GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חיים מבורך: היה מאבק בין הסוכנות לבין שיכון ופיתוח על רקע זה שהסוכנות מימנה את הבנייה של בית מילמן, ואז בפשרה הם הגיעו להחלטה ש-50% יועבר לבעלות הסוכנות היהודית ו-50% נשאר בידי שיכון ופיתוח, כשלימים אני חושב שיכון ופיתוח הפכה להיות חברת אזורים או היא מכרה את זה לחברת אזורים.
<חיים מבורך: לאחר מכן חברת אזורים מכרה את ה-50% לשני שותפים.
מירב בן ארי: בסדר, אני לא שאלתי על ההיסטוריה.
<חיים מבורך: לא, זה חשוב.
<חיים מבורך: חבר הכנסת יונה שאל אותי אז אני עונה לו.
מיכל רוזין: זה חשוב שנבין למי - - -
מירב בן ארי: אין בעיה, הנקודה ברורה.
מירב בן ארי: עכשיו, אחרי שהבנו את החלוקה, תסביר לנו מה הסיפור בדיוק– הוא קרא לזה "חרב מונחת", אני קראתי לזה "דחפור" – מה הסיפור בדיוק עם עתיד בית מילמן.
<חיים מבורך: לגבי בית מילמן הוגשה תוכנית שינוי של תב"ע, לגבי מגורים.
<חיים מבורך: אני לא מכיר את פרטי התוכנית כי אני לא מתעסק בזה.
<חיים מבורך: זה הוגש על-ידי החברה הפרטית והוגש על-ידינו.
<חיים מבורך: אמורים שם לבנות גם דירות מגורים וגם דירות ברות השגה, כמה עשרות.
מירב בן ארי: דיור בר השגה.
<חיים מבורך: דיור בר השגה.
<חיים מבורך: זה נמצא בוועדות המחוזיות, זאת אומרת עם כל האינטרסים של כל הגורמים, כל אחד מתנגד, לא מתנגד, אבל זה כרגע בדיונים של הוועדה המחוזית.
<חיים מבורך: זאת הסיטואציה כרגע לגבי בית מילמן.
<חיים מבורך: בפועל כרגע בבית מילמן יש – כאן הזכירו 300 מיטות, זה קצת פחות, זה 250 מיטות.
מירב בן ארי: 250, כן.
מירב בן ארי: שמונה קומות.
<קריאה: 240.
<חיים מבורך: 240–250 מיטות.
<חיים מבורך: מושכר דרך אגודת הסטודנטים, שהם שותפים מבחינת הפעילות של העסק הזה, ולימים אם יאשרו את התוכנית, אני לא יודע מתי זה יצא לפועל, אבל זה יצא בעוד כמה שנים לפועל, כנראה שהתב"ע לא תצא לפועל.
מיכל רוזין: אז זה לא יהיה לסטודנטים.
מירב בן ארי: הדבר הכי קרוב לסטודנטים זה הדיור בר השגה.
אוסאמה סעדי: כמה יישמר לסטודנטים מתוך זה, אחרי שייבנו?
<חיים מבורך: אני שוב אומר, אני לא יודע את פרטי התוכנית.
<חיים מבורך: אני יודע שיש שם כמה עשרות דירות ברות השגה, מה שזכור לי זה כנראה משהו בסביבות 40 דירות, אבל אני לא מתערב בזה.
<יגאל משה אבלגון: ברות השגה במחיר השוק.
מיכל רוזין: כן, ברור.
מירב בן ארי: אנחנו יודעים מה זה דיור בר השגה.
מירב בן ארי: יש פה נציג של עיריית תל-אביב?
<חיים מבורך: מה שקורה הוא, הדברים האלה נמצאים בוועדה מחוזית, אנחנו לא נכנסים לזה.
מירב בן ארי: כן, זה לא בידיים שלך.
<חיים מבורך: אני לא יכול להיכנס לפרטים האלה.
מירב בן ארי: מי הגיש את התוכנית של שינוי ייעוד הבניין?
<חיים מבורך: זה שיתוף פעולה של החברה ושל חברה שמטפלת מבחינתנו בבניין הזה.
מירב בן ארי: זאת אומרת כרגע, כל הנושא של שינו ייעוד, שזה גם מורכב, כמה שנים, וההפחתה, גם הפרויקט של דיור בר השגה, זה נמצא כרגע בוועדה המחוזית.
<חיים מבורך: בוועדה המחוזית.
מירב בן ארי: אנחנו גם נבקש.
מירב בן ארי: תודה על ההבהרה.
מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת חאג' יחיא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברים, אני כסטודנט עברתי את זה ואני מתכונן כי הבנים שלי או-טו-טו נכנסים גם להיות סטודנטים ויש לנו את הבעיה הזאת.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני למדתי בטכניון.
מירב בן ארי: ושכרת?
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, אני הייתי במעונות, אבל יש לי חברים, יש גם את הבן של אחי שלפני תקופה קצרה רק סיים שם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הבעיות מסתכמות, ואני אקרא את זה בכותרות: 1.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מציאת דירה, כי גם דירות לא קל למצוא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אין מצבור של דירות ריקות שמחכות לסטודנטים להשכיר אותן; 2.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מקומות שלא רוצים להשכיר לסטודנטים, וכדי לשכור דירה, אתה לא יכול לשכור אותה לבד כי העלויות הן גבוהות מאוד אז אתה צריך שותפים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: עד שאתה מוצא את השותפים שמתאימים, גם זה סיפור.
עבד אל חכים חאג' יחיא: וגם אמרתי, עלויות השכירות כי אנחנו מדברים על צעירים, במיוחד באוכלוסייה הערבית, רובם צעירים שעוד לא עבדו, לא באו אחרי תקופה שעבדו שנתיים-שלוש ובאו עם כסף.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני למשל התעכבתי שנה כדי לעבוד, עבדתי שנה ואז התחלתי ללמוד.
עבד אל חכים חאג' יחיא: גם בדירות שאתה מוצא, לפעמים אתה מוצא במקומות די רחוקים מהאוניברסיטה שאתה לומד בה ואתה צריך גם נסיעות, אוטובוסים, והשעות של האוטובוסים ומתי זה מגיע ומתי זה לא מגיע, ולפעמים אתה גם מפספס.
עבד אל חכים חאג' יחיא: או שאתה מבזבז שעה ככה – אצלנו בטכניון אמרנו שיש את הקורס של מדעי הקפיטריה, זה הזמן האבוד שאתה צריך לבלות שם – קודם כול עד שאתה מגיע באוטובוס כי אתה לא רוצה לאחר להרצאה אבל אתה צריך להגיע מוקדם, כי אחרת באוטובוס הבא כבר תתעכב ואתה מפספס את השיעור.
עבד אל חכים חאג' יחיא: שנית, גם באוניברסיטאות זה לא בית-ספר שאתה מתחיל ב-8:00 ומסיים ב-15:00, מסיים ב-16:00, יש מה שנקרא חלונות בין ההרצאות, ואז יש לך שעתיים-שלוש.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא תמיד אתה יכול לנצל אותן וכל הזמן לשבת בספריה וללמוד, אז אלה גם שעות שאם אתה לא במעונות – אני למשל, אפילו כשהייתה לי שעה הייתי קופץ ממקום ההרצאה למעון ומנצל את הזמן הזה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש חברים אחרים שפשוט הם רק מסתובבים כי הם בדירות.
מיכל רוזין: ישבו על הדשא, קוראים לזה.
מיכל רוזין: בתל-אביב קוראים לזה יושבים על הדשא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: באוניברסיטת חיפה קראו לזה מדעי דשא.
אוסאמה סעדי: אצלנו היו קוראים לזה מדעי דשא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אצלנו מדעי קפיטריה.
מיכל רוזין: כנראה אצל כולם זה אותו דבר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש גם מקומות לאוכלוסייה הערבית שאפילו אם הם לא מספיק רחוקים מבחינת הקריטריונים לקבל מעונות, אבל יש להם את הבעיה שהם מבלים הרבה שעות בסוף יום הלימודים לחזור הביתה, כשהם במרחק אולי 20–25 קילומטר, מבלים שעות כי אין תחבורה ציבורית שהם יכולים לחזור הביתה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הקריטריון לפעמים שזה רחוק – מרחק, מצב סוציואקונומי – זה לא מספיק אלא איך להגיע.
עבד אל חכים חאג' יחיא: כמו שפעם העליתי בעניין של המרחקים לתחנות כיבוי איש, לא לוקחים בחשבון את הפקקים של התחבורה ואז גם הכיבוי אש מגיע די מאוחר למרות שהוא במרחק קטן יחסית.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, זו הנקודה הנוספת, התחבורה הציבורית.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יכול להעיד על עצמי שהייתי נוסע בשבת כי הלימודים שלי היו מתחילים בבוקר מוקדם ביום ראשון ולא יכולתי להתחיל ביום ראשון, היה לנו אוטובוס אחד שיוצא מטייבה – אני תושב טייבה – בארבע וחצי או בכיוון תל-אביב.
עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום ללכת צפונה, אני הולך דרומה ואז היה לוקח לי שלוש שעות עד שאני מגיע לחיפה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה אם לא בונים עוד מעונות, הסטודנטים, זה יכול גם להשפיע על קיום הלימודים שלהם בכלל או המשך הלימודים כי יש הרבה סטודנטים שאני מכיר, הם לומדים שנה, שנה שנייה, הם יוצאים לחופשה תקופת מה כדי גם לעשות קצת כסף לעבוד.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע אתכם.
מירב בן ארי: מי מדבר, אתה או את?
<יגאל משה אבלגון: אני יגאל, סגן יושב-ראש אגודת הסטודנטים.
מירב בן ארי: של אוניברסיטת תל-אביב?
<יגאל משה אבלגון: של אוניברסיטת תל-אביב, ומורן שנמצאת פה לצדי היא מנהלת יחידת הדיור.
<יגאל משה אבלגון: אני רק רוצה לתקן את חבר הכנסת אוסאמה.
<יגאל משה אבלגון: יש 2,321 מיטות היום באוניברסיטת תל-אביב עבור הסטודנטים שלנו.
<יגאל משה אבלגון: זה קצת פחות, זה מהווה 8% ולא 10% מכמות הסטודנטים באוניברסיטת תל-אביב, ככה שהמצב שלנו לא כל כך שונה מחיפה או מבאר שבע.
<יגאל משה אבלגון: הדבר שכן שונה זה כמות הדיור שיש לנו מחוץ לעיר וכמה זה עולה.
מירב בן ארי: מחוץ למעונות.
<יגאל משה אבלגון: מחוץ למעונות, שם אנחנו כבר מגיעים לשוק שכירות של בין 2,000 ל-3,000, ל-4,000 שקלים, תלוי כמה הסטודנט יכול להרשות לעצמו לשלם, או אפילו יותר נוח להגיד, תלוי כמה ההורים שלו יכולים לשלם.
<יגאל משה אבלגון: אני רוצה להיכנס שנייה למילמן.
<יגאל משה אבלגון: בשנות השישים באמת בית מילמן הוקם ביחד עם הסוכנות היהודית למטרות ציבוריות, זה היה שיכון לעובדים.
<יגאל משה אבלגון: ב-20 השנים האחרונות בית מילמן הפך להיות מעונות לסטודנטים לכל דבר.
<יגאל משה אבלגון: הסטודנטים שמגיעים לבית מילמן הם הסטודנטים מחתך האוכלוסייה הכי נמוך בחברה הישראלית, הם משלמים היום קצת יותר מ-1,000 שקלים לשכירות של חודש, ואין שום דבר ושום תחלופה אחרת במדינת תל-אביב, אפשר לקרוא לזה, עבור הסטודנטים האלה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: משלמים ארנונה, חשמל, מים.
<יגאל משה אבלגון: כרגע, נכון להיום, המיזם – ואני לא רוצה להיכנס עכשיו היסטורית איך זה עבר – המבנה היה ציבורי.
<יגאל משה אבלגון: היום הוא הפך לקרקע פרטית, הפך למשהו פרטי ורוצים לבנות ממנו איזושהי יזמות נדל"ן של לא יודע כמה דירות.
<יגאל משה אבלגון: מנסים להראות לנו – גם בתור אגודת סטודנטים וגם לכם – שיישמרו 40 דירות או 40 מיטות או 40 חדרים, זה לא רלוונטי כי הסטודנטים האלה שמשלמים 1,000 שקלים בחודש לא יוכלו להיכנס לאותן דירות.
<יגאל משה אבלגון: הם פשוט לא יצליחו והם ייזרקו לרחוב.
<יגאל משה אבלגון: 250 סטודנטים ייזרקו לרחוב באוניברסיטת תל-אביב, וזה משהו שמקומם אותי – סליחה, אני גם ארגנטינאי, זה עולה לי ישר לראש.
<קריאה: לא רק אתה.
מירב בן ארי: רגע, לפני שזה עולה לך לראש, שאלת הבהרה.
מירב בן ארי: היום, חוץ מבית מילמן, שבאמת נתת פה הערה חשובה שזה האוכלוסיות הכי מוחלשות, יש עוד אופציות?
<יגאל משה אבלגון: כרגע יש שני מעונות אחרים באוניברסיטת תל-אביב – מעונות איינשטיין - - -
מירב בן ארי: במחיר הזה?
<יגאל משה אבלגון: לא.
<יגאל משה אבלגון: הרבה יותר יקר, בין 300 ל-500 שקלים יותר.
<יגאל משה אבלגון: זה השלב הבא, ושלב אחרי, רוב המעונות באוניברסיטת תל-אביב הם במעונות ברושים.
<מורן גורנגוט: 1,429 מיטות.
<יגאל משה אבלגון: יש שם 1,429 מיטות, מתוכן 120 מיטות שמאפשרות לסטודנטים להיות בשותפות באותו חדר, כך שהמחיר מתחיל מ-1,900 שקל ולא 1,000 שקל כמו בבית מילמן, ועולה כלפי מעלה אחרי 120 מיטות, כך שאין יותר מדי תחלופה באוניברסיטת תל-אביב עבור אותם סטודנטים.
<יגאל משה אבלגון: זה פשוט אומר שאנחנו לא נוכל לשלב באוניברסיטה שלנו אנשים מאוכלוסיות מעוטות יכולת וזה משהו שאנחנו כן רוצים לראות, זה משהו שאנחנו כן רוצים לקדם בתור אגודת סטודנטים.
<יגאל משה אבלגון: אחרי שמעונות מילמן ייסגרו – כי אני לא יודע, אני לא מרגיש שהולך להיות פה משהו אחר – אנחנו הולכים לרדת באחוז אחד גדול, 250 סטודנטים פשוט לא יוכלו ללמוד באוניברסיטת תל-אביב, אנחנו נהפוך להיות אוניברסיטה של עשירים בלבד, וזה דבר שבאמת פוגע לי בלב כי אני לא יודע איך אפשר להתחיל לשנות את הדברים האלה.
<יגאל משה אבלגון: אין לי דבר וחצי דבר ליזמים.
<יגאל משה אבלגון: תרוויחו, תרוויחו, אבל מה שאני כן מבקש זה ש-250 המיטות האלה יישמרו גם בפרויקט הנדל"ני הענק הזה וגם יישמר מחיר השכירות שיאפשר לסטודנטים לחיות שם, לסטודנטים מעוטי היכולת ולא לסטודנטים שיכולים להרשות לעצמם לשלם 2,000 שקלים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יכול להיות שיש מקום שאנחנו כחברי כנסת פה ניזום לפחות פטור מארנונה לסטודנטים כי כששוכרים זה חלק מהעלויות.
מירב בן ארי: אל תיכנס אתי לפטור מארנונה.
מירב בן ארי: זו החלטה מורכבת מול הרשות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מול הרשות, ליזום בוועדת הפנים.
מירב בן ארי: אבל אנחנו לא יכולים כוועדה ליזום פטור מארנונה.
מירב בן ארי: מה שקשור לארנונה זה שר הפנים.
אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, הערה לעניין מילמן.
אוסאמה סעדי: אני הגשתי שאילתה דחופה בעניין בית מילמן וקיבלתי תשובה מסגן שר האוצר.
אוסאמה סעדי: אחרי זה פניתי במכתב ביום 12 בדצמבר 2016 לשר האוצר משה כחלון, וביקשתי – יש שם תוכנית ברושים, מדברים על 480 יחידות.
מירב בן ארי: מיטות?
אוסאמה סעדי: מיטות.
אוסאמה סעדי: ומעונות איינשטיין – 150, אבל לעניין מילמן אני אמרתי שגם הוועדה המחוזית שעכשיו התוכניות שם, גם הם יכולים להתנות.
מירב בן ארי: מה ענו לך בתשובתם?
אוסאמה סעדי: עוד לא ענו, לכן אני מבקש באמת שהם גם יענו ואת – יש לך בטח קשרים יותר טובים וקרובים עם שר האוצר, שתבדקי איפה עומד העניין הזה.
איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני לא הייתי בתחילת הדיון אז אני לא כל כך יודע מול מי אנחנו עובדים בדיון הזה.
מירב בן ארי: אנחנו עובדים מול הוות"ת, יותם יתייחס בסוף אחרי שהוא ישמע את כל חברי הכנסת.
איתן ברושי: מי זה הממשלה פה, מי זה הכתובת האחראית?
מירב בן ארי: הוות"ת.
<יותם בן שטרית: חלקי.
איתן ברושי: אני לא בטוח שהוא לוקח את האתגר הזה.
איתן ברושי: בדוח טרכטנברג היו בזמנו התייחסויות לשאלה של מעונות הסטודנטים.
איתן ברושי: צריך להבחין בפתרונות לשאלה בין פריפריה למרכז.
איתן ברושי: כמי שהיה בוועד המנהל וראש מועצה בעמק יזרעאל, עסקנו בבניית מעונות ואני חושב שיש הבדל, עם כל הכבוד, בין המרכז לפריפריה.
איתן ברושי: למשל, היו תקופות שסבסדו את המעונות במכללת ספיר ומי שבחר להתגורר ביישובים שהיו באזורי העדיפות והעימות.
איתן ברושי: אנחנו יודעים עכשיו על תוכנית גדולה של 15 מיליארד לצפון.
איתן ברושי: צריך לראות שיש בה גם מרכיב של מעונות.
מירב בן ארי: כל הכסף של קק"ל הולך למעונות הסטודנטים.
איתן ברושי: אז אני רוצה לומר פה.
מירב בן ארי: כולו, נכון?
מירב בן ארי: 400 מיליון שקל?
<יותם בן שטרית: לא.
<יותם בן שטרית: 140 מיליון שקל.
מירב בן ארי: כסף זה לא הבעיה.
איתן ברושי: ההבדל בין רצוי למצוי בגימטריה זה כסף, תבדקו אחר כך בתור סטודנטים.
מירב בן ארי: אבל אתה לא היית בתחילת הדיון, ובתחילת הדיון דיברנו, חבר הכנסת ברושי, על הכסף.
איתן ברושי: אבל מאחר שאני מכיר את הנושא הזה גם מהחיים, לא רק מהדיונים, עסקנו בזה, בנינו מעונות בעמק יזרעאל, בנינו אותם בראשותי, בנינו את זה בתחום העיר עפולה, אבל אני רוצה להגיד שבלי מעורבות ממשלתית, עם כל הכבוד לוות"ת, זה לא יכול לקרות.
איתן ברושי: ולכן, נדרשת פה באמת תוכנית לאומית ולא תוכנית נקודתית היום או מחר.
איתן ברושי: בפריפריה יש יותר זמינות של קרקע, ולכן שם העסק הזה יותר פשוט והבנייה היא יותר זולה.
איתן ברושי: במרכז יש יותר מלאי של דירות ויש בעיה של העלויות.
איתן ברושי: המדינה מעוניינת לחזק את היכולת.
איתן ברושי: מצד שני, כשאתה אומר סטודנטים בתל-אביב, זה לא מאה אחוז ביקוש מכל הפוטנציאל של הלומדים.
איתן ברושי: יש כאלה שימשיכו לגור אצל ההורים או במקומות אחרים ולא כולם נדרשים למעונות.
איתן ברושי: לכן, אני לא חושב שהאחוזים פה, זאת התמונה המלאה.
<יגאל משה אבלגון: אני יכול להגיד לך גם מה הדרישות לכל המעונות.
איתן ברושי: אני מניח יותר מהמצאי - -
<יגאל משה אבלגון: חד-משמעית.
איתן ברושי: - - אבל פחות מהיקף הסטודנטים.
איתן ברושי: לכן, אני חושב שמה שנדרש זה תוכנית שמתחלקת לפי אזורים ולפי אזורי עדיפות ולפי הפריפריה והמרכז.
איתן ברושי: יותר קל לפתור את זה בפריפריה, יש יותר זמינות של קרקע, היא יותר זולה, יש יותר יכולת לבנות בלוח זמנים קצר, בקרבה גיאוגרפית למכללות ולמוסדות הלימוד האקדמיים, ויש יותר קשיים באזורים של ביקוש, כשחלק מהשאלה של היכולת להשכיר דירות היא בשלב אחר של הבנייה.
איתן ברושי: יש מקומות שגם זאת לא בנייה שמאפשרת את ההשכרה.
איתן ברושי: לכן, היושבת-ראש, אני מציע בשני שלבים.
איתן ברושי: אחד, תוכנית רחבה, היא לא ברמת הוות"ת, צריך לדבר מול הממשלה ומול האוצר על תוכנית שתאפשר בנייה, כפי שאמרתי, בחלוקה בין מרכז לפריפריה.
איתן ברושי: דבר שני, אני חושב שצריכים להיות כללים להשכרה לסטודנטים.
איתן ברושי: כמו שיש תנאים של סטודנטים, צריך לראות אם המדינה יכולה לשפות ולתת עזרה, כמו שיש כרטיסי נסיעה, כמו שיש דברים דומים.
איתן ברושי: צריך להביא לידי ביטוי את חשיבות המעונות בתנאים הכלכליים שהמדינה מעמידה לרשות הסטודנט.
איתן ברושי: למשל, אנחנו יודעים שסטודנט לא משלם את כל העלות שלו במוסדות אלא יש חלוקה.
איתן ברושי: יש אפשרות לפי דעתי לראות במגורים של סטודנט שאין לו פתרון אחר ואין לו יכולת כלכלית, חלק מעלות התלמיד ולבדוק את האפשרות הזאת, להביא את זה לידי ביטוי בתקציב המדינה / תקציב ההשכלה הגבוהה.
מיכל רוזין: אבל העבירו לזה.
מירב בן ארי: אבל כסף זה לא העניין כאן.
מיכל רוזין: העניין הוא הבנייה.
מירב בן ארי: אמרתי לו שבתחילת הדיון דיברנו על זה.
איתן ברושי: זה מה שאני רוצה לומר.
איתן ברושי: שהבנייה לא תהיה בזמן הקרוב, היא לא תהיה רחבה באזורי ביקוש, היא לא תהיה מהירה באזורי נדל"ן, לכן הפרדתי בין הפריפריה למרכז ולכן אני חושב שבמרכז יותר קשה.
איתן ברושי: לכן אני מציע לראות בעלות הדירה, עלות שכר הדירה לסטודנטים שאין להם את היכולת, מרכיב משכר הלימוד שהמדינה מחויבת לו לפחות עד שתהיה אלטרנטיבה אחרת.
איתן ברושי: אי-אפשר להגיד שאין מקום למי שאין לו אלטרנטיבה.
איתן ברושי: אז נאמר, שילכו לפריפריה, שילכו למכללות, בוודאי בתואר ראשון, שילכו לנגב ולגליל, שילכו לאזורים שהם אזורים שיש למדינה עניין לחזק אותם, ואחר כך כשמדברים גם על תואר שני והלאה, יש מקום לבדוק הקלה בשכר דירה, לא על בסיס עידוד הבנייה – זה לא יקרה בזמן הקרוב – אלא על בסיס השתתפות בשכר הדירה.
מירב בן ארי: אנחנו נחדד שוב את מה שאמרנו גם בהתחלה ותכף יותם מהוות"ת יתייחס לזה.
מירב בן ארי: א.
מירב בן ארי: יש פה כמה משרדים אחראים; ב.
מירב בן ארי: יש פה מיליונים שהוקצבו שנים ופשוט לא יוצאים לדרך.
איתן ברושי: לא ניצלו.
מירב בן ארי: ולא נוצלו.
מירב בן ארי: לפני יותם אני רוצה לשמוע את מרכז אקדמי לב.
מירב בן ארי: בבקשה, ואחרי כן יותם, אתה עונה לכל מה ששמעת פה מהחברים.
<יותם בן שטרית: נשתדל.
<אוריאל בן-נון: שלום לכולם.
<אוריאל בן-נון: אני אוריאל ממרכז אקדמי לב, מוסד אקדמי בירושלים.
<אוריאל בן-נון: אני מתחבר למה שמירב אמרה בהתחלה שיש פה באמת כמה גורמים שמקשים על המוסדות לקדם את הנושא של הבנייה.
<אוריאל בן-נון: אחד מהם זה הדברים הסטטוטוריים כשעובדים מול רשות מקרקעי ישראל.
מירב בן ארי: הוא ממרכז אקדמי לב, אני גם מודה שעשיתי שם סיור וזה מקום מקסים.
אוסאמה סעדי: איפה זה?
מירב בן ארי: מרכז אקדמי לב בירושלים.
<יהודית גידלי: גבעת מרדכי.
מירב בן ארי: וגם הם תקועים אבל אנחנו כבר לקראת שחרור החסם שם.
מירב בן ארי: תסביר להם, אוריאל.
אוסאמה סעדי: כמה סטודנטים יש שם?
<אוריאל בן-נון: מרכז אקדמי לב שוכן בירושלים, מוסד של כ-45 שנה, הוקם על-ידי פרופ' זאב לב, חתן פרס ישראל.
<אוריאל בן-נון: לומדים כ-4,000 סטודנטים בכלל המוסדות, יש קמפוס לגברים, קמפוס לנשים, שניהם ממוקמים פה בירושלים.
<אוריאל בן-נון: אנחנו מקדמים את נושא פרויקט המעונות כבר מספר שנים בשיתוף פעולה הדוק עם ות"ת, וכמו שמירב אמרה ישנם כמה גורמים.
<אוריאל בן-נון: אז אמרתי, רשות מקרקעי ישראל זה גורם אחד.
<אוריאל בן-נון: שלטון מקומי זה כל מה שתקוע עם בעיות של תב"ע, קידום ועדות מחוזיות, התנגדויות, ודבר שלישי זה מודל המימון.
<אוריאל בן-נון: אנחנו בעיקר נתקענו בנושא של מודל המימון כי קרקע הייתה לנו וגם מבחינה סטטוטורית מצבנו היה טוב.
<אוריאל בן-נון: מודל המימון, אחת הבעיות שמאוד הפריעו לקדם את הפרויקט זה איך לאזן אותו מבחינה מימונית.
<אוריאל בן-נון: הזכירו פה את כל נושא מחיר הדיור.
<אוריאל בן-נון: אנחנו יכולים לגבות, למרות שאנחנו ממוקמים בירושלים, סדרי גודל של 1,000 שקלים לסטודנט.
<אוריאל בן-נון: מעבר לכך, אם נגבה 1,500 שקלים לסטודנט אני מאמין שהמעונות שלנו יהיו ריקים.
<אוריאל בן-נון: ולכן, זה בעצם הטווח שלנו.
<אוריאל בן-נון: קיבלנו עזרה, השתתפות מהמדינה בסדר גודל של 30,000 שקלים למיטה, והדבר המשמעותי שקרה השנה בדחיפה של ות"ת והאוצר זה שהתאפשר לקבל מימון בנקאי, וזה בעצם משחרר הרבה מאוד מהקושי של המודל הכלכלי.
<אוריאל בן-נון: כלומר, אנחנו מאמינים, אנחנו יודעים שהיום יש כבר ועדה באוצר, אנחנו הגשנו את החומר ליותם.
<אוריאל בן-נון: ברגע שנקבל מימון בנקאי, זה מקטין לנו את הוצאות המימון בלמעלה ממחצית וזה מאפשר לקדם את המעונות.
<אוריאל בן-נון: בניין אחד סיימנו, אנחנו כרגע יוצאים לפרויקט נוסף למעונות, קרוב ל-200 מיטות, וכרגע יש גם קול קורא של "דירה להשכיר" שבטח יוזכר בהמשך.
יוסי יונה: יש לך צפי לגבי קצב לחמש שנים הבאות?
<אוריאל בן-נון: אנחנו יוצאים עכשיו לפרויקט שייקח לנו שנתיים להשלים, כ-200 מיטות.
<אוריאל בן-נון: השלמנו פרויקט אחד ואנחנו מקווים שלבנות – אנחנו למכון טל שוכרים קרוב ל-200 מיטות.
<אוריאל בן-נון: הזכירו פה שמוסדות יכולים לקחת את המושכות לידיהם ולשכור מבנים.
<אוריאל בן-נון: אנחנו כמוסד ירושלמי שוכרים שני בניינים בגבעת שאול ואנחנו מסבסדים קרוב ל-10,000 שקל סטודנטית בפנימייה, כלומר כמעט כל שכר הלימוד שלה זה רק לסבסוד של המעונות.
<אוריאל בן-נון: אז מקום כזה, כמובן שאנחנו צריכים לתת לו עדיפות כדי לבנות פנימייה, וכשאני אומר לסבסד, אתה שוכר מבנה לא בתנאים הכי טובים, לא בקריטריונים שהתאחדות הסטודנטים ציינה עם רמה של לכל אחד חדר, אלא כדירות, ולמרות זאת אנחנו מסבסדים בכזאת עלות.
<אוריאל בן-נון: אז אני חושב שעכשיו זה תהליך שיחסית – מירב – השתפרנו בנושא הזה.
<אוריאל בן-נון: אנחנו עכשיו לקראת אישור של האוצר וות"ת לקחת מימון ואני מאמין שהפלונטר קצת ישתחרר.
מירב בן ארי: אישור של האוצר על ההלוואה?
<אוריאל בן-נון: אנחנו מחכים לזה עכשיו, אני מאמין שנקבל ואז נצא לדרך כי אנחנו מוכנים לצאת למכרז מיידית.
מירב בן ארי: מצןין.
מירב בן ארי: יופי, תודה, אוריאל, אני שמחה לשמוע, זה כבר התקדמות אחרי נראה לי חודשים שאנחנו כבר מתעסקים בזה.
מירב בן ארי: מילה אחת, אורה.
<אורה חכם: אני שואלת את השאלה האם מבנים שמשמשים לציבור נכללו בתחשיב כשנמכרה חברה, שיישארו לגבי הציבור.
<אורה חכם: מירב, קיבלתי רשות, הייתי רוצה שתשמעי.
מירב בן ארי: אבל עשיתי שקט בשבילך.
<אורה חכם: אני שואלת את השאלה הבאה.
<אורה חכם: כשנמכר הרכוש הזה של בית מילמן לידיים פרטיות, נקרא לזה, האם נלקחו בחשבון אדמות מתוך זה או מבנים שהם בעצם קרקע ציבורית ששייכת למדינה והיא כאילו נמכרה?
<אורה חכם: הייתי רוצה שסטודנטים פה וגם חברי הכנסת ישימו לב, יכול להיות שצריך לדרוש את כל בית מילמן חזרה למבנה ציבור.
<יגאל משה אבלגון: במקום כסף, הסוכנות היהודית העבירה נכס.
<אורה חכם: אם הוא היה מבנה ציבור הוא צריך להישאר מבנה ציבור.
מירב בן ארי: לא, זה לא קשור, עם כל הכבוד.
מירב בן ארי: הסוכנות זה 50%, ו-50% החברה, יש לה את היכולת לעשות - - -
<חיים מבורך: מבנה פרטי.
<אילן יחזקאלי: הקרקע היא קרקע פרטית.
מירב בן ארי: הקרקע היא קרקע פרטית.
מירב בן ארי: אנחנו מבקשים כאן את מה שאתה הצגת בצורה כל כך טובה, וזה בדיוק מה שאני כותבת כאן תוך כדי לאוצר, אבל אתה יגאל, הצגת את זה יפה מאוד.
מירב בן ארי: הנקודה ברורה, אבל זה בכלל לא מבנה ציבור.
מירב בן ארי: בבקשה, יותם.
<יותם בן שטרית: יותם בן שטרית, ממונה תחום מקרו ותשתיות במועצה להשכלה גבוהה.
<יותם בן שטרית: במסגרת התחום אנחנו מטפלים בכל הנושא של מעונות סטודנטים ובאופן כללי בכל פיתוח פיזי שקיים במוסדות האקדמיים.
<יותם בן שטרית: באותה הזדמנות אני קודם כול אעשה הבחנה קטנה.
<יותם בן שטרית: ות"ת מטפלת באופן כללי במוסדות מתוקצבים בלבד.
מיכל רוזין: לא פרטיים.
<יותם בן שטרית: זאת אומרת, אוניברסיטאות ומכללות מתוקצבות, לא המוסדות הפרטיים, וכולל גם לא מכללות לחינוך.
מירב בן ארי: זה עכשיו בתהליך של מעבר.
<יותם בן שטרית: נכון.
<יותם בן שטרית: מכללות לחינוך בינתיים עדיין נמצאות באחריות משרד החינוך ולא באחריותנו.
<יותם בן שטרית: זאת אומרת, מתוך כל ה-66 מוסדות שבהתחלה דיברו עליהם שצריך לבדוק את כולם, ות"ת טיפלה ומטפלת בכ-30 מוסדות וגם ההתייחסות שלנו בכל תוכנית של מעונות הסטודנטים נותנת התייחסות לכ-30 מוסדות ולא לכלל המוסדות בארץ.
מיכל רוזין: זה ברור.
מיכל רוזין: רק תעשה לנו חלוקה, כלומר בפריפריה יש יותר פרטיות מאשר מסובסדות?
<יותם בן שטרית: אני לא זוכר את הכול.
<יותם בן שטרית: דווקא באזור הפריפריה, באזור הצפון בדרך כלל, אם אני לא טועה, יש בסביבות שישה-שבעה מוסדות מתוקצבים על-ידי ות"ת – יש את צפת, תל חי, אורט בראודה - כל אלה מכללות בעצם מתוקצבות על-ידי ות"ת והן כן קיבלו מענה גם בתוכנית מעונות הסטודנטים.
מיכל רוזין: ובדרום?
<יותם בן שטרית: בדרום יש למשל את ספיר, יש את מכללת סמי שמעון, יש את אשקלון.
<יותם בן שטרית: זה בערך הטווח, אבל למשל מכללת אורות שהיא מכללה לחינוך לא נמצאת בוות"ת.
<יותם בן שטרית: אפשר לראות את זה לפי שכר הלימוד, בגדול.
<יותם בן שטרית: שכר לימוד אוניברסיטאי מתוקצב על-ידי המדינה, מה שלא לא מתוקצב על-ידי המדינה.
מיכל רוזין: רציתי לדעת מספרים בשביל להשוות כמות.
<יותם בן שטרית: יש.
<יותם בן שטרית: זה באופן כללי.
<יותם בן שטרית: עוד דבר קטן לגבי התוכניות, מה שנאמר כאן.
<יותם בן שטרית: היו שתי תוכניות – וצריך לעשות כאן עוד פעם הבחנה כללית, כמו שנאמר פעם.
<יותם בן שטרית: היו שתי תוכניות מקבילות שלא עבדו אחת עם השנייה בתום ועדת טרכטנברג, אחת של רשות מקרקעי ישראל שאמרה, אני הולכת להקצות קרקע ל-20,000 פתרונות דיור, ללא קשר לוות"ת – רשויות מקומיות, מוסדות מתוקצבים, מוסדות לא מתוקצבים – בלי קשר לוות"ת.
<יותם בן שטרית: במקביל, מאחר שבזמנו גם טרכטנברג היה יושב-ראש ות"ת, הוחלט על הקצאה ייעודית בסיכום עם משרד האוצר בסוף שנת 2012 - -
מיכל רוזין: 260.
<יותם בן שטרית: - - על 100 מיליון שקלים ראשונים לטובת הקמת מעונות סטודנטים.
<יותם בן שטרית: ה-100 מיליון שקלים האלה, לאור ביקושים וכדומה, גדל ל-260.
<יותם בן שטרית: מתוך ה-260 מיליון שקלים, הוקצו 200 מיליון שקלים לכ-6,500 פתרונות דיור.
מיכל רוזין: מה זה אומר פתרונות דיור?
<יותם בן שטרית: מיטות.
אוסאמה סעדי: ידוע איפה?
<יותם בן שטרית: כן, יש לי רשימה כללית של כל הדברים האלה, אנחנו נגיע לזה.
<יותם בן שטרית: 6,500 מיטות ל-200 מיליון.
<יותם בן שטרית: ה-200 מיליון האלה, רובם נמצאים בביצוע, התקציב עצמו ניתן בסוף שנת 2012.
מירב בן ארי: יותם, אתה יודע שאני מעורבת גם בקמפוס לב, גם עם האקדמית, גם עם שנקר – ויהודית מנהלת הוועדה פה לא סתם שואלת – כמה בונים?
אוסאמה סעדי: ואיפה?
מיכל רוזין: ואיפה?
מיכל רוזין: ומתי סיום?
מירב בן ארי: תן לנו משהו אופטימי.
<יותם בן שטרית: אני כבר נותן.
<יותם בן שטרית: יש 1,100 שנבנו ואוכלסו, אגב בין היתר, במכללת יזרעאל, מכללת כינרת וגם באוניברסיטת תל-אביב.
מירב בן ארי: שנבנו ואוכלסו?
<יותם בן שטרית: שנבנו ואוכלסו.
<יותם בן שטרית: יש למעלה מ-2,700 מיטות שכרגע נמצאות בבינוי.
<יותם בן שטרית: בינוי, אני מעריך סדר גודל של בין שנה לשנתיים שזה יסתיים.
<יותם בן שטרית: למשל, יש את אריאל, הטכניון, תל-אביב יפו שנפתר לאחרונה בדיוק כמו שנאמר קודם לכן, בר אילן פרויקט מאוד גדול, מכון לב, חולון.
<יותם בן שטרית: יש לא מעט פרויקטים שכרגע נמצאים בבנייה בפועל.
<יותם בן שטרית: מעבר לפרויקטים האלה יש עוד סדר גודל של כ-1,000 מיטות, שנכון שהן מתעכבות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בנייה בפועל, יש לך סדר גודל של זמן?
מירב בן ארי: הנה, הוא אמר.
<קריאה: שנה-שנתיים.
מירב בן ארי: חבר הכנסת חאג' יחיא שואל על אלה שבבינוי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מתי אפשר לאכלס אותם?
<יותם בן שטרית: אני מעריך שנה-שנתיים, זה תלוי בקצב הבנייה, אמרתי סך הכול בנייה.
<יותם בן שטרית: למשל, תל אביב-יפו יכול להיות שנתיים עד שנתיים וחצי.
<יותם בן שטרית: למשל, אריאל, לדעתי בתחילת תשע"ח הם כבר יתחילו להכניס.
מירב בן ארי: יגאל, מה בונים אצלכם בתל-אביב?
מירב בן ארי: אתה רואה את מה שהוא אומר?
<יגאל משה אבלגון: בונים עוד בניין, אבל כמו שאמרתי, היכולת להיות בדירת שותפים ולשלם פחות היא מאוד מצומצמת היום.
<יותם בן שטרית: על זה אני אענה.
<יותם בן שטרית: אני אשלים אותך, יגאל.
<יותם בן שטרית: ות"ת הייתה שם, זה היה אחד הפרויקטים הראשונים כשבאנו ללכת לאוניברסיטת תל-אביב.
<יותם בן שטרית: אוניברסיטת תל-אביב הקימה לפני ועדת טרכטנברג מיטות, מתוך זה באנו ואמרנו להם: אתם לא בונים מספיק לשותפים, אתם בונים רק סטודיו.
<יותם בן שטרית: אמרו לנו, זה יזם, אנחנו עושים את המיטב, אנחנו לא רוצים להיות האוניברסיטה העברית – למי שמכיר, האוניברסיטה העברית, חמישה סטודנטים, שם זה היה כישלון מוחץ – אמרו, אנחנו רוצים להיות הפוכים.
<יותם בן שטרית: אמרנו להם, בואו תמצאו את נקודת האיזון ובמבנים הבאים כדי שאתם גם תוכלו לקבל תמיכה מאתנו יהיו יותר שותפים.
<יותם בן שטרית: זה גם הדיון שלנו איתם.
<יותם בן שטרית: ככל שזה יהיה אנחנו נשמח, ככל שזה לא יהיה אנחנו יודעים לאכוף את זה.