GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רוני לידור: הגוף המחקרי על הגבעה הזאת זה המכללה האקדמית בווינגייט, יש בה תואר ראשון, תואר שני, שתי תוכניות.
יעקב מרגי: גם אני, יעקב מרגי, אם הייתי בווינגייט בתחום מכון וינגייט ופתאום היו מקימים לי מכון לאומי שעושה בדיוק אותם דברים כמוני הייתי מרגיש בדיוק כמוך.
יעקב מרגי: אני מבין את התסכול שלך.
יעקב מרגי: מה לעשות, זאת המדינה.
יעקב מרגי: אם אתה שוב שואל אותה שאלה, מוודא שלא תהיה בלעדיות – נקבל הבהרות.
יעקב מרגי: זה שאתה קיים שם – מי שחוקק את חוק המכון הלאומי וינגייט יודע שאתה קיים שם, יודע גם את הסטטוס המשפטי שלך שם.
<פיני שמעון: אבל החוק לא מתייחס, אפילו לא מזכיר את המכללה.
יעקב מרגי: הוא לא רוצה להזכיר.
יעקב מרגי: החוק לא רוצה להזכיר את המכללה.
<רוני לידור: בשביל זה אנחנו פה.
יעקב מרגי: אתם פה ואני אעזור לכם.
יעקב מרגי: בואו נעשה תיאום ציפיות.
יעקב מרגי: לכן אתה כאן, משמיע את קולך כדי לדאוג לאינטרסים של המכללה.
יעקב מרגי: אתה תעיר הערות איפה החקיקה תפגע בך.
יעקב מרגי: אל תעיר הערות למהות החקיקה אלא תעיר איך הנוסח הזה הולך לפגוע בך, איך בזה שהם יהיו בלעדיים הולך למחוק אותך.
יעקב מרגי: תשים את זה על השולחן.
יעקב מרגי: למרות שאם הייתה כוונה למחוק אותך – זה תכלית ראויה לדיון.
יעקב מרגי: אני לא אומר שהייתי מסכים אבל, מה לעשות, זה תכלית ראויה לדיון.
יעקב מרגי: אבל כרגע אנחנו לא שם.
יעקב מרגי: לכאורה בסוגיית המאמנים נאמר חד-משמעית.
יעקב מרגי: לגבי המחקר תאמר מה שאתה רוצה לומר.
יעקב מרגי: אבל לא דיון פילוסופי.
<רוני לידור: זה לא פילוסופי.
<רוני לידור: חבר הכנסת מרגי, היעלה על הדעת ששני גופים במדינת ישראל שעוסקים באותו דבר, שנמצאים על גבעה אחת, שני בתי-ספר למאמנים ולמדריכים, שניהם טובים, שניהם איכותיים, אחד ייקרא בית-ספר לאומי והשני לא ייקרא?
<רוני לידור: המכללה האקדמית בווינגייט היא גוף ציבורי שנתמך על-ידי המדינה.
<רוני לידור: אז למה?
<רוני לידור: אני רוצה להבין מדוע גוף אחד ייקרא לאומי.
יעקב מרגי: היינו ב"סרט" הזה, הוחלט כבר שאחד ייקרא "לאומי" ואחד לא.
<רוני לידור: לכן רציתי את הסיוע שלך פה, כדי לשמור על הגינות תחרותית.
יעקב מרגי: אני יכול להתחייב לך דבר אחד, שבכל פעולת החקיקה הזאת נשמור על כך שאכן היא לא באה לחסל אתכם.
יעקב מרגי: לקחת אותי עוד פעם לדיון הפילוסופי, פעם שביעית.
יעקב מרגי: עכשיו לגבי מחקר.
<רוני לידור: אני מצטער שלקחתי אותך לשם.
<רוני לידור: אני שוב אומר, מכון וינגייט הולך להקים עכשיו מעין מכון מחקרי על הגבעה הזאת, אבל יש מכון מחקרי על הגבעה הזאת, יש מכון מחקרי שעוסק בספורט הישגי.
<רוני לידור: עיקר המחקר במדינת ישראל בעשרים השנים האחרונות, עובדתית, לא אלאה אתכם פה בפרטים, הוא תוצר של המכללה האקדמית בווינגייט.
<רוני לידור: זה המוסד שמקדם מחקר גם בספורט ההישגי.
<רוני לידור: אין לי בעיה שמשרד הספורט – וזה הפתרון שלי וזו ההצעה – יקים ועדת מחקר, או כמו בכל משרד ממשלתי אחר אגף למחקר, שיתקצב את כל הגופים, על בסיס תחרותי.
<רוני לידור: למה לתת יתרון ותקציב לגוף שאיננו גוף מחקרי בהכשרתו?
<רוני לידור: אין לגוף מה להגיד, אין בו חוקרים, אין בו ציוד.
<רוני לידור: למה לא לאחד כוחות ושהמכללה הזאת, שמתמחה בספורט הישגי, תעשה את זה?
<רוני לידור: היא תהיה הזרוע הביצועית.
<גיא אטיאס: כבוד היושב-ראש, אבהיר פה בפני הוועדה את ההבדל המהותי שאותו אנחנו רוצים למנוע.
<גיא אטיאס: האקדמיה נועדה למחקר בסיסי, מחקר בלתי מכוון.
<גיא אטיאס: אני לא יכול כמשרד ממשלתי להכתיב לאקדמיה אילו מחקרים היא מבצעת.
<גיא אטיאס: אני לא יכול להגיד לה: תבצעי מחקר א', ב' ו-ג'.
<גיא אטיאס: יש לה את החופש האקדמי שלה.
<גיא אטיאס: המחקר הזה שנוהל במכללה, ואמרנו את זה גם לפרוטוקול בדיון הקודם, וגם את זה רוני לידור שמע ממני כמה פעמים, אמרנו: אנחנו רוצים מחקר מכוון, מחקר יישומי אפליקטיבי, אנחנו רוצים שה-IP יהיה של המכון.
<גיא אטיאס: אני לא רוצה שה-IP יתחלק, לא לאקדמיה, אני לא רוצה שזה ייצא בקולות קוראים.
<גיא אטיאס: אני רוצה שה-IP יהיה במכון.
<גיא אטיאס: זכותי כמדינה להגיד את זה.
יעקב מרגי: אתה מוכן לוותר על החופש האקדמי שלך?
<רוני לידור: לא, אבל אין מחקר בסיסי בספורט, זה מה שאני מנסה להסביר.
<רוני לידור: זה אחיזת עיניים.
יעקב מרגי: רוני לידור, זו הפעם האחרונה שכאשר אני מדבר אתה מדבר אתי ביחד.
יעקב מרגי: אני בשולחן הזה מתמודד 20,000 פעמים ב-360 הדיונים שקיימתי, וזה ה-361, בקדנציה הזו בסוגיית החופש האקדמי.
יעקב מרגי: תאמין לי, אני מתוסכל, הם משתמשים בזה ככיסוי לעוד הרבה דברים שלא שייכים, שלא הולכים לשם בכלל.
יעקב מרגי: תקשיב היטב, אומר לך גיא אטיאס חד-משמעית: יש לך עצמאות, חופש אקדמי.
יעקב מרגי: אני מקים מכון לאומי, אני קובע אסטרטגיה מסוימת, אני רוצה לעשות מחקר למשל על כמה משפיעה על התחממות כדור הארץ העובדה שאתה רץ ומזיע.
יעקב מרגי: אתה לא תעשה את זה, הוא רוצה לעשות את זה.
יעקב מרגי: הצגתי סתם דוגמה ויש עוד 20,000 דוגמאות.
יעקב מרגי: הוא רוצה לנווט את המחקר לספורט ההישגי כפי שהוא חושב, לא כפי שאתה חושב.
יעקב מרגי: אתה יודע מה, אם הייתי גיא אטיאס – עכשיו הם מנומסים, לא רוצים להגיע לנימה אישית – אני מאמין שהרציונל לחוקק את זה הוא כדי להביא סוף-סוף להישגים, כדי שלא נחגוג חודשיים וחצי על מדליית ארד אחת, שנתחיל לחגוג על מדליות זהב וכסף בכמויות.
יעקב מרגי: אני מוריד את הנימוסים, אני אומר: כל הכבוד, הייתם בשוּק הזה, גם מכון וינגייט נכשל, גם אתם, גם הוועד האולימפי, כולכם נכשלתם.
יעקב מרגי: הולכים לעשות משהו טוב.
יעקב מרגי: נבחן אותו.
יעקב מרגי: אם לא אני אז זה שיבוא אחריי יבחן מה עשה המכון הלאומי הזה.
יעקב מרגי: אתה לא יכול להגיד לי: קח אותו דבר ממה שהיה לך.
יעקב מרגי: אותו דבר ממה שהיה לך – לא יהיה.
יעקב מרגי: זה חקיקה חדשה.
יעקב מרגי: אני חושב שההבהרה שלו חד-משמעית, היא הובנה.
חיים ילין: זו הסיבה שאין מדליה.
חיים ילין: אני מכיר מצוין את תחום החקלאות אבל השולחן הזה הרבה יותר גרוע, אני אומר לך את זה עכשיו.
חיים ילין: אני שומע את הפוליטיקה הפנימית שקיימת פה על ניואנסים.
חיים ילין: האמינו לי שבמקום להילחם על הדבר הזה אם הייתם פועלים ביחד אז היינו משיגים פי שתיים מדליות.
יעקב מרגי: מיתרי הקול שלי כמעט הולכים כבר.
יעקב מרגי: צריך לשמור עליהם היטב.
חיים ילין: אני רוצה להעיר כמה הערות.
חיים ילין: מצד אחד, מכון מחקר נכון שיש לו את החופש.
חיים ילין: מצד שני, אני מכיר לא מעט שיתופי פעולה שקורים.
חיים ילין: פה המוצר הוא הישגיות, לצורך העניין, והעברת הספורט למדינת ישראל ולכלל התושבים.
חיים ילין: אבל יש חברות היי-טק וחברות מאוד-מאוד רציניות במדינת ישראל שמבקשות מחקרים מן האוניברסיטאות גם כשיש את חופש הבחירה וסטודנטים בוחרים את הנושא שהם רוצים לעשות כי זה חלק מן העתיד.
חיים ילין: אין פה שום סיבה בעולם – אני מודה אני לא מכיר אם כבר קיים, תסלחו לי, פעם אחרונה שהייתי במכון וינגייט הייתה בגיבוש של השייטת, זהו, אני לא מכיר יותר.
חיים ילין: אני מכיר את הגבעה מצוין אבל לא מלמעלה אלא מלמטה.
חיים ילין: אני אומר שצריך להתאחד פה ולראות איך כן, אם יש כבר תשתית קיימת, לא אחד מפיל את השני אלא פועלים ביחד.
יעקב מרגי: זו התכלית הראויה שנאמרת פה פעם אחר פעם.
<רוני לידור: למה זה לא מעוגן בחוק?
<רוני לידור: תכניס את המכללה בחוק.
<מירב ישראלי: אתה לא רוצה בזה.
יעקב מרגי: היום אתה קיים בחוק?
יעקב מרגי: לא כדאי לך להיכנס לחוק.
<רוני לידור: אבל למשל בנושא המחקר, המכללה האקדמית בווינגייט, שהיא הגוף היחיד במדינת ישראל שמקצה משאבים וחוקר סוגיות בספורט- - -
יעקב מרגי: מישהו מנע ממך?
<רוני לידור: אנחנו יכולים להיות הזרוע המבצעת של המשרד.
יעקב מרגי: מנין לך שלא תהיה?
יעקב מרגי: למה אתה רואה רק שחורות?
<רוני לידור: על-פי ההיסטוריה המקומית, חבר הכנסת מרגי.
חיים ילין: כבוד היושב-ראש, עוד לא סיימתי.
חיים ילין: אני יכול רק לתת דוגמה, ואני מקווה מאוד שכך זה יהיה.
חיים ילין: אחד המכונים שמדינת ישראל הקימה הוא מכון וולקני, שהוא אות ומופת בעולם כולו למחקר יישומי וגם למחקר תיאורטי, את הכול מיישמים שם.
יעקב מרגי: ושר החקלאות יכול להגיד לו: תחקור לי את הביצים?
יעקב מרגי: הוא לא יכול להכתיב להם.
יעקב מרגי: לא יכולים להגיד למכון: הצבע של הביצה צהוב, תעשה לי אותו כתום או ירוק.
יעקב מרגי: רק אם המכון יחליט, לא השר יחליט לו.
יעקב מרגי: הוא יכול לחלק רחפנים אבל לא להחליט בעניין המחקר...
<לימור תוסיה-כהן: מכון וולקני הוא של משרד החקלאות.
חיים ילין: הוא המכון הלאומי של מדינת ישראל לחקר החקלאות.
יעקב מרגי: זה מונע מגוף אחר לעשות מחקר בחקלאות?
חיים ילין: אסביר משהו, אם ניקח את המודל של כל המו"פים, במדינת ישראל יש 8 מו"פים כאלה, מחוברים למכון הוולקני.
חיים ילין: זאת אומרת, במכון עושים את התיאוריה.
חיים ילין: את התחום היישומי בסוף עושים המו"פים בכל אזור ואזור.
חיים ילין: פה צריך להיות אותו דבר, אם אתם שואלים אותי.
חיים ילין: יהיה מכון, ויהיה בבאר-שבע ויהיה בחיפה ובהדר יוסף ובהרבה מאוד מקומות גופים ש"תכלס" יהיו גם חלק מן המחקר היישומי עצמו, לא רק במקום הזה.
חיים ילין: אם נצליח לקחת את המודל הזה אז כולנו ננצח ואולי נכפיל את מספר המדליות, כבוד היושב-ראש.
חיים ילין: אני שומע כאן שהפוליטיקה מפילה את המדליות ולא האתלטים.
<משה סמיה: צהרים טובים לכולם.
<משה סמיה: אני יושב-ראש ההסתדרות בנתניה.
<משה סמיה: בהגדרת התפקיד כבר מובהר שאנחנו מייצגים את העובדים.
<משה סמיה: אני מצטרף לקודמיי בנושא החשיבות של הצעת החוק, ואנחנו תומכים בה.
<משה סמיה: בסעיף 5(ב)(1)(ב)-(ז) מוזכרים הספרייה, יחידות כאלה או אחרות, במיוחד הפנימייה.
<משה סמיה: אבל מה לעשות, בשביל להפעיל את כל הדברים האלה יש אחזקה, יש מטבח, יש מלון ספורט שפעם קראו לו "בית הנבחרות", יש מועדון ספורט, יש מרכז לוגיסטי, יש מחסן, יש בריכות אולימפיות ואחרות.
<משה סמיה: איפה ההתייחסות אליהם?
<משה סמיה: העובדים מרגישים חרדה לתעסוקתם, להעסקתם.
יעקב מרגי: לגיטימי ובצדק.
<משה סמיה: בישיבה הקודמת שמענו את נציגי משרד התרבות והספורט אומרים שהגענו להבנות.
<משה סמיה: לא הגענו להבנות.
<משה סמיה: הנושא נשאר פתוח.
<משה סמיה: צעדנו צעד קדימה ושניים אחורה.
<משה סמיה: אנחנו נמצאים בשני צעדים אחורה.
יעקב מרגי: עד היום לא לקחו אותי לבית-המשפט השלום, כל שכן לבג"ץ, בשל חוק שחוקקנו.
יעקב מרגי: לכן הכול יהיה בשום-שכל.
<גיא אטיאס: כמה דברים לגבי הנושא.
<גיא אטיאס: לגבי סוגיית העובדים, המשרד אמר גם בישיבה הקודמת והוא אומר את זה שוב, המשרד מחויב לסוגיית העובדים.
<גיא אטיאס: יותר מזה, אמרנו שכל העובדים היום במכון יעברו לתאגיד החדש, כולם.
<גיא אטיאס: יותר מזה, אנחנו הולכים להסדיר את כל נושא מעמד העובדים במכון.
<גיא אטיאס: כיום יש 180 עובדים במכון, 120 תחת חוזה ו-60 בהסכם קיבוצי.
<גיא אטיאס: להערכתי אנחנו נמצאים בשלבים אחרונים של הבנות מול ההסתדרות.
<גיא אטיאס: ברגע שיהיו הבנות כל ה-180 ייחתמו בהסכם הקיבוצי, שבמסגרתו – אגיד את זה פה לפרוטוקול – נתנו הצעה, להערכתי מרחיקת לכת, של תוספת של 12% עלויות שכר לעובדים.
<גיא אטיאס: זה הצעה שההסתדרות קיבלה.
<גיא אטיאס: היא כרגע לא נענתה לתוספות האלה, 12% תוספות שכר.
<גיא אטיאס: להערכתנו ממה שאנחנו מכירים בשירות הציבורי, זה תוספת לא קטנה.
<גיא אטיאס: רק לסבר את האוזן, 7.5% היה ההסכם האחרון עם העובדים בהסדר הקיבוצי במדינה.
<גיא אטיאס: עדיין לא קיבלנו הסכמה של ההסתדרות, הם חושבים שזה נמוך מדי.
<גיא אטיאס: אנחנו לא יודעים לתת מעל 12% תוספות עלויות שכר.
<גיא אטיאס: רק לסבר את האוזן, 7.5% קרן השתלמות בעלויות שכר זה 2.37% שהם חלק מה-12%.
<גיא אטיאס: כלומר, 7.5% קרן השתלמות שווה 2.37%.
<גיא אטיאס: תבינו שנתנו 12% תוספות בעלויות שכר.
יעקב מרגי: תמשיכו להידבר עד לסיום שלב החקיקה.
<גיא אטיאס: הגענו להבנה שבמידה וההסתדרות והעובדים לא יקבלו את ההצעה הנדיבה ששמנו על שולחנם אנחנו מגיעים למבוי סתום.
<גיא אטיאס: לא נוכל לתת מעבר לזה, יש השפעות רוחב שלא נוכל לפרוץ אותן.
<גיא אטיאס: לכן היינו שמחים שלא תהיה זכות וטו לעובדים בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: אף אחד לא נתן להם מכוח שום דבר זכות וטו.
יעקב מרגי: בדיון הראשוני המקדמי אמרתי לכם בהצהרה חד-משמעית שצריך להתקדם עם העובדים, אין מציאות כזו שנדלג על העובדים.
יעקב מרגי: אני שמח שהתקיימה הידברות.
יעקב מרגי: ההצהרה שהצהרת פה אחראית.
יעקב מרגי: כמובן צריך להמשיך את המשא ומתן.
יעקב מרגי: זה שיש התייחסות לעובדים, זה שכולם ייכנסו להסכם הקיבוצי, שכולם יועסקו וגם יקבלו תוספת שכר – זה הצהרה מרגיעה.
יעקב מרגי: אני מקווה שתמשיכו להידבר כדי להגיע להסכמות.
יעקב מרגי: ככל שאפשר יותר בהסכמות כך ייטב.
יעקב מרגי: כרגע שמעתי את ההתייחסות.
יעקב מרגי: אני מתקדם.
יעקב מרגי: עד לשלב הסופי נתייחס לזה שוב.
<פיני שמעון: אני מן המכללה האקדמית בווינגייט.
<פיני שמעון: אני חוזר לסעיף 5(ג) שמתייחס לשיתופי פעולה עם גופים נוספים של המכון הלאומי כשיוקם.
יעקב מרגי: קראת את הנוסח?
<פיני שמעון: כן.
<פיני שמעון: אני מתייחס למה שלא מופיע שם.
<פיני שמעון: בהזדמנות הזאת שמחוקקים חוק היסטורי, שאני מניח שרוב היושבים פה מברכים עליו, הגיע הזמן להסדיר את מערכת היחסים בין המכון והמכללה.
<פיני שמעון: אי אפשר להתעלם מקיומה.
<פיני שמעון: היום כאשר אני עובר מצד לצד שואלים אותי אם יש לי ויזה.
<פיני שמעון: החוק הזה ינציח מצב שהוא אנומלי.
<פיני שמעון: המכון מקיים שיתופי פעולה- - -
יעקב מרגי: למה הוא לא יסדיר את יחסיו עם הדר יוסף?
<פיני שמעון: מכיוון שכרגע את כל הפעילות האקדמית המכון, או בית-ספר למאמנים שואב ממכללת רופין וממכללה בחוץ לארץ.
<פיני שמעון: 100 מטרים ממנו יש מוסד אקדמי לתפארת, שאתה יודע יפה מאוד, וכבר ראיתי את הערותיך, שהולך להתמזג עם מכללת לווינסקי.
<פיני שמעון: זה מצב אנומלי.
<פיני שמעון: יש שתי מדינות, אנחנו שייכים למדינת בנט והמכון שייך למדינת רגב.
<פיני שמעון: המדינות האלה לא מדברות זו עם זו.
<פיני שמעון: אני בכוונה מקצין את הנושא הזה.
יעקב מרגי: המכון הוא לא מכללה.
<פיני שמעון: אני מודע לכך, אבל במסגרת החוק צריך לתקן את המצב ולהגדיר את שיתוף הפעולה.
<פיני שמעון: כרגע החוק לא מתייחס לזה בכלל.
יעקב מרגי: אשאל אותך שאלה.
יעקב מרגי: אתם מערבים מין בשאינו מינו.
<פיני שמעון: לא, זה אותו סיפור, זה אותו ספורט, זה אותה קבוצה.
יעקב מרגי: אתה רוצה לאחוז בחבל בשני קצותיו?
<פיני שמעון: לא.
יעקב מרגי: אתה רוצה לוותר על המעמד שלך כמכללה?
יעקב מרגי: אז מה אתה רוצה?
<פיני שמעון: אני רוצה להסדיר את שיתוף הפעולה.
יעקב מרגי: בגלל שאנחנו מחוקקים את חוק וינגייט אתה רוצה הסדרה?
<פיני שמעון: ההסדרה תגיד למשל אם במסגרת החוק- - -
יעקב מרגי: למה אסדיר אתך ולא עם הדר יוסף?
<פיני שמעון: כי אני נמצא שם, 100 מטרים מהמכון יותר מ-20 שנים.
<פיני שמעון: אז אתה מעדיף שהמכון הלאומי לספורט ישאב את שיתופי הפעולה האקדמיים שלו עם מוסדות אחרים.
<פיני שמעון: המכון הוא גוף אקדמי שנמצא 100 מטרים משם.
<פיני שמעון: זה נראה לך נורמלי במדינה מתוקנת?
יעקב מרגי: נראה לך שהמכון הלאומי שיוקם על-פי חוק ימציא את הגלגל מחדש ויחפש מומחים אחרים?
יעקב מרגי: אם אתם עוסקים בזה תענו לכללי המכרז.
<פיני שמעון: זה לא קשור למכרז.
<פיני שמעון: אני מדבר על הגדרה.
<פיני שמעון: למשל בנושאים אקדמיים, כשהמכון הוא לא גוף אקדמאי, ייאמר שהנושאים האקדמיים ייעשו בשיתוף פעולה עם המכללה האקדמית.
<פיני שמעון: שנינו מתוקצבים על-ידי המדינה.
יעקב מרגי: לו יצויר שאוניברסיטת בן-גוריון או הטכניון היו יודעים ממה שאתה אמור לדרוש עכשיו, היו אומרים: סליחה, מה פתאום?
יעקב מרגי: מה פתאום הסדרה?
יעקב מרגי: אומרים לך: החוק הזה הולך לקבוע אמות מידה או לייצר מכרז.
יעקב מרגי: אני לא מבין למה אתם נכנסים לנישה הזאת.
<פיני שמעון: מכיוון שיוקמו בסופו של דבר שתי מכללות אקדמאיות.
<פיני שמעון: זה מה שיקרה בפועל.
יעקב מרגי: אני מודיע לך חד-משמעית, ההיפך הוא הנכון.
<פיני שמעון: כרגע יש כפילות בכל הדברים, מבוזבזים משאבים שלא מגיעים לספורט.
יעקב מרגי: אמרת את הדברים, חזרת על מה שאמרת גם בדיונים המקדימים.
יעקב מרגי: אנחנו לא חוזרים.
יעקב מרגי: בבקשה, לא סיכמנו עם ההסתדרות?
<יאיר אברהם אלגאוי: הערה קטנה לחברי גיא אטיאס.
<יאיר אברהם אלגאוי: אכן גיא אטיאס אמר את האמת אבל הוא לא אמר את כל האמת.
יעקב מרגי: אתה יודע מה זה כשלא אומרים את כל האמת.
יעקב מרגי: לא התכוונת לזה?
<יאיר אברהם אלגאוי: לא התכוונתי לזה.
<יאיר אברהם אלגאוי: הוא חבר ואני מאמין לו.
<יאיר אברהם אלגאוי: אנחנו הסתפקנו ב-7.75%.
<יאיר אברהם אלגאוי: הוא הציע לנו 12% ואמר לנו: מספיק לנו 7.75%.
יעקב מרגי: לא, הוא לא אמר את זה.
<יאיר אברהם אלגאוי: זאת האמת, העובדים לא רוצים יותר מ-7.75%, כפי שקיבלו במגזר הציבורי.
<יאיר אברהם אלגאוי: הם רוצים להיות במעמד כפי שמקובל בקרב עובדי המדינה.
<יאיר אברהם אלגאוי: תחילו עליהם את הדין המשמעתי, תחילו עליהם את המקל, תנו להם את הגזר.
<יאיר אברהם אלגאוי: זה הכול.
<יאיר דוידוביץ: בסעיף 5(א)(3), הפסקה השנייה מדברת על כל הענפים והרמות.
<יאיר דוידוביץ: מכון וינגייט לא יכול לטפל בכל הענפים כי אין לו מתקנים לכל הענפים, במיוחד לענף שלי, התאחדות הקליעה, ובטח לעוד כמה ענפים, אין לו את המתקנים.
<יאיר דוידוביץ: איך זה יתבצע בפועל?
<יאיר דוידוביץ: האם תהיה תמיכה במתקן שאנחנו מתאמנים בו עכשיו?
יעקב מרגי: אם הוא לא יבנה מתקן חדש הוא יצטרך להיעזר בך, במי שקיים.
יעקב מרגי: רבותי, זו עברית פשוטה.
<יאיר דוידוביץ: מה זאת אומרת "ייעזר"?
יעקב מרגי: המטרה בהקמת המכון הלאומי על שם אורד צ'ארלס וינגייט, שנקרא מכון וינגייט, היא לחזק את הספורט על כל ענפיו.
יעקב מרגי: הוא לא הולך להחליף אותך, הוא לא הולך להחליף אותו.
<קריאה: צריך להבטיח שהוא יעשה את זה.
<קריאה: הוא לא הולך לעשות את זה.
<יוסי שרעבי: להיפך, יהיו מקומות – ודווקא רק בשבוע שעבר קיימנו דיון על המרכז האולימפי לקליעה – שאי אפשר להכיל אותם בתוך וינגייט, תהיה להם התייחסות במקומות שבהם הם קיימים.
<יוסי שרעבי: במקרה שלהם הם נמצאים בהרצליה, הם הבית הלאומי לנושא הקליעה והם יקבלו את ההתייחסות.
<יוסי שרעבי: צריך לא לבלבל בין הדיון על המכון ובין הדיון התקציבי, אלה שני דיונים שונים לחלוטין.
<אורה חכם: האם תהיה העדפה פר תלמיד בין המכון שלו או מכון אחר שעוסק בספורט, בין הספורט התחרותי והספורט ההישגי, פר תלמיד בתקציב?
יעקב מרגי: מאחר והיועצת המשפטית אמרה שלראשונה הולכים לקבוע, יהיו אמות מידה בסוגיית המכללה והמכון וכל המחקר.
יעקב מרגי: לכן אני רגוע.
יעקב מרגי: ברגע שיהיו אמות מידה – אין העדפות.
יעקב מרגי: יש כללים.
יעקב מרגי: כאשר יקבעו את אמות המידה ייכנסו לשאלות שלך, את מי להעדיף ואת מי לא להעדיף, איך להעדיף ואם מותר בכלל להעדיף.
יעקב מרגי: לכן זה לא הדיון עכשיו.
יואל רזבוזוב: אני חושב שהגיע הזמן להקמת מכון לאומי.
יואל רזבוזוב: כמי שמכיר את זה, אני גרתי בתוך מכון וינגייט יותר מ-10 שנים, בתוך המכון, ואני מכיר את הסוגיות של המלחמות הקטנות על המתקנים ועל המחקר וכן הלאה, באמת מכיר.
יואל רזבוזוב: אני רוצה להגיד, אכן הגיע הזמן.
יואל רזבוזוב: אני חושב שזה יקדם את הספורט הישראלי.
יואל רזבוזוב: כל הניואנסים שאנחנו מעלים כאן עכשיו, אני מבין את הדאגות.
יואל רזבוזוב: בסוף אנחנו מדינה קטנה, אנחנו מכירים כמעט כל אדם שעובד במחקר כזה או אחר בכל נקודה, קל להגיע אלינו, אנחנו נגישים.
יואל רזבוזוב: חוקים גם אפשר לשנות, זה לא סוף העולם.
יואל רזבוזוב: החוק הזה נועד לטובת הספורט, כדי לשפר את הספורט בישראל, לקבוע בית לאומי לספורט, ויש הרבה היגיון בחוק הזה ועובדים עליו כבר לא רק בקדנציה הזאת, עוד בקדנציה הקודמת.
יואל רזבוזוב: אם יהיו בעיות כלשהן בעתיד ונראה שזה לא עובד אנחנו נעשה את התיקונים הנכונים.
יואל רזבוזוב: כל הדברים שמוזכרים עכשיו הגיוניים, הם לגיטימיים ואני חושב שכולנו צריכים לתמוך בזה.
יואל רזבוזוב: הגופים שדואגים, שיש להם חשש, אל תדאגו, יש לכם כתובת, קל להגיע אלינו.
יעקב מרגי: עד כאן ההתייחסויות לסעיף 5.
<מירב ישראלי: יש עוד דברים שצריך לעבור עליהם.
<מירב ישראלי: בפסקה 5(ב)(1), הייתה הערה של משרד האוצר לגבי המילה "יקים".
<הדס פרבר: אין לנו בעיה עם זה.
<מירב ישראלי: אז להוריד את המילה "יקים"?
<הדס פרבר: עדיף עם, אבל משרד האוצר מתעקש.
<מירב ישראלי: הם רוצים להוריד את המילה "יקים".
יעקב מרגי: משרד האוצר צודק.
יעקב מרגי: ואם מחר-מחרתיים משרד האוצר יקבל החלטה שגוף אחר יקים את זה או חברה.
יעקב מרגי: מה זה "יקים"?
יעקב מרגי: משרד ממשלתי הוא גוף מבצע?
יעקב מרגי: "ינהל ויפעיל...".
יעקב מרגי: אתם רואים דברים אחרים מעבר לתכלית?
<הדס פרבר: היחידות האלה כבר ממילא קיימות.
יעקב מרגי: אז את מקבלת את דרישת משרד האוצר.
יעקב מרגי: מורידים את המילה "יקים".
יעקב מרגי: אם לא רבים אז למה לריב?
<מירב ישראלי: המונח "בית-ספר לאומי", אתם מתעקשים להשאיר במכון?
יעקב מרגי: הכרעתי להשאיר.
יעקב מרגי: אלה דקדוקי עניות.
יעקב מרגי: תדקדקו כפי שצריך.
<מירב ישראלי: המרכז לרפואת ספורט ולמחקר יישומי – אמרנו שצמצמנו את זה מאוד וקבענו "לקידום הספורט ההישגי" בלי כל ההמשך.
<מירב ישראלי: התיקון לחוק הספורט כמו בחוק המוזיאונים – מקובל שנכניס שם סעיף?
<הדס פרבר: כן, ננסח את זה.
יעקב מרגי: המשרד מסכים, אנחנו מסכימים.
<מירב ישראלי: אם השר ירצה הוא יכול להכיר גם במכון וינגייט לגבי אימון מאמנים ומדריכים.
יעקב מרגי: לכל אלה שחששו מבלעדיות, הנה.
<רוני לידור: אנחנו עדיין חוששים.
יעקב מרגי: גם הבן המועדף הולך לקבל אישור.
<רוני לידור: אנחנו חוששים, חרדים מאוד ודואגים מאוד.
יעקב מרגי: אל תהיה חרדי, הם לא חיים טוב במדינה הזאת.
<רוני לידור: חבר הכנסת מרגי, אני מאוד-מאוד דואג, באמת אני אומר, דואג מאוד מהשנים הקרובות אם החוק הזה יאושר.
יעקב מרגי: אתה תהיה מוזמן תמיד לחזור לפה.
<רוני לידור: כבר מחר אהיה פה אצלך בדיון נוסף בעניין אחר אבל עדיין אני חושש ודואג.
<רוני לידור: יש סעיפים בחוק הזה שלא צריכים להיכלל בו.
<מירב ישראלי: כל השאר זה כמו שהקראתי.
<הדס פרבר: הסיוע המקצועי זה גם עם אמות מידה.
יעקב מרגי: היא אמרה את זה.
<מירב ישראלי: הקראתי את הנוסח החדש.
יעקב מרגי: אני לא רואה שנספיק לקרוא את סעיף 6 ולהתייחס אליו בסבב התייחסויות.
יעקב מרגי: נקבע דיון בהקדם.
<מירב ישראלי: לדיון הבא אשתדל מאוד שיהיה כבר נוסח מתוקן.
יעקב מרגי: גם אם לא, אנחנו מתקדמים.
יעקב מרגי: ההתרעה לדיון הבא, הוא ייערך מקסימום עוד שבוע או שבוע וחצי.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח ישיבה שלישית של ועדת החינוך, התרבות והספורט היום, ב-9 בינואר 2017, י"א בטבת תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום הוא תקנות הפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות החינוך, התשע"ו-2016.
יעקב מרגי: לא אחת אנחנו דנים כאן בוועדה על איכות המזון המגיע לבתי-הספר, על כל מיני קיוסקים, פעם קראו לזה "גזלנים", אלה שבאים עם הרכב בצמוד לגדר ומוכרים לנו סנדוויץ' עם הפיח של המכונית ועם השמן שלא נגמר אף פעם, כמו נס פך השמן של חנוכה, רק הולך ומוסיף.
יעקב מרגי: אז סוף-סוף הנה מביאים אלינו לוועדה לאשר את תקנות הפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות החינוך, התשע"ו-2016.
יעקב מרגי: נאמר לי כאן שיש מכתב משר הבריאות, שהתקיימה אתו התייעצות, כלומר מבחינת חובת ההתייעצות – היא התקיימה.
יעקב מרגי: התקנות מוסכמות על משרד החינוך, הן נכתבו על-ידי משרד החינוך.
יעקב מרגי: יש כאן נציגים של משרד המשפטים?
יעקב מרגי: אני מקדם בברכה, נמצאים אתנו כאן תלמידי בית-הספר התיכון אלונים מאשקלון.
יעקב מרגי: תרימו ידיים.
יעקב מרגי: אם תרצו להשתתף בדיון רק תרימו יד.
יעקב מרגי: אדרבה, הנושא מדבר אליכם.
יעקב מרגי: נציגי משרד החינוך, תתחילו לקרוא את התקנות.
<שלמה ברילנט: אדוני היושב-ראש, אולי לפני ההקראה אוכל להגיד משהו עקרוני?
<שלמה ברילנט: זה כל הנקודה, כל התקנות זה הנקודה.
<שלמה ברילנט: שלום, קוראים לי שלמה ברילנט, אני מנכ"ל איגוד מנהלי הישיבות.
<שלמה ברילנט: אני מייצג את בתי-הספר התרבותי-ייחודי, 30,000 ילדים.
<שלמה ברילנט: חשוב לציין שאין לנו ויכוח אם בריא או לא בריא.
<שלמה ברילנט: אנחנו לא אנשי מקצוע מבחינת הבריאות.
<שלמה ברילנט: אנחנו מטפלים בנושא הכסף.
<שלמה ברילנט: משרד החינוך מתקצב את בתי-הספר ביוח"א, בציל"ה, הוא מתקצב בכל מיני שיטות את בתי-הספר ההתיישבותיים, הוא מתקצב את האוכל, ושם הוא יכול באמת להגיד איזה אוכל הוא רוצה ובמקביל לזה הוא גם מתקצב את הכסף.
<שלמה ברילנט: לנו נאמר במפורש שאסור לנו לקחת את הכסף עבור האוכל.
<שלמה ברילנט: התקצוב שלנו הוא נטו עבור שכר לימוד למורים.
<שלמה ברילנט: פירושו של דבר שאם התקנות האלה עוברות שכר הלימוד של ההורים יעלה ב-1,000 שקל לתלמיד בגלל שאין היגיון כלכלי להציב דבר כזה, שעולה הון עתק, ללא מימון כלכלי.
יעקב מרגי: תציג דוגמה.
<שלמה ברילנט: מדובר פה על 4 פעמים בשבוע אוכל בשרי, על דגנים מלאים.
<שלמה ברילנט: אני יודע כי במקרה אני קשור גם למפעל ההזנה בנושא הצהרונים, אני יודע את העלויות של הדבר הזה.
<שלמה ברילנט: מדובר בהון עתק.
<שלמה ברילנט: אם מדובר על קציצת בשר מן הסוג שנמכר בסופרמרקט הרגיל לעומת קציצת בשר שמורכבת מ-70% וכל הדברים האלה, הדברים האלה עולים הון עתק.
<שלמה ברילנט: אני לגמרי לא מבין פה את משרד הבריאות בגלל שכאשר משרד הבריאות רצה לטפל בנושא של החברות עם הסוכר הוא ידע לפנות לחברות הסוכר, לשבת איתן ולעשות איתן תהליך שלם מדורג ויפה כדי שהן לא יפגעו כלכלית.
<שלמה ברילנט: פה לוקחים מוסדות שלמים, יותר מ-300-400 מוסדות, ואומרים להם: רבותי, אנחנו נחליט לכם איזה אוכל לתת, לא רלוונטי כמה זה עולה, לא רלוונטי איך העלות "תגולגל" על ההורים.
<שלמה ברילנט: אנחנו נקבע לכם עובדה ועכשיו נתחיל לקרוא את התקנות.
<שלמה ברילנט: התקנות האלה הן העלאת שכר לימוד באופן דרמטי.
<שלמה ברילנט: אני לא מאמין שמישהו פה בוועדה חושב שהוגן לעשות את זה בלי דיון ובלי התייעצות אתנו.
יעקב מרגי: הדברים נאמרו, גם בהחלטיות וגם בקול רם.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע בפלונטר.
יעקב מרגי: מצד אחד, אם החליטו הגורמים המקצועיים שזה המפרט וזה האוכל הבריא נרצה שזה מה שיינתן לכל ילדי ישראל.
יעקב מרגי: משרד החינוך, התקנות האלה גוררות אצלכם עלויות נוספות ממה שמתוקצב היום?
<נעמי יולס: אצלנו לא.
<נעמי יולס: אני מן הלשכה המשפטית במשרד החינוך.
<נעמי יולס: כן יכול להיות שבמסגרת – עוד פעם, אני לא יודעת אם זה גורר עלויות נוספות, אבל הרי גם המשרד הוא ספק מזון למוסדות מסוימים.
יעקב מרגי: זה מחייב גם אותו.
יעקב מרגי: זה מחייב קודם כול אותו.
<נעמי יולס: זה מחייב את המשרד קודם כול.
יעקב מרגי: אני אומר לך בצורה הכי כנה, בהשקפת עולמי קודם כול הבריאות, ולא אפלה ילד מילד ולא אחריג מוסד כזה או אחר.
יעקב מרגי: זה לא הנגשה.
יעקב מרגי: ראית מה יצא מן ההנגשה בהחרגות.
יעקב מרגי: אני אומר לך חד-משמעית, אלה תקנות שהוגשו לוועדה בהסכמה של שר הבריאות, שיודע מה זה מוסד תרבותי-ייחודי.
יעקב מרגי: אדרבה, יש את יושב-ראש ועדת הכספים שחוקק ביחד אתי את חוק התרבותי-ייחודי ויש את סגן שר החינוך.
יעקב מרגי: חיכיתי לתקנות האלה, חיכינו שנים רבות לתקנות האלה.
יעקב מרגי: כל פעם באנו ו"צלפנו" וזה לא צלח.
<שלמה ברילנט: לא התווכחתי אם זה בריא או לא בריא.
<שלמה ברילנט: אני חושב שצריך לעצור רגע ולערוך דיון איך מתמודדים עם זה כלכלית.
<שלמה ברילנט: אפילו את הדיון הבסיסי הזה לא עשו.
יעקב מרגי: בסוף הדיון אקרא ליושב-ראש ועדת הכספים למצוא מקורות מימון לתרבות הייחודית, ולסגן שר החינוך ולשר הבריאות.
<שלמה ברילנט: אחרי שזה יעבור או לפני שזה יעבור?
יעקב מרגי: בסוף הדיון, ביחד עם זה.
<שלמה ברילנט: בגלל שאם זה עובר לא יעזור שיקראו להם כי המציאות תשתנה.
יעקב מרגי: בדיון הראשון הבוקר גילינו פה שהם קיבלו באחת השנים, תקציב משרד החינוך נתן להם אישור תמיכה בנובמבר.
יעקב מרגי: אמרו שזה בשנה שחבר הכנסת גפני "תקע" את ההעברות עד חודש נובמבר.
יעקב מרגי: כשהם רוצים הם יודעים.
יעקב מרגי: על הכתפיים שלי אני לא שם את זה.
יעקב מרגי: אתמול בלילה דיברת איתי, חשבתי על זה.
יעקב מרגי: אני לא הולך להחריג אף אחד כי זה לא נכון ולא צודק כלפי אותם ילדים בתרבותי-ייחודי.
יעקב מרגי: יש בעיה של שכר לימוד, בעיה של המוסדות – אדרבה, ביחד איתי, אני לא זורק את זה עליך, אני גם אפנה את תשומת ליבם לכך.
<שלמה ברילנט: אז קודם כול שלא יקבלו החלטה ואחרי זה יחפשו את המקורות.
<שלמה ברילנט: אם לא יהיו מקורות הרי ההורים ישלמו את זה.
יעקב מרגי: השר ליצמן כבר קיבל החלטה.
<שלמה ברילנט: אנחנו פנינו אליו שייתנו לנו זמן להתארגן.
יעקב מרגי: הוא קיבל החלטה ואישר את זה.