GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מנחם בן-ששון: לטווח הארוך הסכמנו לקבל יועץ שהיה קודם כל איש האוצר, בהתחלה זו היתה ההצעה.
מנחם בן-ששון: איש אחד שקיבלנו ואיש שני שקיבלנו, היה מהלך מסוים שנמשך חודשים.
מנחם בן-ששון: אני מעיד עלי, יעידו עלי חברי בות"ת ובאוצר, אנחנו לא השתהינו בלהעיר את הערותינו כשהגיע האדם אבל לאדם הזה ייקח זמן לעשות את העבודה.
מנחם בן-ששון: הציעו לנו עוד הצעה: תתחילו את שנת הלימודים ובפברואר-מרס תקבלו את החצי השני של התקציב וניתן לכם אישור לעשות גירעון ענק.
מנחם בן-ששון: עוד פעם, יש ועד מנהל אחראי לאוניברסיטה.
מנחם בן-ששון: אם אזכיר את השמות אתם תראו שמדובר בגדולי המשק, בוגרי האוניברסיטה יושבים שם, הם קיבלו את המסר מות"ת, הם לא יעשו עוד פעם את הדברים שעשו אותם קודם.
מנחם בן-ששון: לכן, אי אפשר להמשיך בפתרונות תזרימיים וחייבים למצוא פתרון לשנה הזאת.
מנחם בן-ששון: בטווח הקצר הגענו להבנות שנביא כספים נוספים, שנעשה איזשהו גירעון יותר גדול מהרגיל, אז אנחנו מוכנים לעשות אותו.
מנחם בן-ששון: ביום ראשון היתה לנו תחושה אופטימית שאוטוטו הולכים לגמור את המהלך.
מנחם בן-ששון: אגב, אנשי המינהל של האוניברסיטה לא יצאו לחופשת קיץ ולא לחופשת סוכות, עבדו מסביב לשעון כל הזמן.
מנחם בן-ששון: האוניברסיטה הביאה ביום ראשון האחרון פתרונות בסדרי-גודל ענקיים בחיים תקציביים של אוניברסיטה כדי לפתור את הבעיה.
מנחם בן-ששון: אנחנו היום ביום שלישי, אדוני היושב-ראש, אנחנו עומדים באותו מקום שהיינו ביום ראשון.
מנחם בן-ששון: יש לנו רצון טוב, הבאנו כסף והדבר האחרון שהיינו רוצים זה שהסטודנטים לא ילמדו ליד ספסל הלימודים.
מנחם בן-ששון: זה מזיק לכל המערכת.
מנחם בן-ששון: תחשבו רגע על העיר ירושלים – האוניברסיטה היא משלם המשכורות הגדול ביותר בעיר, קח את המשכורות, אדוני היושב-ראש, וקח את המלגות שאנחנו נותנים, מדובר בעשרות-אלפי בתי אב שמתפרנסים מאתנו.
יעקב מרגי: אתה יודע למה אני לא לוקח את זה?
יעקב מרגי: כי אני לא רואה בעיני רוחי ששנת הלימודים לא תיפתח.
מנחם בן-ששון: אז, אדוני, אנחנו צריכים למצוא את הפתרון.
מנחם בן-ששון: אנחנו לא יכולים לחיות מן היד אל פה לעתיד הרחוק.
מנחם בן-ששון: אני יודע שיהיה פתרון, אני סומך גם על ות"ת, גם על היועץ, גם עלינו וגם עליך שיימצא פתרון.
מנחם בן-ששון: בעיר ירושלים, במאמצי על – במקומות אחרים יורדים מספרי התלמידים – האוניברסיטה העברית לא ירדה במספר התלמידים שלה בשנים האחרונות.
מנחם בן-ששון: זו עבודת פרך.
מנחם בן-ששון: אנחנו צריכים להחזיק את זה ואנחנו עושים את זה באמצעות אגודת הסטודנטים למשל.
מנחם בן-ששון: המרצים עובדים כדי שהתלמידים לא יעבדו.
מנחם בן-ששון: למה שהם לא יעזבו עכשיו?
מנחם בן-ששון: כל יום שעובר אנחנו מפסידים.
מנחם בן-ששון: אני אסיים רק ואומר לגבי סטודנטים.
מנחם בן-ששון: אדוני היושב-ראש, הסטודנטים של האוניברסיטה העברית במובן מסוים, ב-15 השנים שאני מלווה את העבודה הציבורית באוניברסיטה, הם בני ערובה.
מנחם בן-ששון: אם יש כיתת לימוד במחשבים עם 65 סטודנטים, אין כסף לחלק אותה.
מנחם בן-ששון: אתה שואל איך עשינו את זה בשנים הקודמות?
מנחם בן-ששון: אנחנו עשינו כל מיני דברים שהם לא ייאמנו – אנחנו קיצצנו במספר קליטות, כשהייתי רקטור היינו 1,400 חברי סגל, היום אנחנו 900.
מנחם בן-ששון: אז הצירוף של הפעילות הזאת, ראשית, מדאיג לעתיד – ועדיין אנחנו אוניברסיטה מובילה – אבל מעבר לעתיד יש לנו בעיה אקוטית, הבעיה החריפה היא הבעיה של השנה.
מנחם בן-ששון: אני יודע וחברי בות"ת שיושבים מולי יודעים שעם מעט רצון טוב אנחנו יכולים לפתוח שנת לימודים.
מנחם בן-ששון: אנחנו הבאנו את כל הנדוניות האפשריות.
מנחם בן-ששון: אגיד לך, אדוני היושב-ראש, אנחנו מכרנו מניות.
מנחם בן-ששון: אתם שומעים את זה בחדשות אבל עכשיו אני אגיד לכם, אנחנו מכרנו מניות של "מובילאיי" במיליונים – זה כסף שנועד לפיתוח – כדי שנוכל לפתוח שנת לימודים בהנחה שנקבל מאצ'ינג, אבל זו רק דוגמה אחת.
מנחם בן-ששון: אנחנו צריכים כספים ואת יודעת כמה אנחנו צריכים.
מנחם בן-ששון: היתה אפילו הבנה לפני כמה חודשים מהו סדר-הגודל כדי לפתוח את שנת הלימודים אבל אז היתה התניה: אם אתם לא תכירו בזה שהבעיה שלכם לשנים הבאות היא רק "איקס" ולא "וואי" אז אנחנו לא ניתן לכם את מה שאנחנו אמרנו לכם קודם.
מנחם בן-ששון: אני אומר, אנחנו לא יודעים מה הבעיה שלנו לשנים שתבואנה.
מנחם בן-ששון: אני חושב שהיא גדולה מאוד.
יעקב מרגי: המדינה לא יודעת לסמן את גבולות האקטואריה שלה.
מנחם בן-ששון: אקטואריה זה 14 מיליארד אבל אני מדבר על השנה הבאה.
מנחם בן-ששון: מה זה בשנה הבאה ומה זה בשנים שתבואנה – האם זו רק בעיית הפנסיה?
מנחם בן-ששון: האם זו עוד בעיה?
מנחם בן-ששון: האם זה זה שאנחנו משלמים לביטחון באוניברסיטה העברית פי עשרה מאוניברסיטה בינונית או פי שישה מאוניברסיטה גדולה בישראל?
מנחם בן-ששון: אני לא צריך להגיד למה.
מנחם בן-ששון: אין אוניברסיטה שהיה פיגוע ונהרגו שם תשעה אנשים.
מנחם בן-ששון: אין אוניברסיטה שצריכה לשים על כל סנטימטר מצלמה.
מנחם בן-ששון: אין אוניברסיטה שצריכה לתת את התחושה בבית שחיים חיים נורמליים.
מנחם בן-ששון: הם חיים חיים נורמליים, הסטודנטים.
מנחם בן-ששון: המורים יושבים וחוקרים.
מנחם בן-ששון: התוצאות שלנו במחקר – כבר אמרנו את זה בדיונים שאדוני עשה אותם – לא מביישות, אנחנו יכולים להתחרות באוקספורד ובקיימברידג' ויש שנים שאנחנו משיגים את האחת מהן, אף פעם לא את שתיהן.
מנחם בן-ששון: יש לנו מחויבות לאומית להוביל במחקר, יש לנו מחויבות לאומית עכשיו ללמד, זה דחוף לנו ללמד ואנחנו משתוקקים ללמד.
יעקב מרגי: חברי חברי הכנסת, יש אפשרות שאני מיד שומע את מל"ג וות"ת או שאתם רוצים התייחסות קצרה שלכם?
עודד פורר: מל"ג ות"ת ואז אנחנו.
יוסף ג'בארין: רק שאלה – תמונת המצב היום היא שאין מועד לפתיחת הלימודים?
יוסף ג'בארין: כי בהתחלה אמרו שבועיים.
יוסף ג'בארין: מה תמונת המצב כיום?
מנחם בן-ששון: אני אגיד לך למה אמרנו שבועיים, חבר הכנסת, כי אמרנו שאולי לא הגענו לסיכומים כי חלק מהחברים ממשרד האוצר לא היה כאן, אולי לא הגענו לסיכומים כי אולי ות"ת כל הזמן לא היתה כאן, אז אמרנו, ואמרנו את זה בגלוי לחברים, בואו ניתן עכשיו זמן פנוי, החל מיום ראשון הקרוב, כשכולם חזרו מכל תפוצותיהם של החופש, ונשב יום ולילה עד שנמצא את הפתרון.
עודד פורר: משרד האוצר פה?
מנחם בן-ששון: אנחנו חבורה שיושבת עכשיו חודשים ועשן לבן חייב לעלות.
יוסף ג'בארין: אז כיום אין תאריך קבוע לפתיחת שנת הלימודים?
יעקב מרגי: אין תאריך יעד.
מנחם בן-ששון: הוא יכול להיות מחר פלוס שלושה ימים, חברי הסטודנטים, ויכול להיות ברגע שנמצא פתרון.
יעקב מרגי: בואו נשמע את יו"ר ות"ת, בבקשה.
<יפה זילברשץ: אנחנו נחלק בעצם את התשובה בין שני דברים, פרופ' בן-ששון, קודם כל בהצהרה מאוד מסודרת שלי על איך אני חושבת העניין צריך להסתיים.
<יפה זילברשץ: העניין יכול להסתיים לא רק מחר בעוד שלושה ימים, הוא יכול להסתיים הרגע בעוד שלושה ימים.
<יפה זילברשץ: זאת אומרת, מבחינתנו – יושב פה גם נציג האוצר – האוצר ואנחנו נתנו guarantee מלא לאוניברסיטה העברית שלא תהיה להם כל בעיה תזרימית במשך כל השנה כדי לקיים את השנה הזאת.
<יפה זילברשץ: הדיונים והמחלוקת על שאלת ייצובה של האוניברסיטה העברית כבר מתקיימים הרבה מאוד שנים.
<יפה זילברשץ: יש להם היסטוריה ארוכה מתקופתי.
<יפה זילברשץ: לכן אנחנו חשבנו שבאמת הרעיון שיישב גורם חיצוני שמקובל עלינו ועל האוניברסיטה העברית ויחליט מהו בדיוק סלע המחלוקת - כי אפשר מדבריו של פרופ' בן-ששון לקחת משפט אחד ומשפט אחר ולעשות ממנו הרבה מאוד דברים.
<יפה זילברשץ: אני חושבת שזה לא הפורום, אדוני היושב-ראש.
<יפה זילברשץ: אני חושבת שהפורום הזה צריך לשמוע בצורה מאוד מפורשת שהמדינה, קרי האוצר וות"ת, נתנו לאוניברסיטה העברית guarantee שאת כל התקציב שהם צריכים לשנה מבחינה תזרימית כדי שהשנה תתקיים וישלמו משכורות הם נותנים.
<יפה זילברשץ: ומאותו רגע, השאלות המאוד עמוקות של בעיית הפנסיה והבעיה האחרת, מה הבטיחו ומה לא הבטיחו - - -
יעקב מרגי: יפה, מה עם ההתניה להכיר היום בשנה הבאה?
יעקב מרגי: מה עם ההתניה שפרופ' בן-ששון אמר שחייבתם אותם להכיר היום?
<יפה זילברשץ: לעניין התזרימי לא חייבנו כלום, לא חייבנו שום דבר.
יעקב מרגי: זה ללא תנאי?
יעקב מרגי: אפשר לפתוח היום?
<יפה זילברשץ: ללא כל תנאי, הרגע.
<יפה זילברשץ: לכן אני קוראת לכל הסטודנטים שנמצאים כאן באופן הכי ברור בשם המדינה, אין שום בעיה לאוניברסיטה לפתוח את השנה ברגע זה, כל השאלות הקשות שעלו כאן חשובות למדינה כמו לאוניברסיטה, אנחנו יד אחת.
<יפה זילברשץ: אנחנו גם חברים ברמה האישית.
<יפה זילברשץ: האוניברסיטה יקרה ללבנו.
<יפה זילברשץ: כל מה שפרופ' בן-ששון אמר עליה, על כל חשיבותה לעיר, למדינת ישראל, להיותה האוניברסיטה הוותיקה והמצטיינת ולחשיבות שלנו לשמור עליה, מתקיים.
<יפה זילברשץ: זה לא קשור בכלל לרעיון לפתוח בשביתה לצורך העניין הזה.
<יפה זילברשץ: אפשר לעשות את כל התהליך הזה בלי שביתה ולחזור ללימודים כרגע.
<יפה זילברשץ: לשמאלי יושב מנכ"ל מל"ג-ות"ת, מר גדי פרנק, שלמעשה נמצא כבר בות"ת קרוב לשבע שנים ומלווה את הפרויקט הזה הרבה מאוד שנים.
<יפה זילברשץ: גדי, אם אתה רוצה תשיב ברמה פרטנית.
<יפה זילברשץ: ברמת ההצהרה, אדוני היושב-ראש, זו הצהרה שמקובלת על האוצר – שלמה?
<שלמה פשקוס: כל מילה.
<יפה זילברשץ: המדינה מכריזה - - -
יעקב מרגי: ללא שום התניות?
<יפה זילברשץ: ללא שום התניות.
<יפה זילברשץ: לא תהיה לאוניברסיטה כל השנה בעיה תזרימית.
מירב בן ארי: אז למה זה לא נפתח?
יעקב מרגי: לא, עם כל הכבוד, מירב.
יעקב מרגי: רגע, שאלתי אם אתם רוצים לדבר לפני.
מירב בן ארי: זו השאלה הכי פשוטה פה, למה זה לא נפתח, זו לא איזו שאלה מסובכת.
יעקב מרגי: בבקשה, תני לה לסיים, מיד אני אתן לך.
יעקב מרגי: תני לה לסקור, אחר כך יהיו שאלות.
<גדי פרנק: הסוגיות שהעלה פרופ' בן-ששון הן סוגיות מאוד מורכבות שהמשמעות שלהן היא מיליארדים מתקציב המדינה, לא מאות מיליונים.
<גדי פרנק: כל הסדר ארוך טווח עם האוניברסיטה העברית – המשמעות שלו היא מיליארדים.
<גדי פרנק: לכן אנחנו עומדים מאחורי מה שיפה הצהירה פה שמבחינה תזרימית לא תהיה בעיה.
<גדי פרנק: כל הטענות של פרופ' בן-ששון שות"ת נתנה הנחיות כאלה והנחיות אחרות – ות"ת נתנה הנחיה מאוד פשוטה כרגע ביחד עם משרד האוצר, שהם יכולים לפתוח את השנה.
<גדי פרנק: הם יודעים שמעבר לפתיחת השנה הם יקבלו את כל המימון שהם צריכים – גם לא חסר להם הרבה מימון והם יודעים את זה אבל אם יידרש – תהיה ערבות של ות"ת למימון שלהם כך שהם יוכלו לשלם את המשכורות, לתת שירות לסטודנטים עד סיום השנה.
יעקב מרגי: גדי, אני שואל אותך שאלה: אומר לך פרופ' מנחם בן-ששון שאין לו בעיה, יש לו ועד מנהל שאומר שהוא לא מוכן לפתוח שנה אם אין לו תקציב מאוזן.
יעקב מרגי: במה אתה יכול להפיס את דעתם, או להרגיע אותם, או לתת להם את הגיבוי שאכן הוא יקבל את הגב ממועצת המנהלים שלו?
<גדי פרנק: א', מועצת המנהלים שלו – ואני לא אתייחס לזה מעבר לאמירה הזאת – במשך שנים פתחה בסיטואציה הנוכחית את השנה.
יעקב מרגי: החליטה לחזור בתשובה, למה אתה לא הולך לשם?
<גדי פרנק: מהסיבה הפשוטה – כי הדרך שבה הם רוצים לחזור בתשובה השנה גוררת השלכות ותקדימים לגבי איך יראה ההסדר ארוך הטווח.
יעקב מרגי: גדי, אני אתך, תן לי.
יעקב מרגי: אני רוצה להביא לדיון מהותי, לא באתי לכלות שעה וחצי של הוועדה ושלכם, כי אני רוצה שבאמת מכאן תצא קריאה לירוק הנעים הזה מולי ולמעונבים, אלה עם החליפות שמשרתים אותנו כאן יפה.
מנחם בן-ששון: בדיוק, לא לשכוח אותם.
<גדי פרנק: מאחר ונראה לי שבחדר הזה אני הכי קרוב אליהם בגיל אז בסדר.
יעקב מרגי: אני רוצה היום להיות תכליתי, לצאת עם קריאה לכן תרשה לי להפסיק אותך.
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה: האם האוניברסיטה העברית יכולה לפתוח את השנה הזו עם ערבות מוחלטת ללא גירעון?
יעקב מרגי: זה מתבטא בדברים היפים שאמרת?
מירב בן ארי: מה זה "ערבות מוחלטת ללא גירעון"?
מירב בן ארי: סליחה, הם סגרו את הגירעון - - -
יעקב מרגי: את יודעת, את מכירה, אני לומד את זה עכשיו.
מירב בן ארי: יש להם גירעון של מיליארדים, מדובר על פנסיה, למה הסטודנטים צריכים לשבת בבית?
יעקב מרגי: מירב, את לא מחדשת כלום, תני לי לשאול את השאלה שלי.
מירב בן ארי: שיפתחו את השנה ויחזרו ללמד - - -
יעקב מרגי: סליחה, מירב.
מירב בן ארי: למה הסטודנטים צריכים - - -
יעקב מרגי: אני קורא לסדר למי שיפריע לי.
יעקב מרגי: מי שיפריע לי – אני אקרא לו לסדר.
מירב בן ארי: זה לא יכול להיות - - -
יעקב מרגי: אל תפריעי לי, אני אתן לך את רשות הדיבור.
אוסאמה סעדי: מירב, שר האוצר הוא שלך.
יעקב מרגי: אוסאמה, אתה לא מפריע לי.
אוסאמה סעדי: שר האוצר, איפה שר האוצר שלך?
יעקב מרגי: מירב, אני אקרא אותך לסדר.
יעקב מרגי: זה לא דיון שצריך לקרוא פה לסדר, אל תפריעו לי.
יעקב מרגי: אני יודע לנהל דיון ואל תעזרו לי, עם כל הכבוד.
מירב בן ארי: אנחנו יכולים לקרוא קריאות ביניים, אדוני היושב-ראש.
יעקב מרגי: תקשיבי לי כשאני קורא לך, זה שאת בקריאת ביניים – מותר לך להקשיב לי כשאני קורא לך.
מירב בן ארי: מותר לי, מותר.
יעקב מרגי: אני באמצע השאלה, למה את מפסיקה אותי?
מירב בן ארי: בסדר, מותר לי.
יעקב מרגי: זה קומם אותך, השאלה שלי קוממה אותך כי באת עם עמדה מגובשת.
מירב בן ארי: לא קוממה בכלל, אבל משרד האוצר הוא לא ספונסר של האוניברסיטה.
יעקב מרגי: אני שואל שאלה: יש לי פה באמצע את מועצת המנהלים - - -
<גדי פרנק: הבנתי את השאלה.
יעקב מרגי: תן לי רגע, מה לעשות שאני זיהיתי צורך מסוים ואני "מתלבש" עליו עכשיו?
<גדי פרנק: בסדר גמור.
יעקב מרגי: יש את ועד המנהל שלו שלא מאשר לו לפתוח את שנת הלימודים אם אין לו שנת 2016-2017 מאוזנת או גירעון סביר כמו שהוא אמר, 10% אבל לא 200%.
יעקב מרגי: איך אתם כות"ת מדלגים על המשוכה הזאת?
<גדי פרנק: שני דברים: אחד, כמו שאני אומר, את שנת 2016-2017 האוניברסיטה העברית יכולה לפתוח וגם לסיים, לסיים את כולה ולא יחסר כסף בקופה בשביל לשלם את כל מה שצריך.
יעקב מרגי: מירב יודעת, אני לא יודע, תלמד אותי.
<גדי פרנק: מה שמבקשים מאתנו לעשות, מעבר לזה שזה למשכן לא עשרות מעטות אלא הרבה מאוד כסף, זה ליצור תקדימים שהמשמעות שלהם היא כבר על הסדר ארוך הטווח ואת זה אנחנו לא נעשה.
<גדי פרנק: אני לא שם פה את משרד האוצר - - -
יעקב מרגי: אני עדיין לא יורד לסוף דעתך.
<גדי פרנק: אז, יעקב, אני אסביר: לא רוצים עכשיו הזרמה מימונית בשביל לסיים את השנה, רוצים כבר תקציב ורוצים היקף של תקציב שיש לו השלכה תקדימית על השנים הבאות.
<גדי פרנק: אם אני נותן עכשיו עוד 100 מילון שקל לאוניברסיטה העברית מעל כל התקציבים שלה, לא בתזרים, לא בשביל שהם יוכלו להתחיל את השנה ולסיים אותה - - -
אוסאמה סעדי: מה הגירעון בשוטף?
יעקב מרגי: חכה, אתה באת באיחור, פרופ' מנחם בן-ששון כילה מזמננו וסיפר לנו אז עזוב את זה עכשיו, תן לנו לראות את המנגנון איך אני פותח שנת לימודים.
יעקב מרגי: לא באתי לעשות תוכנית הבראה לאוניברסיטה העברית.
<גדי פרנק: זה בדיוק מה שאנחנו מבקשים.
<גדי פרנק: לפתוח שנת לימודים, ולא רק לפתוח, אני מדגיש, לפתוח ולסיים שנת לימודים, אין שום בעיה.
<גדי פרנק: אבל אנחנו לא ניקח התחייבות בשם המדינה – ופה זו לא רק שאלה של משרד האוצר, גם לות"ת יש אחריות תקציבית, יש לה עוד כמה וכמה אוניברסיטאות ועוד כמה וכמה מכללות.
<גדי פרנק: רק בשביל להבין, היקף הגירעון – ואני לא אתחיל להתעמת כרגע עם האוניברסיטה העברית - - -
יעקב מרגי: מה מבקשים ממך?
<גדי פרנק: מה שמבקשת האוניברסיטה העברית זה כמו שתי מכללות.
<גדי פרנק: אתם רוצים שנסגור שתי מכללות?
<גדי פרנק: אין שום סיבה - - -
יעקב מרגי: לא, גדי, אל תלך לי לשם, סליחה.
<גדי פרנק: אבל זו המשמעות.
יעקב מרגי: ביקשתי לדעת מה המשמעות מבחינתך?
יעקב מרגי: ביקשתי לדעת קודם כל מה הם מבקשים ממך מבחינה כספית שלא שייך ל-2016-2017.
<גדי פרנק: הם מבקשים לא רק תזרימית.
<גדי פרנק: הם מבקשים תקציב שנותן תקדים לאיך נראה התקציב שלהם גם קדימה בהיקף של 100 מיליון שקל.
<גדי פרנק: הסכמנו לדבר אתם אפילו על כמה עשרות – אני לא אגיד כמה עשרות כי אני חושב שזה מקום למשא ומתן.
יעקב מרגי: בסדר, אתה לא אמור.
<גדי פרנק: אבל הם מבקשים 100 מיליון שקל, לא במימון ולא בסיוע בשביל לסגור את השנה אלא בתקציב, ויש לזה השלכה וזה ברור שיש לזה השלכה תקדימית לשנים הבאות.
<גדי פרנק: ביקשנו גם אל מול כמה העשרות שהסכמנו לדבר עליהם כמה התחייבויות של האוניברסיטה, שהאוניברסיטה, אם אכן רוצים לתת לאותו יועץ לעבוד, תתחייב שהיא לא קולטת עכשיו עובדים חדשים, עד פברואר בסך הכול, עד מרס, כמו שאמר פרופ' בן-ששון, כשהיועץ ייתן את תשובתו לאיך נראית תוכנית ההבראה, אבל אפילו את זה הם מתקשים לתת לנו.
<גדי פרנק: ביקשנו דברים, אני חושב, מאוד מינימליים.
<גדי פרנק: אני רוצה לומר עוד שני משפטים: אני חושב, כמו שיפה ציינה, לפני כמעט שבע שנים פגשתי את מנחם, בתחילת תפקידי - - -
מנחם בן-ששון: לא, עבדנו בכנסת כבר, אתה אז היית במועצה.
יעקב מרגי: הוא היה פה בכנסת שבע שנים.
<גדי פרנק: בתפקידנו הנוכחיים שנינו נפגשנו לפני שש וחצי שנים על אותה סוגיה, גם היתה פתיחת שנה.
<גדי פרנק: אני רוצה להגיד את הדבר הבא: אם רוצים שהאוניברסיטה העברית לא תמשיך להתדרדר כפי שתיאר אותה נשיא האוניברסיטה העברית – והיא ממשיכה להתדרדר בכמות חברי הסגל שלה, היא ממשיכה להתדרדר לעיתים גם במדדים בינלאומיים ולעיתים גם בדברים אחרים – אי אפשר להמשיך במתכונת שעכשיו כל שנה קוטעים את פתיחת השנה.
<גדי פרנק: אי אפשר למשכן פה גם את העתיד.
יעקב מרגי: אני אשאל שאלה, גדי: אתה יודע לומר שהמשבר של האוניברסיטה העברית הוא אך ורק מאותה פנסיה תקציבית?
<גדי פרנק: הוא לא, חד-משמעית לא.
<גדי פרנק: אנחנו כופרים בעמדה הזאת של האוניברסיטה.
<גדי פרנק: יש גם אוניברסיטאות אחרות שנושאות ביחס לתקציבן - - -
יוסי יונה: אפשר שוב לשמוע את השאלה?
יעקב מרגי: גדי, תפרט, אותנו לימדו שכששואלים שאלה לא אומרים כן ולא, מתחילים בכתיבת השאלה כדי שהוא יבין את השאלה.
<גדי פרנק: היושב-ראש שאל האם המשבר של האוניברסיטה העברית מתחיל ונגמר בפנסיה התקציבית והתשובה החד-משמעית שלנו היא לא.
<גדי פרנק: לדעתנו, יש בעיות ניהוליות ומינהליות שונות באוניברסיטה העברית, הן מורכבות וצריך לפתור גם אותן, לא רק את שאלת הפנסיה התקציבית.
<גדי פרנק: רק בשביל השוואה, יש מוסדות נוספים להשכלה גבוהה, ניתן דוגמה את הטכניון – הטכניון אמנם יותר קטן בתקציבו אז כשאתה הולך למספרים אבסולוטיים זה לא 650 או 700 מיליון שקל פנסיה תקציבית, זה פחות, אבל כשיעור מהתקציב שלו זה שיעור מאוד מאוד דומה, והוא מצליח להתמודד עם הדבר הזה.
<גדי פרנק: אז בסדר, אפשר להשוות מה יש לטכניון ואין לאוניברסיטה העברית ולהפך, אבל אנחנו חושבים שהאוניברסיטה העברית צריכה לעבור תהליך - - -
יעקב מרגי: אתם חושבים שהצעדים שאתם מבקשים יפגעו באיכויות של האוניברסיטה מבחינת מחקר?
מירב בן ארי: תהליך של התייעלות.
<גדי פרנק: אם יש דבר אחד שאתה יודע – אנחנו ות"ת, אנחנו לא משרד האוצר, בסופו של דבר בות"ת מתוך שבעה אנשים שיושבים ומקבלים החלטות - - -
יעקב מרגי: עדיין הדומיננטי בות"ת זה התקצוב, תכנון ותקצוב.
<גדי פרנק: מתוך שבעה אנשים שמקבלים החלטות חמישה הם פרופסורים.
<גדי פרנק: אף אחד מהם היום, דרך אגב, הוא לא פרופ' לכלכלה אפילו.
יעקב מרגי: נדרשתם לסוגיה הזאת ואתם לא רואים איזו נטייה?
<גדי פרנק: אנחנו צריכים לראות איך תיראה תוכנית הבראה אבל בוודאי שות"ת לא תלך לתוכנית הבראה שתחשוב שמדרדרת את מצב האוניברסיטה העברית מבחינה אקדמית.
<גדי פרנק: אנחנו חושבים ההפך, שאם האוניברסיטה העברית לא תעבור שינוי משמעותי היא פשוט תלך ותדרדר אבל לאט לאט, וזה מה שקורה לה בעשור וחצי או שניים האחרונים.
יעקב מרגי: בשלב הזה, לפני חברי הכנסת, משרד האוצר.
<שלמה פשקוס: קודם כל, אני מצטרף מילה במילה לכל מה שאמרו חברי מות"ת, יפה וגדי.
<שלמה פשקוס: אני אוסיף עוד רק כמה חידודים כי מבחינתי אני פשוט מצטרף למה שהם אמרו.
<שלמה פשקוס: לגבי מה שגדי נגע עכשיו, הבאתי פה רק סט קטן מהחומרים למה יש לאוניברסיטה גירעון, זה ממש לא רק הסיפור של הפנסיה התקציבית, הרבה מאוד חודשים אנחנו יושבים על המספרים ויושבים על המצב של האוניברסיטה העברית, זה סיפור מאוד מאוד מאוד רחב שהפנסיה התקציבית זה איזשהו רכיב אחד מתוך כל הסיפור.
עליזה לביא: תן לנו רק דוגמה.
<שלמה פשקוס: זו שאלה של כמות עובדים, כמות יחידות, כמות מחלקות, זה איך נראית אדמיניסטרציה, איך נראות רמות השכר, האם רמות השכר תואמות את המקובל או לא תואמות את המקובל.
עליזה לביא: של סגל ההוראה?
<שלמה פשקוס: גם וגם.
<שלמה פשקוס: אני לא אכנס עכשיו לכל פרטי הפרטים, אבל אני אומר, יש פה עוד הרבה מאוד שאלות - - -
עליזה לביא: אדוני, אולי אפשר לעשות על זה דיון נפרד כי זה משהו שהוא לא רק - - -
יעקב מרגי: בשלב הזה של הדיון אנחנו רק הנחנו את המצע לדיון.
<שלמה פשקוס: זו נקודה ראשונה.
<שלמה פשקוס: אנחנו סבורים שמה שנכון לאוניברסיטה זה לייצר מתווה ארוך טווח, 10 שנים, 12 שנים, 15 שנים, עד שהמצב שאנחנו יודעים - - -
יעקב מרגי: אתם במפורש לא מצפים לעשות סיבוב פרסה באופן פתאומי?
<יפה זילברשץ: ממש לא, חד-משמעית לא.
<שלמה פשקוס: התשובה היא לא ואנחנו חוזרים ואומרים את המחויבות שלנו להסדר ארוך טווח עם האוניברסיטה שיכלול בתוכו השתתפות מדינה אבל גם צעדים של האוניברסיטה שיביאו אותה להבראה ארוכת טווח.
יעקב מרגי: אתם יודעים כאוצר לומר מהו הגירעון השוטף והמצטבר של האוניברסיטה?
<שלמה פשקוס: כן.
יעקב מרגי: סדרי-גודל?
<יפה זילברשץ: כן, וכדי שלא תהיה מחלוקת גם יושב אדם חיצוני שיגיד את זה בצורה מפורשת.
<שלמה פשקוס: את זה אני אשאיר לחברי ות"ת ולאוניברסיטה כי אני לא יודע אם יש הגבלות על הסודיות של המוסד, אני לא יודע כמה הדבר הזה הוא פומבי כי למוסד יש כללים משלו.
מירב בן ארי: זה פורסם כבר בעיתון.
<שלמה פשקוס: אני רק אנסה להשלים את הטענה.
<שלמה פשקוס: אנחנו חושבים, כמו שאמרו חברי, שלהזרים סכום גדול של כסף השנה בלי שהוא חלק ממתווה ארוך טווח זה יהיה מעשה לא אחראי מבחינתנו.
יעקב מרגי: אני רוצה שתסביר כשאתה אומר "לא חלק ממתווה ארוך טווח" – אתה מחייב אותו היום כבר לראות את המתווה, או הסכמה עקרונית להיכנס למתווה ארוך טווח?
<שלמה פשקוס: יש לי שתי אפשרויות: אפשרות אחת – שזו האפשרות המועדפת מבחינתי – עכשיו לחתום על הסכם ל-10 שנים.
יעקב מרגי: לסגור הכול, ערב שבת בין השמשות, אין זמן.
<שלמה פשקוס: אפשרות שנייה שהוצעה לאוניברסיטה, למרות שאנחנו לא אוהבים אותה אבל בגלל שערב שבת בין השמשות, היא שאנחנו נהיה ערבים לכך שבקופת האוניברסיטה לא יחסר שקל לשלם משכורות ולשלם את כל ההוצאות הנדרשות לכל הספקים וכו' כדי שלא תגיע לשום חדלות פירעון.
יעקב מרגי: ובלבד ש-?
<שלמה פשקוס: זהו, אין, ללא תנאי.
<שלמה פשקוס: ונמשיך לנהל את הדיון על מתווה ארוך טווח.
יעקב מרגי: אבל כשאתה אומר לי "כחלק מתהליך ארוך טווח" – מה זה מחייב אותי?
יעקב מרגי: אולי לא הבנתי אותך, אני פוחד אולי מהמלכודת שאולי הוא מבין.
<יפה זילברשץ: לשבת לשולחן.
<שלמה פשקוס: אני אסביר, כבוד היושב-ראש.
<שלמה פשקוס: צריך להבדיל תמיד כשאתה מסתכל על מצב פיננסי של מוסד בין מצב תזרימי לתמונת רווח והפסד, תמונת תקציב.
<שלמה פשקוס: כדי שמוסד לא יסגור את שעריו הדבר הכי חשוב זה שלא יחסר לו כסף בבנק.
יעקב מרגי: נתתם ערבות, הבנו.
<שלמה פשקוס: לזה יש ערבות, שלא יחסר למוסד כסף בבנק.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי "חלק מהתהליך ארוך טווח" זו הסכמה לשבת אתכם להמשך?
<יפה זילברשץ: כן, רק.
<שלמה פשקוס: את הערבות הזאת, שלא יחסר לו כסף בבנק, המדינה נותנת, רק תפתחו את שנת הלימודים.
יעקב מרגי: אבל אני מתקשה לשמוע ממך את העוקץ.
<שלמה פשקוס: אין עוקץ.
יעקב מרגי: אני שואל אותך ארבע פעמים: כשאתה אומר לי "חלק מהתהליך ארוך טווח", במה אתה מחייב אותו – בהסכמה לשבת בלבד?
<גדי פרנק: כן, רק.
יעקב מרגי: לא הכרה במסגרת, לא הכרה בתוכנית?
<שלמה פשקוס: לא.
<גדי פרנק: לא, כלום, שום דבר.
יעקב מרגי: אז למה קשה לכם לומר את זה?
<יפה זילברשץ: התשובה היא כן.
יעקב מרגי: לפני חברי הכנסת – התנצלותי פעם נוספת – שלומי, בבקשה.
<שלומי יחיאב: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, אנחנו מודים על ההזמנה.
<שלומי יחיאב: אנחנו נמצאים פה כנציגי הסטודנטים בעצם בשני כובעים, כסטודנטים כמובן שברורה לנו חשיבות ההבראה של האוניברסיטה, אין פה ספק, ומצד שני, אנחנו גם אזרחי מדינת ישראל, אנחנו לא רוצים לבוא כציבור ולהפעיל את הכוח שלנו על אחד הצדדים כדי להשפיע על קופת המדינה, אנחנו מבינים את האחריות לניהול נכון של הקופה.
יעקב מרגי: נכון לרגע זה אתם מגלים אחריות.
<שלומי יחיאב: אנחנו מגלים אחריות.
<שלומי יחיאב: אנחנו הגענו בעיקר לשקף פה את התחושות של הסטודנטים.
<שלומי יחיאב: אנחנו לא צד למשא ומתן.
<שלומי יחיאב: תכניסו אותנו לצד?
<שלומי יחיאב: אנחנו נדע אולי מי צודק ואנחנו ניתן את הלחץ על השני.
<שלומי יחיאב: אנחנו נמצאים פה ככלי בין שני הצדדים.
<שלומי יחיאב: אנחנו לא יודעים תזרים, לא תזרים, זה ששנת הלימודים לא נפתחת משפיע על 23,000 סטודנטים.
<שלומי יחיאב: החבר'ה שהגיעו לשנה ראשונה בכלל לא יודעים – אולי הם ימשיכו באוניברסיטה העברית, אולי לא, אולי הם יעברו.
<שלומי יחיאב: סטודנטים חתמו חוזים על דירות, הם מבזבזים כסף, לא יודעים לשים משמרות עבודה.
<שלומי יחיאב: הסטודנטים נפגעים פה מכול התהליך.
<שלומי יחיאב: אנחנו הגענו לכאן, אם ראיתם בחוץ יש כמה עשרות נציגים שלנו, אבל יש אלפי סטודנטים שנמצאים כרגע בבית.
<שלומי יחיאב: כמו שאתה רואה, כבוד היושב-ראש, למצוא את נקודת האיזון זו מלאכה לא פשוטה, אבל אנחנו חושבים שבדרך למצוא את נקודת האיזון הזאת אנחנו כסטודנטים לא צריכים להיות פה בני ערובה, לא צריכים להיות פה כלי משחק.
<שלומי יחיאב: בארבע השנים האחרונות, באקדמיה ובאוניברסיטה העברית, בשנים האחרונות, זה חוזר על עצמו כל פעם מחדש, פעם זו הנהלת האוניברסיטה, פעם זה סגלים מול האוצר.
<שלומי יחיאב: להגיד לך האמת – לסטודנטים זה שקוף, מה שאנחנו מרגישים כל פעם הוא שבכל המשחקים האלה בין הצדדים אנחנו חוטפים.
מירב בן ארי: זה על הגב שלכם.
<שלומי יחיאב: קודם כל, אם לשני הצדדים פה כל כך אכפת מהסטודנטים אני מבקש פה התחייבות משני הצדדים שיש פה מהלך לטווח ארוך שגם אנחנו נהיה צד לו.
<שלומי יחיאב: אם אנחנו הולכים לדבר על 10 שנים, 20 שנה לאוניברסיטה, אז תכניסו אותנו גם כן, נציגי הסטודנטים, לבוא להשמיע את קולנו.
יעקב מרגי: לא ממליץ לך, לך ללמוד.
<שלומי יחיאב: זה תפקידי.
<שלומי יחיאב: אנחנו באמת אומרים, אנחנו מגלים פה אחריות כי, כפי אמרתי, אנחנו מגיעים פה בשני כובעים, כסטודנטים שחשוב לנו תהליך ההבראה של האוניברסיטה וכאזרחים שחשוב לנו הניהול.
<שלומי יחיאב: אנחנו מבקשים ממך, כבוד היושב-ראש וחברי הכנסת, תשימו סוף לדבר הזה, תמצאו אתם את נקודת האיזון.
יעקב מרגי: בשלב הזה, תודה.
מירב בן ארי: הוא יכול להתחיל את שנת הלימודים כבר מחר, והסטודנטים – הכול נופל על הגב שלהם בסוף.
עודד פורר: חברים, אני חייב לומר גם לחברי פרופ' בן-ששון, גם לחבר'ה מהמל"ג, לפרופ' יושבת-ראש ות"ת ולנציג האוצר שראוי שתשפילו את מבטכם כלפי החבורה של הסטודנטים, ולא רק אלה שיושבים פה אלא כל אלה שיושבים בבית, כי השימוש עוד בעניין הזה של הפנסיה, שבסוף את הפנסיה התקציבית הזו, את השערורייה של הפנסיה התקציבית, לא רק באוניברסיטה העברית אלא בקרב עוד 34,000 עובדי מדינה שצריכים לצאת לפנסיה תקציבית – ואני לא מדבר על חיילים, עובדי מדינה מהשירות ציבורי רגיל שיוצאים לפנסיות בגילאי 40-50 ומקבלים מהגיל הזה פנסיה.
עודד פורר: יש עובדי מדינה, סמנכ"לים ומנכ"לים בשירות הציבורי שמקבלים מגיל 45 פנסיה מלאה.
יעקב מרגי: חטאי העבר.
עודד פורר: כן, אבל מי שמשלם את החטא הזה זה הם.
עודד פורר: הדור הבא משלם את החטא הזה.
<יפה זילברשץ: זה מה שאנחנו מבקשים למנוע.
עודד פורר: הדור הבא משלם את החטא הזה ועכשיו הם משלמים פעמיים, הם גם ישלמו את הפנסיות התקציביות של כל מי שזכאי לאותן פנסיות עוד לפני שהם מגיעים לגיל פרישה והם גם לא יוצאים ללמוד עכשיו.
עודד פורר: אז אני חושב שאת הוויכוח הזה – ודיברת קצר וברור – אי אפשר לנהל את הדיון הזה על הגב של הסטודנטים, וזה בכלל לא משנה אם צודקת האוניברסיטה העברית, צודקים ות"ת או צודקים האוצר.
עודד פורר: יש לי טענות לאוצר מפה ועד להודעה חדשה.
עודד פורר: אני לא מכיר ששמים תנאים למשרדי ממשלה שמשלמים פנסיה תקציבית שאם הם לא יעשו איזושהי תוכנית אז אין תקציב לאותו משרד, אין חיה כזו.
יעקב מרגי: כי זה באוצר, זה מינהל הגמלאות של האוצר.
עודד פורר: בטח, זה רץ חופשי, אין בעיה.
עודד פורר: לעובדי האוצר שיוצאים לפנסיה מוקדמת בגיל 45 ומקבלים את הפנסיה אין בעיה, זה רץ.
עודד פורר: אל תעשו את זה על הגב של הסטודנטים.