GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<סמדר פרץ: כלומר, הן רק השנה פתחו את תיק העבודה שלהן והשכר שלהן צריך להתעדכן וכל הדיונים האלה.
<סמדר פרץ: אז זה עוד טולרנס שצריך לקחת בחשבון.
<סמדר פרץ: אין ספק שזה לא צריך לקרות.
<סמדר פרץ: אין ספק שצריך למצוא פתרונות.
<סמדר פרץ: הגדולה של המערכת היא שהאנשים השמיעו את קולם, הם זכו לבוא ולבטא את עצמם ולהיות שותפים במציאת פתרונות לטווח הקצר ולטווח הרחוק.
יעקב מרגי: עוד מורה?
<מייה מושקוביץ-שיש: לי קוראים מייה, אני מורה לאזרחות, אני מחנכת, אני רכזת מקצוע האזרחות בתיכון אור בצור הדסה.
<מייה מושקוביץ-שיש: אני דווקא רוצה להתייחס לצד השני.
<מייה מושקוביץ-שיש: אם היא מתייחסת כמנהלת - - -
יעקב מרגי: את יודעת, אני רוצה לומר את זה, זה חשוב שתדעי, המנכ"לית.
יעקב מרגי: בדיונים שלנו בוועדות, כשמגיעים מורים, בדרך כלל זה המורים והמורות לאזרחות.
יעקב מרגי: להשתתף דיונים, בעיצוב מערכת החינוך.
יעקב מרגי: מצאתי לנכון לציין את זה.
<מייה מושקוביץ-שיש: אוקיי, תודה.
<מייה מושקוביץ-שיש: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שאתה אמרת.
<מייה מושקוביץ-שיש: הוועדה הזאת התכנסה גם בשנה שעברה וגם אני מהצד שלי פניתי ליהודית, המזכירה של הוועדה, באמת לנסות ולקדם את זה ושיהיו דיונים.
<מייה מושקוביץ-שיש: אני חושבת שזה חשוב לא רק שמגיעים למסקנות אלא ללוות את התהליך הזה לאורך הזמן וכן לשמוע את קול צעקתם של עובדי ההוראה במדינת ישראל.
<מייה מושקוביץ-שיש: אני חייבת להתייחס לפנייה שאני עשיתי לחבר הכנסת איציק שמולי.
<מייה מושקוביץ-שיש: אני העליתי פוסט.
<מייה מושקוביץ-שיש: זאת אומרת מבחינתי מהיום הראשון הוא ידע שיש איזו שהיא מצוקה, כי אני דיברתי מדם ליבי, ממה שלי קרה כשאני - - -
יעקב מרגי: אין לי תאריכים בזיכרון.
<מייה מושקוביץ-שיש: אז אני אומרת, בערב ראש השנה קיבלתי משכורת של 3,592 שקלים וככה פתחתי את החג, כשבפני עוד כל חגי תשרי ו - - -
יעקב מרגי: כמה שנים את במערכת?
<מייה מושקוביץ-שיש: 4 שנים.
יעקב מרגי: ומסגרת ההעסקה שלך השתנתה משנה שעברה לשנה הזו?
<מייה מושקוביץ-שיש: לא, אני שנה שנייה באותו בית ספר ואני מתחברת - - -
יעקב מרגי: באותה צורת העסקה?
יעקב מרגי: באותה מסגרת?
<מייה מושקוביץ-שיש: כן, באותה משרה.
<מייה מושקוביץ-שיש: קיבלתי עוד תפקיד השנה, שאני מכרזת מקצוע.
איתן ברושי: וכמה היית המשכורת המקורית?
<מייה מושקוביץ-שיש: עדיין לא אישרו לי את זה, לקחתי את זה בחשבון, אבל מבחינתי, כשאני פותחת את ספטבמר, אני רוצה שתהיה לי משכורת.
איתן ברושי: כמה הייתה צריכה להיות?
<מייה מושקוביץ-שיש: בסביבות ה-7,000-8,000 שקלים.
איתן ברושי: זאת אומרת 50%.
<מייה מושקוביץ-שיש: לא, זה 100% משרה.
איתן ברושי: לא, 50% קיבלת מהשכר.
<מייה מושקוביץ-שיש: כן, כן.
<קריאה: ומקדמה?
<מייה מושקוביץ-שיש: לא, אני - - -
יעקב מרגי: לא, לא, אני מבקש, אין כאן דיאלוג, סליחה.
<מייה מושקוביץ-שיש: לא, אני רוצה להשלים.
יעקב מרגי: חברים, אף אחד לא מתפרץ.
יעקב מרגי: גם לטובת הפרוטוקול, כי הפרוטוקול לא מכיר אתכם ולא מזהה אתכם.
<מייה מושקוביץ-שיש: אז יכול להיות שבאמת השכר אולי צריך להיות יותר גבוה.
<מייה מושקוביץ-שיש: אני נמצאת בזה מתוך שליחות.
<מייה מושקוביץ-שיש: אני אישית לא מקבלת את הטענה שזה סביר וזה בסדר ש-10% מתוך 180,000 - - -
יעקב מרגי: אמרתי, לא מוכן לחיות עם זה.
<מייה מושקוביץ-שיש: אוקיי, אז לא צריך לחיות מבחינתי עם אחד.
<מייה מושקוביץ-שיש: עם מורה אחד שלא מקבל את המשכורות שלו בזמן.
יעקב מרגי: את מכירה כמורה לאזרחות את המושג של הכרח שלא יגונה?
<מייה מושקוביץ-שיש: עדיין, אני אומרת כתפיסה מערכתית, צריך לשאוף ל - - -
יעקב מרגי: צודקת, צודקת.
<מייה מושקוביץ-שיש: אפילו לא להתייחס לזה כאמירה שזה סביר וזה בסדר וזה קורה, כי זה לא.
יעקב מרגי: לא, לא, וודאי.
<מייה מושקוביץ-שיש: זה דבר אחד.
<מייה מושקוביץ-שיש: אני רוצה להתייחס למה שאמרת לגבי ודאות במערכת עצמה.
<מייה מושקוביץ-שיש: אני כמורה מחפשת את הודאות שלי גם בסוף השנה, לדעת בדיוק מה יהיו אחוזי ההעסקה שלי, מה הנתונים שלי.
<מייה מושקוביץ-שיש: אם אני מקבלת עוד תפקידים – מה תהיה הדמיית השכר שלי.
<מייה מושקוביץ-שיש: אני יודעת שאלה גם דברים שעולים פה במסקנות, אבל זה חשוב גם לנו לצאת בסוף השנה עם איזו שהיא תחושה של ודאות ולא לקבל מערכות עם שינויים כאלה ואחרים, רק באוגוסט.
יעקב מרגי: את מלמדת ביסודי או על יסודי?
<מייה מושקוביץ-שיש: בעל יסודי.
<מייה מושקוביץ-שיש: אני מורה לאזרחות.
<מייה מושקוביץ-שיש: בעלות מקומית.
יעקב מרגי: רשתות או רשות מקומית?
<מייה מושקוביץ-שיש: מטה יהודה, רשות מקומית.
<מייה מושקוביץ-שיש: אבל עדיין, אני מדברת גם על שנים קודמות, כשאני עבדתי גם בעיריית ירושלים.
יעקב מרגי: זו הסיבה שאנחנו כאן.
יעקב מרגי: זו הסיבה שאנחנו כאן היום.
יעקב מרגי: זו הסיבה שלא רציתי, עם כל הביקורת ואני לא חושש מביקורת, מה לעשות, אני חמש קדנציות בכנסת.
יעקב מרגי: קדנציה חמישית, לא נתפסתי עדיין כפופוליסט.
יעקב מרגי: ואני לא אומר שמי שצועק ומלין או פופוליסט, אבל באמת רציתי, דווקא בגלל עברי כאיש מערכות שכר, לוודא שאכן הולכת להיות כאן עבודה רצינית, להגיע, לצמצם את זה למינימום.
יעקב מרגי: כי כל מורה בסוף, כל תלוש, כל משכנתא, היא ישות עצמאית, היא בן אדם, משפחה.
יעקב מרגי: אבל אני רק אומר לכם שצריך גם להכיר את המציאות.
<מייה מושקוביץ-שיש: אז אני רוצה ברשותך להתייחס לעוד מציאות, כי אני לקחתי חלק גם בפגישות עם המנכ"לית, עם השר, בוועדות השונות, יחד עם מנהלים, עם מורים שהגיעו ובאמת דיברו והעלו את הטענות שלהם; ומקודם שאלת אם יש פה נציגים של ההסתדרות והפעם אין והיום הגיע יושב ראש ארגון המורים.
יעקב מרגי: ציינתי זאת.
<מייה מושקוביץ-שיש: גם אני מברכת על כך, אבל אני באמת תוהה האם רק בנקודה הסופית מגיע נציג של ארגון המורים, שאני אישית חברה בו, שגם אני פניתי לאותו ארגון.
<מייה מושקוביץ-שיש: חשוב לי - - -
יעקב מרגי: הוא לא יודע, אבל נזפתי בו על זה שהוא איים להשבית את הפעילות החוץ בית ספרית בעקבות הנושא הזה.
יעקב מרגי: אני הרגשתי אותו.
יעקב מרגי: אתם כמורים לא הרגשתם?
<מייה מושקוביץ-שיש: אז אני יכולה להגיד שכשאני פגשתי לנציגים שלי לא קיבלתי מענה בהודעות, לא חזרו אלינו טלפונית.
<מייה מושקוביץ-שיש: גם אלייך לא חזרו טלפונית.
<שירי אמיר: אני רוצה להגיד באמת.
יעקב מרגי: את לא יכולה להגיד.
יעקב מרגי: תתני לה לסיים.
<שירי אמיר: בטח.
<מייה מושקוביץ-שיש: ואנחנו נמצאים פה באיזה שהוא מקום בעייתי, שמצד אחד יש לנו ארגונים שאמורים לייצג את האינטרסים שלנו וגם חשוב להתייחס לזה בהקשר של פתיחת הסכמים ומה קורה איתנו מבחינת שכר ומבחינת השעות ומבחינת המעמד של המורה, אבל אנחנו נמצאים פה במצב שאין לנו מענה.
<מייה מושקוביץ-שיש: ממש ככה.
<מייה מושקוביץ-שיש: ואם אני לא מועסקת דרך משרד החינוך, אז קשה לי להגיע לאותם נתונים ולאותם אנשים שיכולים לסייע לי מבחינת חשובים, מבחינת טלרים וכו', ויש פה בעיה אמיתית.
<מייה מושקוביץ-שיש: כמישהי שלקחה חלק בוועדות וראיתי את הרצינות ואת הנכונות גם של המנכ"לית וגם של אנשי המשרד, זה מבורך וזה חשוב, אבל עדיין גם היום יש עוד מורים – הגענו לדצמבר – שהשכר שלהם לא שולם בזמן, לא שולם במלואו וזו בעיה וצריך להתייחס לזה.
יעקב מרגי: בבקשה, אחרונת הדוברים מקרב המורים.
<שירי אמיר: שמי שירי אמיר, אני מחנכת ורכזת של חינוך מיוחד בתיכון אור בצור הדסה.
<שירי אמיר: מייה ואני, עם עוד כמה מורים, התחלנו את המחאה הזאת.
<שירי אמיר: 12.
יעקב מרגי: במערכת?
<שירי אמיר: כן.
<שירי אמיר: אני עובדת עם נוער בסיכון ואני מאד נהנית מהעבודה שלי, אבל אני חושבת שיש פה משבר אמון חריף, שצריך גם לתת עליו את הדעת, בין המורים, בין עובדי ההוראה – לא רק מורים – זה גם גננות, לבין משרד החינוך ולבין הארגונים.
<שירי אמיר: אנחנו מרגישים ש - - -
יעקב מרגי: בואי נשים את הארגונים בצד, כי זה לא הדיון.
<שירי אמיר: אוקיי.
<שירי אמיר: אנחנו מרגישים שבאיזה שהוא מקום הפכנו להיות איזה שהוא כלי באיזה שהוא משחק.
<שירי אמיר: אני לא בטוחה כמה שמעו אותנו.
<שירי אמיר: אתם אמרתם שהתכנסתם כאן שנה שעברה, אז אנחנו רוצות לדעת במה תהיה שונה הפעם הזאת מהפגישה שהייתה - - -
יעקב מרגי: אני אומר לך בכל אופן, לפני הסקירה של משרד החינוך, מה הולך להיות.
יעקב מרגי: בשנה שעברה נחה דעתי, כנראה הייתי נאיבי.
יעקב מרגי: הייתי חדש בתפקיד הזה, באתי, אמרתי, אני לא איש חינוך.
יעקב מרגי: זה תפקיד, למרות שאני לא מתחרט לרגע שלקחתי אותו.
יעקב מרגי: כיושב ראש ועדת חינוך, מתוך כל החמש קדנציות שבאחת מתוכן הייתי שר בממשלה, אני אומר לך, זה התפקיד הכי מאתגר, מהנה, מעסיק הרבה שעות ואני אומר לך שפעם שעברה באמת לקחתי את הדברים כהווייתם, כפי שהוצגו לי על ידי בעלי המקצוע, אבל הפעם – זה השינוי שהולך להיות – שהפעם אני הולך לעקוב אחרי זה מקרוב ובתדירות גבוהה.
יעקב מרגי: אין לי ספק ואמרתם, שהתחושה שלכם היא שנעשתה עבודה רצינית, שלראשונה משתפים אתכם.
יעקב מרגי: היה וגם אני הרגשתי.
יעקב מרגי: אם לא הייתי מרגיש שיש פה עבודה רצינית, לא הייתי ממתין עד ליום הזה.
יעקב מרגי: אז זה השינוי.
יעקב מרגי: בכל אופן מבחינתי השינוי הוא שאני לא הולך לעזוב את זה.
יעקב מרגי: עד שאני לא מבין שהמערכת עלתה על דרך המלך, אני לא הולך לעזוב את הסוגיה הזאת.
<מיכל כהן: תודה יושב הראש.
<מיכל כהן: אני אציג ברשות
<מיכל כהן: כם את המסקנות של הוועדה ואחר כך ברשותך אני אתייחס לדברים שנאמרו.
<מיכל כהן: כרגע מה שחשוב בעיני זה באמת לראות מה הרגע להקמת הוועדה, מה הן המסקנות.
<מיכל כהן: בוועדה ישבו הרבה מאד נציגים ואני אתייחס גם לזה.
<מיכל כהן: אם כך, כפי שאתם רואים, הוועדה קמה, כן, על רקע מחאת עובדי ההוראה.
<מיכל כהן: זו פעם ראשונה שעובדי ההוראה, בעוצמה הזו, הגיבו לתהליכים שקורים.
<מיכל כהן: אמרה שירי, זה משבר אמון.
<מיכל כהן: אני בוחרת לראות את זה כקול מבורך של עובדי הוראה, שלוקחים את האחריות על מה שקורה ואומרים לא עוד.
<מיכל כהן: יחד עם זאת, צריך לראות את המחאה הזו, מצד אחד היא מאד כואבת.
<מיכל כהן: היא כואבת, ואמרתי את זה לא מעט בדיונים, שהיא כואבת יותר ממחאות אחרות, כי לפחות בחוויה שלנו, אנחנו עובדים כדי שעובדי ההוראה יוכלו לעשות חינוך טוב.
<מיכל כהן: בסוף הם שם מאחורי דלת הכיתה.
<מיכל כהן: וכשעובד הוראה לא מרוצה, זה אומר שאנחנו לא עשינו מספיק, אם כי הייתה לנו תחושה שאנחנו עושים, אבל כנראה זה לא מספיק.
<מיכל כהן: זו התוצאה.
<מיכל כהן: נקודה.
<מיכל כהן: עם תוצאות לא מתווכחים.
<מיכל כהן: אנחנו צריכים לומר שמחאת עובדי ההוראה קמה בעצם בין השאר בגלל הסיפור של הרפורמה בתחבורה הציבורית.
<מיכל כהן: יחד עם זאת, זה לא כל הסיפור.
<מיכל כהן: זאת אומרת הרפורמה בתחבורה הציבורית שמה אותנו, הפקידים נקרא לזה, באיזה שהוא מקום שגם אנחנו לא יודעים עד עכשיו איך לאכול אותו.
<מיכל כהן: כשאתה משלם לכל כך הרבה עובדי הוראה שכר, ואתה צריך לשנות בעצם את כל המערכות שלך כדי להתאים לרפורמה.
<מיכל כהן: אני חושבת שהטעות של משרד החינוך, והייתה פה טעות בשיקול דעת, שההתכוננות לקראת הביאה את משרד החינוך לנכות מתי?
<מיכל כהן: בספטמבר.
<מיכל כהן: רגע לפני החגים.
<מיכל כהן: כל בר דעת יודע ש-א' בעם ישראל, וטוב שככה, החגים זה משהו שלא עושים שינויים רגע לפני והסיפור של הנסיעות הוא סיפור של כל המגזר הציבורי ואני חייבת לומר ביושר, עד היום אנחנו עוד מתלבטים איך להתאים את המערכות לפי החוקים החדשים, שמי שקבע אותם.
<מיכל כהן: כמו שאמרתי, הרפורמה בתחבורה הציבורית יצרה את המפץ הגדול, אבל זה לא הסיפור היחידי.
<מיכל כהן: כפי שאתה אומר, לצערי אני אומרת, גם כשאני הייתי מורה, אנחנו פשוט התרגלנו שרק בדצמבר אנחנו מקבלים שכר הוגן, מדויק, מכיוון שכל הזמן ידענו שבמהלך החודשים הראשונים, מערכת בית הספר מתעדכנת ואיתה, כדוגמא אחת שנתנה סמדר, כדוגמא אנחנו צריכים להמתין.
<מיכל כהן: יש הרבה מה לעשות כדי שזה יצומצם.
<מיכל כהן: הייתי מאד רוצה לומר מעל הבמה הזאת – אף לא מורה, אבל צריך להבין את ההשלכות.
<מיכל כהן: אם רוצים לתת גמישות למערכת, אי אפשר לצפות שלא תהיה גם גמישות בהעסקה.
<מיכל כהן: אני רוצה להמשיך ולומר, אני אתייחס גם לשאר הדברים שנאמרו, אבל כפי שנאמרו, ברגע ששר החינוך מינה את הוועדה, אנחנו פתחנו את הדיונים לציבור.
<מיכל כהן: כחלק ממה ששירי אמרה, כי אמירה של אמון זה חשוב לנו יותר מכל.
<מיכל כהן: את התהליך הזה אנחנו נפתור, כך או אחרת.
<מיכל כהן: עוד צמצום ועוד צמצום, זה לא זבנג, אבל יש פה מערך שלם של שיפורים, שאני מקווה שמאד יצמצמו את זה.
יעקב מרגי: אם תוכלי להתייחס לעובדי הבעלויות בסוגיה הזאת.
<מיכל כהן: אני אתייחס גם לעובדי הבעלויות.
<מיכל כהן: אנחנו המעסיק הגדול במדינה, אבל המורים אמרו לנו – מייה וחבריה – רגע, לא אכפת לנו.
<מיכל כהן: לא אכפת לנו שאתם המעסיק של עובדי המדינה.
<מיכל כהן: גם לנו בבעלויות, כשאנחנו בעצם לא משלמים שכר, אנחנו לא המעסיקים של התיכון, גם לנו יש בעיות ואנחנו רוצים שאתם תיקחו עלינו אחריות.
<מיכל כהן: אני רואה בזה הזדמנות.
<מיכל כהן: זה קשה, זה מורכב, כי אנחנו לא משלמים, אבל אני מאמינה שבהסדרה שנעשה במדינה נצליח לטייב גם את הסיפור של תשלום הבעלויות.
<מיכל כהן: אז לכן זה היה באופן שקוף, כדי להתייחס למה ששירי אמרה, כדי לא להחביא ולהתחבא.
<מיכל כהן: לא היה לנו קל.
<מיכל כהן: אמרו לנו דברים קשים, דרך אגב, שלא היו קשורים רק לשכר, אבל זו הייתה כבר במה להידברות של המורים איתנו ועל כך אני מברכת.
<מיכל כהן: השתתפו מנהלים, מורים, גננות, נציגי בעלויות, שלטון מקומי, נציגי אוצר שיושבים פה וזו ההזדמנות לומר להם שגם היום, כשהם באים, הם יכלו להשאיר אותנו לבד בצריח, אבל הם פה איתנו, כדי באמת לנסות - - -
יעקב מרגי: השאלה אם הם היו קשובים.
<מיכל כהן: הם היו מאד - - -
יעקב מרגי: החשב הכללי, האם הוא אפשר לכם בקטע הזה של ניכויי השכר הרטרואקטיבי, האם לא הייתה פה קשיחות יתר?
יעקב מרגי: אף אחד לא בורח לשום מקום.
<מיכל כהן: אני אגיד ככה, תראה, אולי תרשה לי, אדוני, בסוף להתייחס לאמירה הזאת, כי יש לי הרבה מה להגיד על זה.
יעקב מרגי: בסדר, אבל אני ארצה להתייחס בקטע הזה.
<מיכל כהן: יש לי הרבה מה להגיד על סמכות ואחריות במדינת ישראל, אבל כרגע אני לא רוצה להתייחס לזה.
<מיכל כהן: אני כן רוצה להציג את יוסי איצקוביץ, סגן החשבת הכללית ואת אבי פרידמן מהסכמי שכר, כי זה לא מובן שהם פה.
<מיכל כהן: זאת אומרת יכלו להשאיר אותנו פה לבד ואני אומרת הם היו שם בכל הישיבות.
<מיכל כהן: להגיד על סמכות ואחריות, אני אתייחס תיכף על מה המשמעות, שאנחנו צריכים לקחת אחריות על הוראות שמישהו אחר מטיל עלינו, אבל הם חלק מהעניין.
<מיכל כהן: היו נציגי הסתדרות המורים ונציגי משרד החינוך.
<מיכל כהן: הוועדה התכנסה שבע ישיבות ודנה בכל הסוגיות.
<מיכל כהן: בראש צוות העבודה כמובן אני עמדתי, שר החינוך היה חלק דומיננטי בוועדה וחילקנו באיזה שהוא שלב, מכיוון שזו לא רק במה להשמיע אלא גם לפתור, רצינו שהמורים יהיו חלק מהפתרון ולא רק הבעיה.
<מיכל כהן: אז בעצם חילקנו את הוועדה לצוותי עבודה.
<מיכל כהן: צוותי העבודה חולקו לפי הנושאים שמופו, שהמורים והמנהלים אמרו עליהם.
<מיכל כהן: אחד זה צוות מורים חדשים.
<מיכל כהן: אנחנו מקבלים מדי שנה כ-8,000 מורים חדשים.
<מיכל כהן: הטיפול בעובד הוראה חדש הוא שונה לחלוטין מטיפול בעובד הוראה קיים, בדיוק כמו ששאלת פה, כמה זמן.
<מיכל כהן: יש לזה משמעות.
<מיכל כהן: הנושא של מורה ותיקים, מה צריך לעשות שם על מנת שהצמצום של הפערים יהיה יותר משמעותי.
<מיכל כהן: נושא תהליכי תפעול.
<מיכל כהן: בסוף זה תהליך של תשלום שכר, שמתחיל במורה ומסתיים במשכורת.
<מיכל כהן: פה בתהליך הזה יש רצף של אנשים, שמטפלים בשכר ואם החוליות חלשות, מה שגילינו שהחוליות חלשות, בסוף משלם השכר הוא מחשב.
<מיכל כהן: לצורך העניין הוא מחשב את השכר ואם החוליות חלשות לפני, הוא לא יוכל לשלם כמו שאנחנו רוצים.
<מיכל כהן: אז גם את זה בדקנו.
<מיכל כהן: היה צוות שיפור השירות.
<מיכל כהן: עלה מאד קשה הנושא הזה של איך מתייחסים בשירות.
<מיכל כהן: איך אנחנו מתייחסים בשירות שאנחנו נותנים לעובדים כשהם באים, ונושא צוות בעלויות.
<מיכל כהן: בפעם הראשונה לקחנו פה אחריות.
<מיכל כהן: אם כך, הצוות הגדיר את המסקנות.
<מיכל כהן: המסקנות יהיו לפי הנושאים, לפי צוותי העבודה ובכל פרק נראה מה הוא הדבר המרכזי ומה הן ההמלצות בטווח הקצר ובטווח הארוך.
<מיכל כהן: אנחנו הגדרנו.
<מיכל כהן: יש דברים שאנחנו יכולים לעשות במיידי.
<מיכל כהן: המיידי זה שנת הלימודים הזו.
<מיכל כהן: הארוך זו שנת הלימודים הבאה.
<מיכל כהן: תחמנו את כל התהליך של היישום בתהליך של שנתיים.
<מיכל כהן: כמובן לא אמרנו הכל נראה בעוד שנתיים, כי יש דברים שאנחנו מתחילים במיידי.
<מיכל כהן: אז בבקשה.
<מיכל כהן: אלה המסקנות.
<מיכל כהן: אני רגע רוצה לומר, כי נאמר פה משהו על המורכבות של המערכת, אז כפי שאתם יודעים, יש 135,000 עובדי הוראה שהם עובדי מדינה, המדינה משלמת להם שכר, ועוד כ-55,000 עובדי הוראה שהם רשויות ובעלויות.
<מיכל כהן: המשרד מקצה כ-1.7 מיליארד שקלים לטובת שכר מורים עובדי ההוראה, ועוד 700,000 מיליון שקלים מועברים לרשויות ולבעלויות.
<מיכל כהן: האפיון של המערכת זה מה שנאמר פה בפירוש, הגמישות, לא גמישות בהעסקה בהיבט של פיטורים, אלא גמישות בהעסקה במובן שבכל שנה זו מערכת שמחוללת עצמה מחדש.
<מיכל כהן: הדינמיות של המערכת היא בעצם אולי גם המורכבות של המערכת, כי לכאורה עובדי הציבור, אנחנו, הפקידים, יש לנו את אותן 42 שעות מהרגע שאנחנו מתחילים ועד הרגע שאנחנו מסיימים את השירות שלנו.
<מיכל כהן: יכול להיות שנחליף תפקיד, אבל אם נחליף תפקיד זה פעם ב-3, 4, או 5 או יש כאלה גם 10 שנים.
<מיכל כהן: אז זאת אומרת, כפי שתיארה פה המנהלת, אם ב-25 באוגוסט מורה עוברת, או אצלי, כשאני הייתי מנהלת בית ספר, ב-1 בספטמבר מורה הודיעה שהיא לא מגיעה והמערכות, לפחות בתקופה שלי, נגיד, היו מערכות לחודש הראשון, שזה חודש השינויים הגדולים, ואז היינו נותנים אחרי החגים את המערכת המעודכנת יותר, כדי להיענות לשינויים במצבות התלמידים, כי תלמידים נרשמים, אבל לעתים עד כ-10% יש שינויים במצבת התלמידים.
<מיכל כהן: יש שינויים במצבת המורים, יש העברות יזומות, יש דינאמיות מאד גדולה.
<מיכל כהן: הדינאמיות הזו מדברת על תהליכים, על שותפים רבים בתהליך ועל רפורמות, הסכמי שכר, הנחיות חשב כללי ושינויים, ראה מקרה השנה – רפורמת הנסיעות, הרפורמה של התחבורה הציבורית.
<מיכל כהן: אם כך, מה הם התהליכים הדינאמיים, נתנו פה רק במקצת.
<מיכל כהן: אני מסבירה את זה כדי להבין שגם פתרונות לא יכולים לבוא ולומר – נשלם שכר בזמן ובזה סגרנו את העניין.
<מיכל כהן: זה לא היה רציני אם היינו עושים דו"ח כזה.
<מיכל כהן: זה לא היה אמיתי אם לא היינו מתייחסים לכל המורכבות.
<מיכל כהן: המורכבות של העניין תשפיע על מורכבות היישום, אבל בלי פשרות.
<מיכל כהן: אז תסתכלו, למשל בתהליכים דינאמיים במערכת, אנחנו רואים מורים מגישים בקשה לחופשה.
<מיכל כהן: יש הפסקות עבודה למורים חדשים בשנה הראשונה, בכל שנה ראשונה.
<מיכל כהן: יש הערכת ניסיון.
<מיכל כהן: יש העברות יזומות ממקום למקום.
<מיכל כהן: יש העברות מסויגות, שאנחנו אלה שמייצרים אותן.
<מיכל כהן: יש חישוב תקן, שמתבסס על מצבת תלמידים.
<מיכל כהן: יש שיבוץ מורים ותיקים.
<מיכל כהן: יש קליטת מורים חדשים.
<מיכל כהן: יש פרישות מהמדינה ומהבעלויות, מה שאומר כשמורה פורש, א' לא עד הסוף אנחנו יודעים עד הרגע האחרון, אפרופו אמר אדוני, אנחנו צריכים לסיים את שנת הלימודים ב-31 במאי.
<מיכל כהן: ב-31 במאי זה התהליך האחרון שלנו לשינויים של עובדי הוראה, אבל תאר לך שלא היינו נותנים להם, כדי שאנחנו נסיים ב-31 במאי, זה הטווח שאנחנו לוקחים כדי להספיק לטפל עד פתיחת שנה.
<מיכל כהן: אבל אני חייבת לומר לך שלא מעט מקרים יש גם אחרי.
<מיכל כהן: ומה המשמעות?
<מיכל כהן: המשמעות שצריך לבחון בין להיות מצד אחד מאד עקבי בתהליכי העבודה ולא לתת גמישות.
<מיכל כהן: הלב האנושי אומר – אם לא תיתן גמישות במערכת כזאת מורכבת, אז אולי נשלם שכר בזמן, אבל ההתנהלות או ההרגשה של המורה, תהיה של מערכת אטומה עוד יותר.
<מיכל כהן: כי אם יש מורה שהתחייבה להגיע ב-1 לספטמבר ועושים לה מעבר, תאר לך שהיינו אומרים – את לא יכולה לעבור, או לחילופין אנחנו לא ניתן לך עבודה או משרה במקום אחר.
איתן ברושי: אבל איך הרגישה מורה שלא היה לה לשלם את ההוצאות של החגים?
יעקב מרגי: איתן, דקה.
<מיכל כהן: אני אגיד מיד.
איתן ברושי: לא, יש איזה גבול, איך מסבירים - - -
<מיכל כהן: איתן - - -
יעקב מרגי: רגע, מיכל, תני לי.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר, אתה יודע כמה מקרים מגיעים אלי ופניות ציבור של מורים ומורות שמבקשים לעבור והמערכת לא קשובה?
יעקב מרגי: בוא, יש לכאן ולכאן.
יעקב מרגי: התמונה היא לכאן ולכאן ואני - - -
איתן ברושי: אז אם יש גמישות, שתהיה בשלושה חודשים אחרי תחילת שנת הלימודים ויפתחו את השנה - - -
יעקב מרגי: כן, ותבוא לך מורה - - -
איתן ברושי: אבל מה אשמה מורה של 10 שנים שלא קיבלה משכורת בזמן?
איתן ברושי: מה היא תסביר לילדים שלה?
יעקב מרגי: זה קו חשיבה.
איתן ברושי: שמרוב חשיבות אין לה כסף לקנות מזון לחג?
יעקב מרגי: צריך לקבל החלטה.
איתן ברושי: לא, שמעתי שמודים פה לפקידי האוצר.
איתן ברושי: זה שיא השיאים.
איתן ברושי: לאודות לאוצר זה עוד לא שמעתי.
יעקב מרגי: לא, תקשיב, אני מודה בסוף, לא מודה בהתחלה.
יעקב מרגי: או נוזף בסוף.
איתן ברושי: לא, המנכ"לית מודה לאוצר.
יעקב מרגי: היא מותר לה, היא יודעת מה שאתה ואני לא יודעים.
<מיכל כהן: א' אני שמחה ש - - -
איתן ברושי: לא, אני מכיר את האוצר.
איתן ברושי: ממתי מודים לאוצר על דבר כזה?
יעקב מרגי: איתן, איתן, צריך לקבל החלטה, אתה צודק.
יעקב מרגי: צריך לקבל.
יעקב מרגי: יש דיון עכשיו.
איתן ברושי: אז 10% יקזזו אותם אחר כך.
איתן ברושי: בגלל זה מקזזים את כולם?
איתן ברושי: מתזזים את כולם.
יעקב מרגי: איתן, חבר הכנסת ברושי, באמת צריך לקבל החלטה.
יעקב מרגי: מישהו צריך למתוח את הקו ולומר עד כאן גמישות, עד כאן יציבות במערכת.
<מיכל כהן: נכון, נכון.
יעקב מרגי: נכון, אבל שוב, רק שתדע, שתהיה מוכן לכך.
<מיכל כהן: חבר הכנסת ברושי, אני עומדת מאחורי כל מילה שאני אומרת, כי יותר מהכל קל נורא להאשים את כולם.
<מיכל כהן: אני עכשיו לוקחת את האחריות וכשאני לוקחת את האחריות, יש לי שותפים בזה.
<מיכל כהן: בעצם מנכ"ל משרד החינוך הוא לא זה שנותן את הוראות השכר.
<מיכל כהן: זה שהם נמצאים פה, גם להם יש את החלק שלהם ואמרתי שבסוף אני אתייחס, אבל כדרכי, אני לא בוחרת לשבת ולהגיד כולם אשמים.
<מיכל כהן: אני בוחרת לשבת ולומר זו המורכבות, בואו נראה, נסתכל לה בפנים.
<מיכל כהן: אני יכולה לבוא ולומר לך, תשמע, בשנה הבאה, בעוד שנתיים הכל יהיה נפלא.
<מיכל כהן: אני אומרת – נכיר את זה, נכיר את ההמלצות, אולי עוד יש משהו חסר, אני לא יודעת, אנחנו נבחן את זה ובעיקר אני אומרת בואו נבחן את היישום.
<מיכל כהן: להמשיך ולהגיד כולם אשמים, זו מבחינתי כרגע לא אופציה.
יעקב מרגי: אוקיי, נמשיך.
<מיכל כהן: אם כך יש העסקה מעבר למשרה, יציאה מרפורמות וכניסה.
<מיכל כהן: השותפים בתהליך השכר, כפי שאתם רואים פה זה מאד קטן, אז קשה לכם לראות.
<מיכל כהן: אמרתי, תהליך השכר מתחיל ממורה, מנהל בית הספר, מפקח, בעלויות, כוח אדם במחוז, חשבי שכר, אגף תחום תיאום שכר, אמח"י - שמחלק את השעות.
<מיכל כהן: אם אמח"י למשל לא יחלק להם את השעות בזמן, את התקן - - -
יעקב מרגי: אני יודע מה זה קמב"ץ, סמב"ץ, אני יודע.
<מיכל כהן: אמח"י זה ארגון מוסדות חינוך.
<מיכל כהן: הוא בעצם מחלק את שעות ההוראה.
<מיכל כהן: איך הוא מחלק את שעות ההוראה?
<מיכל כהן: אם מינהל כלכלה ותקציבים שיושב פה, מקבל תקציב בזמן.
<מיכל כהן: אם הוא לא יקבל תקציב בזמן, שהוא לא יכול לתת את כל המשימות.
<מיכל כהן: למשל אמר לי אחד המנהלים, תקשיבי, את נותנת לי רק 95% מהתקן.
<מיכל כהן: תתני לי 100%.
<מיכל כהן: אז אמרתי לו תשמע, לפני חמש שנים, היו נותנים את התקן בסוף אוגוסט.
<מיכל כהן: היום אנחנו נותנים סימולציית תקן ב-31 במרס.
<מיכל כהן: אז שוב, זה לא מושלם.
<מיכל כהן: אין מושלם.
<מיכל כהן: אבל אנחנו צריכים לראות בתהליך איפה עוד הלקונות של התהליך הזה כדי לשפר אותן .
<מיכל כהן: אנחנו עובדים באילוצי תקציב גם את זה צריך לקחת.
<מיכל כהן: אם כך אני לא אעבור על כל השותפים, בואו נתקדם.
<מיכל כהן: מה הן המסקנות.
<מיכל כהן: אחרי שסיפרתי מה המורכבות, עכשיו מה הן המסקנות.
<מיכל כהן: על מנת לתת מענה לסוגיית וייעול תהליכי שכר, אלה השינויים שאנחנו הולכים לעשות: התחלנו בנסיעות – לא מקרי, כי הנסיעות עד היום, אדוני יושב הראש, עד היום, על מנת שנדע לשלם נסיעות לפי הרפורמה החדשה, אנחנו צריכים להתאים את המערכות שלנו לחישוב המחודש.
<מיכל כהן: אז נכון, אתה יכול לומר מה זאת אומרת?
<מיכל כהן: חשבו.
<מיכל כהן: אבל לחשב זה לחשב עבור 135,000 עובדי הוראה, לפי מערכת חדשה, לפי נתונים חדשים שבעצם קבע מי שקבע במשרד האוצר.
<מיכל כהן: אז חישוב הוצאות הנסיעה - - -
יעקב מרגי: שנייה, אני רוצה לעצור פה, מיכל ברשותך, גם תיקחי אוויר בסקירה.
יעקב מרגי: אמרתי, החיסרון שלי שיש לי ניסיון במערכות מחשוב של שכר במיוחד.
יעקב מרגי: גם כשמשנים צורת תשלום של רכיב שכר כזה או אחר, צריך להיות למדינה, אני מקווה שיש לה, למי שמפיק את מערכות השכר – ערוץ הידברות מיידי לומר שמחודש הבא זה הולך להיות א' ועושים סימולציות תוך שבוע, עשרה ימים גג.
יעקב מרגי: מקבלים דוגמאות של תלוש, הרצת תלושים ורואים שזה עובד.
יעקב מרגי: אני לא מבין למה זה צריך לקחת יותר מדי זמן.
יעקב מרגי: אני אקבל תשובות בסוף על זה.
<מיכל כהן: בסדר, אחר כך אנשי השכר.
<מיכל כהן: אנחנו נראה מה עשינו.
<מיכל כהן: אם כך, חישוב הוצאות נסיעה בתחבורה ציבורית בחודשי חג ומועד – אנחנו למדנו בתהליך הזה שבעצם בזמן שיש חופשה ונניח אם ניקח את אוקטובר, שהיה כולו ימי חופשה, משרד החינוך חישב את הנסיעות לפי הוראת תק"מ שאומרת את הזול ביותר - אני קוראת לזה במילים שלי, לא במילים שלהם, ובעצם באותו חודש משרד החינוך שילם לפי ימים בודדים.
<מיכל כהן: למה?
<מיכל כהן: כדי, לפי הוראת התק"מ, לשלם את המחיר הנמוך ביותר.
<מיכל כהן: אנחנו קיבלנו אישור ממשרד האוצר, שלא יהיה עוד.
<מיכל כהן: זאת אומרת גם בימי חג ומועד ישלמו לפי חופשי-חודשי ולא יתחשבנו על יום כזה או אחר.
<מיכל כהן: מערכת ממוחשבת משופרת לנושא חישוב קצובת הנסיעה.
<מיכל כהן: אנחנו בעצם הולכים להתממשק למשרד התחבורה ודרך המערכת שלהם לדעת לחשב את המרחקים, את הקווים, את מה שצריך.
<מיכל כהן: זה תהליך שאנחנו עמלים עליו.
<מיכל כהן: ובמקום הזה בעצם זה יחליף את הדיווח של המורה, הדיווח הידני שמדי שנה הוא צריך לעבור את אותה ויה דלרוזה כדי - - -
יעקב מרגי: את רוצה לומר לי שעד היום, משנת 19- - -
<מיכל כהן: בידני.
יעקב מרגי: כמעט החזרתם אותי ל-1900.
יעקב מרגי: בשנת 2016 עדיין מדווחים דיווחים ידניים במשרד החינוך והמדינה?
<מיכל כהן: כן, כן, כן.
יעקב מרגי: אין פלא.
<מיכל כהן: מדי שנה הוא מדווח.
<יוסי שטראוס: זה לא רק במשרד החינוך, יושב הראש, זה בכל מקום בשירות המדינה.
יעקב מרגי: דיווח נסיעות?
<מיכל כהן: זו מערכת חדשנית שהיא- - -
יעקב מרגי: אני באתי מיחידות סמך של המדינה ושם המדינה נדיבה מאד איתם והם יודעים לתת להם אישורים והנחיות ואני עזבתי את אותה יחידת סמך אתה יודע מתי?
יעקב מרגי: בשנת 1993.
יעקב מרגי: כבר אז הפסקנו לדרוש - - -
<יוסי שטראוס: אני משמש בתפקיד שלי שנה.
<יוסי שטראוס: אני באתי מיחידת סמך מאד מאד מיוחדת ומחשבים בצורה כזאת.
יעקב מרגי: והמדינה, כשהיא רוצה היא יודעת.
יעקב מרגי: תקשיבו, המדינה יודעת בהרבה תחומים למתוח את קו האמצע.
יעקב מרגי: את הסבירות לעשות חישוב נזק מול תועלת.
יעקב מרגי: אני שמעתי את הסקירה של המנכ"לית.
יעקב מרגי: לדקדק עד הימים הבודדים לפי התעריף הזול או חופשי-חודשי?
יעקב מרגי: בקטע הזה אני אומר לכם - - -
<מיכל כהן: אוקיי, יש מה לעשות.
יעקב מרגי: המדינה יודעת לעשות דברים יותר גדולים בתחום השכר.
<מיכל כהן: יש מה לעשות, מה צודק.
יעקב מרגי: דברים יותר גדולים מזה בתחום השכר.
<מיכל כהן: מה שאמר החשב שלי זה שגם אנחנו הפקידים, היום נדרשים לדווח ידני.
<מיכל כהן: האם זה ראוי ונכון?
<מיכל כהן: כנראה שלא.
<מיכל כהן: אפשר היום לעשות - - -
יעקב מרגי: מערכות יודעות להתממשק, נו.
<יוסי שטראוס: אבל זאת המסקנה.
יעקב מרגי: בסדר, מאוחר מדי.
<מיכל כהן: אז בעצם אנחנו עושים ממשק חדש למערכות שכר, כדי שבעצם הם לא ידווחו ידנית.
<מיכל כהן: הנושא הבא זה הנושא של זכאות לגמול השתלמות.
<מיכל כהן: אדוני, כמובן, סליחה, אני לא נתתי לך את הדו"ח.
<מיכל כהן: הדו"ח פה הוא מצא ועב כרס.
<מיכל כהן: פה יש רק את ההמלצות המרכזיות, לא רציתי להלאות כדי לאפשר את הדיון.