GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עודד פורר: תשימו מה שצריך לשים, תקבלו איזה התניות שצריך לקבל ותמשיכו לנהל את המאבק הזה בלי לשים אותם על המזבח ולהגיד: עכשיו אנחנו מנהלים את המאבק על הפנסיות התקציביות שהם עוד ישלמו לנו גם.
יעקב מרגי: פרופ' יוסי יונה, בבקשה, אמנם אתה מאוניברסיטת בן-גוריון.
יוסי יונה: אני מבן-גוריון ואני נחשב פורמלית עדיין כאיש סגל של האוניברסיטה, אני בחל"ת, אז ההשתייכויות שלי הן מאוד ברורות.
יוסי יונה: גילוי נאות, מה שנקרא.
יוסי יונה: למען האמת, אני עדיין נמצא באיזושהי מבוכה של היעדר הבנה לגבי מה מדובר כאן משום שגם כאשר - - -
יעקב מרגי: אני הבנתי, למרות שאני קשה הבנה הבנתי.
יוסי יונה: יופי, אז אני אבקש איזה שיעור תגבור, שנרד לעומקם של הדברים.
יוסי יונה: גם שמענו כאן כשדובר על הפנסיה התקציבית שזו לא הבעיה הבלעדית שניצבת לפתחנו.
יעקב מרגי: זו מסה לא קטנה.
עודד פורר: 20 שנה קדימה – זו הבעיה.
יוסי יונה: אבל שמענו גם את שלמה עצמו – כאשר הוא נדרש לשאלה הוא אמר: לא רק.
מנחם בן-ששון: ככה הוא אמר, אני חושב שהוא שוגה ואני אסביר.
<גדי פרנק: צודק, חבר הכנסת יונה.
יוסי יונה: יש הבדל בין אי הבנה לבין אי שמיעה, אני שומע טוב.
יוסי יונה: אז זה לגבי הסוגיה הזאת.
יוסי יונה: אני לא הבנתי עד הרגע הזה.
יוסי יונה: כאשר ות"ת או משרד האוצר באים ואומרים: הביטו, מבחינתנו אין שום מניעה, אנחנו נותנים ערבויות תזרים תקציבי ששנת הלימודים, כולל מה שקשור וכרוך בכך – משכורות, הוצאות כאלה ואחרות, ספקים – הרי שהרשות נתונה, ומצד שני, היוזמה להשבית את הלימודים היא של האוניברסיטה.
יוסי יונה: לכן אני לא מבין, אם תרצו להסביר לי, בבקשה, את העילה של ההשבתה.
יוסי יונה: זאת אומרת, מה היתה העילה ומה האוניברסיטה מבקשת מהמדינה, מהאוצר, מהות"ת שהיא לא נענתה לו ובשל כך השביתה את הלימודים?
יוסי יונה: זו הסוגיה שעדיין לא נהירה לי לחלוטין.
יוסי יונה: זו נקודה אחת.
יוסי יונה: לגבי הסטודנטים, מה ששמענו מצדכם, שלומי, טענה הכי לגיטימית והכי הגיונית: אנא, אל תנהלו את המאבק הזה על גבינו.
יוסי יונה: אבל עדיין, גם לאחר שהדברים האלה נאמרו, אני עדיין לא יודע איפה הסטודנטים עומדים – האם הם נמצאים בהזדהות מלאה עם עמדתה של האוניברסיטה או שהם עומדים - - -
עודד פורר: זה לא משנה כרגע.
יוסי יונה: זה כן משנה.
מירב בן ארי: יוסי, למה הם צריכים לקחת צד בוויכוח בכלל?
מירב בן ארי: אם יש סטודנט אחד שהוא בעד - - -
עודד פורר: זו לא השאלה, גם אני עוד לא יודע היום באיזה צד אני בוויכוח הזה – הם לא צד לוויכוח.
יעקב מרגי: על זה יש הסכמה מלאה.
מירב בן ארי: מה הם – ועד עובדים?
יוסי יונה: לא, אבל אם הם באים כאן ומציגים עמדה ניטרלית אז ביג דיל.
מירב בן ארי: הם לא ועד עובדים, הם לא צד בכלל.
עודד פורר: הם לא צד בוויכוח, הם רק אלה שמשלמים - - -
אורן אסף חזן: זה בכלל לא רלוונטי לסיפור.
עודד פורר: הם גם ישלמו את הפנסיות התקציביות והם גם לא לומדים עכשיו.
יעקב מרגי: יוסי, סכם.
יוסי יונה: חבר'ה, כשאנחנו השבתנו פעם את הלימודים באוניברסיטת בן-גוריון הסטודנטים היו אתנו.
יוסי יונה: אז אני לא יודע, זו סוגיה – למה לא להעלות אותה?
יוסי יונה: זו סוגיה מאוד חשובה.
יוסי יונה: כן, יפה מאוד.
יוסי יונה: אז לכן אני מעלה את הסוגיה הזו ומבקש שוב - - -
יעקב מרגי: הוא לא מבטיח לך תשובה אבל בסדר.
יוסי יונה: נכון, זכותי להעלות תהיות ולהציג שאלות וזכותו של מי שנוגע בדבר גם לא להשיב, גם הזכות הזו עומדת לו.
יעקב מרגי: אני אוהב את הפילוסופיה שלך.
יוסי יונה: אז אני רק אתמקד בשאלה, אם כן, הגדולה הזאת, שאם מצד אחד באים האוצר וות"ת ואומרים: התזרימים נמצאים שם, אנחנו מחויבים לפתיחת שנת הלימודים ולכל מה שקשור בכך, מצד שני, האוניברסיטה משביתה את הלימודים, אנא הבהירו לי את הנקודה הזו – יכול להיות שאני קשה הבנה – מדוע בכל זאת אנחנו יוצאים לשביתה.
מירב בן ארי: כבר בשביתה.
יוסף ג'בארין: תודה על היוזמה של הדיון ונראה לי שזה ברור שבאמת אין סיכוי שנוכל להיכנס לעובי הקורה ולדון בפרטים וכדו'.
יוסף ג'בארין: שמענו באופן כללי מה בדיוק המחלוקת אבל אתם מתרשמים שלבנו בעיקר עם הסטודנטים, שבינתיים מחכים ומחכים - - -
יעקב מרגי: אל תפגעו, אתם לא מעניינים אותנו.
יעקב מרגי: במילים אחרות הם אומרים: ישחקו הנערים לפנינו, אנחנו שומעים אותם.
<יפה זילברשץ: גם לבנו.
יוסף ג'בארין: לא שנה א', שנה א' זה באמת רגע אולי היסטורי עבורם שבינתיים הם לא יכולים לממש אותו.
יוסף ג'בארין: לכן השאלה היא איך מתקדמים בעניין הזה, אני לא ממש שמעתי משני הצדדים איך להתקדם.
יעקב מרגי: נשמע, נעשה עוד סבב.
יוסף ג'בארין: דובר ברעיון האם אפשר אולי להקים ועדה מקצועית ששני הצדדים יסכימו לה.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על עכשיו לעוד שלושה ימים, אין זמן לוועדות.
יוסף ג'בארין: ובינתיים הסטודנטים יחזרו ללמוד, עם כל מיני הסכמות מינימליות שאפשר שהסטודנטים יחזרו ללמוד עד שנלבן את כל הנושאים האחרים.
<יפה זילברשץ: יש כבר יועץ מקצועי בתוך הוועדה.
יוסף ג'בארין: בסדר, לא ועדה.
מירב בן ארי: אני בעיקרון כבר אמרתי כאן, אני חושבת שהסטודנטים צריכים לחזור מחר בבוקר.
מירב בן ארי: אני חושבת שכל ההתנהלות הזאת היא על הגב שלהם.
מירב בן ארי: אין שום סיבה, הם לא צריכים לנקוט שום צעד, הם צריכים ללכת ללמוד.
מירב בן ארי: זה מה שהם צריכים לעשות.
מירב בן ארי: להשכיר דירה, להתחיל את העבודות שבטח חלק גם התחייבו להן כי רוב הסטודנטים במדינת ישראל עובדים וצריכים להתחיל ללמוד.
מירב בן ארי: עכשיו אני אומרת לך בכנות, אני גם מכירה אותך, אני יודעת שאתה אדם ישר, הגון, אנחנו כבר יושבים פה הרבה פעמים גם בוועדה וגם בשדולה.
מירב בן ארי: אני אומרת, אנחנו חייבים לתת לסטודנטים ללמוד, זו גם אחריות ציבורית שלנו.
מירב בן ארי: כמובן על ההתחייבויות של השנה כבר דובר כאן אבל במקביל יתחיל כאן תהליך.
מירב בן ארי: תשמע, זה לא יכול להיות שאנחנו משאירים סטודנטים בבית בגלל עניינים על כסף שאפילו לא רלוונטיים אליהם.
מירב בן ארי: צריכים להתחיל ללמוד ואז לשבת.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו אחד, אין ספק שהאוניברסיטה, באמת מתוך הכרה שהאוניברסיטה כל כך חשובה, צריכה לעבור תהליך של התייעלות – מהנכסים שנמצאים לצוות ועוד לא דיברתי על הפנסיה שגם היא מרכיב חשוב פה – צריכה לנהל תהליכי התייעלות, אבל כל זה תוך כדי תנועה, כשסטודנטים יושבים בכיתה ולומדים.
מירב בן ארי: אני חושבת שזו באמת אחריות ציבורית שלנו כלפי הסטודנטים האלה ואני לא מדברת על כל המחויבויות שנוצרו מזה שאתה מתחיל ללמוד.
יעקב מרגי: חבר הכנסת אחמד טיבי, בוגר האוניברסיטה העברית, לא?
יעקב מרגי: אני צריך להתחשבן אתם על זה, בכמה מובנים, לא בכול.
מנחם בן-ששון: גם אני לא ליקקתי דבש ממנו כשהייתי.
יעקב מרגי: יש לו כמה דברים, לא בתחום המקצועי.
אחמד טיבי: הוא מוקף בשני בוגרי האוניברסיטה העברית, אחד מימינו ואחד משמאלו.
אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אין ספק שלא מדובר בישיבת משא ומתן, זו לא מטרת הישיבה הזאת.
אחמד טיבי: גם אנחנו לא חייבים ולא רוצים להיכנס לפרטי הפרטים, מספרים וכדו'.
אחמד טיבי: אבל אנחנו כאן כדי, א', להציף את הבעיה, להכיר את הנושא משני הצדדים – שמענו את שני הצדדים ואין ספק שעמדתנו כחברי כנסת היא לצד הסטודנטים.
אחמד טיבי: הסטודנטים, בעיקר תלמידי שנה ראשונה, שכל כך רוצים להתחיל ללמוד והדבר לא ניתן להם, הם בתווך בין שני הצדדים, בתווך ובמטווח בין שני הצדדים.
יעקב מרגי: אתה אוהב את ההקבלות האלה, אתה אוהב את המילה "מטווח".
יוסי יונה: בין הפטיש לסדן.
אחמד טיבי: הפטיש לסדן זה דבר רגיל, זה משפט רגיל.
עודד פורר: אתה אוהב את הניואנסים הצבאיים.
יעקב מרגי: ואחר כך אנחנו מיליטריסטים.
אחמד טיבי: אבל אני חשתי בעמדה נוקשה מאוד של האוצר ושל הות"ת, מאוד נוקשה, והדבר לא מבשר טובות, לכן אני לא יודע למה אתה גילית אופטימיות כששמעת את הדברים.
אחמד טיבי: אני שמעתי את הדברים וחשתי שזה לא מחר פלוס שלושה ימים – אלא אם יש דברים שאתה יודע ואתה לא מספר לנו.
עודד פורר: זה גם הפטנט שהאוצר שם כסף ואומר:
עודד פורר: או שתעשו כמו שאני אומר או שלא תקבלו את הכסף.
אחמד טיבי: הפטנט הזה מוכר, הוא צודק.
יעקב מרגי: אני לא יודע כלום מעבר למה שאתה יודע.
אחמד טיבי: היות וזה יום היסטורי שבו גם עודד וגם אני מסכימים במשהו, שהנוקשות הזאת של האוצר ושל הות"ת היא לא לטובת העניין, לא לטובת הסטודנטים והם לא אמורים להכריע - - -
מירב בן ארי: והנוקשות של האוניברסיטה זה לטובת הסטודנטים?
אורן אסף חזן: זה בכלל לא רלוונטי.
יעקב מרגי: אורן, אתה הולך לדבר עוד מעט.
מירב בן ארי: הנוקשות של האוניברסיטה היא רלוונטית, אחמד?
מירב בן ארי: תגיד לי כי אתה אומר "נוקשות של האוצר ושל הות"ת" – ומה עם הנוקשות של האוניברסיטה פה?
אחמד טיבי: בסופו של דבר הרי, מירב, את יודעת שיגיעו לעמק השווה, לפשרה – עד אז, כמה זמן הם יפסידו?
מירב בן ארי: זו שאלה טובה.
אחמד טיבי: ולכן כולנו מחויבים ללחוץ עוד ועוד ועוד עד שנגיע למודוס ויוונדי.
יעקב מרגי: אוסאמה סעדי, אמרו לי שגם אתה בוגר האוניברסיטה.
אוסאמה סעדי: גם אני בוגר האוניברסיטה והייתי יושב-ראש ועד הסטודנטים הערביים באוניברסיטה ואחרי זה יו"ר התאחדות הסטודנטים.
אוסאמה סעדי: אני מכיר את הבעיות האלה, אפילו פעם נעצרתי בהפגנות נגד העלאת שכר לימוד, כך שאני מכיר - - -
אחמד טיבי: חכה, נקרא לענת ברקו שתכתוב מאמר על זה.
אוסאמה סעדי: שתכתוב, שתכתוב.
אוסאמה סעדי: היינו מול הכנסת ומול משרד האוצר.
אחמד טיבי: עוד פוסט.
יעקב מרגי: פוסט או פרופסורה?
אחמד טיבי: עוד פוסט ואחר כך "ערוץ 7".
אוסאמה סעדי: מדובר בבעיה כרונית ואנחנו לא הולכים לפתור את זה בזבנג וגמרנו.
אוסאמה סעדי: לכן אני מבקש פה שהשכל הישר הוא - - -
עודד פורר: פוסט ב-פ'.
יעקב מרגי: למי שלא הבין פה את ההומור - - -
אורן אסף חזן: בוגר האוניברסיטה אבל בוגר הוא לא, זה בטוח.
מירב בן ארי: אוסאמה מנסה לדבר.
אורן אסף חזן: כל קשר בינו לבין בגרות לא קיים.
יעקב מרגי: תכבד.
אורן אסף חזן: אני צריך לכבד?
אורן אסף חזן: היא לא פה להגן על עצמה.
אורן אסף חזן: נראה אותו גבר אומר לך את זה בפנים.
יעקב מרגי: עזוב גבר, לא גבר, נו.
אורן אסף חזן: האמת שאתה צודק, במקרה שלו.
אוסאמה סעדי: אתה הגבר היחיד פה, כן.
יעקב מרגי: הלאה, בבקשה.
אורן אסף חזן: אפילו בית משפט קבע שאני גבר.
אוסאמה סעדי: הוא קבע עוד כמה דברים שכדאי שתתבייש.
יעקב מרגי: רבותי, כבדו את המעמד ואת הסטודנטים, בבקשה.
אוסאמה סעדי: הוא קבע עוד כמה דברים, אם אתה מדבר על פסק דין, שתתבייש.
יעקב מרגי: בבקשה, אני לא אאפשר את זה.
אורן אסף חזן: אוסאמה, אני יכול להגיד עליך - - -
יעקב מרגי: אורן, אתה הולך לדבר מיד אז למה?
אוסאמה סעדי: לכן אני מבקש מכל הצדדים – פה הסטודנטים הם הקורבן למאבק הזה.
אוסאמה סעדי: מצד אחד, האוניברסיטה, שבאמת הגיע הזמן ורוצה לפתור את כל הבעיה הזאת, אבל מדובר בבעיה כרונית של שנים וחובות של מיליארדים, לכן אני מבקש שהשכל הישר הוא שיגבר, שאם יש התחייבות בכתב של המל"ג ושל הות"ת שלפחות התקציב השוטף יכוסה – ואת זה אני מניח שיעשו והאוניברסיטה תדע שלפחות השנה הזאת היא לא תצבור עוד גירעון על הגירעון הקיים.
אוסאמה סעדי: אני מכיר סטודנטים שכבר נרשמו לשנה א' וחיכו ליום הזה, זה כמו תלמידי שנה א' ואני מכיר את ההרגשה הזאת - - -
יעקב מרגי: הם קיבלו טקס חניכה טוב.
אוסאמה סעדי: תודה, אדוני היושב-ראש, באמת צריך להיכנס לעובי הקורה ולסיים את זה תוך כמה ימים ושהסטודנטים יחזרו ללימודים כמה שיותר מהר.
אורן אסף חזן: אני שומע את הדברים של החברים שלי, חברי הכנסת, ואני חושב שהם טועים בגישה ואני אסביר למה.
אורן אסף חזן: אנחנו פה, בכנסת ישראל, פעם אחר פעם רואים גופים חזקים שרוצים לקחת את העובדים שלהם, או במקרה הזה את הסטודנטים, כבני ערובה.
אורן אסף חזן: לפני מספר חודשים הגעתי אליך ורציתי להיכנס לישיבת הנהלה, לא רצית בהתחלה לתת לי להיכנס.
יעקב מרגי: מי זה "אליך"?
אורן אסף חזן: לרקטור.
אורן אסף חזן: בשמחה, הוא יתקן אותי גם אם אני טועה.
אורן אסף חזן: באתי בנושא אחר, בנושא הסטודנטים לווטרינריה – שאגב הנושא הזה ממש קשור לכאן כי שם טוענים שצריך את השבת כי אילולא השבת לא יהיה מספיק זמן ללמד את החומר, פה אנחנו מבינים ששבועיים-שלושה, אולי חודש, לא יהיה חומר, אז לא יודע איך הם יסיימו את הסמסטר.
אורן אסף חזן: באתי אליך ואמרתי אליך: אני רוצה להיכנס להקשיב.
אורן אסף חזן: בהתחלה לא רציתם.
אורן אסף חזן: אתה זוכר מה אמרתי לך?
אורן אסף חזן: אמרתי לך: תראה, יום יבוא ואתם תצטרכו כסף ואתה תבוא אלי ואז אני אזכור שכשביקשתי עזרה לסטודנטים לא ממש רציתם לעזור.
אורן אסף חזן: אז הנה היום הזה הגיע.
אורן אסף חזן: דבר אחד אני רוצה להגיד: לא אתה - - -
<אשר כהן: - - -
אורן אסף חזן: רגע, שנייה.
אורן אסף חזן: אל תדאג, אני אתן לך לענות לי, אנחנו לא בריב.
יעקב מרגי: פרופ' אשר כהן.
אורן אסף חזן: אנחנו חברים טובים, זה בסדר, אנחנו לא בריב אישי, שלא יהיו אי הבנות, אנחנו רק שמים את הדברים על השולחן פשוט.
אורן אסף חזן: המציאות הזו שכל פעם מגיעים גופים גדולים ומשתמשים בכוח שלהם כדי לפגוע במי שהם אמורים לתת לו שירות צריכה להיפסק.
אורן אסף חזן: הדיון הזה צריך להתרכז בדבר אחד, בכלל לא בנושא של הפנסיה התקציבית, לא אם האוצר מעביר כסף או לא מעביר כסף, השימוש בכוחניות תוך כדי פגיעה בסטודנטים הוא שימוש אסור, הוא לא נורמטיבי למציאות של ישראל 2016.
יעקב מרגי: הוא שימוש לא הוגן.
אורן אסף חזן: הוגן זה בכלל לא המילה, הוגנות כבר נגמרה מזמן.
אורן אסף חזן: אני חושב שביום שהם החליטו שהם משתמשים בהם נגמרה ההוגנות.
אורן אסף חזן: אני אומר לך, אני מוכן ללכת אתך הכי רחוק שאפשר בשביל תקציבים מול הות"ת.
אורן אסף חזן: אני הצלחתי לכופף את הות"ת פעם איפשהו ב-2007, הצלחתי לעשות את זה, פתחו את העוגה התקציבית אחרי הרבה מאוד שנים, אבל יש לי תנאי: פתח את הלימודים מחר בבוקר.
אורן אסף חזן: בסוף החבר'ה האלה משלמים גם כסף כדי ללמוד, בסוף החבר'ה האלה נותנים גם לכם שירותים, בסוף אתה צריך את החבר'ה האלה בדיוק כמו שהם צריכים אותך.
אורן אסף חזן: מספיק עם השימוש המכוער הזה בכוחניות שלא מתאימה לא לך ולא לכנסת ישראל על גב של חלשים.
אורן אסף חזן: ראינו את זה ואנחנו רואים איך הטייקונים – ראינו את זה, מרגי, ב"כיל", ראינו את זה במפעלי הפוספטים, ראינו איך כל פעם מאיימים שיפטרו עובדים, פה אומרים: אנחנו לא ניתן לכם השכלה.
אורן אסף חזן: אני אומר לך שאם אתה תמשיך בדרך הזו – לא חלילה אתה אישית, שלא יהיו פה אי הבנות - - -
יעקב מרגי: האוניברסיטה.
אורן אסף חזן: בדרך הזאת, אני אעשה הכול, הכול, באמת כדי להקשות על האוניברסיטה להמשיך ויש לי הרבה כוח.
אורן אסף חזן: אבל אם תשכיל ותפתחו את הלימודים מחר בבוקר אני מבטיח לך שגם הם, גם אני וחברים אחרים בכנסת הזאת, נעשה הכול כדי שתוכלו להתקיים בכבוד.
יעקב מרגי: פרופ' אשר כהן, בבקשה.
<אשר כהן: קודם כל, אני רוצה להסכים עם מה שנאמר כאן שהפנסיה התקציבית זו בעיה.
<אשר כהן: האוניברסיטה העברית הכירה בזה כבר בשנת 2001.
<אשר כהן: פתרנו את בעיית הפנסיה התקציבית לטווח הארוך באמת כבר בשנת 2001 כשהעברנו את הסגל כולו מ-2001 ואילך לפנסיה צוברת.
<אשר כהן: הבעיה היא, מה לעשות, שזה לוקח הרבה זמן עד שהדבר הזה נפתר.
עודד פורר: אגב, לפני משרד האוצר כי במשרד האוצר עובד שנקלט ב-2001 עדיין מקבל פנסיה תקציבית.
<אשר כהן: היינו המוסד הראשון שהסכים לעשות את זה ועשינו את זה וולונטרית.
<אשר כהן: עכשיו אני רוצה לדבר על העניין עצמו – יש כאן ויכוח האם הבעיה של האוניברסיטה העברית היא רק הנוכחות של הפנסיה התקציבית בתוך התקציב או שמא זו בעיית התנהלות.
<אשר כהן: אנחנו עשינו משהו שמעט מאוד מוסדות מוכנים לעשות – פתחנו את שערנו, אמרנו שאנחנו מוכנים להכניס יועץ חיצוני, איש עם רקע אוצריסטי מובהק, הוא היה סגן הממונה על התקציבים, כדי שיבוא ויסתכל על הספרים.
עודד פורר: אפשר לדעת מי האיש?
<אשר כהן: דוד ברוך.
<אשר כהן: כדי שיבוא ויסת
<אשר כהן: כל על התקציבים, שיסתכל על כל הספרים שלנו, יראה מה יש לנו ויגיד את דברו.
<אשר כהן: זה לא שאמרנו שזה הטיעון שלנו ואין בלתו.
<אשר כהן: אנחנו לא קשוחים ולא קשיחים.
<אשר כהן: אנחנו מוכנים לפתוח את דלתנו לאיש חיצוני מטעם האוצר שיבוא ויסתכל על כל הספרים ויגיד את דברו.
<אשר כהן: מה שנותר זו הבעיה של השנה הנוכחית וכאן אני רוצה להבהיר את העניין הזה, מה ההבדל בין תזרימי לבין תקציבי.
<אשר כהן: תקציב פירושו של דבר שאנחנו אומרים מה השירותים שניתן לסטודנטים, מה יתר הפעילויות שנעשה במהלך השנה ואיך נכסה אותן.
<אשר כהן: תזרימי פירושו של דבר שאנחנו זוחלים על הגחון וכל פעם שחסר משהו אנחנו צריכים לבוא ולבקש כסף.
<אשר כהן: יש הבדל עצום בין שני הדברים האלה.
<אשר כהן: כמו שחבר הכנסת עודד פורר אמר, אין מקום ציבורי שאין לו תקציב שאתו הוא פותח, שיודע מה ההוצאות שלו ומה ההכנסות שלו.
<אשר כהן: מה שאנחנו מבקשים זה תקציב לשנה - - -
מירב בן ארי: מה אמרת, תקציב לאיזו שנה?
<אשר כהן: תקציב לשנה הקרובה בלבד, כאשר יש יועץ שהסכמנו שיבוא ויסתכל ויעשה תוכנית.
<אשר כהן: על זה הדיון.
יעקב מרגי: א', אני מסכים אתך שגוף במצב נורמלי, ברגיעה, לא בחירום, צריך לעבוד על פי תקציב מאושר, תקציב מתוכנן ומסודר.
יעקב מרגי: מה לעשות, כשלבן שלי נגמרים דמי הכיס אני מתערב לו: מה אתה עושה עם זה?
יעקב מרגי: לכן – באת לערער על הלגיטימיות?
יעקב מרגי: אני אתך, אני רוצה לעזור לך.
יעקב מרגי: אבל אני גם הגון כדי לא לקבל קביעות - - -
<אשר כהן: רק מילה אחרונה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, כי אני חייב גם לחבר הכנסת חזן תשובה.
יעקב מרגי: אתה לא חייב, אתה לא חייב.
<אשר כהן: אני לא רוצה - - -
יעקב מרגי: סליחה, אני לא רוצה.
יעקב מרגי: סליחה, אני מנהל את הדיון – לא רוצה.
אורן אסף חזן: הוא - - -
יעקב מרגי: סליחה, אורן, אל תפריע לי.
<כהן אשר: מילה - - -
יעקב מרגי: לא, לא עומדת לך הפריבילגיה, נקודה.
אורן אסף חזן: אולי הוא רוצה להודיע שהוא פותח את הלימודים מחר?
יעקב מרגי: לא, זה מין בשאינו מינו.
יעקב מרגי: תרשה לי לנהל את הדיון, בבקשה.
יעקב מרגי: וטרינריה – היה דיון, יהיו דיונים, נתערב, לא רוצה.
<אשר כהן: לא וטרינריה, אני רוצה לדבר על המשבר הנוכחי.
יעקב מרגי: בסדר, תעזוב אותי, אל תענה לו.
יעקב מרגי: אני לא רוצה שתענה לו.
יעקב מרגי: אולי בסבב הבא.
יעקב מרגי: יש לנו מגבלה של זמן.
יעקב מרגי: תקשיבו, אין ספק שיש כאן תמונת מצב שהיא לא נוחה, מצד אחד המדינה באה ואומרת – זחאלקה, אחר כך תשאל את השאלה, אין לנו זמן.
אחמד טיבי: הוא שאל את השאלה הנכונה – מה הסכום?
עודד פורר: אם הוא היה מגיע בהתחלה הוא היה מקבל תשובה.
יעקב מרגי: שאלנו, אין הכרעה ואין הסכמה וכנראה גם לא נכון לשים את זה פה עכשיו.
יעקב מרגי: אם תרצה אחר כך לא פורמלית לקבל את זה – אין לי בעיה.
יעקב מרגי: לא התעקשתי, הסכמתי עם הגישה של שלמה פשקוס.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, יש פה הרגשה לא נוחה.
יעקב מרגי: מצד אחד, המדינה – שבדרך כלל אנחנו נתקלים במצבים הפוכים: לא מוכנים לסייע, סייענו, 16 שנים אנחנו הולכים אתם צעד אחר צעד, השנה אין, זה מה יש – באה ואומרת: ל-2016 יש לך guarantee, ערבות, תרוץ אתה, לא תיתקע.
יעקב מרגי: אני מבין את הקושי, פרופ' כהן, אבל אני מסכים עם המדינה.
יעקב מרגי: כן, אני מסכים עם המדינה.
יעקב מרגי: אני עוזר לך, כשתתקע אני אתך, אני אומר לך, אתה צריך רק לומר תודה על ההסכמה הזו שאנחנו נלווה אותך במהלך כל השנה.
יעקב מרגי: אין את הפריבילגיה הזאת למדינה אחראית לבוא להגיד לך: תשמע, קח, צעד אחר צעד, יחד אתך, הוא אומר לך ערבות מוחלטת תכסה את כל השנה.
יעקב מרגי: האוניברסיטה באה ואומרת: נכון, אני פותחת את השנה – מה הלאה?
יעקב מרגי: אבל יש פה הרגשת אי נוחות, ופה זה השלב שאתה נכנס להשיב כי יש לנו קושי לכל חברי הכנסת - - -
מירב בן ארי: להבין את הבסיס.
יעקב מרגי: לכאורה למה ההתעקשות הזאת שסחטתי מפשקוס, סחטתי ממנו מה ההתחייבות שאתה דורש מהאוניברסיטה כשאתה אומר לי טווח ארוך.
יעקב מרגי: הוא אומר: רק להסכים שיימשכו הדיונים.
יעקב מרגי: אני לא מעלה על הדעת שאתה לא מסכים להמשיך לשבת על פתרון הבעיה שלך.
יעקב מרגי: לכן יש פה קושי לבוא לעמוד לצד האוניברסיטה בשלב הזה.
יעקב מרגי: אתה יכול לחדד לחברי הכנסת מה הקושי שלך לקבל לכאורה את ההצעה הכי נדיבה שכל גוף אחר שמתקשה תקציבית היה שמח לקבל אותה?
יעקב מרגי: ערבות מדינה זה הדבר שהכי קשה להוציא מהאנשים האלה.
אוסאמה סעדי: לא, התחייבות מפורשת לכסות את - - -
יעקב מרגי: אמר לך, אמרו ות"ת, אמר האוצר.
יעקב מרגי: אפילו מירב מתפלאת על כך שאני מסכים אתה בחלק מהדברים.
מנחם בן-ששון: אני חושב שהמהלך שמתבקש, אדוני היושב-ראש, הוא עוד צעד קטן.
יעקב מרגי: מהו?
מנחם בן-ששון: אם המדינה אומרת שהיא מוכנה לתת פתרון תזרימי לשנה – והיא יודעת בדיוק באיזה סדר-גודל הבעיה שלנו – אני אומר - - -
מנחם בן-ששון: היא יודעת את זה.
עודד פורר: רגע, בוא נשמע אותו עד הסוף.
מנחם בן-ששון: בוא נשכח עכשיו את המשפט המובלע.
מנחם בן-ששון: אני מבטיח שזה פתרון רק לשנה הזאת.
מנחם בן-ששון: אני משתמש בשיחה שהיתה לי עם שר החינוך, הוא אמר: מנחם, תבטיח שזה פתרון רק לשנה הזאת, אני אומר: זה פתרון רק לשנה הזאת.
מנחם בן-ששון: אנחנו מתחייבים - - -
יעקב מרגי: מה אתה מצפה מהם?
מנחם בן-ששון: שהם יתנו לי את מה שחסר.
מנחם בן-ששון: הם יודעים, הם היו - - -
יעקב מרגי: מה אתה רוצה את זה, עכשיו?
מנחם בן-ששון: בוודאי, אני צריך לדעת - - -
יעקב מרגי: אם הוא אומר לך: אני אכסה לך?
מנחם בן-ששון: עכשיו אני אגיד למה אני לא רוצה, ושלמה יודע, עכשיו אני אגיד מה הסכנה.
יעקב מרגי: כי אם אתה רוצה לגייס את הוועדה לטובתך אנחנו חייבים לדעת מה הבעיה.
מנחם בן-ששון: חברים, "הדסה" ירושלים קיבלה פתרונות תזרימיים והיא דיממה למוות, ואחרי זה, למשוך חזרה את האמון שלה אצל הספקים, את האמון שלה אצל קרנות המחקר – אנחנו צריכים לקבל בשנה 180 מיליון דולר קרנות מחקר.
מנחם בן-ששון: אני אומר, זה היה לנו לפני שלושה חודשים, אמרו לנו: הנה סכום הכסף שאתם יכולים לקבל בתנאי שתתחייבו שהבעיה שלכם היא לא יותר מכך וכך, תתחייבו לטווח הרחוק.
מנחם בן-ששון: אני אומר, יש לנו התחייבות לטווח הרחוק – אנחנו מוכנים שאיש אוצר מובהק ייתן פתרונות ל-20 שנה לאוניברסיטה, מבחינתנו זה הפתרון לטווח הרחוק גם.
מנחם בן-ששון: אמרו לנו: קחו את זה, נתנו את ההתחייבות לטווח הרחוק, אנחנו מקבלים את כל מה שייאמר כך מבחינתי הפתרון לטווח הרחוק גמור – תנו לנו את מה שהסכמתם לתת, אל תשאירו אותנו בגרגרת.
יעקב מרגי: ממה אתה חושש – שהם לא יעבירו, או שזה בגדר חוב?
יעקב מרגי: הלוואה?
יעקב מרגי: תגיד לי מה אתה חושב.
מנחם בן-ששון: אדוני, יש ועד מנהל שמורכב מחמישה - - -
יעקב מרגי: ממה הם חוששים?
מנחם בן-ששון: הם קיבלו התראה שאסור להם לעבוד עבודה תזרימית, הם קיבלו התראה שאסור להם להשתמש - - -
יעקב מרגי: ואם הם יקבלו מסמך שלשנה זו זה לא יחול עליהם?
מנחם בן-ששון: אז הם אומרים שהם לא יכולים לערוב לזה.
מנחם בן-ששון: אני לא מדבר בשם הוועד המנהל, אני נותן תשובה ברורה למה עבודה תזרימית היא בלתי אפשרית.
מנחם בן-ששון: אני רק רוצה לשנות את הביטוי.
מנחם בן-ששון: אני מבטיח שמה שהם נותנים לי זה רק לשנה הזאת.
מנחם בן-ששון: הם נותנים בנדיבות, הם נותנים לנו 1.6 מיליארד, הם נותנים לנו 1.6 מיליארד, הם סומכים עלי.
מנחם בן-ששון: אדוני, אנחנו מנהלים את האוניברסיטה, וקודמי ניהלו את האוניברסיטה, בצורה מופתית ולספר – ואת זה אתם עשיתם, הראנו לכם טבלה, שקף-שקף, כמה מקבלים באוניברסיטאות אחרות, כמה מקבלים אצלנו, אין אוניברסיטה שהסגל הוציא מהכיס בחמש שנים האחרונות כסף כדי לתת לנו לגמור את החודש, אין דבר כזה ואתה נתת לי על זה מאצ'ינג, על הכסף שחבר'ה הוציאו מהכיס שלהם.
מנחם בן-ששון: בואו נחזור חזרה בלי הרטוריקה.
מנחם בן-ששון: אני רוצה להגיד בצורה הפשוטה ביותר: אנחנו לא רואים את זה כתקדים.
מנחם בן-ששון: נכתוב את זה בכל מקום, על כל לוח, לא רק בוועדה הזאת – זה לא תקדים במקרה הזה.
מנחם בן-ששון: זה במקרה להפעיל את תשע"ז.
מנחם בן-ששון: היתה נדיבות לב לתת את הכסף, משכו את זה בדקה ה-90.
מנחם בן-ששון: אז אני אומר, הכסף כבר שם, אני רוצה את הכסף כדי להתחיל שנת לימודים וזה לא - - -
יעקב מרגי: בסבב הזה של הדיון יותר החכמנו.
יעקב מרגי: גדי, לפני שאתה משיב לו אני שואל אותך שאלה – הרי אני מכיר אתכם ממקומות אחרים – לפני שאתה עונה לו מהותית: אתם מתכוננים להעביר את הערבות הזו, זאת אומרת, להתקדם אתם עד סוף השנה, אתם לא מתכוננים לזקוף להם את זה לעתיד לבוא כחוב?
<גדי פרנק: לא, אני אסביר.
יעקב מרגי: זה שאתה אומר לי: "לא, אני אסביר" – אני לא הבנתי כלום.
<גדי פרנק: זו בדיוק הנקודה.
יעקב מרגי: זה החטא היחיד שיש לי פה, שאני יודע לשאול את השאלה.
<גדי פרנק: אני אסביר בקצרה.
<גדי פרנק: מה זה אומר תזרימי?
<גדי פרנק: תזרימי זה לא אומר, דרך אגב, שנעצור אותו ונחזיק אותו באמצע השנה לא לספק ולא לקרן מחקר, אני מתחייב לגמרי.
<גדי פרנק: מה ההבדל?
<גדי פרנק: מה זה תזרים?
<גדי פרנק: תזרים זה אומר שאנחנו והאוצר מתחייבים לתת להם מזומן, אנחנו ניתן להם כסף.
יעקב מרגי: על איזה בסיס – מענק?
יעקב מרגי: מתנה?
יעקב מרגי: התחייבות?
<גדי פרנק: לבעיה החשבונאית שלנו – עזוב, אנחנו נסתדר.
<גדי פרנק: יש לנו חשבות שלנו, לא של החשב הכללי, הוא - - -
עודד פורר: אבל למה אתם הולכים לכיוון הזה?
<גדי פרנק: שנייה, עודד, אני אסביר.
<גדי פרנק: הוא יקבל כל שקל ואנחנו נשלם את זה בשקלים, עם חתימה של בנק ישראל למטה, הוא יקבל הכול לתוך חשבון הבנק שלו.
<גדי פרנק: מה שאל מול זה יקרה – הוא יצטרך, וזה מה שהוועד המנהל שלו מחדד, לרשום את זה בדוח הכספי שלו כרגע.
יעקב מרגי: בתור מה?
<גדי פרנק: יש לו 1.470 מיליון שקל גירעון צבור, אז יהיו לו 1.480 או 1.490 – זה ההבדלים, בסדר?
עודד פורר: זאת אומרת, הוא ירשום את זה כחוב.
<אשר כהן: יגדיל את הגירעון.
עודד פורר: אתה לא נותן לו מענק, אתה נותן לו הלוואה.
<גדי פרנק: אני נותן לו מימון בשביל להתחיל את השנה - - -
עודד פורר: איך הוא יקטין את הגירעון הזה?
עודד פורר: בזה שהוא יחזיר לך את הכסף.
<גדי פרנק: לא, שנייה, עודד.
<גדי פרנק: הוא צריך, רק בשביל להבין - - -
<אשר כהן: זה בדיוק העניין.
עודד פורר: הוא נותן לו והוא צריך להחזיר, הוא לא מלווה לו.
עודד פורר: הוא נותן לך ואתה צריך להחזיר לו.
יעקב מרגי: אתם מכירים את הבדיחה האנטישמית: אתם לא הרגתם אותו, רק הוצאתם לו את הנשמה לאט לאט?
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה: למה זה לא היה יכול להיות בסבב ההתייחסות הראשון, כשאני זיהיתי את הקושי הזה כבר בהתחלה, רק לחברי הכנסת אצה הדרך?
<גדי פרנק: הסברנו, יעקב, אבל זה לא העניין.
אחמד טיבי: הבנת, מירב, הבנת?
מירב בן ארי: הבנתי, ברור שהבנתי.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, תנו לי, אנחנו מגיעים לישורת, לא האחרונה אבל מגיעים לישורת.
<גדי פרנק: אם ניכנס לענייני תקציב, היושב-ראש, מה שנצטרך לעשות זה בדיוק מה שאתה אומר ואנחנו לא רוצים לעשות לו את זה – נצטרך לשבת לו כל הזמן ולהגיד לו: את זה תעשה ואת זה אל תעשה ואנחנו לא רוצים להגיד איך מתנהלת האוניברסיטה בשנים הקרובות.
יעקב מרגי: אני אגיד לך מה אני רוצה, אל תחליט בשבילי, אני אגיד לך מה אתה רוצה שתעשה – על מה שכבר הסכמתם, תעשו אחד חלקי 12, בסדר?
<גדי פרנק: אנחנו מוכנים.
יעקב מרגי: תקשיב, במצב הגירעון שלו והקושי - - -
<גדי פרנק: אנחנו מוכנים, אנחנו מוכנים אפילו יותר מזה, היושב-ראש.
יעקב מרגי: במצב שנמצאת האוניברסיטה – ואני לא יכול לזרוק עליהם, הפנסיה התקציבית זה החטא הקדמון של מדינת ישראל.
יעקב מרגי: זה לראות מטר קדימה במקום לראות לטווח רחוק.
יעקב מרגי: כשהמדינה טועה עומדת לה החובה המוסרית לשלם ולשלם בנדיבות.
יעקב מרגי: המדינה טעתה.
יעקב מרגי: יש גיבנת.
יעקב מרגי: למרות שיש מי שרוצה לברוח ולבוא לומר: זו לא הבעיה העיקרית של האוניברסיטה, תפתור אותם מהפנסיה, תוריד לה את החבות הזו של הפנסיה, ואני אומר לכם כאיש מספרים, כאיש כספים, הוא נושא את עצמו, הוא לא צריך אותך - - -
<גדי פרנק: זה נכון לכל גוף, זה נכון גם לחברת חשמל, ישמח הטכניון.
יעקב מרגי: אבל אתה יודע מה?
יעקב מרגי: לא הייתי שם, אבל בחברת חשמל אני לא יכול להצביע שרק הפנסיה זו הבעיה העיקרית שלהם.
יעקב מרגי: אם תבוא ותגיד לי: לא יעיל – הם הולכים אתך.
יעקב מרגי: תגיד שיש משהו שצריך לעשות – מסכימים אתך.
<גדי פרנק: לא מסכים.
יעקב מרגי: במצב שלהם בא האוצר אבל עם כל הכבוד אתה לא נותן להם כלום.
יעקב מרגי: אתה אולי נותן להם בלון חמצן אבל יוצר לי ואקום מאחורי הגב.
יעקב מרגי: שחרר פה חמצן ויוצא לי ואקום מאחורה.
יעקב מרגי: עכשיו אני מבין יותר את החשש מאיך שהצגתם אותו.
יעקב מרגי: האמת היא, זה לא נכון לבוא ולהגיד שאני נותן guarantee, זה לדחות את הבעיה לשנה הבאה.