GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יגאל משה אבלגון: רק חשוב לי לציין שהמחיר עדיין נשאר דומה ללחיות בחוץ בדירת שותפים, ולכן גם הבנייה אולי תוריד מהלחץ של העיר תל-אביב אבל לא תפתור את הבעיה שסטודנט עדיין משלם 2,500 שקלים בחודש או 2,400 שקלים בחודש, גם אם הוא גר עם שותף וגם אם הוא גר בדירת סטודיו.
<יותם בן שטרית: במקרה הזה נכון, זה עניין של מה שקורה ליזמים ולא יזמים.
מירב בן ארי: לא, אבל תגיד לי איך זה ששם הם מסבסדים, בירושלים?
<יותם בן שטרית: בבית מילמן לעומת ברושים?
מירב בן ארי: הרי בית מילמן, כל הפואנטה כאן זה שהסטודנט, מראש יש לו מיטה מסובסדת.
מירב בן ארי: אם בפרויקטים של המעונות אתה בונה ובסוף סטודנט משלם כמו דירה שכורה, אז מה הועילו חכמים בתקנתם?
מירב בן ארי: הרי עדיף, אני כבר אשכור לי דירה ואני אגור עם שותפים.
מירב בן ארי: מה אני עוזרת להם?
<יותם בן שטרית: קודם כול צריך להבין, סדר גודל של בנייה לעומת התמיכה – סדר גודל של בניית חדר, מיטה, לצורך העניין, זה מעל 180,000 שקלים, התמיכה הכללית של הממשלה כיום היא כ-30,000 שקלים למיטה, את הפער הזה אנחנו סוגרים, אנחנו מצליחים להוריד באופן משמעותי.
<יותם בן שטרית: באזורי פריפריה – אנחנו כבר נגיע לזה – זה שונה ויש הבדל.
<יותם בן שטרית: ככל שיינתן יותר להגדיל את התמיכה הכלכלית במעונות הסטודנטים, זאת אומרת מענק ראשוני יותר גבוה, נוכל לתת יותר.
<יותם בן שטרית: המגבלה שלנו באותו זמן, שכאן זה נאמר באופן כללי, כן הייתה מגבלת תקציב.
<יותם בן שטרית: ב-200 מיליון אתה לא יכול לתת ל-6,500 מיטות ולהגיד, טוב אני אתן לכל אחד 70,000 או 80,000 תמיכה למיטה.
<יותם בן שטרית: כדי לבנות מספיק מיטות, יש פה או עניין של לבנות מספיק מיטות או לבנות מאוד מאוד זול.
<יותם בן שטרית: אנחנו אמרנו שאנחנו הולכים באמת על לעשות את מספר המיטות, ומי שבתל-אביב יכול להוריד את השכירות מתחת למחיר השוק, כ-20% ביחס למחיר השוק המקומי, שזה היה הדבר המשמעותי, וזו נראית לי הנחה יפה, ובאזורי פריפריה ההנחה הייתה בעצם להגדיל את היקף ומספר המיטות ושזה לא יהיה יותר גבוה ממחיר השוק עצמו, זאת אומרת שזה יהיה מחיר השוק.
<יותם בן שטרית: למשל כינרת, אמרנו להם – אתם יכולים לבנות ב-1,000, 1,200 שקלים לבן אדם, ואז גם נשאלת השאלה איך בכינרת אתה בונה ב-1,200 ואיך בתל-אביב ב-1,800.
<יותם בן שטרית: ההבדל זה יזם לעומת בנייה פרטית וכדומה.
<יותם בן שטרית: מי שבאזור פריפריה מוכן לבוא ולהגיד, אני הולך ולוקח הלוואה ומוכן לבנות בכוחות עצמי, אז הוא מרים מעונות, ויש מעונות שקמו בפריפריה.
<יותם בן שטרית: יש מוסדות – ואני לא אציין את זה כאן – שהחליטו שהם לא רוצים להתקשר עם יזם, החליטו שהם לא רוצים לעשות זאת בעצמם, ואנחנו איתם במשא ומתן.
<יותם בן שטרית: זה מהמיטות שאנחנו עדיין לא מתקצבים.
<יותם בן שטרית: זה מבחינת המיטות עצמן.
אוסאמה סעדי: מבחינת המספרים, יותם, תסלח לי, אמרת שיש 1,100 שנבנו ואוכלסו, יש 2,700 בתהליך בינוי, ויש 1,000 שמתעכבות.
אוסאמה סעדי: זה לא מגיע אפילו - - -
<יותם בן שטרית: יש עוד כמה דברים שנמצאים בעיכובים סטטוטוריים.
<יותם בן שטרית: זה מגיע ל-6,500, יש לי כאן את הכול, אני יכול לתת לך את זה באופן מדויק.
יוסי יונה: איך זה משנה את המפה, אוסאמה, אם מוסיפים עוד 6,500.
מיכל רוזין: זאת אומרת, מ-2012 אין יחידה אחת שנוספה.
<יותם בן שטרית: אני אענה על זה.
יוסי יונה: אני רוצה להוסיף שאלה.
יוסי יונה: בהינתן הנתונים שאוסאמה הציג בתחילת הדיון, היה וה-6,500 המתוכנן - - -
<יותם בן שטרית: זה יגדיל את זה בערך ל-10% מתוך כלל מעונות הסטודנטים הקיימים.
יוסי יונה: זאת אומרת, זה מעלה את זה מ-7% ל-10%.
מיכל רוזין: לא הוספה עדיין מיטה אחת.
מירב בן ארי: לא, הוא אומר שנוספו מיטות.
רועי פולקמן: 1,100.
<יהודית גידלי: ממתי?
<יותם בן שטרית: לשם העניין, בתחילת שנת 2012, מספר הסטודנטים שהיו להם מיטות היה כ-6%, היום זה כ-7%.
<יותם בן שטרית: זה גדֵל.
<יותם בן שטרית: זה גדֵל באיטיות.
מירב בן ארי: זאת אומרת, בארבע שנים זה עלה באחוז?
<יותם בן שטרית: את יודעת כמוני שיש עיכובים סטטוטוריים.
<יותם בן שטרית: יש גם במכון וייצמן עיכובים סטטוטוריים ויש עוד כל מיני מקומות שיש בהם עיכובים סטטוטוריים.
מירב בן ארי: דרך אגב, זה נתון מאוד עגום.
רועי פולקמן: אולי לא ציינו – אני לא יודע אם נאמר כאן – אבל יצא קול קורא.
רועי פולקמן: עשינו את הפיצול עם "דירה להשכיר" והשיטה להאיץ את קצב בניית המעונות, זו הייתה עמדתי מהיום הראשון, זה להפסיק לסמוך על המוסדות האקדמיים ולתת לרשויות המקומיות לבנות.
רועי פולקמן: יצא הקול הקורא לפני כשבועיים.
<יעל מרום- אבישר: אני מ"דירה להשכיר", אני אשמח להרחיב.
רועי פולקמן: בבקשה.
רועי פולקמן: ומבחינתי, ככל שנסיט לשם יותר משאבים יהיו יותר חדרי מעונות.
רועי פולקמן: על המוסדות האקדמיים אי-אפשר לבנות, תרתי משמע – חוץ מאשר במרכז – וכמובן לא על המל"ג.
יוסי יונה: הם בגירעון עצום, איך יבנו?
<יותם בן שטרית: אני חייב להגיד פה באמת שתוך ארבע שנים – זה עניין של פרספקטיבה – למען הפרוטוקול ייאמר שלדעתי בארבע שנים לבנות 6,500 מיטות ומתוך זה נמצאות לך בנויות כבר 1,100 מיטות, למרות כל הביורוקרטיה שקיימת בארץ, ו-2,700 מצויים בבינוי - -
רועי פולקמן: זה תוצאות עגומות מאוד.
<יותם בן שטרית: - - לדעתי זה תוצאות טובות מאוד, ועם כל הכבוד, אני חולק עליכם.
<יותם בן שטרית: זו דעתי.
רועי פולקמן: בארבע שנים בניתם, 1,000 מיטות נוספו לסטודנטים, זה תוצאות עגומות.
רועי פולקמן: וגם איפה, דרך אגב?
רועי פולקמן: ומה אתה מכליל פה?
רועי פולקמן: את המוסדות הגדולים, בתל-אביב, שהצליחו לבנות.
<יותם בן שטרית: לא נכון.
רועי פולקמן: תראה לי מכללה אחת.
רועי פולקמן: אחווה לא בנו, כינרת לא בנו.
<יותם בן שטרית: גם בעמק יזרעאל, כינרת כן בנו - - -
<קריאה: לא בנו כלום.
<יותם בן שטרית: עמק יזרעאל בנו וכינרת כן בנו.
רועי פולקמן: מי בנה?
רועי פולקמן: כמה הם בנו?
<יותם בן שטרית: עמק יזרעאל בנה.
<יותם בן שטרית: קודם היה כאן ראש העיר.
מיכל רוזין: תן לנו מספרים.
מיכל רוזין: כמה?
רועי פולקמן: 90% מהמיטות שאמרת נבנו במרכז, במקומות החזקים.
מירב בן ארי: סליחה, חבר הכנסת פולקמן.
מירב בן ארי: אתם לא תסכימו.
רועי פולקמן: נכון.
מיכל רוזין: לא, אבל בואו נדבר על עובדות.
מירב בן ארי: אני חייבת לומר שמספרית, המצב עגום.
מירב בן ארי: קודם כול אני גם מעורה מאוד בעניין של המעונות, אני רואה כמה אנחנו תקועים.
מירב בן ארי: אם לא הייתי רואה בעצמי מה קורה לצורך העניין בשנקר, דווקא כן המוסד רוצה לבנות ומי שתוקע אותם זה ראש העיר – לא משנה, אבל אני אומרת שעדיין המצב עגום.
מירב בן ארי: זה לא משנה מי בונה כאן, בסוף אף אחד לא בונה.
אוסאמה סעדי: אבל אם יש חסמים תכנוניים, אז כמו שבדיור הרגיל יש את הוותמ"לים, למה פה לא עושים את זה?
מירב בן ארי: אחריו תדבר הנציגה מ"דירה להשכיר".
<יותם בן שטרית: "דירה להשכיר", בדיוק בשביל זה נכנסה.
<יותם בן שטרית: דבר קטן, ואני סיימתי.
<יותם בן שטרית: זה עניין של פרספקטיבה.
<יותם בן שטרית: בסוף שנת 2012 זה יצא לראשונה, המוסדות כן נתקלו בקשיים.
<יותם בן שטרית: כשאתה בא ואתה משקלל את כל העובדות הקיימות בשטח לגבי הדברים האלה, אני חושב שפרק זמן כזה לכך שמעולם – גם מוסדות כפי שנאמר כאן בהתחלה, למעט הטכניון והאוניברסיטה העברית, כמעט אף מוסד לא התעסק במעונות סטודנטים.
<יותם בן שטרית: לשנות פאזה של בניית מעונות סטודנטים זה שינוי קשה.
<יותם בן שטרית: לטעמי, בתוך ארבע שנים זה שינוי מבורך.
<יותם בן שטרית: אם אנחנו חלוקים על זה אין לי בעיה.
<יותם בן שטרית: יש עכשיו את "דירה להשכיר" לטובת הנושא הזה.
מיכל רוזין: חייבים להשוות את זה מספרית, כמה העלייה במספר הסטודנטים.
מיכל רוזין: אי-אפשר, זה מספרים מנותקים, חברים.
מירב בן ארי: אנחנו חייבים תכף לסיים, אני רוצה לשמוע גם את הנציגה של "דירה להשכיר" שיושבת כאן כל הדיון.
<יעל מרום- אבישר: יעל מרום-אבישר, אני מ"דירה להשכיר".
<יעל מרום- אבישר: אז באמת במהלך השנה האחרונה "דירה להשכיר" נכנסה לתמונה ותמיד זה היה בשיתוף פעולה.
<יעל מרום- אבישר: חשוב לי לציין שזה היה בשיתוף פעולה עם הוות"ת, עבדנו אתם יד ביד, ומשרד האוצר כמובן.
<יעל מרום- אבישר: ערכנו מיפוי לראות מה מצב המיטות במעונות הסטודנטים בכל רחבי הארץ לעומת המוסדות, מה הצורך, מה הביקושים, ערכנו עבודת מטה מאוד גדולה.
<יעל מרום- אבישר: לפני שבועיים וחצי פרסמנו קול קורא בהיקף של 80 מיליון שקלים לסיוע.
מירב בן ארי: לכל המוסדות האקדמיים?
<יעל מרום- אבישר: לכל המוסדות להשכלה גבוהה ולרשויות מקומיות, שזו פעם ראשונה.
רועי פולקמן: כן, זה החידוש.
<יעל מרום- אבישר: כן, זה החידוש.
מירב בן ארי: שרשות יכולה לבנות מעונות אם היא רוצה?
<יעל מרום- אבישר: כן, בדיוק.
רועי פולקמן: ולקבל סיוע.
<יעל מרום- אבישר: ולקבל סיוע, זו פעם ראשונה שזה פורסם במתכונת הזאת כי עד היום זה היה באמצעות הוות"ת.
מירב בן ארי: ואלה מוסדות רק שמתוקצבים?
<יעל מרום- אבישר: מוסדות להשכלה גבוהה.
מירב בן ארי: בכלל.
<יעל מרום- אבישר: מוסדות להשכלה גבוהה בכלל, בהגדרתם, ואם רשות מקומית רוצה להגיש, בדרך כלל למכללה לא מתוקצבת, הם יכולים, אין בעיה.
<יעל מרום- אבישר: במהלך השנה האחרונה עשינו כמה פעולות שסייעו.
<יעל מרום- אבישר: אם זה תיקון החלטת רמ"י, החלטה 1493 שבעצם שמה אותנו גם כגורם המתכלל, כמובן עם הוות"ת.
<יעל מרום- אבישר: אנחנו אמורים לרכז את כל החומרים עבור המוסדות שבאמת לפעמים הלכו לאיבוד בכל הפן התכנוני הזה.
<יעל מרום- אבישר: אני יכולה להגיד מדוגמה אישית שליווינו גם את האקדמית, אם זה רופין שפנו אלינו וסייענו.
<יעל מרום- אבישר: יש לנו באמת את הכלים התכנוניים וזה העולם שאנחנו מכירים שאנחנו יכולים לבוא ולסייע.
<יעל מרום- אבישר: פעלנו לתיקון תקן החנייה שבעצם מפחית את החנייה כדי שתהיה כדאיות כלכלית בפרויקטים למעונות סטודנטים.
<יעל מרום- אבישר: עוד דברים שאנחנו פועלים זה באמת במסגרת הקול קורא יש הבחנה גם בין מרכז לבין פריפריה, והתקצוב עבור מיטה.
<יעל מרום- אבישר: יש הבחנה, אם נדרשת הנחה, 20% הנחה משווי השוק, זו פעם ראשונה שזה כתוב בקול קורא.
<יעל מרום- אבישר: וזהו, אנחנו מחכים עכשיו לתוצאות.
מירב בן ארי: אני רוצה לברר.
מירב בן ארי: הקול קורא של "דירה להשכיר" יצא לפני שבועיים.
<יעל מרום- אבישר: ב-27 בדצמבר.
מירב בן ארי: אמור להסתיים ב?
<יעל מרום- אבישר: בעיקרון, צריך להגיש בסוף פברואר.
מירב בן ארי: עד סוף פברואר, גם המוסדות האקדמיים וגם הרשויות יכולים להגיש ובעצם על-ידי כך לקבל מימון של המדינה.
<יעל מרום- אבישר: כן.
<יעל מרום- אבישר: כמובן תוך עמידה בקריטריונים, בתנאי הסף.
מירב בן ארי: זאת אומרת, החידוש החשוב, בניגוד לכל כך הרבה שנים שאין תזוזה, לפחות לא מספקת כמו שחברי הכנסת אומרים כולם, שבעצם זה עוד כלי שבו אפשר יהיה לבנות מעונות, חוץ ממה שהמוסדות האקדמיים יכולים, מה שהם עושים.
<יעל מרום- אבישר: אנחנו יכולים לתקצב רשות מקומית, מה שבעצם ות"ת - - -
<יותם בן שטרית: ות"ת לא יכולה לתקצב רשות מקומית.
רועי פולקמן: יש פה שני חידושים בעיני קריטיים.
רועי פולקמן: אני שמעתי קצת ביקורות על הקול הקורא, אבל בוא נגיד, אנחנו עוד נדייק ונשפר אותו ונראה את התוצאות.
רועי פולקמן: המשמעות כאן היא גם עירונית כיוון שאחת הבעיות הקשות עם המעונות שנבנו על-ידי המוסדות האקדמיים, שלא פעם תקעו אותם בלוקיישנים לא טובים – לא מדבר כרגע על מה אוניברסיטת תל-אביב עשתה.
רועי פולקמן: וברגע שהרשות המקומית עושה – אני מכיר חלק מהרשויות שמתכוונות להגיש בקול הקורא – וזה מהפכה כיוון שזה מעונות שנמצאים באזורים שהסטודנטים רוצים לגור בהם, בלב הערים, כחלק מהתחדשות עירונית.
רועי פולקמן: כלומר, יש לזה ערך הרבה יותר טוב לאיכות החיים של הסטודנט, לאיכות החיים של היישוב, ולכן בעיני זה הכיוון הנכון והמהפכה.
רועי פולקמן: הדבר השני שהוא אתגר זה שגם הוות"ת בנו מודל תקצובי, אבל את הליווי המקצועי תכנוני – עוד פעם, מחלקת נכסים שיודעת איך עושים BOT בצורה אפקטיבית, מה לעשות, רוב המוסדות האקדמיים אין להם מושג ירוק איך ניגשים לדבר הזה, ופה החידוש היה שיהיה גורם שיעזור להם לבנות איזה מסגרת.
רועי פולקמן: פה, אני אומר, זה עוד לא שם – אני ככה שומע מהמוסדות האקדמיים לגבי רמת הליווי – הרציונל היה של"דירה להשכיר" יהיו נקרא לזה מין מודלים, הסכמי גג כאלה שבא מוסד אקדמי קטן ואומר, אני לא יודע איך בונים מכרז ב-BOT, ואתם מלווים אותו בפרוגרמה.
רועי פולקמן: אומרים לו, צריכות להיות שתי מיטות, דירת סטודיו, ההחזר הוא כזה, התמהיל הוא כזה, שטחים משותפים, כלומר במקום שכל מוסד אקדמי קטן – יש סיפור כזה ברחובות לא מזמן – מגיע ומתחיל מאפס כאילו להמציא את הפרוגרמה למעונות, "דירה להשכיר" באה ואומרת לו, זה מה שאתה צריך, הנה אנחנו ניתן לך את זה מן המוכן.
רועי פולקמן: אני אומר, זה הכיוון, בעיני לשם "דירה להשכיר" צריכה ללכת, בהשלמה יחד עם המודלים של ות"ת, ואז אולי נתחיל להדביק את הפער.
רועי פולקמן: בעיני האתגר הוא הרשויות המקומיות.
מירב בן ארי: גם לדעתי.
רועי פולקמן: הרשויות המקומיות, להביא סטודנטים, לבנות פרויקטים איכותיים, להכניס את הסטודנטים ללב העיר, התחדשות עירונית.
רועי פולקמן: אם נבנה על המוסדות האקדמיים אנחנו נתקדם בעצלתיים.
<יותם בן שטרית: עם זה אנחנו מסכימים לחלוטין, שרשויות מקומיות והחסות שלהן זה דבר מבורך וזה דבר נכון מאוד.
<יותם בן שטרית: על זה אנחנו לא חולקים.
מירב בן ארי: יש גם רשויות שלצערי לא ממש עוזרות להם.
<יעל מרום- אבישר: "דירה להשכיר", נפגשנו עם המון מוסדות להשכלה גבוהה, עברנו בערך מוסד מוסד, נפגשנו עם הרבה רשויות מקומיות, הצגנו בפניהם.
<יעל מרום- אבישר: גם בקול הקורא, דיוורנו במייל את כל המוסדות – כל מי שאנחנו מכירים, ורשויות מקומיות - ליווינו את זה במייל מלווה, שידעו מי שלא בעניינים כי עשינו ממש עבודת שטח, שידעו שיש להם את האפשרות.
מירב בן ארי: אמרת שזה בסוף פברואר.
מירב בן ארי: ברשותכם, אני אגש לסיכום.
מירב בן ארי: ראשית, אני מודה כמובן לחברי הכנסת המציעים, חברי הכנסת אוסאמה ומיכל רוזין ולכל חברי הכנסת שהשתתפו כאן ומעורבים.
מירב בן ארי: אני יודעת גם שכל חבר כנסת פה, זה באמת חשוב לו לקדם את הנושא של המעונות.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר לך, יותם, למרות שאתה פחות מסכים, אבל זו תוצאה עגומה שבארבע שנים אנחנו עולים באחוז אחד בבניית מעונות.
מירב בן ארי: זה לא טוב, זה לא מספק, לא את הוועדה ולא את חברי הכנסת, ובטח ובטח לא את הסטודנטים.
מירב בן ארי: שני דברים נעשה מהוועדה.
מירב בן ארי: אחד, אנחנו נפנה למשרד האוצר – יגאל, זה בשבילך – אנחנו נפנה למשרד האוצר לקבל את התגובה שלהם לגבי בית מילמן.
מירב בן ארי: צריך לזכור שמדובר עדיין בקרקע פרטית, ולכן יש כאן כמובן את העניין של היזם, ואני מודה לכם גם שהגעתם.
מירב בן ארי: אבל, אין ספק שהנושא הזה של 250 מיטות לסטודנטים ממעמד סוציואקונומי הכי נמוך היום, שבסופו של דבר אנחנו "זורקים" אותם – במירכאות, אבל זה די נכון – ולא נותנים להם שום אלטרנטיבה, אז אנחנו נבקש מהם – חבר הכנסת אוסאמה גם הגיש שאילתה – אנחנו נגבה אותו כוועדה לקבל תשובה מה יהיה לגבי אותן מיטות של סטודנטים.
מירב בן ארי: אם אתה עושה גם ככה פרויקט של דיור בר השגה אולי אפשר גם לבוא וכן לראות איך אפשר לעזור לסטודנטים האלה ולקחת אותם בחשבון כשמקימים את הפרויקט.
מירב בן ארי: דבר נוסף, אני מברכת באמת את הקול הקורא של "דירה להשכיר".
מירב בן ארי: אני יודעת שחבר הכנסת פולקמן חברי היה מעורב מעל הראש בסיפור הזה של "דירה להשכיר".
רועי פולקמן: כן.
מירב בן ארי: בעיני זה בהחלט מהפכה.
מירב בן ארי: גם רשויות מקומיות, גם מוסדות.
מירב בן ארי: אני רק באמת-באמת מקווה שהם ייגשו וייקחו את זה.
רועי פולקמן: זה המבחן.
מירב בן ארי: זה המבחן האמיתי שלנו, כי בסוף, אם אומר לך ראש עיר, אני לא רוצה סטודנטים אצלי, זו אמירה מאוד מאוד בעייתית.
מירב בן ארי: זה אמירה מאוד בעייתית.
מיכל רוזין: גם לא מובנת.
מירב בן ארי: ולא מובנת כי אני רואה באמת מקומות שהגיעו סטודנטים - - -
אוסאמה סעדי: לא כלכלית ולא משום בחינה.
מירב בן ארי: גם חברתית, הרימו את העיר, שדרגו את העיר.
מירב בן ארי: בכל עיר בעולם – עזבו בארץ – סטודנטים רק משדרגים את העיר, רק הופכים אותה ליותר צבעונית, יותר חברתית.
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין, אבל זה קורה ולצערי יש התבטאויות כאלה והן בעיני חמורות.
מירב בן ארי: לכן, אני באמת מקווה.
מירב בן ארי: אני מציעה שבמרס, לקראת סיום המושב, נכנס את הוועדה שוב – נזמין אותָך כמובן, וכמובן את כל החבר'ה הרלוונטיים, נעשה איזשהו מעקב, Follow up, על הקול קורא ונראה באמת כמה ניגשו, תתני לנו קצת תוצאות.
מירב בן ארי: אני מניחה שאם נעשה את זה לפני סיום המושב, אז גם חברי הכנסת יוכלו לראות מה העניין.
מירב בן ארי: יותם, אני גם מודה לך שהגעת ונתת תשובות.
מירב בן ארי: גם אתה, קח בחשבון שאנחנו נכנס את הוועדה במרס כדי לראות את ההתקדמות.
<יותם בן שטרית: אנחנו נשמח.
מיכל רוזין: זה לא נגדו.
מיכל רוזין: זה לעזור לו.
מירב בן ארי: לא, רק כדי לעזור לך.
מירב בן ארי: מבחינתי, גם לראות כדוגמה את המכון האקדמי לב, אם הוא קיבל לצורך העניין את הקול קורא של הרל"י - במקרה, מקום שבו אני יותר מעורבת – אבל באמת לראות עד כמה אנחנו מתקדמים בנושא של המעונות.
מירב בן ארי: חשוב לזכור שמעונות סטודנטים זה לא מנותק ממה שקורה במדינת ישראל, בטח לא במרכז הארץ עם משבר הדיור ויוקר המחיה, ולכן אנחנו כוועדה חייבים, חייבים לתת את כל הגיבוי האפשרי לבניית מעונות של סטודנטים במדינת ישראל.
יעקב מרגי: היום 9 בינואר 2017, י"א בטבת התשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום הוא הצעת חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט (מכון וינגייט ) התשע"ו-2016, הצעת חוק ממשלתית שמספרה 1066.
יעקב מרגי: אתן תזכורת למי שלא זוכר מה היה בדיון הקודם.
יעקב מרגי: אפשרנו סבב התייחסויות לכל הנוגעים בדבר, כל מי שעוסק בו, ושלחנו את כל הנציגים להידבר ולהגיע להסכמות או לנוסח מוסכם פחות או יותר.
יעקב מרגי: אלה שלא הגיעו לנוסח מוסכם שלא יחשבו שנגיע למאה אחוז הסכמות.
יעקב מרגי: אפילו בסוף מגילת אסתר כתוב לגבי מרדכי היהודי: "ומרדכי היהודי רצוי לרוב אחיו".
יעקב מרגי: אין מאה אחוז.
יעקב מרגי: מאה אחוז יש רק במדינות טוטליטריות, שם מצביעים בקלפי 95%.
יעקב מרגי: גם שם זה רק 95%.
יעקב מרגי: כדי לא ליצור תקריות דיפלומטיות לא אנקוב בשמות המדינות הללו אבל אנחנו לא שם.
יעקב מרגי: לדוגמה, חיים ילין הגיע מאחת המדינות האלה, ארגנטינה.
חיים ילין: אז היא הייתה כך.
יעקב מרגי: לאור מה שאמרנו, אני אומר לכם את סדרי הדיון.
יעקב מרגי: נקרא סעיף מהצעת החוק, נעצור, נשמע התייחסויות, נעשה סבב התייחסויות שנוגעות לסעיף, מימין לשמאל.
יעקב מרגי: אם אין התייחסויות – נתקדם; אם יש התייחסויות – נקשיב להן.
יעקב מרגי: הצבעות יהיו בסוף.
יעקב מרגי: קודם כול אנחנו נקרא את הסעיפים ונתייחס לסעיף-סעיף.
יעקב מרגי: סעיף שהוקרא וסוכם – לא נחזור עליו שוב בשלב ההצבעות.
יעקב מרגי: בבקשה, היועצת המשפטית של הוועדה.
<מירב ישראלי: נפגשנו כמה פגישות, היועצים המשפטיים של המשרדים.
<מירב ישראלי: בחלק מן הדברים שבהם היו הערות הצלחנו להגיע לנוסח מוסכם וחלק מן הדברים נשארו פתוחים עדיין.
<מירב ישראלי: אקרא ואומר איפה יש תיקון או איפה הדברים נשארו פתוחים עדיין.
יעקב מרגי: לפני כן, נציג הסוכנות היהודית נמצא כאן, נכון?
יעקב מרגי: תעקוב אחר הסעיפים ותתייחס.
<ערן מוטרו: יש לנו התייחסות לסעיף אחד, זה הכול.
יעקב מרגי: בסדר, כאשר נגיע אליו.
יעקב מרגי: אנחנו רגישים לקרקעות, לכן התייחסתי אליך.
<מירב ישראלי: "הצעת חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט (מכון וינגייט), התשע"ו–2016 יש הערות ניסוח שלא אתעכב עליהן.
<מירב ישראלי: "נסגור" את זה בינינו בנוסח.
<מירב ישראלי: למשל, ההגדרה "השר" עוברת לסוף, אבל זה פחות חשוב לדיון כעת.
<מירב ישראלי: עד כאן ההגדרות.
<מירב ישראלי: האם יש הערות?
יעקב מרגי: יש הערות לסעיף ההגדרות?
יעקב מרגי: אנחנו מתקדמים הלאה.
<מירב ישראלי: ההגדרות יתוקנו ככל שיהיה צורך אחרי שהוועדה תסיים לדון בהצעת החוק.
<מירב ישראלי: הורדנו בשלב הזה את המילים "המתיישבת עם אופיו וטבעו כגוף מאוגד", פשוט כדי לשמור על אחידות בניסוח עם כל התאגידים הסטטוטוריים, עד שתזכיר התאגידים של משרד המשפטים יפורסם ואז זה יתוקן באופן רוחבי.
<מירב ישראלי: הורדנו את המילים "כמשמעותו בסעיף 9(6)".
<מירב ישראלי: סעיף 9(6) דורש הכרזה ובעצם הכוונה היא שהוא יהיה גוף מבוקר.
<מירב ישראלי: בנוסחים החדשים זה הנוסח שבו אנחנו משתמשים.
יעקב מרגי: יש הערות לסעיפים 2, 3 ו-4?
יעקב מרגי: בבקשה, כל דובר יציג את שמו ואת תפקידו בכל פעם שהוא מדבר.
נורית קורן: כאשר אנחנו מדברים על המכון הלאומי למצוינות בספורט, אנחנו כוללים את כל ענפי הספורט?
<מירב ישראלי: התפקידים והמטרות נמצאים בהמשך.
נורית קורן: אני מבינה שיש כאן גם גוף של הדר יוסף.
נורית קורן: כולם עושים אותו דבר, כל גוף עושה בנפרד.
נורית קורן: יש כאן קצת בלגן.
יעקב מרגי: כשהמדינה רוצה להקים גוף לאומי היא לא מבטלת את כל הגופים האחרים והיא גם לא מכניסה אותם תחת חסות הגוף הלאומי הזה.
נורית קורן: כלומר כל אחד נשאר בנפרד ואנחנו מקימים עכשיו את המכון, כאשר המכון צריך לכלול את כל ענפי הספורט.
חיים ילין: הכוונה שלהם הייתה האם זריקת חצים זה גם ספורט.
יעקב מרגי: יענה מנכ"ל משרד התרבות והספורט.
יעקב מרגי: כל ענפי הספורט נכללים?
<יוסי שרעבי: המכון יכול להכיל בתוכו את כל ענפי הספורט שהם ענפים תחרותיים והישגיים.
<יוסי שרעבי: זה לא אומר שהענפים לא יכולים להתקיים במקומות נוספים אחרים.
נורית קורן: הענפים האחרים גם מתוקצבים?
<יוסי שרעבי: סוגיית התקצוב היא סוגיה אחרת.
יעקב מרגי: כרגע אנחנו מחוקקים את חוק מכון וינגייט.
<ירון פוזננסקי: אני סמנכ"ל מרכז הספורט הלאומי.
<ירון פוזננסקי: בדיון הקודם היה פה מתי שטיינר המנכ"ל.
יעקב מרגי: אתה מהדר יוסף.
<ירון פוזננסקי: מדובר בדיוק על אותו עניין.
<ירון פוזננסקי: השאלה היא במקום.
<ירון פוזננסקי: זו השאלה שמפריעה לנו.
<ירון פוזננסקי: מה שאמרת – אני מסכים במאה אחוז, אבל זה לא בא לידי ביטוי בהצעת החוק, שלא צריך לבוא על חשבון מרכז הספורט הלאומי בהדר יוסף.
יעקב מרגי: זה בא לידי ביטוי.
יעקב מרגי: זה לא יבוא על חשבון.
יעקב מרגי: יתקנו אותי היועצת המשפטית ומנכ"ל המשרד אם אני טועה, החוק הזה לא בא לשלול לגיטימיות של גופים אחרים, אין לו מנדט כזה.
<ירון פוזננסקי: אחכה לסעיף 5 ואז אסביר.
יעקב מרגי: אז למה אתה מקדים?
מירב בן ארי: אז זה לא שולל.
<פיני שמעון: שמי ד"ר פיני שמעון, אני יושב-ראש הסגל האקדמי במכללה האקדמית בווינגייט.
<פיני שמעון: אני מתייחס לסעיף 2.
<פיני שמעון: החוק מתעלם לחלוטין מעצם קיומה של המכללה האקדמית בווינגייט הנמצאת בסמיכות.
יעקב מרגי: תקשיב: "מוקם בזה המכון הלאומי למצוינות בספורט על שם אורד צ'ארלס וינגייט".
יעקב מרגי: למה אתה מערבב מין שלא במינו?
יעקב מרגי: אגיד כבר בהתחלה, יש לי את כל הסבלנות ואורך הרוח לחקיקה ואני לא "חוטף" חקיקה, אני חושב שכך צריך להיות, לפעול בשום שכל, אבל אין לי סבלנות כאשר מישהו מנסה "לסובב" אותי.
יעקב מרגי: שאלתי שאלה ואם תצליח לעמוד בה בבקשה.
יעקב מרגי: הערות לסעיפים 2, 3 ו-4.
יעקב מרגי: הפנית אותי לסעיף 2.
יעקב מרגי: "קשקוש בלבוש".
יעקב מרגי: אל תיפגע.
<פיני שמעון: הסעיף מתעלם ממצב קיים.
<פיני שמעון: על הגבעה הזאת יש את מכון וינגייט- - -
<פיני שמעון: קראתי את הפרוטוקול.
יעקב מרגי: הדובר הבא.
יעקב מרגי: המדינה מקימה מכון לאומי.
יעקב מרגי: מה זה "מתעלמת"?
יעקב מרגי: בסעיף 2 איפה היא מתעלמת?
יעקב מרגי: היא רוצה להקים מכון לאומי.
יעקב מרגי: המדינה – וסליחה על הביטוי מן הרחוב – "בא לה".
יעקב מרגי: איפה אתה רואה שהיא מתעלמת מדברים אחרים?
יעקב מרגי: למה סתם לומר?
יעקב מרגי: יש לך הערות לסעיפים 2, 3 ו-4?
<פיני שמעון: בהמשך אגיד.
<אריק קפלן: אני מצטער שאני חוזר לסעיף הקודם, סעיף ההגדרות.
יעקב מרגי: למה ההצתה המאוחרת?
יעקב מרגי: פעם אחרונה שזה יקרה.
<אריק קפלן: כתוב פה: "תחרות בין-לאומית רשמית ...
<אריק קפלן: שהיחידה לספורט הישגי הכירה בה כתחרות בין-לאומית".
<אריק קפלן: יש במדינת ישראל שתי יחידות מוכרות על-ידי מינהל הספורט: היחידה לספורט תחרותי והיחידה לספורט הישגי לכל הענפים הלא אולימפיים.
<אריק קפלן: מכיוון שהמכון מייצג גם ענפים לא אולימפיים אז צריך להיות כתוב פה: "או היחידה לספורט תחרותי" כי היא חייבת להכיר גם בתחרויות בענפים שאינם אולימפיים.
<יוסי שרעבי: שים לב, יש כאן פירוט של כל התחרויות שמוכרות, כולל משחקי עולם, כולל ספורט תחרותי, לא רק ספורט הישגי.
<אריק קפלן: או תחרויות אחרות "שהיחידה לספורט הישגי הכירה", אבל לא שאנחנו מכירים.
<יוסי שרעבי: יש כאן פירוט של כל התחרויות שההתאחדות היא חלק מהן.
<יוסי שרעבי: מדובר על הפירוט בהגדרה, כשכתוב אילו תחרויות.
<יוסי שרעבי: יש כאן פירוט של כל התחרויות שאתה חלק מהן כהתאחדות.
<יוסי שרעבי: אתה יכול לראות.
<אריק קפלן: אני מתייחס להגדרה "תחרות בין-לאומית רשמית משמעותית".
<אריק קפלן: בהמשך ההגדרה כתוב: "תחרות בין-לאומית רשמית אחרת שהיחידה לספורט הישגי הכירה בה".
<אריק קפלן: זה צריך להיות: "היחידה לספורט הישגי/תחרותי".
<אריק קפלן: כך הספורט בישראל בנוי, תחרות ספורט הישגי ותחרות ספורט תחרותי.
<אריק קפלן: מינהל הספורט מכיר בזה.
<דודו מלכא: אני סגן ראש מינהל הספורט האחראי על הספורט ההישגי.
<דודו מלכא: אנחנו שואפים שהיחידה לספורט הישגי תכיל בתוכה גם את הספורט התחרותי.
<דודו מלכא: אין צורך בכפל של יחידות.
<דודו מלכא: כאשר נסיים את החוק נסדיר כך שגם הענפים של "אילת" יהיו תחת אותה מטרייה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, הוא הציג בעיה.
יעקב מרגי: כאשר נסדיר את זה אנחנו נעשה שינוי?
יעקב מרגי: אנחנו כבר מחוקקים וצריך לעשות מושלם.
יעקב מרגי: מה הבעיה להתייחס לדרישה שלו?
<דודו מלכא: הוא רוצה לתת ביטוי נפרד ליחידה לספורט הישגי וליחידה לספורט תחרותי.
יעקב מרגי: אל תיתן ביטוי נפרד.
יעקב מרגי: תיתן ביטוי אחד.
<דודו מלכא: הביטוי הזה, היחידה לספורט הישגי, יכלול בתוכו גם את הענפים האולימפיים וגם את הענפים הלא אולימפיים וגם את הפרא-אולימפיים.
<דודו מלכא: כיום יש הפרדה אבל ההפרדה הזאת מלאכותית.
יעקב מרגי: אתה טוען שהיא לא צריכה להיות מופרדת.
<דודו מלכא: נכון, היא צריכה להיות תחת אותה מטרייה, גם "אילת", שזה הלא אולימפי, גם הפרא-אולימפי וגם האולימפי ביחד, שלושת התחומים.
<אריק קפלן: היחידה לספורט הישגי תחליט על דברים אחרים.
<אריק קפלן: היא לא יכולה להחליט עלינו.
יעקב מרגי: אתה רוצה שאתייחס לדרישות שלך?
יעקב מרגי: אל תשיב לו.
יעקב מרגי: הפרעת לי להקשיב למי שצריך.
יעקב מרגי: המיקרופונים פתוחים.
יעקב מרגי: אתה אולי רגיל ממקומות אחרים.
יעקב מרגי: פה אין התפרצויות, כאשר אחד מדבר אף אחד אחר לא מדבר.
יעקב מרגי: זה חקיקה.
יעקב מרגי: את רוצה להעיר?
<מירב ישראלי: יש הגדרה של "היחידה לספורט הישגי": "היחידה לספורט הישגי המופעלת בידי הוועד האולימפי בישראל יחד עם המכון".
<מירב ישראלי: יכול להיות שאם רוצים להרחיב את ההגדרה צריך לשנות את ההגדרה "היחידה לספורט הישגי" כי כרגע היא מוגדרת באופן ספציפי.
<יוסי שרעבי: אי אפשר לשנות את ההגדרה של "היחידה לספורט הישגי".
<יוסי שרעבי: המשמעות של השינוי הזה הרבה יותר דרמטית, הרבה יותר מרחיקת-לכת.
<יוסי שרעבי: יש כאן התייחסות לצרכים של "אילת".
<יוסי שרעבי: הם יבואו לידי ביטוי גם בהמשך, בפירוט של חברי המועצה.
<יוסי שרעבי: יש כאן פירוט של כל התחרויות שמוכרות.
יעקב מרגי: החוק מכיל את זה.
<יוסי שרעבי: החוק מכיל את זה.
<יוסי שרעבי: אפשר להסתכל על ההגדרות.
<יוסי שרעבי: הוגדר כאן מה היא "תחרות בין-לאומית רשמית".
יעקב מרגי: מה הבעיה שלך עם האופן שזה מנוסח כעת?
<מירב ישראלי: איזו תחרות חסרה?
יעקב מרגי: מה הבעיה בניסוח הזה?
יעקב מרגי: תציג את הבעיה.
<אריק קפלן: הבעיה היא שנכון למחר יחליטו על תחרות נוספת אולם רק בענפים האולימפיים היא תוכר כי היחידה לספורט הישגי, זו שמוכרת על-ידי מינהל הספורט של הענפים הלא אולימפיים, לא יכולה להחליט שהתחרות תהיה מוכרת.
<אריק קפלן: כתוב כאן "תחרות בין-לאומית רשמית שהיחידה לספורט הישגי הכירה בה", לא שהיחידה שלנו מכירה בה.
יעקב מרגי: אתה מצמצם, אתה לא מרחיב.
יעקב מרגי: מצד אחד אתה רוצה להרחיב אבל בניסוח שלך אתה מצמצם.
<אריק קפלן: הם לא מכירים בתחרויות שלנו.
<אריק קפלן: אנחנו מכירים בתחרויות שלנו.
<אריק קפלן: יש ענפים אולימפיים ויש ענפים שאינם אולימפיים.
<אריק קפלן: אני מייצג את הענפים שאינם אולימפיים.
<אריק קפלן: הספורט מחולק לענפים אולימפיים, פרא-אולימפיים ושאינם אולימפיים.
עודד פורר: שחמט גם נכלל בזה?
<אריק קפלן: כן.
<אריק קפלן: מחר יחליטו, לצורך העניין, על תחרות שחמט אחרת שכל העולם מכיר אותה.