GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל כהן: קיצור תהליך הזכאות לקבלת גמול השתלמות - גם פה אנחנו רוצים להתממשק למכללות ולאוניברסיטאות.
<מיכל כהן: זה לא פשוט, כי הם לא כפיפים שלנו במובן שהם מחויבים, אבל פה, זה כדי בעצם לקצר את הזמן של מהרגע שהמורה מסיים את ההשתלמות עד הרגע שהוא מקבל את ההזנה.
<מיכל כהן: אודו דבר, אנחנו הולכים לעשות איחוד מערכות מחשוב של עובדי ההוראה.
<מיכל כהן: יש לנו היום ארבעה-חמישה-שישה מסכים ואנחנו בעצם הולכים לייצר מערכת אחת, שתהיה עם חוצצים, על מנת שלא יהיה פער בין הדיווחים.
<מיכל כהן: הדבר שאני חושבת שבשמו קמה המחאה – לא פחות.
<מיכל כהן: המדינה, על פי חוק הגנת השכר, יש לה גם כלפינו, כולנו, עובדי המדינה, יש לה על פי חוק הגנת השכר, את היכולת לגבות שכר ששולם ביתר.
<מיכל כהן: היא יכולה לגבות חוב - - -
יעקב מרגי: בסייגים מסוימים.
<מיכל כהן: גם אם אני עובדת משרד החינוך, עשו לי טעות ונתנו לי יותר ואני לא אשמה ואני לא יודעת מזה בכלל ואין לי שמץ של מושג, מותר למדינה לגבות ממני ברגע שהיא עלתה על טעות.
<מיכל כהן: מה הוא הסייג?
<מיכל כהן: שפה אני אומרת אנחנו נתעקש וזה יקרה – לא יכול להיות שיגעו לאנשים בשכר, אפרופו משכורות מורים, בלי שיהיה איתם דיבר מראש.
<מיכל כהן: זאת אומרת, גם אני, כשניכו לי 2,000 שקלים מהמשכורת, היה צריך להרים אלי טלפון ולומר לי – גברתי, שילמו לך משהו ביתר, יש טעות, אנחנו הולכים לגבות 2,000 שקלים.
<מיכל כהן: עכשיו, הסיפור הזה הוא זה שהגדיש את הסאה.
<מיכל כהן: שבעצם אנשים שמשלמים משכנתא, או מה שנקרא חיים על המשכורת שלהם בין השאר, זה לא משהו שאנחנו לא מבינים אותו, צריכים לדעת מה הם יראו בסוף החודש ואי אפשר להפתיע אותם.
<מיכל כהן: ולכן, על פי חוק הגנת השכר מסתבר – גם זה למדנו – שניכוי חוב מחייב דיבור עם המורה.
<מיכל כהן: זה פעל לא על פי החוק.
<מיכל כהן: יחד עם זאת, יש פה שני ניכויים מרכזיים ואני אומרת אותם כי עד שאני למדתי אותם -אני לא איש שכר כמוך - לקח לי זמן להבין מה המשמעות.
יעקב מרגי: בואי אני אגלה סוד גלוי לאנשי השכר.
יעקב מרגי: אם אתם חושבים שמישהו קורה את גב התלוש בתלושים של עובדי המדינה – שזה מגילה, חצי מגילת העצמאות, אני אומר לכם – אף אחד לא קורא את זה.
יעקב מרגי: אל תסמכו על זה שמה שאתם כותבים להם בחודש זה וזה וזה וזה – אף אחד לא קורא את זה.
<יוסי שטראוס: תשים את המספרים על הדף האחורי ואת ההסבר בדף הקדמי.
יעקב מרגי: אז הם יהפכו את הדף.
<מיכל כהן: אני רוצה לתת פה הסתייגות, כי כל מה שאני אומרת הוא ציבורי ועליו אנחנו מתחייבים, למעט מקרים שבהם ניתנת מקדמה.
<מיכל כהן: מקדמה לא מתנהגת כחוב.
<מיכל כהן: זאת אומרת, אם מורה קיבל מקדמה על חשבון השכר וטייבו לו את השכר, לוקחים לו את המקדמה, כי השלימו לו את השכר.
<מיכל כהן: זה משהו שצריך להבין אותו.
<מיכל כהן: אני מודה, לקח לי זמן להבין מה המשמעות, אבל כל חוב אחר שבא בגין חוסר דיווח, טעות בשכר, שנים אחורה, שנה, שלושה, חמישה חודשים, זה דבר שלא ייעשה בלי תיאום עם עובד ההוראה.
<מייה מושקוביץ-שיש: סליחה, אפשר שאלה בנושא הזה?
יעקב מרגי: לא, מייה.
<מיכל כהן: בסוף אני אענה, בסדר?
<מיכל כהן: תרשמו לכם.
<מייה מושקוביץ-שיש: אוקיי.
<מיכל כהן: שקיפות בשכר ובתנאי ההעסקה.
<מיכל כהן: עובדי ההוראה אומרים לנו אנחנו לא מבינים איך נראה תלוש השכר.
<מיכל כהן: אנחנו לא מבינים מה הן הזכויות שלנו.
יעקב מרגי: ראיתי דוגמא של תלוש, אני אגיד לכם את האמת, אראה לי אחד המורים דוגמא של תלוש.
<מיכל כהן: מורכב.
<יוסי שטראוס: מורכב מאד.
יעקב מרגי: אני איש מספרים.
יעקב מרגי: אני אין לי הרבה ידע בחיים, אבל מספרים יש לי.
יעקב מרגי: הסתבכתי.
<מיכל כהן: אוקיי.
<מיכל כהן: אז אחד הדברים שהתלוש מייצג זה באמת גם הסכמי שכר אבל יש גם מה לעשות בתוך זה, חוץ מהסכמי השכר וצריך באמת לנסות לראות איך אפשר לשפר.
<מיכל כהן: הדבר הראשון שאנחנו נעשה, המשרד יעמיד לטובת המורה סימולציית שכר, מחשבון סימולציית שכר, שבעצם הוא לא יהיה לוט בערפל.
<מיכל כהן: השכר שלא לא יהיה משהו שהוא סוד כמוס, אלא דרך המחשבון הוא יוכל להתוודע, ללמוד, לראות בצורה מאד שקופה.
<מיכל כהן: דבר שני, על הדבר הזה תהיה הנגשה דיגיטלית של כל הרכיבים.
<מיכל כהן: זאת אומרת ותק, השכלה, דרגה, תפקידים, שעות עבודה, היקף משרה.
<מיכל כהן: מה אנחנו עושים בזה?
יעקב מרגי: זו אפליקציה חדשה או שקיימת?
<מיכל כהן: יש לנו פורטל עובדי הוראה שלא מקיף את כל מה שקרה סביבו והוא הולך לעבור שינוי דרמטי.
יעקב מרגי: אני מציע, כל עוד עובדים עליו, לחשוב על האפשרות, כמו שיש לנו את האפליקציה של חשבון הבנק שלנו או של הוויזה שלנו, שהמורה יכול לדעת לצפות את התקלה כבר שבוע-שבועיים לפני כן, לראות איזה שכר הוא - - -
<מיכל כהן: אז כיוונו לדעת גדולים.
<מיכל כהן: תיכף תראה שגם ברמה של אפליקציה אנחנו מתכננים.
<מיכל כהן: אני רוצה לומר מה המטרה של הסיפור הזה.
<מיכל כהן: המטרה של הסיפור הזה גם לערב את עובד ההוראה במה שהזכות שלו, אבל אני לא מתביישת לומר, גם באחריות שלו.
<מיכל כהן: זאת אומרת שאם הוא רואה שמשהו לא בוצע, הוא יוכל להשפיע באותה עת במיידי.
<מיכל כהן: ואנחנו חייבים, אני כל הזמן אומרת, אנחנו חייבים להדק את החוליות, כי עקב אכילס של תהליך השכר הוא זה שזה עובד במקטעים.
<מיכל כהן: כל אחד עושה את החלק שלו והולך ובעצם לא רואה את החיבור.
<מיכל כהן: בזה שאנחנו מחברים את עובד ההוראה, ותיכף נדבר על מנהל, על המפקח ועל הפקיד, אנחנו ככה יוצרים תהליך הדוק יותר.
<מיכל כהן: אז אנחנו נעשה הנגשת מידע.
<מיכל כהן: תהיה הנגשה של כל הנושא של תנאי ההעסקה של הרפורמות השונות, כי אנשים באים ואומרים לנו למה ככה ולמה ככה, שמענו את זה בתוך.
<מיכל כהן: גם היום יש את הרפורמות, את ההסכמים של הרפורמות באתר שלנו, אבל כנראה זה לא מספיק ידידותי ולכן אנחנו נעשה גם את זה.
<מיכל כהן: אנחנו נעבוד על עיצוב חדש של תלוש השכר, שיהיה ברור יותר, קריא יותר.
<מיכל כהן: אתם יודעים, יש דברים שאנחנו לא יכולים לשנות ויש דברים שיש משמעות מאד גדולה, אני אגיד שאם ארגון המורים מדבר על זה הרבה, שהוא רוצה שיהיה איחוד של סעיפים, יש לזה מורכבות.
<מיכל כהן: יחד עם האוצר, יחד עם הממונה על השכר אנחנו עובדים על זה.
<מיכל כהן: יש לכל דבר כזה משמעות.
<מיכל כהן: אנחנו מחפשים את הדרך, אבל בכל מקרה - - -
<מיכל כהן: כמובן עדכון בזמן אמת של סטאטוס הקליטה.
<מיכל כהן: עובד ההוראה יוכל להיות באופן און-ליין בתהליך של הדיווח שלו, כולל פתיחת תיק עובד הוראה, שיבוץ על ידי המנהל, אישור הדיווח שוב.
<מיכל כהן: גם פה אנחנו מראים לעובד ההוראה – כדי שלא יופתע בסוף התהליך.
<מיכל כהן: כניסת טרום קליטה במכללות – אמרתי, אנחנו רוצים בעצם להגיע גם לעובד ההוראה.
<מיכל כהן: אמרו לנו המורים - כשאתם מכשירים אותנו להיות מורים, אף אחד לא אומר לנו – יושבת שם מורה חדשה, אני זוכרת גם שהיא אמרה את זה – אף אחד בעצם לא אומר לנו איך לקרוא את התלוש, אנחנו לא יודעים לקראת מה אנחנו באים וזה כאילו שאסור לשאול.
יעקב מרגי: בלשכה שלי יש מסגרת עם רשימה של דברים שלא לימדו אותי בבית הספר.
<מיכל כהן: אז לפחות ננסה ללמד - - -
יעקב מרגי: כנראה החיים מלמדים אותנו יותר.
<מיכל כהן: זה נכון, אבל אנחנו לפחות ננסה לומר משהו על שכר המורים, על הרפורמות וגם על איך מתייחסים לזה.
<מיכל כהן: אנחנו כנראה שייכים לדור שאפילו לא שאלנו כמה נשתכר.
<מיכל כהן: זה היה – אנחנו המורים אסור לנו לשאול.
<מיכל כהן: היום זה אחרת.
יעקב מרגי: והמורה החדשה - אני מקווה שאת שאר הדברים כן מלמדים אתכם במכללות.
<מיכל כהן: גם לא את הכל.
<מיכל כהן: החיים חזקים יותר מכל דבר אחר.
<מיכל כהן: יהיו כנסי קליטה במחוזות.
<מיכל כהן: המחוזות מדי שנה ב-15 בספטמבר יעשו עבודה עם המורים החדשים.
<מיכל כהן: הם עושים עבודה, אבל הם אף פעם לא עשו עבודה בנושא שכר וגם פה זה יהיה חלק מ-.
<מיכל כהן: והכשרת מנהלים חדשים.
<מיכל כהן: היה מנהל שנה א' שאמר אני לא יודע אם זו אחריות שלי, אני הפדגוג.
<מיכל כהן: אז שאלנו אותו מי אתה חושב שזו אחריות שלו למורים בתוך בית הספר?
<מיכל כהן: האם אנחנו יכולים לרדת בית ספר, בית ספר ולכתוב למורים?
<מיכל כהן: ברור שלא.
<מיכל כהן: ולכן בתפיסת הניהול, כפי שנאמר פה, זה כמובן חלק מזה שאתה מנהל ארגון, אבל אנחנו צריכים לתת לו כלים.
<מיכל כהן: לא נתנו להם כלים.
<מיכל כהן: הסתמכנו על זה שהם יקראו ויבינו, אבל הם צודקים.
<מיכל כהן: זה לא יכול להיות שאנחנו גם לא ניתן להם את הכלים.
<מיכל כהן: בשיפור השירות, אחד הדברים שמאד כאב לשמוע זה החוויה של מקבל השירות.
<מיכל כהן: אני קוראת לזה בסוף החוויה שאם אני בא ולא מכבדים אותי, או לא נותנים לי שירות בזמן או לא מתייחסים ברגישות, או מטרטרים אותי בין קומות, בין משרדים, אנחנו מכירים את זה בחוויה שלנו כאזרחים.
<מיכל כהן: אנחנו רוצים להתמודד עם זה.
<מיכל כהן: נעשו הרבה מאד תהליכים, אבל עדיין זה כנראה לא זה.
<מיכל כהן: עשינו שיפור מאד גדול, הקמנו מוקדי מידע, עשינו תחנות, הארכנו את שעות קבלת הקהל, אבל זה עדיין לא מספיק.
<מיכל כהן: ולכן אנחנו ניתן שירות בנקודה אחת.
<מיכל כהן: זאת אומרת, ביום קבלת הקהל עובד הגזברות ועובד כוח אדם בהוראה יישבו באותו חדש וייתנו מענה.
<מיכל כהן: הם לא יתזזו את המורים.
<מיכל כהן: אותו דבר לגבי מנהלים.
<מיכל כהן: מנהלים - מתוקף היותם אחראים על התהליך - הם לא יכולים להיות מתוזזים לגבי כל מורה.
<מיכל כהן: ולכן הם יקבלו מה שנקרא נתיב מהיר.
<מיכל כהן: יתאמו איתם זמן ומקום ויתנו להם שירות כמו שאנחנו קובעים אצל הרופא.
<מיכל כהן: יש שעה ויש מקום שבו נפגשים ומקבלים שירות על כלל עובדי ההוראה.
<מיכל כהן: המוטיבציה שלנו - אני אומרת את זה בזהירות - שכל מנהל יידע, אחד שהוא יקבל שירות, אבל מאידך יזכור שבלי דיווח שלו לא נוכל לשלם.
<מיכל כהן: אז זה המקום.
<מיכל כהן: ואנחנו נבנה את מערכת זימון תורים.
יעקב מרגי: זה עושה לי דברים לא טובים, מערכת זימון תורים זה מזכיר לי את קופת החולים.
יעקב מרגי: תמצאו לזה כותרת אחרת.
<מיכל כהן: טוב.
יעקב מרגי: זה לא עובד שם טוב, אני אומר לכם.
<מיכל כהן: מערכת תורים.
<מיכל כהן: בשיפור השירות, כמו שאמרת אדוני, יש היום טפסים שהם עדיין טפסים ידניים.
<מיכל כהן: אנחנו נעבור לדיגיטליים כדי למנוע או כדי להפחית את כמות הפונים.
יעקב מרגי: גם נחסוך לכם חמישה תקנים שיושבים ומתייקים ומחוררים.
<מיכל כהן: בעיקר כדי למנוע את הטרטור להגיע למחוז.
<מיכל כהן: השתלמויות לעובדי תחומי כוח אדם בהוראה וגזברויות.
<מיכל כהן: אני צריכה לומר אנחנו עושים את זה, אבל מעת לעת מערכת החינוך עוברת שינויים בשכר שלה, קרי אופק חדש, קרי עוז לתמורה.
<מיכל כהן: הפקידים לומדים, אבל גם הפקידים – אנחנו עושים כל הזמן הסכמים, כל הזמן אנחנו מתקנים וכל תיקון כזה אומר שינוי בתשלום השכר.
<מיכל כהן: ולכן אנחנו נקפיד יותר עם הפקידים על נושא השירות ועל נושא הרפורמות.
<מיכל כהן: אני צריכה לומר אוהבים לא לאהוב את פקידי הציבור, אבל אני רוצה לומר משהו בשמם של פקידי הציבור.
<מיכל כהן: התפיסה כאילו יושבים פקידים מאחורי דלפק, שותים תה פעמיים ביום והולכים הביתה - לצערי הרב אני אומרת את זה על שירות המדינה ולא רק על משרד החינוך - היא תפיסה מוטעית והיא עושה חטא גדול כלפי העובדים.
<מיכל כהן: העובדים עובדים עם כל הנשמה.
<מיכל כהן: תמיד יש – אמרתי השבוע שיש 180,000 עובדי הוראה, לא כולם יכולים להיות מצוינים.
<מיכל כהן: אז אחר כך בכותרת אמרו עובדי ההוראה.
יעקב מרגי: מיכל, אבל כשיש אחד או אחת - - -
יעקב מרגי: אני רוצה שתהיה אפשרות גם לדווח על אותו אחד או אחת.
<מיכל כהן: אז אני אומרת, הפקידים במערכת החינוך הם פקידים מסורים.
<מיכל כהן: יחד עם זאת, יש גם כאלה ואנחנו נטפל.
<מיכל כהן: יחד עם זה אני רוצה לומר, תזכור, אני לא באתי לפה לבקש סעד, אבל אני אצטרך גם סעד ואתה יודע מה המשמעות שכשיש 180 פקידים על כלל 180,000 עובדי הוראה, אתה מבין מה המשמעות אם יש לך 1,000 תיקים, לתת יחס איתי לכל אחד.
<מיכל כהן: זה פשוט, איך אומרים לי, אל-.
<מיכל כהן: אז הנה, פה המקום שאני אומרת, כל עוד יצביעו שכל הזמן עושים פלאטים בכוח אדם ואנחנו רק צריכים לתת עוד כוח אדם ואחר כך יגידו למה פקיד כוח אדם או פקיד גזברות או מפקח, או לא משנה מה, לא נותן יחס אישי ל-1,000 מורים, למה?
<מיכל כהן: כי הוא לא יכול.
איתן ברושי: מי שדורש לתת יחס אישי לכל תלמיד שייתן יחס אישי לכל מורה.
<מיכל כהן: אתה צודק, גם אני בעד.
איתן ברושי: נכון, אז צריך להגיד מה רוצים קודם כל.
<מיכל כהן: אני בעד.
איתן ברושי: גם אני בעד.
<מיכל כהן: נו, אז בסדר.
איתן ברושי: אבל זו לא בעיה של המורים, מה אתם רוצים מהמורים?
איתן ברושי: הם אחראים על התקנים?
<מיכל כהן: אני לא אמרתי ש - - -
איתן ברושי: הם אחראים על התוצאות החינוכיות.
<מיכל כהן: אני לא אמרתי שזה אחריות המורים, אני אמרתי שאנחנו - - -
יעקב מרגי: מי שדורש יחס לכל תלמיד זה אנחנו, ההורים.
יעקב מרגי: אנחנו הציבור ואנחנו צריכים לדאוג אכן שגם למשרדים יהיו הכלים.
יעקב מרגי: זה לא בושה.
יעקב מרגי: כמובן, הנה מה שאתה אמרת, אדוני.
יעקב מרגי: תהיה פה הנגשת שירותים בנייד באמצעות אפליקציה, בדיוק כמו שאתה אומר.
יעקב מרגי: פיתוח האפליקציה יהיה נגיש, מהיר ובעצם לא יצטרכו לעבור.
יעקב מרגי: אני כבר מסיימת.
יעקב מרגי: יש לי נושא אחרון.
יעקב מרגי: הנושא האחרון: חיזוק ממשקי העבודה בין השותפים לתהליך.
יעקב מרגי: אני חזרתי ואמרתי, למשל נושא שעד היום לא עשינו ואנחנו היום ניקח על זה אחריות.
יעקב מרגי: עד היום עשינו עם הבעלויות שיח בתכתובת.
יעקב מרגי: הוצאנו חוזרים.
יעקב מרגי: דיברנו בטלפון.
יעקב מרגי: עשינו כל מיני היוועצויות.
יעקב מרגי: אנחנו מקימים פורטל לרשויות ובעלויות, ששם בעצם, גם שם אנחנו נוכל לתת את ההנחיות אבל גם נוכל שתהיה הנגשת מידע והם לא ירוצו אחרינו ויהיו כסומא בערפל.
יעקב מרגי: אמנת שירות בין השותפים.
יעקב מרגי: בסוף בסוף בסוף אין מורים ומשרד חינוך.
יעקב מרגי: למרות מה שנאמר ולמרות מה שאומר חבר הכנסת, בסוף זו אותה מערכת.
יעקב מרגי: נורא קל לומר אתם אשמים, הם זה.
יעקב מרגי: זו המערכת שלנו וזו האחריות שלנו ולכן, כשאני מדברת על מערכת החינוך, אני מדברת על התלמיד, אני מדברת על ההורה, אני מדברת על המורה, אני מדברת על המנהל, אני מדברת על המפקח, אני מדברת על הפקידים, אני מדברת על מטה, על מחוז.
יעקב מרגי: כולנו, אני קראתי לזה השבוע – כולנו תומכי לחימה.
יעקב מרגי: תומכי הוראה.
יעקב מרגי: אנחנו בעצם צריכים לתמוך את המעשה החינוכי בשדה.
יעקב מרגי: ולכן אני לא יוצרת ספליט, למרות מה שרוצים לומר, אין ספליט.
יעקב מרגי: העבודה שלנו היא עבודה בשביל, בסוף למען החינוך במדינת ישראל.
יעקב מרגי: כן, מערכת מורכבת, אבל יש עוד הרבה מה לעשות ולקחת אחריות.
יעקב מרגי: ולכן אמנת שירות תהיה משותפת לכולם.
יעקב מרגי: והדבר האחרון, אנחנו נצטרך לראות גם את החיזוק והממשק בין הפיקוח לבין מנהל בית הספר לבין תלוש השכר של המורה.
יעקב מרגי: המפקחים, יכול להיות שחלקם גם פה ראו את עצמם פדגוגיים יותר ופחות אולי יתעסקו בנושא שכר שהוא הנושא הבסיסי.
יעקב מרגי: ואני רוצה לומר פה, תראו, המשבר הזה הוא משבר.
יעקב מרגי: מבחינתי הוא לא מחדל, הוא משבר.
יעקב מרגי: הוא יכול להיות משבר של אמון.
יעקב מרגי: אני אגיד מה קרה איתו.
יעקב מרגי: א' פתחנו את הלב, את הראש ואת המוטיבציה; ודבר שני שמנו את העניין בלי פשרות על מרכז המדינה.
יעקב מרגי: עכשיו אני אגיד שוב, אני רק רוצה להיות הוגנת עם כל התהליך.
יעקב מרגי: לא שלא נעשו הרבה מאד דברים, אבל באופן הזה, בעוצמה הזו, בחיבור של כל מי ששייך לזה, זה לא נעשה מעולם ואני מקווה שאנחנו נראה את עצמנו לקראת שנה הבאה בצמצום ההיקפים של אלה שלא קיבלו את השכר בדיוק בזמן.
יעקב מרגי: לפני שאני אעביר את רשות הדיבור, אני רוצה לשאול אותך, המנכ"לית.
יעקב מרגי: אני מכיר את תהליכי עבודת המחשוב במדינת ישראל.
יעקב מרגי: הם ארוכים כאורך הגלות, אני אומר לכם.
יעקב מרגי: אנחנו התחלנו מניסיון שלי, במחשוב אמנם יסודי ושינוי תפיסתי במשרד לשירותי הדת.
יעקב מרגי: עוד כשאני נכנסתי לתפקיד זה כבר היה תהליך התחלתי בשנת 2009.
יעקב מרגי: בשנת 2013 אני פרשתי ורק לפני מספר חודשים התכנית הושקעה.
יעקב מרגי: השאלה, האם כל הרצונות שלכם וכל המסקנות שלכם מגובים בשילוב ידיים גם של מערכות השכר של שירות המדינה, מערכות המחשוב של שירות המדינה.
יעקב מרגי: האם כשאנחנו נשאל בסוף הדיון תאריכים – תאריך לזה ותאריך לזה ותאריך לזה – האם יש לנו גיבוי גם מאלה שאמורים לבצע את זה.
<מיכל כהן: יש לך פה בדו"ח.
<מיכל כהן: אני לא הצגתי את הדו"ח, אז אולי הייתי צריכה.
<מיכל כהן: יש פה תאריך מדויק וכולל גוף מי הגורם האחראי.
<מיכל כהן: כמובן שאני אחראית על הביצוע של המשרד.
<מיכל כהן: יושבת פה המשנה למנכ"לית, שמרגע שאנחנו מסיימים את הגשת הדו"ח היא בעצם תעשה סטאטוס אחת לשבועיים למעקב אחר יישום.
יעקב מרגי: היא מכירה את יושב ראש ועדת החינוך?
<מיכל כהן: היא מכירה את יושב ראש ועדת החינוך.
יעקב מרגי: את מכירה את יושב ראש ועדת החינוך?
<גילה נגר: עשינו גם היכרות אישית.
יעקב מרגי: בדרך כלל קשה לי, אני לא זוכר.
יעקב מרגי: יש לי כמה מגבלות.
יעקב מרגי: אז לא היו הכרות, כשהייתי תלמיד.
יעקב מרגי: אחת המגבלות שלי שאני לא זוכר.
<גילה נגר: לא נורא, אתה תזכור.
יעקב מרגי: לא, השאלה אם את מכירה את יושב ראש ועדת החינוך שהוא חסר סבלנות ועוקב.
<מיכל כהן: הוא עוקב.
<גילה נגר: גם אני מהדרום.
יעקב מרגי: זה לא עומד לזכותה.
יעקב מרגי: יהיה לה יותר.
יעקב מרגי: הפוך, אני ארשה לעצמי יותר.
<מיכל כהן: אני אגיד ככה, שבעיני הגשת הדו"ח זה צעד א', זה לא המהות.
<מיכל כהן: יש פה התייחסות לדבר-דבר, טווח קצר וטווח ארוך.
יעקב מרגי: אז אני שמח.
יעקב מרגי: אני לא פתחתי את הדו"ח.
<מיכל כהן: אמרתי, הקצר זה במהלך השנה הזאת – החודשים האלה.
יעקב מרגי: אנחנו נסתמך על לוחות זמנים האלה.
<מיכל כהן: הארוך – זה עד סוף שנת הלימודים הבאה.
<מיכל כהן: אין שום דבר של 7 שנים.
יעקב מרגי: רן, אתה רוצה שנשמע קודם כל את אנשי השכר ומערכות השכר באוצר, או אתה רוצה להתבטא?
<רן ארז: אתה יושב הראש.
יעקב מרגי: אני מתייעץ איתך.
<רן ארז: אני מוכן לדבר עכשיו, אם אפשר.
<רן ארז: תודה, כבוד יושב הראש.
<רן ארז: הבעיה המרכזית היא בעיית חוסר אמון ואני מסכים במאת האחוזים עם התיאור הראשוני של המנכ"לית, שהצליחה לתאר את הבעייתיות והדינאמיות של המערכת.
<רן ארז: היא מודעת לזה, היא מכירה את זה, זה לא קרה עכשיו כרעם ביום בהיר.
<רן ארז: זה דבר שקיים שנים רבות.
<רן ארז: יש פתגם ברומנית שאומר בתרגום לעברית שעם שתי מיילדות הילד מת.
<רן ארז: יותר מדי ידיים מטפלות בבעיה של שכר המורים.
<רן ארז: זה מתחיל ממנהל בית הספר, זה עובר אחר כך לכוח אדם ולגזברות ולחשבות ובחזרה בודקים.
<רן ארז: לפעמים בא מפקח ואומר אל תשבצו את המורה מאה אחוז כי אנחנו לא יודעים בדיוק מה התקן, תשבצו אותו רק 90%.
<רן ארז: אז מדווחים על 90% אבל המורה עובד 100% והשכר הוא לפי 90%.
<רן ארז: יש פה הרבה דברים שהמנכ"לית ידעה לתאר אותם היטב.
<רן ארז: לכן, אני לא רואה שהבעיה האקוטית הזאת, שקיימת היום בגלל הגודש הגדול שלה, תיפתר בחודשים הקרובים.
<רן ארז: היא לא תיפתר ועד כמה שאני יודע, כבר בחודש דצמבר יש בעיות ובחודש ינואר יהיו בעיות והיום מנכים את המקדמות שנותנים למורים קודם והמורה עוד לא מבין למה ניכו לו ואז טלפונים נוספים.
<רן ארז: זאת אומרת הבלגן הזה הוא כמו גלגל שמסתובב וחוסר שביעות רצון וחוסר אמינות לפעמים בצורה לא אמיתית, פוגעים מאד בתחושות של המורים.
<רן ארז: אמרה פה עמיתה לעבודה שיש לה תחושה שאנחנו לא מטפלים.
<רן ארז: ארגון המורים קיבל במשך החודש האחרון 5,000 פניות – 5,000 פניות בלשכת השירות שלנו – של מורים מחטיבת הביניים.
<רן ארז: בחטיבות הביניים יש כ-30,000 מורים, עובדי מדינה.
<רן ארז: 5,000 פנו אלינו עם בעיות שכר.
<רן ארז: עדיין לא הצלחנו לטפל ב-1,200.
<רן ארז: אני רק רוצה לתת את התמונה של הגודש.
<רן ארז: ולשכה כזאת שפועלת לא פועלת עם כל הכלים שיש למשרד החינוך עם כל נתוני השכר ועם כל המחשבים.
<רן ארז: אנחנו יושבים עם התלושים של המורים ומטפלים בזה.
<רן ארז: במשך השנים הקודמות הבעיה הזאת הייתה קיימת גם כן, אבל היא הייתה במידה הרבה יותר קטנה והיינו יכולים לטפל ב - - - במורים כאלה ובמורים אחרים.
<רן ארז: הפעם הגודש הוא אדיר.
יעקב מרגי: אולי זה בגלל ההצלחה שלך להביא את רפורמת אופק חדש בהסכם.
<מיכל כהן: לא, עוז לתמורה.
יעקב מרגי: עוז לתמורה.
<רן ארז: זה בסדר.
<רן ארז: אני מקבל את זה כקומפלימנט.
<רן ארז: זה בסדר גמור.
<רן ארז: אני מודה לך.
<רן ארז: אני רק רוצה לומר שלמעשה הדינאמיות, גברתי המנכ"לית, היא בעייתית.
<רן ארז: היא בעצם בעייתית מאד, אבל דינאמיות קיימת גם במערכות אחרות.
<רן ארז: למשל צה"ל מנפיק מדי חודש 250,000 תלושים לחיילים בקבע, לקצינים, לחוגרים, לעובדי צה"ל, לפנסיונרים, לאלמנות – 250,000.
יעקב מרגי: משנת 1967 לא הייתה רפורמה בשכר בצה"ל.
<רן ארז: ושם, אדוני יושב הראש, האנשים מחליפים תפקידים.
<רן ארז: מספיק שסרן או מ"פ עובר מתפקיד אחד לתפקיד אחר, כבר השכר שלו משתנה.
<מיכל כהן: גם הם לא מקבלים בזמן.
<מיכל כהן: בדקנו את זה.
<רן ארז: אבל לא רק זאת, יש להם 650 שדות של שכר בתלוש של הצבא ושם אין בעיות.
<רן ארז: מדוע?
<רן ארז: כי לפני הנפקת התלושים הם עושים דבר פשוט.
<רן ארז: עושים 2,000-3,000 תלושים וירטואליים כדי לראות - - -
יעקב מרגי: הרצה.
<רן ארז: הרצה.
<רן ארז: ואחר כך, בהתאם לזה רואים אם יש בעיה כוללת שעלולה להשפיע.
<רן ארז: יותר מזאת, מי שעובדים שם זה לא המומחים הכי גדולים.
<רן ארז: חיילות בנות 18-19.
יעקב מרגי: זה עדיין מט"ש?
<רן ארז: שעובדות קורס של חודשיים-שלושה.
<רן ארז: במשרד החינוך הייתה רפורמה אופק חדש בשנת 2008 ורפורמה עוז לתמורה בשנת 2011 והפקידים עדיין לא מכירים מה הם צריכים לעשות עם השכר.
<רן ארז: לא כולם.
<רן ארז: חלק יודעים, אבל רובם לא יודעים, וכשהם לומדים משהו, לומדים ממה שאומר לו השני.
<רן ארז: תשמע, פה צריך לעשות ככה ופה צריך לעשות אחרת.
<רן ארז: מה שקורה כמו שהיינו ילדים קטנים ושיחקנו טלפון שבור – מי שאומר את המילה הראשונה בסוף היא אחרת לגמרי.
<רן ארז: וכך העברת התפקיד מאחד לשני.
<רן ארז: הרבה ידיים, שרשרת ארוכה.
<רן ארז: יש בעיות ואחר כך עוד יותר קשה לתקן אותן.
<רן ארז: זה יוצר אי שביעות רצון, אי נחת וחוסר אמינות.
<רן ארז: ולכן, מה שאמרה המנכ"לית לגבי המסקנות – יפות מאד.
<רן ארז: יפות מאד.
<רן ארז: התיאור שלה יפה.
<רן ארז: המסקנות יפות.
<רן ארז: אני לא רואה, בוודאי בחודשים הקרובים פתרון.
<רן ארז: אשרי המאמין לעוד שנה שנתיים.
יעקב מרגי: מה היית מציע?
<רן ארז: אבל אז יהיו אנשים אחרים במשרד החינוך, שהם יבואו ויגידו – מה שקרה, מה שאמרו אלה, אנחנו רוצים אחרת.
<רן ארז: כי זה מה שקורה במערכת החינוך, גם בתחום הפדגוגיה, גם בתחום הרפורמות וכדומה.
<רן ארז: אנחנו כאיגוד מקצועי לא יכולים לפעול בניגוד לחוק, ולכן, כשראינו את הבעיה פנינו בכתב, כשלא נענינו הכרזנו סכסוך עבודה.
<רן ארז: צריך לחכות שבועיים לצורך צינון.
<רן ארז: מתחילים לעשות עיצומים.
<רן ארז: רוצים להוציא לנו צווי מניעה, עוברים לעיצומים אחרים, עוד פעם צווי מניעה.
<רן ארז: הדיון הבא הוא ב-19 בדצמבר.
<רן ארז: אנחנו לא יכולים לפעול כמי שלא חלה עליו איזו שהיא חובה סטטוטורית.
יעקב מרגי: לכן מיד הגנתי.
<רן ארז: ולכן נכון, המורים יכולים לחוש שלמעשה הארגון לא מטפל.
<רן ארז: טיפלנו ב-5,000 פניות במשך חודש.
<רן ארז: 1,200 עדיין לא הצלחנו לבדוק, כך שלמעשה התחושות זה דבר סובייקטיבי וקשה מאד להתמודד איתן, אבל אני בא ואני אומר שכבר בשנת 2011, כשצפינו את הבעיות האלה – 2011 – הכנסנו בהסכם הקיבוצי של עוזר בתמורה – סעיף 54 להסכם – שכל סעיפי השכר הרבים שמסבכים את התלוש, ייכנסו לשכר המשולב, ואז כל אחד – גם למי שמכין שכר יהיה קל וגם למורה יהיה קל.
<רן ארז: עד היום זה לא מתבצע, אדוני, כי משרד האוצר כל פעם מעלה עוד סוגיה ועוד סוגיה וזה רכיב שהולך לפי הצמדה וזה רכיב לפי הוותק וזה רכיב לפי מי יודע מה.
<רן ארז: קשה לנו לטפל בזה ולמעשה אנחנו באנו עם פתרונות ואנחנו גם אמרנו – לא רוצים להרוויח מתוך האיחוד הזה כספים.
<רן ארז: אנחנו רוצים לפשט ובכל זאת זה לא זז.
<רן ארז: אנחנו בשנת 2016, עוד מעט 2017 והדברים האלה לא מתבצעים, כך שלמעשה אי אפשר למחוא כפיים ביד אחת.
<רן ארז: גם הצד השני צריך להיות שותף ולרצות לשתף פעולה.
<רן ארז: לצערי הרב אנחנו רואים שם רק קשיים.
<רן ארז: אני יודע שכל מה שנוגע לשכר – לא משרד החינוך מקבל החלטות.
<רן ארז: משרד האוצר מקבל החלטות.
<רן ארז: משרד החינוך מבצע.
<רן ארז: הוא מבצע, יש לו בעייתיות וכדומה, הם מודעים לבעיות.
<רן ארז: אני מקווה שאת הבעיות שהעלו אותן עכשיו עם פתרונות, יתגשמו.
<רן ארז: אני לא מאמין.
<רן ארז: אני בספק.
<רן ארז: אני מקווה אבל אני לא מאמין, ואני לא מאמין כי כל הזמן יש בעיות חדשות.
<רן ארז: כל הזמן יש בעיות חדשות.
<רן ארז: לפי מה שאני יודע, בא משרד החינוך היום מתכנן לדרוס את כל המערכת, לפתוח דף חדש, לדרוס את כל המערכת ולהתחיל הכל מחדש בצורה טובה.
<רן ארז: מה יקרה?
<רן ארז: אלה שיש להן בעיות הבעיה לא תיפתר ואלה שעדיין אין להם בעיות, אולי ימצאו בעיות מתוך התפיסה החדשה.
יעקב מרגי: מותר לך להיות סקפטי, אבל אל תאמין בזה 100 אחוז.
<רן ארז: אני בא ואני אומר אני סקפטי מתוך ניסיון חיים.
<רן ארז: תראה, תסתכל על צבע השערות.
<רן ארז: זה לא יום, לא יומיים, אני ותיק במערכת וראיתי לא מעט מערכות חינוך ולא מעט שרים.
<רן ארז: אני רוצה לומר עוד משפט אחד.
<רן ארז: יש מערכת שעובדת טוב.
<רן ארז: מערכת שעובדת טוב – המערכת של הצבא.
<רן ארז: הרבה עובדים, כמו במשרד החינוך ואפילו יותר, ברב גוניות - - -
איתן ברושי: שם אין דריסת רגל לאוצר.
איתן ברושי: לכן הם מצליחים.
איתן ברושי: איפה שהאוצר מעורב אין סיכוי לפתור שום דבר.
איתן ברושי: הם מומחים לסבך כל דבר.
איתן ברושי: האחריות עליהם, רק הם לא נענשים אף פעם.
יעקב מרגי: מה שמותר לחבר כנסת אסור לכם.
איתן ברושי: זה נכון.
<קריאה: עדיין הכלכלה עובדת ככה.
איתן ברושי: אני מציע לך לא להתגאות בשום דבר.
איתן ברושי: ראיתי אתמול בלילה איך התנהגו פה כל ה - - -
<רן ארז: אני רוצה לסיים במשפט אחד.
<רן ארז: אני מאמין באמונה שלמה שהמנכ"לית רוצה לפתור את הבעיה ואני גם כן סקפטי לגבי היכולות שלה, כי היא לא לבד.
<רן ארז: יש לה צבא של פקידים, שצריכים ללמד אותם, צריכים לשנות אצלם תודעה, תפיסה של שירות, שיענו למורים, שיהיו נחמדים, שלא יגידו – אז אל תהיה מורה, וכדומה.
<רן ארז: אלה תשובות שמורים מקבלים כאשר הם מתלוננים.
<רן ארז: במילים אחרות, השינוי של התפיסה הזאת, אופן העבודה, דפוסי החשיבה של הפקידות, זה לא דבר של מהיום למחר.
<רן ארז: לכן אני בא ואומר – הכוונות הן טובות, אבל הביצוע קצת פחות.
יעקב מרגי: אנחנו כאן ולא הולכים הביתה.
<רן ארז: בסדר גמור, אבל אתה, כבוד יושב הראש, אתה יודע שאתם יכולים לבקר, אתם יכולים לחוקק ואתם עשיתם פעם כחברי כנסת, חוק מאד חשוב.
<רן ארז: בשנות ה-90 הרשויות המקומיות היו בבעיות כלכליות מאד קשות ואת תקציב החינוך הם היו מעבירים לכל מיני קבלנים, מאחרים בתשלום שכר וכדומה ולא היה חודש שלא הייתה שביתה לוקאלית כזאת או אחרת.
<רן ארז: בשנת 2000 הכנסת חוקקה את חוק ייעוד כספי חינוך.
<רן ארז: פתחו חשבון מיוחד בכל הבעלויות, ששם אם נוגעים בשקל אחד למטרה אחרת שלא לחינוך, זו עבירה פלילית.
<רן ארז: מאז שנת 2000 אין בעיות בשלטון המקומי והמשכורות הן בזמן ואין שביתות ואין שום אילוצים אחרים.
<רן ארז: אין שום סיבה לא לפתור את הבעיה הזאת גם.
יעקב מרגי: אנחנו נמשיך לעקוב, תודה.
<רן ארז: מה עוד שמשרד החינוך הוא הריבון, המתקצב, המפקח.
<רן ארז: יש לו את כל הכובעים על ראש אחד.
יעקב מרגי: לפתחנו הרפורמה של התחבורה הציבורית יש לנו את סוגית המקדמות ופישוט תלוש השכר.
יעקב מרגי: אז בו נתחיל קודם כל במקדמות.
יעקב מרגי: אני אשאל שאלה ואתה תדע מה לענות לי ועל הדרך, על הגב של השאלה תכניס מה שאתה רוצה.
יעקב מרגי: אני חושב וזה גם הגון, כל עוד סוגיות השכר לא מגיעות לישורת מסוימת, אנחנו יכולים להרשות לעצמנו להיות עשירים, לא לגבות מיידית.
יעקב מרגי: אני יודע שיש את המגבלות האלה, את ההוראות, אני לא יודע אם הן עדיין קיימות – של ריבית רעיונית על מקדמה בטווח מסוים, אבל שוב, אנחנו יודעים להתגבר גם על דברים כאלה.
יעקב מרגי: השאלה אם אתה יכול להבטיח פה, במעמד הזה, שבאמת יש פה רצון כן להתמודד עם הבעיה.
יעקב מרגי: ברגע שהוועדה מציבה לעצמה יעדים עם תאריכים, אומרים הובחנו - - - , אם אומרים את זה אז אני חושב שיש פה הליך רציני.
יעקב מרגי: אין מי שלא עוקב ושמע וראה שקודם כל זיהו את הבעיות.