כולנו יודעים שמה שקורה לעם הארמני היה חיסול אתני בכוונה תחילה.
<ג'ורג'יט אואקיאן: יהודים ואנשי היישוב והאבות היו בין המתעדים את האירועים.
<ג'ורג'יט אואקיאן: אנחנו איבדנו לא רק מיליון וחצי מבני עמנו זה גם המולדת והתרבות שלנו.
<ג'ורג'יט אואקיאן: הארמנים עזרו ליהודים בשואה ויש חסידי עולם ארמנים שלהם נזכרים ביד ושם, פה בירושלים.
<ג'ורג'יט אואקיאן: אנחנו מכבדים את האנשים ולא מזלזלים בהם.
<ג'ורג'יט אואקיאן: אנחנו לא פגענו בנשיא המדיני התשיעי במדינת ישראל.
<ג'ורג'יט אואקיאן: מי שמבין תורכית היה יכול לדעת מה ארדואן התבטא ואמר למר שמעון פרס.
<ג'ורג'יט אואקיאן: פעם אמרו לנו אנחנו לא רוצים לקלקל את היחסים.
<ג'ורג'יט אואקיאן: פעם אמרו אנחנו לא רוצים כי אנחנו רוצים לעשות פיוס עם התורכים ואנחנו לא רוצים להתערב, כמו שהתבטא יושב ראש הכנסת.
<ג'ורג'יט אואקיאן: אני עכשיו בוועדת החינוך.
<ג'ורג'יט אואקיאן: אני עכשיו רוצה משהו.
<ג'ורג'יט אואקיאן: אנחנו בתור כנסת ישראל, כנסת ישראל גוף לא תלוי, היא צריכה להכיר ברצח העם הארמני.
<ג'ורג'יט אואקיאן: גם נשיא המדינה שהיה יושב ראש הכנסת, הוא יכול להכיר ברצח העם הארמני.
<ג'ורג'יט אואקיאן: נשיאים לפניו עשו דבר כזה, למה הוא לא עושה את זה?
<ג'ורג'יט אואקיאן: ובסוף אני מודה לכולכם.
<ג'ורג'יט אואקיאן: מודה לחברי הכנסת שהביאו את העניין ולכל הגורמים האחרים, יאיר אורון, יאיר צבן וכולם, על התרומה הגדולה שנתתם לנו.
יעקב מרגי: תמתיני לסיכום, הוא יהיה יותר מעשי.
<ג'ורג'יט אואקיאן: אוקיי, אני אמתין.
יעקב מרגי: משרד החינוך, גברת כץ, בבקשה.
<אורנה כץ אתר: כל פעם אתה קורא לי כץ ושוכח את האתר.
יעקב מרגי: כץ אתר.
יעקב מרגי: אם היה ע' הייתי אומר לך כץ עטר.
יעקב מרגי: אבל כתוב אתר.
<אורנה כץ אתר: אבל זה עדיין מאותו מקום.
<אורנה כץ אתר: זה המצב, אחד נולדתי ואחד קיבלתי.
<יאיר אורון: מה התפקיד שלך?
יעקב מרגי: מפמ"רית.
<אורנה כץ אתר: אני מפמ"רית היסטוריה, מפקחת על הוראת ההיסטוריה בחינוך הממלכתי במזכירות הפדגוגית במשרד החינוך.
<אורנה כץ אתר: אני ישבתי כאן בשנה שעברה ואמרתי שאנחנו נעסוק בנושא הזה במסגרת העיסוק במחרת נילי, ביישוב בתקופת מלחמת העולם הראשונה, משום שאי אפשר להבין את התהליכים ואת ההתייחסות בלי הנושא הזה, ואכן אלה ההנחיות שנמסרו השנה בפסגות – פסגות זה המרכזים שבהם מתנהלים ומתקיימים השתלמויות המורים.
<אורנה כץ אתר: אני עוברת מקום-מקום, נותנת הרצאה.
<אורנה כץ אתר: אני הבטחתי בשנה שעברה שביום עיון לרגל 100 שנה למחתרת נילי תהיה הרצאה על הטבח בארמנים ואכן הוא בוצע והתקיים.
<אורנה כץ אתר: התקיים בחנוכה.
<אורנה כץ אתר: קיימנו יום עיון בבית התותחן בזיכרון יעקב, 100 שנה למחתרת נילי.
<אורנה כץ אתר: הייתה שם הרצאה ספציפית על הנושא של הטבח בארמנים.
<אורנה כץ אתר: ד"ר אדי כהן הגיע, כי היינו בהתכתבות עם פרופסור אורון, אבל הוא היה בחו"ל, הוא היה בארמניה.
<אורנה כץ אתר: אנחנו נרחיב את הדברים בשנה הבאה, בשנת תשע"ז ופרופסור אורון הסכים ולתת את ההרצאות, ככה שאנחנו בהחלט מתייחסים לנושא, כי הוא נושא חשוב, סימן קריאה.
<אורנה כץ אתר: אז כל מה שהובטח קוים - - -
יעקב מרגי: אני שמח על האמירה הזו - - -
<אורנה כץ אתר: ובשנה הבאה כשאני אגיע, אני אבוא ואומר הנה עשינו עוד יותר.
יעקב מרגי: אני שמח על האמירה הזו של מפמ"רית היסטוריה במשרד החינוך.
יעקב מרגי: אתה רוצה להתייחס?
<ג'ורג'יט אואקיאן: מקווים שזה יהיה גם בתכנית הלימודים.
<רפאל הרפז: אין לי מה להוסיף.
<אורנה כץ אתר: כל מה שהובטח בשנה שעברה.
<אורנה כץ אתר: זה בתכנית הלימודים.
<אורנה כץ אתר: אנחנו מדברים על זה.
<רפאל הרפז: אני אומר שמעבר למה שהשר הנגבי השיב בכנסת בדיון שאתה היית בו, אין מה להוסיף.
נחמן שי: מצחיקים.
נחמן שי: אתם הולכים פה על ביצים.
נחמן שי: לא, אבל - - -
יעקב מרגי: הוא עובד ציבור, אמר את עמדתו, בסדר.
יעקב מרגי: זה קצת מעורר תהייה, אבל בסדר.
נחמן שי: מעורר הרבה תהיה.
יעקב מרגי: סהגיאן, בבקשה.
<סירופ סהגיאן: כן.
<סירופ סהגיאן: קודם כל אני מלא הערכה לכל חברי הכנסת וגם לכם על כל מה שהתבטאתם בקשר לנושא של רצח העם הארמני, אבל אני רוצה להתבטא מהזווית הארמנית.
<סירופ סהגיאן: זה שעכשיו לפני כמה דקות נאמרה איזו מילה על ייאוש או כן ייאוש או לא ייאוש, אני יכול להגיד לכם דבר פשוט ביותר, הנושא, המעקב, הנושא הזה שמתמשך כבר לפחות 10 שנים להכרה ברצח העם הארמני, הוא ביסודו של דבר בומרנג לארמנים.
<סירופ סהגיאן: הכוונה שלי - זה שמדינת ישראל לא מכירה ברצח העם הארמני, המדינה שעברה, המדינה, שמבוססת במובן מסוים על רצח אחר והמדינה שמנחה דוקטרינה של הסברת רצח, כשהיא דוחה את הנושא של הרצח, היא מביאה אותם לקשיים גדולים, גם בקהילה, גם בציבור הארמני.
<סירופ סהגיאן: אני סך הכל מבקש שאתם תהיו מספיק אמיצים או לבוא לדיון ולהכריז על הכרת רצח העם הארמני – פשוט ביותר – או שיהיה לכם מספיק אומץ לבוא ולהגיד אנחנו לא מספיק ערכיים לקבל את הנושא של רצח העם הארמני, בגלל השיקולים הביטחוניים והאינטרסים הפוליטיים שלכם.
<סירופ סהגיאן: חד וחלק, זה מה שאנחנו מבקשים וזה מה שצריך להיות.
<סירופ סהגיאן: למה אי אפשר – יהודי שהוא כן יהודי ומכיר את ההיסטוריה שלו – לא יכול להרים את הנטל הזה על מצפונו ולהמשיך עוד 20 שנה למשוך את הנושא של הכרה ברצח העם הארמני.
<סירופ סהגיאן: זה קורה ואנחנו בכל רחבי העולם נמצאים באיזו שהיא דילמה.
<סירופ סהגיאן: ואנחנו נמצאים פה חמישה, החמישה האלה מול 500 ארמנים, שלא כל כך מעוניינים שאנחנו נהיה פה ואנחנו נתעלל בדמנו.
<סירופ סהגיאן: זאת אומרת נתעלל בנחת של חללנו.
<סירופ סהגיאן: זה מה שקורה.
<סירופ סהגיאן: תודה רבה.
יעקב מרגי: הדברים יצאו מן הלב ונכנסים ללב.
יעקב מרגי: אין ספק, זעקתך נשמעה.
יעקב מרגי: רבותי, אני רוצה לסכם את הדיון.
יעקב מרגי: אני מקווה כפי שאומרים, שאין בית מדרש בלא חידוש ואני מוסיף על דברי הסיכום שאמרנו קודם.
יעקב מרגי: קודם כל הוועדה מודה לחברי הכנסת שהעלו את הנושא שוב לדיון.
יעקב מרגי: הוועדה מצרה על כך שהכנסת גם השנה לא קיבלה החלטה להכרה ברצח העם הארמני.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת ליושב ראש הכנסת לעמוד בהבטחתו משנה שעברה, שהכנסת תכיר ברצח העם הארמני, ועד אז, כל עוד הכנסת לא עושה זאת, אני מודיע – ועדת החינוך של הכנסת מודיעה בזאת, במעמד הזה שהיא – ועדת החינוך של כנסת ישראל – מכירה ברצח העם הארמני.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לחברי הכנסת המציעים, יחד עם יושב ראש הוועדה, לצאת למסע החתמות של חברי הכנסת, שיקרא לכנסת להכיר ברצח העם הארמני, כשהשאיפה להגיע לרוב מוצק ומכריע של חברי הכנסת.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להמשיך ולהטמיע את רצח העם הארמני במערכת החינוך.
יעקב מרגי: הבטחתי לך ואני מקווה שעמדתי, במסגרת היכולות שלי, המרדניות מאז ומתמיד.
<ג'ורג'יט אואקיאן: תודה רבה, תודה.
יעקב מרגי: 3 באוגוסט 2016, כ"ח בתמוז תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא – הצעה לסדר היום – מצוקה חסרת תקדים בכלביות בישראל, של חברות הכנסת יעל גרמן, יעל כהן-פארן וחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.
יעקב מרגי: סוגית הכלביות, נאמר ככה, לא יורדת מסדר היום של הכנסת והגיע הזמן, אנחנו מכירים את זה.
יעקב מרגי: כל אחד רואה את זה בסביבה.
יעקב מרגי: זה כייף לגדל בעל חיים וכייף להיענות לדרישות של הילדים.
יעקב מרגי: אני גר ביישוב ואני רוצה לומר לכם שלעתים בא לי לדפוק בדלתות של בעלי הכלבים ולומר להם תגידו, מה זה ההזנחה הפושעת הזאת?
יעקב מרגי: לו יצויר שילד בן 3 של אותו זוג היה משוטט ברחוב בשעות לא שעות, בימים.
יעקב מרגי: לפעמים, אני אומר לכם, גם אנשים שנתפסים בעינינו אוהבי בעלי חיים, נאורים ורגישים, יכולים לנסוע גם לחופשות ולהשאיר אותו משוטט בסביבה של הבית.
יעקב מרגי: כשמדברים ביישובים, תבינו, הייתי אומר שזה קהילות שלמות של כלבים.
יעקב מרגי: אני חושב שהרגולציה והפיקוח בקטע הזה לא עושים את עבודתם כנדרש, מצד אחד.
יעקב מרגי: מצד שני, אנחנו מחוקקים, מתקנים תקנות שמציבים אותנו לאט לאט ברף גבוה יותר של חמלה ושל התחשבות, אבל לא נותנים את האמצעים ואת הכלים לרשויות שאנחנו מטילים עליהן.