GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל כהן: בשלוש השנים האחרונות, הסיפור של תשלומי הורים נשמע אולי נורא נינוח במובן של צריכים להתנגד, אבל כפי שאמר יושב הראש, אנחנו חלופות לבקרים נמצאים בבתי המשפט דווקא עם הקבוצות שכנראה לא יושבות פה.
<מיכל כהן: אותן קבוצות של הורים שטוענות שזכותן לפצל כיתות.
<מיכל כהן: יש פה גם חלק שאמרו את זה שנה שעברה, רק הם פשוט פתרו את זה.
<מיכל כהן: שזכותן לפצל כיתות על ידי מימון הורים, שזכותן להשפיע על החינוך על ידי פיצול הכיתה לקבוצות יותר קטנות; שזכותן להשפיע על חינוך ילדיהן על ידי כך שהם יעשו אולי מיון של ילדים, שזכותן על פי שיקוליהן להשפיע על איזה לימודים הם ילמדו בנוסף ולא יכולה המערכת הממשלתית – אני בדרך כלל יושבת בצד הזה שתוקפים אותי למה אני - - -
אורלי לוי אבקסיס: המערכת מתקצבת גרעינים תורניים שנותנים שיעורים בתוך בתי הספר?
<מיכל כהן: מיד אני אענה.
<מיכל כהן: המערכת מתקצבת את מה שמוגדר לה בתוך תכנית הליבה שלה והיא מתקצבת את שעות ההוראה במוסדות החינוך והיא גם מתקצבת תכניות תוספתיות ולכן יש לה 53 מיליארד שקלים.
<מיכל כהן: יחד עם זאת, היא לא מתקצבת טיולים, היא לא מתקצבת מסיבות, היא לא מתקצבת את שאר הדברים.
<מיכל כהן: עכשיו, הסיפור של הורים שרוצים להשפיע הוא סיפור ערכי בין המקום.
<מיכל כהן: נאמר פה, בין המקום של שוויון.
<מיכל כהן: ישבה פה קבוצה מולי, שנה שעברה, בשיא הלהט והסבירה לי איך שוויון לא אומר לא לתת לילדים או לרשויות אפשרות, מכיוון שיש להם כסף, לפצל את - - -
יוסי יונה: קיבלת את ההסבר?
<מיכל כהן: לא, בוודאי שלא.
<מיכל כהן: לא קיבלתי את ההסבר ולא רק שלא קיבלתי את ההסבר, אני לא זוכרת שהייתה מלחמה פה על כך שלא לאפשר לרשויות לא לפצל כיתות.
<מיכל כהן: אני גם לא זוכרת שהייתה מלחמה מול ההורים שצועקים עכשיו שאני לא נותנת להם לגבות 17,000 שקלים באחד ממוסדות החינוך – אני לא זוכרת שזה בא לפה אלא להיפך.
<מיכל כהן: בדרך כלל זה בא אלינו בלחץ - תאפשרי להם, הם בית ספר ייחודי, משם יצאו כל הטייסים או כל זה.
<מיכל כהן: זאת אומרת שמערכת החינוך נמצאת בתווך, שצריך להכיר בזה.
<מיכל כהן: היא נמצאת מצד אחד במקום שרוצה לדאוג לשוויון ושוויון אמיתי והיא עוד רחוקה מזה, ומצד שני לא יכולה שלא להקשיב לקולות, ללחצים ולמוטיבציות השונות לחינוך של הורים במדינת ישראל.
<מיכל כהן: והמקום הזה, אין פה כנראה אמת אחת.
<מיכל כהן: כנראה שגם אם מערכת החינוך תקבל מחר, ככה בהוקוס פוקוס 5 מיליארד שקלים ממשרד האוצר, כנראה שהדיון הבא יהיה איך ההורה רוצה יותר תורני, איך ההורה רוצה יותר טבע, איך ההורה רוצה יותר מחול.
<מיכל כהן: איך ההורה רוצה יותר מדעים וכן הלאה וכן הלאה.
<מיכל כהן: לכן אני אומרת את זה באמירה לא שיפוטית, זה נושא מורכב.
<מיכל כהן: אם מערכת החינוך, אם תהיה החלטה איפה שהוא שמדינת ישראל לוקחת אחריות על כל תשלומי החינוך – בבקשה.
<מיכל כהן: אם מדינת ישראל תחליט שהגבייה, דרך אגב, אני תומכת בזה שהגבייה לא תהיה דרך מוסדות החינוך, כי מה לו למנהל בית הספר להכניס את היד לכיסם של ההורים?
יעקב מרגי: גברתי, שאלה - - -
איילת נחמיאס ורבין: וגם אנחנו ראינו את ה - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, איילת, סליחה.
יעקב מרגי: גברתי המנכ"לית, שאלה בשלב הזה שאת מצהירה, אני רוצה לשאול אותך שאלה.
יעקב מרגי: אנחנו מחר כוועדה נגיש הצעת חוק על קביעת מנגנון חלופי באמצעות הביטוח הלאומי, עמדת משרד החינוך תהיה?
<מיכל כהן: בוודאי שכן.
יעקב מרגי: לתמוך?
<מיכל כהן: דרך אגב, אני אתמוך גם אם מדינת ישראל תתמוך שהיא רוצה לשלם את כל התשלומים - - -
יעקב מרגי: בואי, הלוואי.
יעקב מרגי: להביא את ה-5 מיליארד אנחנו לא אופטימיים שזה יהיה בשלב הזה.
<מיכל כהן: אבל אני רק רוצה לומר על זה עוד משהו.
<מיכל כהן: בסוף, בעיני, אפשר לקבל כל החלטה, הכל בסדר, בסוף צריך לזכור שמערכת החינוך היא מערכת של כל אחד מפה וכל אחד מפה יש לו את הכיתה שלו ואת המורה שלו ואת מסיבת הסיום שלו ואת המוטיבציות שלו ואנחנו צריכים - - -
ענת ברקו: ואת המזגנים שלו ואת הספרים שלו - - -
<מיכל כהן: בסדר, ואת הספרים שלו ואת המזגנים שלו ואת הכל.
<מיכל כהן: כל מה שקשור.
<מיכל כהן: אנחנו לא מחביאים כלום וגם לא לוקחים אותם הביתה.
<מיכל כהן: אז זאת אומרת שבתוך המערכת הזאת - - -
אורלי לוי אבקסיס: אתם מעלימים עין בחלק מהמקרים.
<מיכל כהן: אז רגע, עכשיו אני רוצה לדבר על האכיפה.
<מיכל כהן: את צודקת שלאורך שנים מערכת החינוך לא ידעה להתמודד עם זה.
<מיכל כהן: היא לא ידעה.
<מיכל כהן: היא לא ידעה לומר, כשמצד אחד אומרים הטיול יעלה נניח 126 שקלים ליום אחד ובפועל עולים המחירים, עולות העלויות והיא לא יודעת להגיד למנהל בית הספר תקשיב, אבל זה מה שאישרו לי, אז אני לא יודעת.
<מיכל כהן: ואז כנראה מנהל בית הספר גבה, כי הוא רצה להוציא את הילדים וההורים גם רצו שהוא יוציא והוא כנראה גבה יותר, אז לאורך הזמן היא לא ידעה מה לעשות עם זה והיא לא אכפה את זה.
<מיכל כהן: בשלוש השנים האחרונות – לפני שנה וחצי הקמנו מינהל אכיפה ובקרה, שלפני שבועיים הביאו אותי לפה להסביר למה אני עושה בקרה.
<מיכל כהן: אכיפה ובקרה ש - - -
איציק שמולי: לא, לא, זה לא היה הדיון.
איציק שמולי: הדיון היה למה מפעילים חוקרים פרטיים במסגרת הבקרה.
<מיכל כהן: וקיבלתם את התשובה - - -
איציק שמולי: לטעמך קיבלנו.
איציק שמולי: זה לא היה הדיון.
יעקב מרגי: אוקיי, תודה שמולי.
<מיכל כהן: ומערכת ה - - -
איציק שמולי: אף אחד לא ביקר אותך מעולם על זה שאת עושה בקרה בתוך המערכת.
איציק שמולי: אל תעוותי את רצון חברי הכנסת.
יעקב מרגי: הערתך נרשמה והיא במקום.
<מיכל כהן: הסברתי גם שהאכיפה נועדה להיות במקום שיש חריגה בוטה מכל ההנחיות.
<מיכל כהן: הסברתי גם את זה.
<מיכל כהן: בקרת תשלומי ההורים בשלוש השנים האחרונות ובעיקר בשנתיים האחרונות, עושה זעזוע בתוך מערכת החינוך.
<מיכל כהן: לכן אנחנו בעיקר נמצאים בבתי משפט, כי בתי הספר לא מוכנים לקבל את ההתוויה הזו, שאומרת שהם לא יכולים לגבות מעבר למה שנקבע פה בתשלומי ההורים.
<מיכל כהן: יתרה מזאת, יש זרמים שונים.
<מיכל כהן: אנחנו יודעים, יש זרמים שונים בחינוך שלאורך שנים, אם לא עשרות בשנים, גבו ובנו את מרבית, או לא את מרבית, לא מעט מהסדירויות בבית הספר, על תשלומי הורים.
<מיכל כהן: גם לשם נכנסנו.
<מיכל כהן: זה לא פופולארי וזה מאד קשה ולא תמיד זה מגיע לפה כשזה מורכב - - -
יעקב מרגי: לא תמיד רוצים שזה יגיע לפה.
<מיכל כהן: ולכן אני אומרת שאנחנו נמצאים בתווך, בניסיון לאזן בין הרצונות לבין בסוף הנהלים, החוקים ומה שמערכת החינוך מתירה.
<מיכל כהן: עדיין זה לא מושלם.
<מיכל כהן: אנחנו יודעים להגיד שהיום, אם בשנים קודמות במערכת אפיק – שהיא המערכת שעוקבת אחרי תשלומי ההורים ונדרשת חתימה של מפקח – אם בעבר מתוך 4,000 מוסדות אישרו כ-1,000 מוסדות, היום אנחנו נמצאים עם 3,100 מוסדות שכבר אישרו.
<מיכל כהן: עדיין במקום שאנחנו מקבלים תלונה מהורה, תלונה מאיזה שהוא מקום, אנחנו נכנסים לבצע בקרה ואם צריך גם אכיפה.
<מיכל כהן: המוטיבציה שלנו היא לעשות הסדרה.
<מיכל כהן: יש בתי ספר – ובזה אני אסיים – שעדיין גובים מעל המותר.
<מיכל כהן: כל מנהל מחוז יש לו ועדה שהם נדרשים להגיע אליה ומותר לו לדון עם בית הספר מה הצרכים שלו ולעשות לו תהליך, עד 3 שנים של תהליך הפחתה, להתיישר עם התקרה הקבועה בחוזר המנכ"ל.
<מיכל כהן: עדיין יש בתי ספר שלא מקבלים את זה ולכן הלכו לבתי משפט.
ענת ברקו: למה 3 שנים?
<מיכל כהן: כי אם יש למשל בית ספר שגבה 17,000 שקלים או 13,000 שקלים, אם ביום אחד תורידו אותו למה שהוא צריך, הוא יתמוטט.
<מיכל כהן: ואז פונים אלינו – איך אתם ממוטטים בתי ספר של מצוינות.
<מיכל כהן: אז לכן, מתוך מקום והתחשבות גם ברצון ההורים – דרך אגב, אני אומרת, יש פה ציבור הורים שכנראה לא יושב פה היום, שפונה אלינו.
<מיכל כהן: אני עשיתי בעצמי משאים ומתנים עם ועדי הורים על כך שלא הסכימו לפגוע ב - - -
ענת ברקו: אבל כשמדובר על שלוש שנים ונאמר מדובר על בית ספר תיכון, זה אומר שההורים שלא אותם ילדים, במשך כל תקופת התיכון, משלמים תשלומים - - -
<מיכל כהן: רק מי שתבע אותי בסיפור הזה זה ההורים.
ענת ברקו: אוקיי, אבל צריך למצוא את הנתונים - - -
יעקב מרגי: לכן יש דיון היום.
<מיכל כהן: את צודקת.
יעקב מרגי: לכן הדיון היום הוא נוקב ו - - -
ענת ברקו: זה הדבר הנורא פה - - -
יעקב מרגי: ענת, לכן הדיון היום הוא נוקב והוא לא יהיה עוד דיון אחד.
ענת ברקו: צריך להחליט וזהו - - -
<מיכל כהן: המשפט האחרון שאני אגיד, כל הרובריקות שיש לפניכם שזה רשות, מרצון, תל"ן, שזה תכנית לימודים, גם בזה עשינו הסדרה.
<מיכל כהן: שוב, יש מי שאמר מעט מדי, לא נתנו להם אפשרות לפרוח ויש מי שאמר הרבה מדי, נתתם בדרך הזו אפשרות לגבייה נוספת.
<מיכל כהן: כל הדברים האלה, יש תקרת שעות לתל"ן ויש תקרה לגבייה ויש אכיפה ובקרה.
<מיכל כהן: אנחנו בדרך, אנחנו עוד לא יכולים לומר שהגענו לכל מוסדות החינוך, גם לא לכולם אנחנו צריכים להגיע, אבל בכל מקום שלא מדווח אפיק או שאנחנו יודעים שיש תלונה או לחילופין לא מגיעים לוועדות המחוזיות, מנהלי המחוזות עושים מיפוי ומראים איזה בתי ספר לא הגיעו לא להסדרה, לא שלחו אפיק ושם אנחנו נשים את ההתערבות.
יעקב מרגי: סליחה גברתי, מה אחוז המוסדות שמדווחים בתוכנת אפיק היום?
מירב בן ארי: ומתוך כמה.
<מיכל כהן: 3,092 מתוך 4,557.
מירב בן ארי: מה הסנקציות שמוטלות על בית ספר כזה שלא עומד בכללים שנקבעו על ידי משרד החינוך?
יעקב מרגי: לא, קודם כל דיווח.
מירב בן ארי: עזוב את הדיווח.
מירב בן ארי: דיווח שהוא לא עשה, מה הסנקציה?
ענת ברקו: אבל הוא לא מדווח בכלל - - -
יעקב מרגי: אתם לא שומעות את עצמכן, שנייה.
מירב בן ארי: אתם לא שומעים.
מירב בן ארי: זה מה ששאלתי.
יעקב מרגי: רגע, לכן זו גורלה של קריאת ביניים.
יעקב מרגי: אני באמצע השאלה.
יעקב מרגי: א' מה הולכים לעשות עם אלה שלא דיווחו, כי אם לא דיווחו יש סיבה למה לא דיווחו.
יעקב מרגי: אני יודע איזה לחץ אני קיבלתי מאחורי הקלעים על זה שתבעתי בלחץ פיזי לא מתון מגורמי האכיפה במשרד החינוך בדיון הקודם, להאיץ את תהליך הדיווח.
יעקב מרגי: אני יודע איזה לחצים קיבלתי.
יעקב מרגי: קיבלתי מאחורי הגב הרבה הרבה לחצים מכל הגופים ומכל הזרמים, כך שזה לא התבטא רק בצד אחד.
יעקב מרגי: מה עושים עם אלה שלא דיווחו ומה הסנקציות?
<מיכל כהן: אז ככה, קודם כל לגבי סנקציות של כאלה שממשיכים, דרך אגב הם יכולים לדווח ולהמשיך לגבות מעבר ולכן אנחנו נכנסים בהתערבות.
<מיכל כהן: במקום הזה יש - - -
ענת ברקו: זאת אומרת את אומרת שהם יכולים לדווח דיווח שקר?
<מיכל כהן: אמרתי שהם יכולים לדווח - - -
יעקב מרגי: מה את נופלת מהכסא?
יעקב מרגי: זה יכול להיות.
יעקב מרגי: אם הם בני אדם – כן.
יעקב מרגי: אם הם לא תוכנת מחשב – לא.
מירב בן ארי: רגע, שנייה, אפשר לקבל תשובה?
מירב בן ארי: יש כאן 1,500 בתי ספר שלא מדווחים ואלה שמדווחים - - -
יעקב מרגי: מה הולך להיות איתם?
<מיכל כהן: אני אגיד מה הדברים שעשינו לא רק מה אנחנו הולכים לעשות.
יוסף ג'בארין: זה כמעט 30%.
מירב בן ארי: רגע, תן לשמוע את התשובה.
<מיכל כהן: כן, רק צריך להגיד שלפני 3 שנים 20% דיווחו.
<מיכל כהן: היום אנחנו נמצאים בזה שעדיין 30% לא מדווחים.
יוסף ג'בארין: כ-30% עדיין לא דיווחו.
יעקב מרגי: ולפני חודש היה יותר מזה.
<מיכל כהן: ואני אומרת את זה ששוב, זו מערכת של 4,500 מוסדות, אנחנו מגיעים ונגיע לכולם.
<מיכל כהן: הקמנו מנגנון שאומר ככה: בתי הספר צריכים לדווח לאפיק.
<מיכל כהן: אפיק מאושר על ידי מפקח בית הספר לאחר שהוא וידא שהם שלחו את חוזר תשלומי ההורים להורים.
<מיכל כהן: זו אמירה ראשונה.
<מיכל כהן: במידה והייתה סטייה ממה שהם דיווחו, אנחנו או מטילים קנס או עושים קיזוז תשלומים.
<מיכל כהן: יש לי פה דוגמאות של בתי ספר שנעשו בגין יתר התשלומים והחזרה להורים.
<מיכל כהן: יש שימוע למנהל בית הספר.
<מיכל כהן: במקרה שזו בעלות יש - - -
אורלי לוי אבקסיס: כמה פעמים אישרתם את הסטייה?
<מיכל כהן: סליחה?
<מיכל כהן: אמרתי שיש לנו ועדות חריגים.
<מיכל כהן: ועדות החריגים, אני חוזרת ואומרת, יש בתי ספר שגבו עד לפני שנתיים-שלוש – 17,000 שקלים, 13,000 שקלים וכדומה.
<מיכל כהן: אנחנו עושים איתם מתווה של שלוש שנים.
<מיכל כהן: בכל ועדה מחוזית יש להם תקרה עד גובה - - -
<מיכל כהן: התקרה היא 6,800 לייחודיים והתקרה לבתי ספר רגילים היא כזו – אם בית הספר - - -
<קריאה: זה יסודי או תיכון?
<מיכל כהן: על כל הרצף.
<מיכל כהן: יש לנו למשל בית ספר שגובה 17,000 שקלים מכיתה א'.
יעקב מרגי: רבותי, אנחנו יכולים להסתפק, אני יכול להסתפק בסקירה של המנכ"לית, אני רושם לי נקודות לדיונים הבאים.
יעקב מרגי: הבעיה שהשעון רץ.
יעקב מרגי: אם נמשיך עוד שאלה מתוך שאלה ועוד שאלה, כי אני רוצה כבר להיכנס לדיון.
יעקב מרגי: יש מספר רב של חברי כנסת.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני יושב הראש, זה מאד רלבנטי בדיוק בהקשר של המשפט האחרון.
יעקב מרגי: חשוב, בסדר, אני אתן, אבל מן הסתם זה יעלה גם תוך כדי הדיון וניתן לה הזדמנות להשלמת נתונים גם אחרי.
יעקב מרגי: מן הסתם יעלו עוד ועוד שאלות בדיון.
יעקב מרגי: נכון, הרצון שלנו הוא לשאוף לכמה שיותר מידע, אבל קחו את זה בחשבון, שלא תלינו, כי אני אעצור את הדיון בשעה 12.
יעקב מרגי: ברבע לשתים עשרה אני נכנס להליך הצבעה.
יעקב מרגי: בבקשה המנכ"לית, לסכם.
<מיכל כהן: יש לך פה את הנתונים של הועדות המחוזיות במקרה, גור?
<יהודה גור רוזנבלט: כל הוועדות המחוזיות במצטבר זה כמה עשרות לכל היותר.
<יהודה גור רוזנבלט: זה לא כמויות משמעויות.
<יהודה גור רוזנבלט: גם אלה שלא דיווחו, אותם 1,500 שלא דיווחו – 900 מתוכם זה בכלל במגזר החרדי, שם נכנסנו בשנה אחת יותר מאוחר לתוך התהליך.
<יהודה גור רוזנבלט: הם רק בשנה הראשונה לתהליך ולכן זה לוקח קצת יותר זמן.
<יהודה גור רוזנבלט: ולכן אנחנו עומדים היום באמת באזור ה-90% שכבר מדווחים בצורה מסודרת.
עליזה לביא: חוץ מהחרדים?
עליזה לביא: 90% חוץ מהחרדים?
<יהודה גור רוזנבלט: כן.
<יהודה גור רוזנבלט: עם הצגת החרדים, שהם שנה אחת מאחור - - -
מירב בן ארי: כן, אם את מוציאה את ה-900 מתוך ה-1,500 - - -
<יהודה גור רוזנבלט: אבל גם אצל החרדים אנחנו נכנסים.
<יהודה גור רוזנבלט: נכנסנו השנה ואנחנו נמשיך את זה גם בשנה הבאה ואנחנו נעשה סדר גם בהקשר הזה.
<יהודה גור רוזנבלט: צריך לזכור שבוועדות החריגים מדובר גם כן על - - -
<מיכל כהן: גור הוא מנהל מינהל אכיפה ובקרה.
יעקב מרגי: הוא לא הציג את עצמו.
<מיכל כהן: אני הצגתי אותו.
<מיכל כהן: סליחה.
<יהודה גור רוזנבלט: וצריך לזכור שגם מדובר על כמה עשרות בודדות של מוסדות.
<יהודה גור רוזנבלט: לא מדובר בכמויות מאד גדולות וגם בהן אנחנו מדברים על מתווי הפחתה, שבהם אנחנו נותנים להם שנה-שנתיים-שלוש – להתכנס לסכומים המותרים ואנחנו לא מדברים על חריגות קבועות בכלל בהקשרים האלה.
<יהודה גור רוזנבלט: צריך גם לזכור שכל מערכת האישורים הזאת הולכת ומשתכללת משנה לשנה.
<יהודה גור רוזנבלט: כמות בתי הספר שמדווחים גדלה וכל הסדר במערכת נהיה יותר גדול.
<יהודה גור רוזנבלט: כמות התלונות שאנחנו מקבלים מההורים – בסך הכל אנחנו מקבלים תלונות וכל התלונות - - -
יעקב מרגי: וזה במגמת עלייה?
<יהודה גור רוזנבלט: סליחה?
יעקב מרגי: התלונות במגמת עלייה?
<מיכל כהן: כן, ככל שיש - - -
מירב בן ארי: כלומר זה רק שלוש שנים גם ככה עובד.
<מיכל כהן: כן, זה חדש.
<מיכל כהן: כן אני אומרת שככל שיש יותר מודעות, יש יותר - - -
מירב בן ארי: יש יותר מודעות ויש חשיפה.
<יהודה גור רוזנבלט: אני אומר דבר כזה: כל תלונה שמגיעה אלינו מטופלת עד הסוף, כולל במקרים הנדרשים בתי הספר מחזירים כספים להורים.
יעקב מרגי: אתה לא ענית לי.
יעקב מרגי: המנכ"לית ענתה לי.
<יהודה גור רוזנבלט: אין לי נתונים על לפני שהמינהל הוקדם.
<יהודה גור רוזנבלט: אני לא יודע.
מירב בן ארי: אתה יכול רק להגיד כמה מנהלים עברו שימוע.
מירב בן ארי: אתה שלוש שנים וקודם כל כל הכבוד, אבל כמה מנהלים עברו שימוע?
זוהיר בהלול: אני מתערב איתך שאף אחד.
<יהודה גור רוזנבלט: עוד פעם, אין לי נתון על כמה עברו תהליך של שימוע, אבל צריך לזכור דבר כזה - - -
יעקב מרגי: שמענו את "האף אחד".
יעקב מרגי: לא צריך יותר.
<יהודה גור רוזנבלט: אני לא מחפש, אנחנו לא מחפשים להעניש, אנחנו מחפשים להסדיר.
ענת ברקו: גם אנחנו לא מחפשים להעניש, אגב.
<יהודה גור רוזנבלט: רגע, שנייה, אני אסביר.
יעקב מרגי: אתה יודע, העונש הוא הכרח שלא יגונה לפעמים.
ענת ברקו: אבל כנראה אם לא תעניש, לא תסדיר.
<יהודה גור רוזנבלט: לא, לא, אני לא מקבל את זה שאם אני לא אעניש אני לא אסדיר.
<יהודה גור רוזנבלט: אם אומרים למנהל בית ספר חרגת והוא אומר הנה, אני מפסיק את זה, אני עוצר את זה, אני מסדר את זה, זה מבחינתי - - -
ענת ברקו: אבל אתה נותן לו שלוש שנים לסדר את זה - - -
<יהודה גור רוזנבלט: לא, לא - - -
יעקב מרגי: רגע ענת, לא, לא.
יעקב מרגי: גור, תודה.
ענת ברקו: שלוש שנים לסדר את זה?
יעקב מרגי: אני אומר הערה למה שאמרת ולא נפתח עליה דיון.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אם מוסד חינוכי דאג גם להעביר סכום, נתח מכספי ההורים לתל"ן, לגוף הארצי שלו, זה לא רק שצריך להעניש וגם צריך לצוות להשבה.
<יהודה גור רוזנבלט: אנחנו - - -
יעקב מרגי: בוא, אני לא נכנס לזה.
יעקב מרגי: יהיה דיון אחר, אני אומר לך שיהיה דיון במהלך הכנס הבא על הקריטריונים של ועדת החריגים, מה התקרה שתותר, כי לא יתכן שמדינה, שמשרד של הממלכה, שמצד אחד אני בא לטפל במוסדות חינוך אחרים, אומרים אני צריך לחזק את הממלכה.
יעקב מרגי: אני צריך לחזק את מערכת החינוך של הממלכה ותוך כדי ובאותה נשימה - - -
מירב בן ארי: איזו ממלכה?
יעקב מרגי: ממלכה זה ממלכתי.
יעקב מרגי: זה מושג משפטי, מה קרה?
יעקב מרגי: אני מנסה להיות עורך דין, את מקלקלת לי?
יעקב מרגי: עכשיו תקשיבו, לא יתכן שבאותה נשימה המשרד יודע להשתמש בטיעון הזה הרבה פעמים ודורית מורג מחייכת.
יעקב מרגי: אם משתמשים בזה הרבה פעמים ובאותה נשימה אנחנו יכולים לאשר, רבותי, לאשר למוסד חינוכי לגבות 7,000 שקלים ו-6,000 שקלים לילד, ולפעמים שני ילדים ושלושה ילדים.
יעקב מרגי: אז רבותי, גם ברמת אביב וגם בכפר סבא וגם בהוד השרון וברמת השרון יש אנשים שקשה להם.
נורית קורן: נכון, גם בהרצלייה.
יעקב מרגי: עכשיו אני אקח את כל המפה?
יעקב מרגי: אמרתי כדוגמא.
מירב בן ארי: הוא התכוון לפריפריה החברתית.
יעקב מרגי: תודה למנכ"לית.
יעקב מרגי: רבותי, יש מספר רב של חברי כנסת.
יעקב מרגי: אני אחרוג ממנהגי, אני לא אעשה לסירוגין של אחד, אבל אני אעשה לסירוגין של שניים – שני חברי כנסת ואורח.
יעקב מרגי: סגן השר ירון מזוז, בקצרה, בבקשה.
יעקב מרגי: אני אגביל אתכם.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, תבינו אותי.
יעקב מרגי: אני אגביל אתכם בזמן.
יעקב מרגי: אני אתן לכם להתחיל.
ירון מזוז: בוקר טוב לכולם, חברים, מכובדי יושב ראש הוועדה מר מרגי, מנכ"לית המשרד, חברי חברי הכנסת וקהל נכבד.
ירון מזוז: אני בדרך כלל לא מגיע לישיבות, אבל הגעתי לישיבה החשובה הזאת היום, למרות שזה לא תחום אחריותי, וזאת משום שהנושא יקר לליבי ובוער בקרבי.
ירון מזוז: תשלומי ההורים לבית הספר הם נטל כלכלי כבד.
ירון מזוז: במצב הקיים בתי הספר גובים סכומים גבוהים יותר מתקרות הגבייה שנקבעו.
ירון מזוז: תשלומי הרשות כביכול הם לא תשלומי רשות כלל וכלל, ובאמצעותם לוחצים המנהלים על ההורים, מאיימים שמי שלא ישלם את תשלומי הרשות, לא ייצא לטיולים ואפילו לא יקבלו תעודה.
ירון מזוז: אתה מוכן בבקשה, אדוני יושב ראש הוועדה - - -
ירון מזוז: אני הגעתי לכאן, כבדו ותנו לי להגיד את מה שיש לי לומר.
ירון מזוז: יש לי המשך.
ירון מזוז: ואפילו הם מאיימים עליהם שהם לא יקבלו את התעודות של התלמידים.
ירון מזוז: המצב הקיים גורם להגדלת הפערים החברתיים, לפרק משפחות שלמות.
ירון מזוז: ההורים עומדים חסרי אונים אל מול הנהלת בתי הספר, אשר קובעת לעצמה תוספת לשכר הלימוד.
ירון מזוז: ספרי לימודים, תשלומים לטיולים שנתיים, תגבורים, שיעורי העשרה ומסיבות בסיום אינם כלולים בתשלומי ההורים.
ירון מזוז: אתמול, כידוע לכם, נחשף בערוץ 2 כי יש בתי ספר שמסיימים את השנה עם עודף תקציבי שמן, ההורים שילמו והתלמידים לא קיבלו.
ירון מזוז: מערכת החינוך לא קבעה נהלים ברורים בנושא עודפי התשלומים.
ירון מזוז: אני הגעתי לכנסת מהתחום המוניציפאלי, ואני קצת מכיר את זה לעומק ויש צדק במה שאמרו אתמול בערוץ 2.
ירון מזוז: הורי תלמידים בכלל ובפריפריה בכלל כורעים תחת הנטל הזה.
ירון מזוז: אני היום מנהל את הפרויקט מחשב לכל ילד מטעם משרד ראש הממשלה ואני נחשף בארץ למקרים מזעזעים של ילדים והורים שידם לא משיגה לרכוש לילדים את המחשבים ואנחנו עוברים מיישוב ליישוב ובכל יישוב שאני מגיע אני נתקל בנושא של התשלומים, באיומים של המנהלים כלפי התלמידים, שלא נותנים להם ולא מכבדים את ההורים שמגיעים לקבל את התעודות וכל הילדים האלה ממש נמצאים במצב הסוציו הכי נמוך, וההנהלה והנהגת בית הספר לא מצליחים למצוא לזה פתרון.
ירון מזוז: אני חושב שהגיע הזמן באמת לקדם חקיקה, שתביא לביטול תשלומי ההורים ולקבוע מנגנון גבייה באמצעות הביטוח הלאומי, כמו שאמר חברי יושב ראש הוועדה, מר מרגי ולעשות סוף לסאגה הזאת ולכל העניינים שבמיוחד מי שנפגע מהם זה האנשים החלשים בחברה, האנשים לא נותנים להם צ'אנס, והסיפור הזה פה גורם באמת להפרדה שלמה בין החלש לבין החזק.
ירון מזוז: אני מבקש שבאמת יימצא פתרון סופי לכל העניין הזה, כי ההורים, שאני מגיע אליהם לחלוקה של מחשבים, הם באים מהמצב הסוציו הכי נמוך שיש במדינת ישראל ואני מזועזע ממה שקורה שם ואני עוד פעם אומר:
ירון מזוז: תנו סוף לסיפור הזה לכם.
יעקב מרגי: תודה לסגן השר ירון מזוז.
יעקב מרגי: באמת שוב תודה שמצאת לנכון להגיע.
יוסף ג'בארין: אבל זו עמדה אישית?
יעקב מרגי: עמדתו האישית.
יוסף ג'בארין: זו לא עמדת הממשלה?
יעקב מרגי: אם היית נותן לי רק להשלים משפט והיינו חוסכים זמן, היית שומע גם את העמדה.
יעקב מרגי: אתה שבא מהרשות המבצעת, רשות הממשלה, אנחנו ברשות המחוקקת ושמעת את הקולות כאן, שמעת את העוצמות.
יעקב מרגי: אנא, אנחנו נגיש את הצעות החוק שדיברנו עליהן וכלל חברי הכנסת יצטרפו אליהן.
יעקב מרגי: אנחנו נצטרך רוח גבית בוועדת השרים בממשלה ונמצא אותך שם.
יוסף ג'בארין: אנחנו נתמוך בך באופן חריג בעניין הזה.
<קריאה: למה חריג?
יוסף ג'בארין: כי בדרך כלל לא תומכים בהצעות - - -
מירב בן ארי: הוא לא תומך בקואליציה.
יעקב מרגי: תודה, בבקשה מוטי.
יעקב מרגי: אני מגביל את חברי הכנסת לדקותיים.
יעקב מרגי: שתי דקות קטנות מה שנקרא.
זוהיר בהלול: דקתיים.
יעקב מרגי: דקתיים.
יעקב מרגי: אם אומר זוהיר, אני אפילו לא מנסה לבדוק.
יוסף ג'בארין: אני דווקא חושב שזה דקותיים.
יעקב מרגי: יפה, קיבלתי, בבקשה.
מרדכי יוגב: תודה רבה אדוני יושב הראש.
מרדכי יוגב: ברשותך וברשות סגן השר, המנכ"לית וחברי חברי הכנסת וכל מי שהגיע כי איכפת לו והגיעו לפה רבים, אני אומר כמה דברים קצרים.
מרדכי יוגב: באמת, הפער הזה שבין חוק חינוך חובה לבין העלויות על ההורים, הוא פער כבד, בעיקר למרובי ילדים או פריפריה חברתית ולכן היה נכון שנצמצם אותו, אדוני יושב הראש.
מרדכי יוגב: הדבר שאני מציע, אדוני יושב הראש, שום דבר לא יכול להיעשות בבום, כי הוא בסוף תקציבי.
מרדכי יוגב: אני כן מציע שנחפש את הדרך איך יוצרים שני תהליכים – האחד שמקיימים שיח רציף באמצעות המעקב של הוועדה, ושתיים, איך באים אולי לאחד מהאפיקים שהוא נדון בשנה זו, וזה נושא הביטוח.
מרדכי יוגב: הביטוח נדון וטוב עושה המשרד באכיפה שנעשית על ידיו בבתי הספר וגם כשהוא לוקח את הביטוח אליו והביטוח יירד כפי הנראה, להערכתי, במכרז שנתי מ-75 שקלים לילד, אינני יודע לכמה.
מרדכי יוגב: ל-50 שקלים.
מרדכי יוגב: לו יצויר שאת ה-50 שקלים האלה, שהם 75 שקלים במקור של הוצאה הורית, המשרד ייקח על עצמו עם 2 מיליון התלמידים, כן ירבו, אז תחשב לבד מה תהיה העלות של המשרד לדבר או של הממשלה.
מרדכי יוגב: אני חושב שזה סכום שיהווה כיוון שאליו הולכים יחד עם זה שבינתיים המשרד החליט שהוא לא מעלה, אבל אני חושב שיש מקום גם להוריד.
מרדכי יוגב: הדברים הנוספים שאני חושב שצריכים לעמוד בעקרונות העבודה של הוועדה יחד עם המשרד ויחד עם ועדי הורים, ואני חסיד של השיתוף, הם שני דברים: אחד לבחון תוספת שעות לימוד, שיוכלו לשמש לאחד משניים, אדוני יושב הראש.
יעקב מרגי: אני איתך.
מרדכי יוגב: לתוספת שעות לימוד ולתוספת טיולים שבעיני הם אקוויוולנטיים וערכיים לשעות הלימוד.
מרדכי יוגב: לעומת זה, להוריד בסכומי המסיבות.
מרדכי יוגב: חלק מהערכים הם ערכים של צניעות.
מרדכי יוגב: ניתן להוריד בסכומים הללו.
מרדכי יוגב: ניתן לממש בפחות.
מרדכי יוגב: אלה הם תשלומי רשות, אבל ניתן להוריד בהם את הסכומים ובכך לא ליצור מציאות של תחרות כל כך גדולה, בשל מחויבות של הורים גם שאין להם, ביחס להורים אחרים שאולי יכולים יותר.
מרדכי יוגב: ושום דבר פה לא רק מתמטיקה, אלא גם בהחלט חברה, כפי שהעירה המנכ"לית.
מרדכי יוגב: אני מציע שלשם נלך.
מרדכי יוגב: ברוח הזו של הדברים.
מרדכי יוגב: שנמצא לפחות עוד דבר אחד וזה תשלומי החובה של הביטוח, שהמשרד לקח לעצמו כדי להוזיל ונראה איך שם אפשר להוזיל ונמשיך לקדם את הדיון המשותף הזה, כדי להוזיל עוד יותר, עד לצמצם למינימום ואולי אפילו לבטל את נושא תשלומי ההורים על ליבת הדברים.
מרדכי יוגב: על הלימודים, על הטיולים ועל הביטוח.
יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסי יונה ולאחר מכן מנכ"לית המועצה לשלום הילד.
יוסי יונה: אדוני, תראה, הבעיה מתחילה מלמעלה.
יוסי יונה: אתמול נשא ראש הממשלה נאום במליאה ואמר את הדבר, מבחינתי, השערורייתי הבא: פיתחנו את הכלכלה ושמרנו על ההוצאות.
יוסי יונה: ותביאו במה דברים אמורים.
יוסי יונה: שמרנו על ההוצאות, זאת אומרת אנחנו דואגים לכך שההוצאות של הממשלה תלכנה ותקטנה וזה דבר אבסורד.
יוסי יונה: כבר 15 שנים קמות ונופלות ממשלות.
יוסי יונה: 15 שנים קמות ומתחלפות ועדות חינוך, אדוני יושב הראש, ואנחנו עדיין דנים בנושא הזה ולא קיבלנו את ההחלטה האמיצה שאנחנו צריכים לקבל.
יוסי יונה: במרס האחרון לדוגמא הגשתי את הצעת החוק שהקואליציה הפילה, ששם דרשתי בדיוק את מה שאנחנו יושבים עליו כאן ומבקשים, שיהיה פיקוח פרלמנטארי על תשלומי ההורים והממשלה סירבה לעשות זאת.
יוסי יונה: אני שמח מאד על דבריו של סגן השר ירון מזוז, שהוא אכן חושב שזה הדבר הנכות והנאות שיש לעשות.
יוסי יונה: אז אני רוצה, כדי שנבהיר, ותראו, המנכ"לית אמרה ודיברה בצדק, כי היא מבחינתה מנסה לאכוף, מנסה להסדיר, אבל היא גם יודעת שהפתרון האידיאלי יהיה אם הממשלה תתחב את ידה לכיסה ותיתן את המשאבים החסרים.
יוסי יונה: וזו זו בעצם בעיית היסוד.
יוסי יונה: ממשלת ישראל בעצם מעבירה באורח הדרגתי את האחריות לחינוך הילדים אל ההורים.
יוסי יונה: ואנחנו מדברים, גברתי המנכ"לית, כשאת מציינת את הסכום הזה של 5 מיליארד שקלים, שזה גם החישוב שאני עשיתי פחות או יותר על פי ממוצע של 2,000 שקלים לתלמיד, בוא נאמר שזה עדיין הערכת חסר.
יוסי יונה: כי בואי תראי על מה אנחנו מדברים.
יוסי יונה: רבותי, בואו נראה על מה אנחנו מדברים, אדוני יושב הראש - --
יוסי יונה: דקה?
יעקב מרגי: נתתי לך דקה וחצי תוספת.
יעקב מרגי: עוד דקה.
יוסי יונה: אדוני יושב הראש, זה כל הזמן שאותו אני צריך.
יוסי יונה: בגרות, אנחנו מדברים על תוספות של 1,00-1,500 שקלים ש - - - על חיזוק לבגרות.
יוסי יונה: אנחנו מדברים על אמצעי קצה טכנולוגיים, הטאבלטים ועוד כהנה וכהנה, שלפעמים זה מגיע ל - - -
יעקב מרגי: סליחה, מי שעומד, לשבת ולא לדבר.
יוסי יונה: העלויות מגיעות עד 3,000 שקלים.
יוסי יונה: השאלת ספרים – בין 280 ל-320 שקלים.
יוסי יונה: אנחנו מדברים על תל"ן שעומד על גובה של 3,450 שקלים לתלמיד.
יוסי יונה: אנחנו מדברים על הפעלת בתי ספר אחר הצהריים, ששם ההורים מתבקשים לשלם 600 שקלים פלוס מה שנקרא תשלומים מרצון.
יוסי יונה: אז אם אנחנו ניקח את כל המרכיבים הללו, אנחנו רואים מציאות מאד מאד עגומה.
יוסי יונה: המציאות הזאת אומרת שממשלת ישראל מוותרת על הערך הזה שנקרא שוויון הזדמנויות בחינוך.
יוסי יונה: ממשלת ישראל פועלת בניגוד לחוק חינוך חובה חינם ולכן אנחנו רואים את התוצאות, אדוני יושב הראש.
יוסי יונה: בואו נדבר על התוצאות של הדבר הזה.
יוסי יונה: זאת אומרת אנחנו יודעים היום, על פי היכולת הכספית של ההורים בכיתה א' ואולי גם בגן חובה – מי יגיע לפקולטות יוקרתיות בסופו של יום באוניברסיטה ומי ישתרך מאחור.
יוסי יונה: לכן יש לעשות כאן צעד מאד מאד דרמטי, לשנות את המדיניות הכלכלית - - -
יוסי יונה: אדוני, רק שנייה.
יוסי יונה: את המדיניות הכלכלית של ממשלת ישראל ולהקצות משאבים גדולים יותר למערכת החינוך.
יוסי יונה: ולך אדוני יושב הראש, אני קורא פשוט להיות אמיץ.
יוסי יונה: אנחנו איתך.
יוסי יונה: פשוט לבוא ולומר – אנחנו לא נאשר את תשלומי החובה אם אנחנו לא נקבל בפנינו גם את תשלומי הרשות ומרצון, והם יובאו לפיקוח ובקרה של ועדת החינוך של הכנסת.