GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: - - - די כבר, מספיק כבר - - -
מירב בן ארי: - - - שעתיים - - - כאילו יש לה מונופול על החברתיות במדינת ישראל.
מירב בן ארי: אף חבר כנסת - - -
אורלי לוי אבקסיס: בושה וחרפה לוועדה - - - בושה וחרפה - - - הוא מציג את תכנית ציל"ה כמשהו חשוב, קיצצו בו 100 מיליון שקל.
יעקב מרגי: בסדר, מותר לה.
יעקב מרגי: לה אתם מתווכחים - - -
מירב בן ארי: שעתיים - - -
יעקב מרגי: אבל מותר לה.
אורלי לוי אבקסיס: - - - מתרגשת - - -
אורלי לוי אבקסיס: תתביישי לך שאת לא מתרגשת.
מירב בן ארי: תתביישי לך?
מירב בן ארי: כל היום את נותנת לי טיפים.
<קריאה: אנחנו ממש לא בטוחים שאנחנו בוועדת החינוך של הכנסת.
יעקב מרגי: את רוצה ללכת עם חברת הכנסת?
יעקב מרגי: אל תטיפי לי מוסר.
מירב בן ארי: - - - אין לך מונופול על - - - (חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס יוצאת ממליאת הוועדה.
מירב בן ארי: )
מירב בן ארי: כל היום כאילו מחזיקה את השכבות החלשות.
מירב בן ארי: מה שאני נלחמתי בשבילם, את לא תלחמי את לא תלחמי כל החיים שלך.
יעקב מרגי: רבותי, אלה שרוצים להטיף לוועדת חינוך, זה הדיון הדמוקרטי וכל אחד זכאי לומר את דעתו, גם אם הם עולים בטונים.
יעקב מרגי: לא צריך - - -
<פז כהן: אבל הח"כים של הקואליציה לא מקשים.
<פז כהן: הם באים רק להצביע - - - חוץ ממך, אף אחד פה מהקואליציה - - -
יעקב מרגי: - - - פז, אני מבקש לצאת.
יעקב מרגי: רבותי, אף אחד לא ישבש לי את ההצבעות.
יעקב מרגי: אני מצטער, כל מי שיפריע, אני אוציא אותו.
מירב בן ארי: זה לא בסדר הדה-לגיטימציה שעושים לנו.
<קריאה: - - - מהקואליציה.
<קריאה: הייתי פה בכל הישיבה ואתם באים רק להרים אצבע נגד מה שכולם פה הסכימו.
יעקב מרגי: סדרנית - - -
<קריאה: תתביישו לכם, אם זו ישיבה.
<קריאה: תתביישו.
<קריאה: בשם כל ההורים.
יעקב מרגי: תלכי גם את.
יעקב מרגי: מי שרוצה לעשות הצגות, יש את "הבימה".
יעקב מרגי: המדינה מתקצבת את הבימה.
<עדי מן: יהיה לכם שקט עכשיו.
יעקב מרגי: זה פשוט צמצום.
יעקב מרגי: מחאת הסרדינים מימנה – תודה לגברת מן ממודיעין.
יעקב מרגי: דודי, תסכם.
<דודי מזרחי: כפי שסקרתי, לצד התוספות המשמעותיות גם לחינוך היסודי ובפרט לכיתות א'-ב', נדרשנו לבצע התאמות.
<דודי מזרחי: ה-ממ"מ בסקירה שלו ציין את הנושא של בדיקת האפקטיביות.
<דודי מזרחי: צריך להגיד שהתייעצנו, בין היתר, גם עם הרשות הארצית למדידת הערכה, גם עם המדען הראשי.
<דודי מזרחי: שקלנו, זה לא היה מהלך פשוט המהלך הזה על ההחלטה על הקיצוץ.
<דודי מזרחי: שקלנו את כל החלופות העומדות על הפרק כאשר בסופו של דבר צריכה להתקבל החלטת מדיניות ואתה צריך להחליט מה יותר חשוב: השקעה נוספת בחינוך המיוחד, האוטונומיה למנהלים, תכנית צפון, צמצום פערים – אתה צריך לקבל החלטות כואבות וזה מה שנעשה.
יעקב מרגי: נועה ודודי, ההסתייגות של עודד פורר לגבי תש"ף מתקבלת על דעתכם?
יעקב מרגי: אז ההסתייגות מיותרת.
יעקב מרגי: כל אלה שביקשו לקצר – ההסתייגות הזו מתייתרת, אנחנו לא מצביעים עליה, אלא אם כן - - -
יוליה מלינובסקי: רגע.
יוליה מלינובסקי: ההסתייגות עד 1 בינואר 2019?
יוליה מלינובסקי: שנתיים?
יעקב מרגי: מיצינו את זה, יוסי.
יוסי יונה: משפט אחד.
יעקב מרגי: בתנאי שאף חבר כנסת לא מבקש אחריך.
יעקב מרגי: זה התנאי.
יעקב מרגי: הוא לא מסכים.
יעקב מרגי: רבותי, הצבעות.
יוסי יונה: חיים, אתה לא מסכים?
חיים ילין: מה אני לא מסכים?
יוסי יונה: אני רוצה הצעה לסדר, אדוני.
יוסי יונה: יש פה עניין מאוד פשוט.
יוסי יונה: עומדים פקידי משרד האוצר ואומרים: סדרי עדיפויות, עשינו את המיטב.
יוסי יונה: אני רוצה להסב את תשומת לבכם, אדוני היושב-ראש, 2016, על פי התקציב, 1.69 רזרבות.
יוסי יונה: ב-2017 יש 1.571 רזרבות - - -
יוסי יונה: למה שלא יממנו את התקציב שהם רוצים לבטל בסעיף הזה באמצעות הרזרבות הללו שעומדות לרשותם?
יעקב מרגי: רואים שאתה לא היית שר אף פעם, ואני מאחל לך שתהיה שר.
יעקב מרגי: לא במפלגה שלך.
יעקב מרגי: תקשיב טוב-טוב, אתה לא יודע מה זה רזרבות במשרד ממשלתי?
יוסי יונה: תסביר לנו.
יעקב מרגי: אתה חושב שהן לא מיועדות?
יעקב מרגי: הן מיועדות או לסעיפים ספציפיים או חזרה לאוצר.
יוסי יונה: חזרה לאוצר.
יוסי יונה: משפט מאוד יפה.
יוסי יונה: אפשר לקבל תשובה?
יעקב מרגי: אני אתן לך אותה בהמשך.
חיים ילין: אני לא רוצה דיון.
חיים ילין: אני רק רוצה להגיד משפט.
חיים ילין: הרי ידוע שאנחנו הולכים להצביע על 2018-2017, וידוע גם שמיד אחרי שנצביע יהיה קיצוץ רוחבי של לפחות אחוז אחד.
חיים ילין: כל הדיון הזה וכל הצעקות וכל מה ששמענו פה, הרי יקצצו גם את תקציב החינוך.
חיים ילין: את כל התקציב יקצצו.
חיים ילין: אז מה הדיון הזה שווה?
יעקב מרגי: לא יהיה קיצוץ פה.
יעקב מרגי: פה לא יהיה.
חיים ילין: מה זה "לא יהיה"?
יעקב מרגי: היו תקדימים שהיה פלט בלי רווחה ובלי חינוך.
חיים ילין: אני אומר לפחות להילחם שאם יהיה, שלא יהיה - - -
יעקב מרגי: רבותי, אני ניגש להצבעה ואני חסר סבלנות בשלב ההצבעה.
יעקב מרגי: התנצלות לכל מי שלא הספיק לדבר.
יעקב מרגי: רבותי, על סדר היום, כפי שאמרתי, פרק י"ב סעיף 180 שזה נוגע לחוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה, נכון, גברתי?
יעקב מרגי: מאחר וההסתייגות התקבלה לכאורה, אנחנו מצביעים על הנוסח המתוקן עם תשע"ף.
<מירב ישראלי: אבל קודם הסתייגות של הרשימה המשותפת.
מסעוד גנאים: הסתייגות שלנו, של הרשימה המשותפת, לבטל את זה.
יעקב מרגי: עכשיו אנחנו מצביעים על ההסתייגות של הרשימה המשותפת לבטל את סעיף 180.
יוסי יונה: גם המחנה הציוני.
יעקב מרגי: והמחנה הציוני.
יעקב מרגי: אני סופר.
יעקב מרגי: ארבע.
יעקב מרגי: חמש היו?
יעקב מרגי: תחזור על מי שבעד: 7.
<קריאה: נגד - - -
יעקב מרגי: אני חוזר על ההצבעה.
מירב בן ארי: תחזור, תחזור.
יעקב מרגי: מי בעד ההסתייגות של הרשימה המשותפת והמחנה הציוני?
<יהודית גידלי: 5.
יעקב מרגי: 5.
יעקב מרגי: צודקים.
יהודה גליק: אתה רואה למה חושב ללמד את כיתה א' לקרוא?
יעקב מרגי: נגד 7.
יעקב מרגי: בעד ההסתייגות – מיעוט
יוסי יונה: רביזיה.
יעקב מרגי: אתה רוצה לעשות רביזיה על ההסתייגות?
חיים ילין: הוא רוצה על ההצבעה של עמונה רביזיה.
יוסי יונה: על עמונה.
יוסי יונה: על עמונה אפשר, חיים?
יעקב מרגי: אנחנו מצביעים עכשיו על סעיף 180 עם התיקון, נכון?
<מירב ישראלי: של התש"ף.
יוליה מלינובסקי: תגידי לי בלועזית: 2019?
מירב בן ארי: 2019.
<מירב ישראלי: זה 1 בספטמבר 2019.
יהודה גליק: בשנת הלימודים 2020.
יוסי יונה: אדוני היושב-ראש - - -
יעקב מרגי: מי בעד הסעיף?
יוסי יונה: ביררנו תקנונית שאפשר רביזיה על הסעיף, אדוני.
<יהודית גידלי: 8
יעקב מרגי: 8.
יוסי יונה: אדוני - - -
יעקב מרגי: אתה מפריע לי באמצע הצבעה.
יעקב מרגי: הוא לא הצביע.
יעקב מרגי: בעד הסעיף – רוב
יעקב מרגי: הסעיף עבר.
<מירב ישראלי: רביזיה.
יעקב מרגי: מה, אני אנדב רביזיה?
יוסי יונה: אפשר לעשות רביזיה.
יוסי יונה: אפשר רביזיה על הסתייגות.
חיים ילין: אני אגיד לך למה.
חיים ילין: יש לו זמן עכשיו ללכת לאכול ובעוד חצי שעה יחזור.
מירב בן ארי: אבל יש דיון פה - - -
יעקב מרגי: עוד 5 דקות הרביזיה.
חיים ילין: אתה לא יכול.
חיים ילין: 5 דקות?
חיים ילין: חצי שעה.
חיים ילין: אתה לא יכול, אדוני.
יעקב מרגי: רבותי, באחת וחצי.
יעקב מרגי: עוד לא גמרנו.
חיים ילין: גם אם הוא יעשה 5 דקות - - -
יעקב מרגי: סעיפים 181 ו-182.
יעקב מרגי: יש לנו הסתייגויות?
מסעוד גנאים: שלנו, של הרשימה.
<מירב ישראלי: מאיר כהן: לבטל את הסעיף בכלל.
מירב בן ארי: חיים פה במקומו.
יעקב מרגי: יש לנו עוד מישהו שביקש?
<מירב ישראלי: אחרי זה יש לנו את דב חנין והרשימה המשותפת - - -
יוסי יונה: והמחנה הציוני.
<מירב ישראלי: והמחנה הציוני.
יעקב מרגי: אז אנחנו מצביעים, קודם כל, על ההסתייגות של מאיר כהן שביקש לבטל את הסעיף.
<מירב ישראלי: את שני הסעיפים.
יעקב מרגי: את שני הסעיפים.
יעקב מרגי: מי בעד ההסתייגות של חבר הכנסת מאיר כהן?
יעקב מרגי: 5 בעד.
יעקב מרגי: מי נגד? 8.
יעקב מרגי: נמנעים –אין
יעקב מרגי: ההסתייגות של חבר הכנסת מאיר כהן לא התקבלה.
<מירב ישראלי: ההסתייגות של הרשימה המשותפת והמחנה הציוני להגדיל את השעות בכיתות א' ו-ב': בכיתות של מעל 34 תלמידים בכיתה, 20 שעות פיצול; מתחת ל-34, 15 שעות פיצול.
יעקב מרגי: 5 מי נגד?
יעקב מרגי: 8 נגד.
<מירב ישראלי: עכשיו על הסעיף.
יעקב מרגי: עכשיו אנחנו מצביעים על הסעיף בנוסח כפי שהממשלה הגישה.
יעקב מרגי: מי בעד סעיף 181 ו-182 בנוסח שהציגה הממשלה?
יוליה מלינובסקי: רגע, זה כבר עם התיקון שלנו?
יוליה מלינובסקי: עם ההסתייגות שלנו?
יעקב מרגי: עברנו כבר.
יעקב מרגי: עברנו את זה.
מירב בן ארי: התיקון שלך היה רק על 180.
מסעוד גנאים: זה עבר.
מסעוד גנאים: אלה סעיפים אחרים.
יעקב מרגי: בעד 8.
יעקב מרגי: בעד הסעיפים – רוב
יעקב מרגי: הסעיפים עברו.
חיים ילין: רביזיה.
חיים ילין: אני לא ביקשתי, הוא ביקש.
מירב בן ארי: זה באחת וחצי?
יעקב מרגי: אחמד טיבי נדיב כשהוא בשלטון.
יעקב מרגי: אני - - -
מירב בן ארי: מה עם הדיון של אחת?
יעקב מרגי: בשעה 13:30 הצבעות על הרביזיה.
מירב בן ארי: אבל יש דיון ב-13:00, מרגי.
יעקב מרגי: אז באיזו שעה את מציעה?
יעקב מרגי: בשעה 14:00 הצבעות על הרביזיה.
מירב בן ארי: אני אחליף את חבר הכנסת יעקב מרגי, שהיה קצת חולה בימים האחרונים אבל הוא יחזור היום.
מירב בן ארי: אנחנו עוסקים בהצעה לסדר-היום בנושא: רק 7% מהסטודנטים בישראל גרים במעונות - המל"ג פה - של חבר הכנסת אוסאמה סעדי וחברת הכנסת מיכל רוזין.
מירב בן ארי: אנחנו נשמע אותם קודם כול כי הם יזמו את ההצעה.
מירב בן ארי: בבקשה, אוסאמה.
אוסאמה סעדי: גברתי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בוקר טוב לכולם.
אוסאמה סעדי: אנחנו יזמנו את הדיון הזה, היה גם דיון הצעה דחופה במליאה וזה הועבר להמשך דיון בוועדה, זאת בעקבות הנתונים שקיבלנו מהתאחדות הסטודנטים הארצית שרק 7% מהסטודנטים בישראל גרים במעונות.
אוסאמה סעדי: זה נתון קשה מאוד, אפילו ביחס למדינות ב-OECD, שם הממוצע הוא בין 15% ל-20%, אז אנחנו מפגרים כמו בתחומים אחרים לצערנו ביחס למדינות ה-OECD.
יוסי יונה: סליחה, מה הייתה ההשוואה?
אוסאמה סעדי: בין 15% ל-20%, ובישראל זה 7%.
אוסאמה סעדי: אני זוכר שאני הייתי סטודנט באוניברסיטה העברית בתחילת שנות השמונים, 83'–84', ואז הייתה בעיה – גברתי היושבת-ראש, גם את היית סטודנטית, ורבים מאתנו, גם חברי ד"ר יוסף ג'בארין היה יושב-ראש הוועד, אני הייתי יושב-ראש התאחדות הסטודנטים הערבים, חברנו עבד אלחכים היה בטכניון, המצב שם הוא קצת פחות קשה לפי הנתונים – אבל גם אז אני זוכר שהיינו צריכים להתרוצץ בכל שכונות ירושלים על מנת למצוא איזושהי דירה ובמחירים שנוכל לעמוד בהם, ועל אף שאז עבדנו, גם כשהיינו סטודנטים עבדנו בכמה עבודות על מנת להצליח גם לשלם את שכר הלימוד וגם לשלם את הוצאות המחיה, במיוחד שכר הדירה שהוא הנטל הכבד על הסטודנטים.
אוסאמה סעדי: אם אני לוקח את הנתונים, באוניברסיטת חיפה - 15,000 סטודנטים, מספר המיטות 1,100, אחוז המיטות הוא 7%; בן גוריון בבאר שבע - 20,000 סטודנטים, 1,600 מיטות, 8%; בר אילן - 23,000 סטודנטים, מספר מיטות 505, 2%; תל אביב - 29,000 סטודנטים, מספר מיטות 3,100, בערך 10%; באוניברסיטה העברית המצב קצת יותר טוב - 20,000 סטודנטים, 4,000 מיטות, זה בעקבות קריאת הסטודנטים שבנו שם אבל גם המחירים שם הם מחירים גבוהים; בטכניון השיעור הוא 29%.
אוסאמה סעדי: בממוצע, 7% מהסטודנטים מתגוררים במעונות הסטודנטים.
אוסאמה סעדי: יש עוד נתון, שב-28 מתוך 53 מוסדות אקדמיים שנבדקו אין בכלל מעונות.
אוסאמה סעדי: כמעט במחצית מהמוסדות האקדמיים אין בכלל מעונות לסטודנטים.
אוסאמה סעדי: לכן, כשאנחנו מדברים על סטודנטים ועל השיפור וההצטיינות של הסטודנטים, זה מתחיל בדברים הקטנים האלה, שאם סטודנט לא מוצא דירה ומקום למגורים, מקום ראוי, ובתנאים סבירים – אני זוכר שגרתי במספר שכונות, בחלק מהמקרים היה קשה מאוד, אפילו בתוך שכונות קשה מאוד היה בכלל ללמוד ולהתכונן לבחינות.
אוסאמה סעדי: אני רואה שמאז 25 שנה, 30 שנה שאז הייתי סטודנט צעיר באוניברסיטה העברית, המצב לא השתנה, גברתי היושבת-ראש.
אוסאמה סעדי: אנחנו עדיין מדברים על אותן בעיות, עם אחוזים קשים במיוחד, ולכן אנחנו ביקשנו להעביר את הדיון לוועדת החינוך על מנת להמשיך ולעקוב אחרי הנושא הזה, לבקש מהמל"ג.
אוסאמה סעדי: כל הזמן שומעים שיש תוכניות לבנות אלפי יחידות, אבל זה רק בדיבורים.
אוסאמה סעדי: במעשים ובמציאות המצב עגום מאוד, ולכן אני מבקש להמשיך ולעקוב אחרי הנושא הזה, לבקש נתונים גם מהמל"ג, גם מהאוניברסיטאות, איפה אנחנו עומדים, איזה תוכניות יש, באיזה לוח זמנים, ולהמשיך ולעקוב אחרי הנושא הזה.
מירב בן ארי: חשוב גם לציין שהוועדה התכנסה מספר פעמים כדי לדון בנושא המעונות, וכמו שאמר חבר הכנסת סעדי, אנחנו בעיקר מדברים, פחות בונים.
מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת מיכל רוזין.
מיכל רוזין: אני באמת לא ארחיב על הדוגמאות שנתן אוסאמה, אני רוצה להגיד כמה נקודות עיקריות.
מיכל רוזין: גם אם אנחנו מורידים, בהשוואה בינינו לבין מדינות העולם, את העניין של המרחק הגיאוגרפי – אין ספק שמדינת ישראל יותר קטנה ויש אפשרות, בעיקר אחרי פתיחת המכללות, ללמוד יותר קרוב לבית – וגם אם אנחנו מורידים מהשיקולים את התרבות הישראלית, אפשר לומר, של קרבה מאוד גדולה במשפחות, ילדים נשארים לחיות בבית לא רק כשהם סטודנטים, גם אחרי, גם עם האישה לפעמים והילדים, זאת אומרת יש פה תרבות שונה, גם כשאני מורידה את כל הטיעונים האלה, עדיין המספרים הם מאוד מאוד נמוכים, אף עלובים.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר באופן אישי, אני בחרתי ללמוד באוניברסיטה אחת ולא בשנייה כי ידעתי שבאחת אני אוכל להמשיך לחיות בבית על חשבון ההורים, ובשנייה אני אצטרך לממן את עצמי, למרות שעבדתי בביפר, מיכל שלום.
אוסאמה סעדי: אני לא אספר במה עבדתי.
מיכל רוזין: אני כן רוצה לומר שמה שהכי מפריע לי בסיפור הזה, שמדינת ישראל מקבלת החלטות – החלטות מאוד חשובות, מאוד טובות.
מיכל רוזין: ועדת טרכטנברג המליצה והחליטו בעקבות זה על תקצוב של 260 מיליון שקלים שיועברו לוות"ת על-ידי משרד האוצר בשתי פעימות למימון הקמת מעונות סטודנטים.
מיכל רוזין: חלק מהתקציבים הועברו כמו שאני מבינה לאוניברסיטאות, ועדיין לא נבנו.
מיכל רוזין: אלה המחדלים שהכי, אני חייבת לומר, מוציאים אותי מדעתי - שכבר יש תקצוב, שכבר יש ועדה, שכבר יש החלטות, והדברים מתמהמהים, כבר או-טו-טו שש שנים.
מיכל רוזין: גם פתרונות נוספים שמצאו, כמו למשל פתרון של הקמת מבנים יבילים, מבנים לא קבועים במקומות שניתן להעמיד, או להסב כל מיני מבני תעשייה גדולים שכבר לא בשימוש, להסב אותם למגורים עבור סטודנטים, כמובן באופן שיהלמו ויתאימו לצרכים.
מיכל רוזין: יש כל מיני תוכניות, אפשר למצוא דרכים.
מיכל רוזין: בעבר, כיושבת-ראש הוועדה לעובדים זרים, אני פעלתי למשל לתוכנית שבה סטודנטים יוכלו לגור אצל אנשים מבוגרים, קשישים סיעודיים, שבמשך היום מקבלים עזרה סיעודית אבל בלילה הם לא צריכים אז הם נשארים לבד, פשוט לקבל אצלם חדר בתמורה – כמו סוג של פר"ח לקשישים.
מירב בן ארי: יש את התוכנית "כאן גרים" של משרד השיכון.
מיכל רוזין: גם העניין הזה, צריך לפתח אותו.
מיכל רוזין: יש הרבה רעיונות שניתן לפתח.
מיכל רוזין: ברור לנו שהבעיה העיקרית זה לא רק מעונות הסטודנטים.
מיכל רוזין: ברור לנו שהבעיה העיקרית היא מחירי הדיור, בואו נודה על האמת, כי השכירויות כל כך גבוהות שבאמת בשביל להצליח להחזיק היום סטודנט שרוצה לשלם שכר דירה, הוא לא יכול להתפנות לגמרי ללימודים, הוא צריך לעבוד בעבודה אחת או שתיים ואין ספק שזה מוריד את רמת הלימודים, והיכולת להתרכז בלימודים היא נמוכה יותר.
מיכל רוזין: ולכן, יש פה תמונה שלמה שאנחנו צריכים להידרש אליה וצריכים לראות איך מוצאים פתרונות בשלל אמצעים.
מירב בן ארי: חשוב לציין שלפעמים זה לא רק ברמה של המל"ג-ות"ת, יש לנו גם הרבה קשיים מול השלטון המקומי.
מירב בן ארי: אני לא יודעת אם יש כאן נציג אבל אני ליוויתי גם את האקדמית תל אביב-יפו וגם את שנקר, כשמי שתקע את בניית המעונות – בשנקר זה עיריית רמת גן וראש העיר, ובאקדמית תל אביב-יפו זה היה התנגדויות של התושבים.
מירב בן ארי: אלה פשוט שתי מכללות שאני ליוויתי אישית, שכבר הגיע הכסף והוא כבר נמצא, והמל"ג אומר רק תצא למכרז, ואז קמים התושבים ומתנגדים או כמו שאמרו ברמת-גן אפילו, אנחנו לא רוצים סטודנטים או לא רוצים מעונות.
מירב בן ארי: כל מה שאמרת באמת נכון אבל יש לנו לצערי קשיים נוספים.
מיכל רוזין: מגבלה נוספת.
מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת יוסי יונה, ואז אנחנו נתחיל.
יוסי יונה: אני רוצה להתחיל ולברך באמת על היוזמה לקיומו של הדיון הזה, והבעיה היא אכן חמורה.
יוסי יונה: גם מיכל רוזין וגם אוסאמה סעדי דיברו על היבטים מסוימים של הנושא הזה, אני בטוח שהדברים שאני הולך לומר גם עולים בקנה אחד עם מה שאתם חושבים ומה הייתם רוצים להגיד בנוסף לדברים שאמרתם, ואני רוצה להתייחס לסוגיה הזאת של מרכז-פריפריה.
יוסי יונה: ולמה כוונתי?
יוסי יונה: אחת הבעיות המאוד מרכזיות, גברתי היושבת-ראש, זה ההתפלגות מי הולך להיכן.
יוסי יונה: כלומר, אנחנו יודעים שלמכללות מגיעים בעיקר בנות ובני הפריפריה, ולאוניברסיטאות מגיעים תלמידים משכבות יותר אמידות.
מירב בן ארי: תלוי אם זאת מכללה מתוקצבת או לא.
מירב בן ארי: תבדיל.
יוסי יונה: נכון, אני מקבל את התיקון הזה, אבל העניין הזה של המעונות, הוא מוסיף נדבך כי זה בעצם לא מאפשר לאנשים מהפריפריה לבוא ולהגיע לאוניברסיטאות שנמצאות במרכזי הערים.
מיכל רוזין: צודק.
יוסי יונה: כפי שאנחנו יודעים, המעונות הללו נותנים פתרונות לסטודנטים מהפריפריה.
יוסי יונה: אדם שמגיע מהפריפריה לא יכול להתמודד פשוט עם שכר דירה מאוד מאוד - - -
מירב בן ארי: אז הבעיה היא במרכז הארץ.
יוסי יונה: אני מדגיש, כן.
מירב בן ארי: בגלל יוקר המחיה.
יוסי יונה: זה יכול להיות מרכז הארץ, האוניברסיטה העברית.
מיכל רוזין: יוסי, אבל דווקא חיפה ובאר שבע הן באחוזים יותר נמוכים מתל אביב וירושלים, משמעותית.
אוסאמה סעדי: בבאר שבע 8%, בחיפה 7%, בתל אביב 10%, בירושלים 20%.
יוסי יונה: יפה, אז במרכזי הערים, במספר מקומות, המעונות הם פתרון לאנשים שמגיעים מהפריפריה - הפתרון הנדרש, אבל הוא לא מתממש בגלל הנתונים המאוד קשים, כפי שאוסאמה הציג אותם בפנינו.
יוסי יונה: המעונות מהווים אם כן גם איזשהו – אם תרצי, גברתי היושבת-ראש - מין מענה, היינו אומרים, לכשל שוק.
יוסי יונה: פשוט ככה.
יוסי יונה: זאת אומרת, סטודנט מגיע מפריפריה אל האוניברסיטה ואינו יכול לעמוד במחירים הגבוהים של שכר הדירה, אמורה לבוא האוניברסיטה או המדינה כפי שציינו כאן לפני כן, ולסייע במתן פתרונות.
יוסי יונה: הוצגו כאן לפני כן הסוגיות הללו, שבעקבות ועדת טרכטנברג הוקצבו כך וכך כספים.
יוסי יונה: אני למדתי מאיזשהו עדכון לפני כן שוות"ת הרימה ידיים - - -
יוסי יונה: רגע, רגע.
יוסי יונה: ומעבירה את הכסף הזה ל"דירה להשכיר".
מירב בן ארי: זה עוד אופציה אבל זה לא אומר - - -
יוסי יונה: אני ככה הבנתי, אני אשמח מאוד אם תתקנו אותי.
יוסי יונה: אז אני חושב שהבעיה הזאת באמת כפי שנאמר כאן, היא מאוד מאוד חמורה.
יוסי יונה: זה לא מתקבל על הדעת ולא סביר שמתקיים פער שכזה בין מספר החדרים הזמינים לסטודנטים בארץ בהשוואה לנתונים בין-לאומיים.
יוסי יונה: את אמרת, גברתי היושבת-ראש, מדברים מדברים ולא - -
מירב בן ארי: ולא בונים.
יוסי יונה: - - עושים, ואני רוצה להאמין שאנחנו נוכל לצאת ממפגש שכזה, מדיון שכזה, כשאנחנו מצביעים על איזשהם צעדים אופרטיביים ולא נתכנס כאן בעוד כך וכך חודשים או שנים - -
מירב בן ארי: ששום דבר לא יצא.
יוסי יונה: - - ונבכה שוב את המציאות הקשה.
אוסאמה סעדי: ונגיש עוד פעם "דיון מהיר".
יוסי יונה: הדיון, הוא יהיה מהיר אבל הפתרון משום מה בושש להגיע.
<יהודית גידלי: הסוגיה של בית מילמן.
יוסי יונה: הסוגיה של בית מילמן, באותה הזדמנות נציג גם את העניין הזה.
יוסי יונה: זאת בעקבות פנייה של סטודנטים מאוניברסיטת תל-אביב, ושם הסאגה זה סיפור אחר.
אוסאמה סעדי: העלינו את זה, הייתה גם שאילתה בעניין למשרד האוצר.
יוסי יונה: בית מילמן, עד כמה שאני מבין, הוא שייך לסוכנות.
יוסי יונה: היא תבוא ותאמר שהיא סוברנית לעשות מה שהיא רוצה בקניין שיש בידה, אבל הנה שוב אנחנו רואים פה החמרה מאוד מאוד קשה של המציאות הזאת של היעדר – או אם תרצו, אם אנחנו היום מדברים על היעדר ואם לא ישתנה המצב, חברי אוסאמה סעדי, סביר להניח שבשנה הבאה תביא נתונים חמורים אף יותר משום שגם מה שעומד היום לרשותם של הסטודנטים בבית מילמן, מסתבר שמתנוססת לה חרב מעל הבניין הזה ועומדים להפוך אותו לבניין מגורים.
מירב בן ארי: יותר דחפור.
אוסאמה סעדי: בבית מילמן היום יש 300 מקומות במעונות.
אוסאמה סעדי: אחרי הבנייה זה רק 40.
יוסי יונה: זה דבר נורא ואיום.
יוסי יונה: אז שימו לב, אנחנו פה מדברים וכמעט הייתי רוצה להגיד מלהגים על מציאת פתרונות, ומצד שני אנחנו רואים שדווקא קיימת נסיגה, זאת אומרת אם הפרויקטים הללו המתוכננים באמצעותם של ה-260 מיליון שקלים, לא יבואו לידי ביטוי אז אנחנו רק נלך ונראה החמרה במצב הזה.
יוסי יונה: ושוב, גם באשר לסוגיה הזאת היינו רוצים לראות, אם הסוכנות לא תבוא לקראתנו או לקראת הסטודנטים, איך בעצם המדינה, ות"ת, יכולים לעשות את הפעולות שיש בהן משום פיצוי על החסר שהולך להתממש למול עינינו המתקוממות, הייתי אומר, לא המשתאות.
מירב בן ארי: נשמע את התאחדות הסטודנטים.
יוסף ג'בארין: אולי אני אגיד דברים קצרים.
מירב בן ארי: דקה כדי שנשמע גם את האנשים, אבל חאג' יחיא היה לפניך, רק שתדע.
יוסף ג'בארין: יש לי עוד דיון.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן לו כי הוא רוצה לצאת.
מירב בן ארי: התאחדות הסטודנטים ואז נעבור לחבר הכנסת ג'בארין.
<ליאת הלבץ: תודה רבה, מירב.
<ליאת הלבץ: ליאת הלבץ, מהתאחדות הסטודנטים הארצית.
<ליאת הלבץ: קודם כול, תודה רבה באמת על הדיון הזה, בהחלט נושא חשוב.
<ליאת הלבץ: אנחנו יושבים פה לצערי שוב ושוב שנה אחרי שנה עם אותם נתונים עגומים.
מירב בן ארי: מ-2012 דרך אגב, לפחות מהסיכומים שיש.
<קריאה: סוף 2012.
<ליאת הלבץ: סקר הסטודנט שההתאחדות מעבירה אחת לשנה בכל רחבי הארץ מראה באמת נתונים מאוד עצובים, שלמעשה אחוז המתגוררים במעונות נשאר זהה לאורך כל השנים האלה.
<ליאת הלבץ: אנחנו נמצאים – למרות השיח החזק מאוד ובאמת אפשר לומר אולי מערכות בחירות שלמות שמדברות רק על נושא הדיור – עדיין, רק 7% מהסטודנטים מתגוררים במעונות כבר באמת מספר שנים ארוך.
<ליאת הלבץ: כמה נתונים כדי שתכירו.
<ליאת הלבץ: הוצאה על דיור לסטודנט ממוצע לחודש היא 2,173 שקלים, כשהשכר החודשי של סטודנט ממוצע עומד על 3,800 שקלים.
<ליאת הלבץ: אפשר לראות שמדובר בפער יחסית – הדיור לוקח נתח כל כך קריטי מההוצאה - - -
מירב בן ארי: את מדברת על דיור במעונות?
<ליאת הלבץ: על דיור בכלל.
<ליאת הלבץ: ואפשר להבין מהנתון הזה באמת שהפער הקטן הזה שנשאר בין ההוצאה על דיור לבין ההכנסה של הסטודנט משאירה לו פער מאוד קטן לשלם שכר לימוד, הוצאות שוטפות של מזון, נסיעות וכדומה, ובכלל באמת הוצאות שוטפות על לימודים – אם זה לקנות מחשב וספרי לימוד.
<ליאת הלבץ: הפער הזה יכול באמת להצביע ולתת להבין שמה שאנחנו צריכים פה זה עוד מעונות, וכמה שייבנו עוד מעונות - - -
מירב בן ארי: זה אנחנו יודעים, זה ברור.
מירב בן ארי: אני חייבת לשאול אותך משהו כי גם זה עלה פה מתגובות שקיבלנו מסטודנטים.
מירב בן ארי: את חושבת באמת היום שסטודנט שגר במעונות, משלם פחות מסטודנט שגר עם שותפים?
<ליאת הלבץ: זה תלוי מאוד, זה תלוי מאוד במעונות, וזו אגב אחת הסוגיות הכי קריטיות שצריך לדון בהן.
<ליאת הלבץ: כי לאורך השנים הוקצב אומנם תקציב באמת גדול לסיוע בבניית מעונות למוסדות האקדמיים, אבל בסופו של יום שיטת העבודה שאיתה פנו לפריפריה מול המרכז לבניית מעונות, שיטת העבודה הביאה למצב כזה שלא משתלם.
<ליאת הלבץ: לא משתלם לגור במעונות, וראינו גם בעקבות זה שלא בנו מעונות כי היזמים הבינו שאין שום סיבה שאותו צעיר יבוא לגור במעונות כשהוא יכול לשכור דירה באותו אזור באמת במחיר שווה למחיר של המעונות או אפילו יותר זול.
<ליאת הלבץ: אז בסופו של דבר הסיוע של המדינה פר חדר או פר מיטה במעונות צריך להיות יותר גבוה כדי שלסטודנטים תהיה מוטיבציה ובאמת איזושהי אפשרות לבוא לגור במעונות כי זה פתרון שהוא הרבה יותר נגיש, הרבה יותר נכון לסטודנטים מאשר האופציות שקיימות היום בשוק.
<ליאת הלבץ: הבעיה העיקרית היא אגב באמת דווקא באזורי הביקוש.
מירב בן ארי: מבוקשים, כן.
<ליאת הלבץ: לבנות מעונות, בדיוק כמו שציינת, בשנקר, במכללה האקדמית תל אביב-יפו, באוניברסיטת תל-אביב – אגב, יש עוד קמפוסים באזור תל-אביב, אם זה סמינר הקיבוצים, מכללת לוינסקי, שאין להם מעונות.
<ליאת הלבץ: אלה סטודנטים שצריכים לגור במרכז הארץ, באזורי הביקוש, איפה שהשכירות הכי גבוהה, ואין להם פתרון, אין להם פתרון אחר.
יוסף ג'בארין: אגב, זה לבנות מעונות או פשוט הסדרים חלופיים.
יוסף ג'בארין: למשל, שאוניברסיטה תשכור בניין או תיקח אחריות על בניין, תנהל אותו.
יוסף ג'בארין: זה לא רק לבנות.
<ליאת הלבץ: לזה היא לא מקבלת סיוע מהמדינה, אז אין מוטיבציה למוסד לעשות את זה.
יוסף ג'בארין: אני רוצה, בנוסף לדברים שנאמרו לחדד שלוש נקודות עיקריות.
יוסף ג'בארין: אחת, שאין ספק שיש לנושא הזה את ההיבט המעמדי.
יוסף ג'בארין: המשפחות שנפגעות מהיעדר המעונות זה משפחות במצב סוציואקונומי נמוך ולכן זה מאוד חשוב לקשר את זה לדיון, הייתי אומר המעמדי, אבל להיבטים החברתיים של המעונות.
יוסף ג'בארין: שנית, תושבים שגרים בפריפריה – אנחנו כולנו יודעים שיש בעיה קשה של תחבורה ציבורית, ולכן הם הבאים בתור מבחינת הקושי שהם חיים בו כאשר אין מעונות.
יוסף ג'בארין: אנחנו מכירים את הסוגיה הזו מאוד מקרוב, סטודנטים לא יכולים לנסוע כל יום, הם מאחרים לשיעורים וכדומה.
יוסף ג'בארין: והעניין השלישי שאני חייב להתייחס אליו זה כל מה שקשור לסטודנטים הערבים,.
יוסף ג'בארין: והנושא הזה מתעורר בשני היבטים.
יוסף ג'בארין: היבט אחד, אנחנו מכירים לצערי תופעה שהיא קיימת, שהם נתקלים בהרבה קשיים כשהם רוצים לשכור, ואני לא מחדש למרביתכם כאן.
יוסף ג'בארין: יש קשיים למצוא מעונות ביישובים היהודיים, בשכונות היהודיות, מה שמושפע כמובן מהמצב הפוליטי בישראל, ולכן זה רק מקשה עליהם.
יוסף ג'בארין: מצד שני, יש גם לעניין הזה היבטים חברתיים ותרבותיים.
יוסף ג'בארין: הרבה מהמשפחות הערביות, בעיקר כשמדובר בסטודנטיות ערביות, למשפחות הערביות הרבה יותר קל, הרבה יותר נוח לדעת שהסטודנטית נמצאת במעון במסגרת מסודרת ומאורגנת.
אוסאמה סעדי: ובידיים טובות.
יוסף ג'בארין: גם יודעים מי האחראים וגם בכלל מערך הניהול.
יוסף ג'בארין: ולכן, מה שאני אומר שצריך פשוט גם לראות את התמונה המלאה הזו לעניין המעונות.
יוסף ג'בארין: אחד, ההיבט החברתי-מעמדי והכלכלי; שניים, תושבי הפריפריה שמתקשים להגיע בתחבורה ציבורית; שלוש, כל מה שמתקשר לקשיים של הסטודנטים הערבים למצוא מעונות ביישובים היהודיים; וארבע, סוגיית הסטודנטיות הערביות שהרבה יותר נוח פשוט להשתלב דווקא במעונות ולא לחפש דיור מחוץ לאוניברסיטה.
מירב בן ארי: תודה רבה, ג'בארין.
מירב בן ארי: יותם, אתה תתייחס בסוף.
<יותם בן שטרית: אני רושם הכול.
מירב בן ארי: תרשום לך את ההערות של חברי הכנסת עד שנסיים כי יש פה עוד חברי כנסת שגם יתייחסו.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את הסוכנות.
מירב בן ארי: מי הנציג שלכם שידבר על הסיפור של מעונות מילמן?
מירב בן ארי: יש לי פה שלושה.
<חיים מבורך: אנחנו לא הסוכנות, אנחנו קופת הפנסיה של הסוכנות.
<חיים מבורך: זה קצת שונה.
<קריאה: הסוכנות העבירה את זה לקופת הפנסיה.
<אורה חכם: באיזה הקשר אתה פה?
<חיים מבורך: אני הבעלים של בית מילמן.
יוסי יונה: קופת הפנסיה היא הבעלים.
<חיים מבורך: שמי חיים מבורך, אני המנכ"ל של הקופה.
<חיים מבורך: קודם כול למען הסדר הטוב, בית מילמן הוא לא בבעלות מלאה של הקופה.
<חיים מבורך: יש שם עוד שותף אחד של 50%.
מירב בן ארי: העירייה?
<חיים מבורך: לא.
<חיים מבורך: זה אס.
<חיים מבורך: ג'י.
<חיים מבורך: ג'י, זו איזושהי חברה פרטית, זה מישהו פרטי.
<חיים מבורך: יש שם עוד תשעה שותפים, חנויות.
יוסי יונה: להבהיר בבקשה.
יוסי יונה: החברה הפרטית הזו שעכשיו בידה 50% מהבעלות זה חברה שאתה יכול להגיד לנו לגבי ההיסטוריה שלה, מתי היא רכשה את ה-50%?
<יגאל משה אבלגון: ב-2012.
<חיים מבורך: לא, לא.
<חיים מבורך: זה אני, אל תבלבל, הוא שאל אותי.
מירב בן ארי: סליחה, לא להפריע בבקשה.
מירב בן ארי: אדוני, אתה בזכות דיבור, בבקשה.
<חיים מבורך: היסטורית המצב הוא כזה ששיכון ופיתוח בנתה לפני הרבה שנים את בית מילמן מכספי הסוכנות היהודית.
<חיים מבורך: באיזשהו שלב, שיכון ופיתוח הפכה לחברה פרטית, הפריטו אותה, המדינה הפריטה אותה, וכשהיא הפריטה אותה, העבירו אליה את כל בית מילמן, העבירו אותה בבעלות פרטית לחברה הפרטית הזאת.