GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירון איזקסון: היא חלה בעיניים של המסתכל, אבל בעיניים של הערך האמנותי עדיין מותר לנו לדרוש ולצפות לספרות טובה, ולא תמיד הספרות הטובה היא זו שמשבחים אותה.
מירון איזקסון: תודה.
זבולון אורלב: ארז ביטון בבקשה.
ארז ביטון: אני רוצה להודות לשר וילנאי על הרציפות העקביות והדבקות בתרבות ובספרות.
ארז ביטון: אני מודה לחבר הכנסת אורלב שמלווה את הספרות עוד לפני שנים מאגודת הסופרים, לאריה שומר שקרוב מאד להתרגשות העוברת על הארץ הזו, מירון איזקסון, דיתי רונן.
ארז ביטון: אני אומר רק דבר אחד או שניים דווקא מנקודת מוצא אישית מאד, כמישהו שמחובר לשפה כמו באינפוזיה.
ארז ביטון: אני חושב שיש התייחסות לשפה כאל אם, אבל דווקא אותם אנשים שבאו לארץ כילדים קטנים, דוגמתי, מתייחסים לשפה קודם כל כאל מאהבת.
ארז ביטון: כאל רגשה פנימית בלתי משוערת של חדווה שלפעמים כאילו מתפקעת מתוכך, ולאט לאט זה הופך בשבילך גם לאם.
ארז ביטון: אם מאהבת ואחות ביחד.
ארז ביטון: כאשר אנשים הלכו בארץ הזו לכל מקום, הם היו חייבים לתת מילים לגבעה ולגבעול, בכל מקום מצאו את המילים הנכונות גם לנוף.
ארז ביטון: אבל בלי מקורות, אמר אויב, "ארדוף אשיג אחלק שלל תורישנו ידי אריק חרבי", או "האזינו השמים ואדברה ותשמע הארץ אם ......
ארז ביטון: תיזל כטל אמרתי כביבים עלי דשא כסירים עלי עשב.
ארז ביטון: .
ארז ביטון: " וכן הלאה.
ארז ביטון: זוהי השירה, זה העסיס שממלא אותנו ומפכה מתוכנו ברמה הלא מודעת של העניין.
ארז ביטון: לכל התחייה העברית יש ממד לא מודע תת הכרתי עמוק ביותר שמתחבר בנימים ישירים לאותם אלפי שנים.
ארז ביטון: בלי המחוברות הזו, קשה לי להאמין שהיו מוצאים את אבידן.
ארז ביטון: קשה לי להאמין שהיינו מוצאים את אותם אנשים שהלכו בארץ ונתנו בה סימנים, ונתנו בה אותו ונתנו בה גם אותיות.
ארז ביטון: אני רוצה ברשותכם לקרוא שיר של אסתר רב, שהיא בעיניי אחת מאלה שפיסלו את הנוף, שלקחו את המילים ועשו מהם עסיס רימונים: "דברים פשוטים בולבול אפור ומתנדנד על זלזל ערום באמיר עץ מרוט שלכת וענן פרוע דולק מעבר לו" שימו לב לטעם בחך של המילים שלה: "ערמת אבנים גדולות שכוחות עקורות מהרים רחוקים בקנים של אשתקד מתחככים זה בזה, חורקים ברוח טעונת גשם נחליאלי דק רגל אץ על פני חול הואדי נמלים מעופפות שקופות בשמש חלפה יבשה מרשרשת ועקבות צבים באדמה רכה".
ארז ביטון: תראו איך נוצרת השפה העברית.
זבולון אורלב: אמיר אור בבקשה.
אמיר אור: אני תוצאה אחרת של כור ההיתוך כאן.
אמיר אור: כשהייתי ילד הייתי מבקש בקיוסק אפיפית ולא הבינו מה אני רוצה.
זבולון אורלב: מאיפה זה בא לך?
זבולון אורלב: מהבית?
אמיר אור: מההורים מהסבא והסבתא.
זבולון אורלב: בבית היו נותנים לך אפיפית?
רחמים מלול: ובמסעדה היו נותנים לך כתיתה.
זבולון אורלב: אם תלך לשקם ותבקש אפיפית אתה יודע מה ייתנו לך.
אמיר אור: באותם ימים גם לא ידעו מזה כריך.
רונית גדיש: היום עפיפית באות "ע", זה פלייר לפרסום.
אמיר אור: כל איש ספרות יאמר לך שהדברים מתחילים מהשפה והשפה, גם במבט לאחור על תחייתה של השפה שלנו, אפשר לראות שהיא אבני הבניין של התרבות, לא במובן קולטורה אלא במובן ציויליזציה.
אמיר אור: במובן שאנו מייצגים כאן תרבות של חברה.
אמיר אור: נכון שאין סכנה היום מבחינת לשון דיבור והשפה באה באמת מהשפה והלשון.
זבולון אורלב: אתה לא מרגיש שיש שבכל זאת יש שחיקה יש עילגות שיש רדידות?
זבולון אורלב: אלה לא סכנות?
אמיר אור: בוודאי שיש, ההבדל הוא מבפנים, אין לשפה אויבים.
אמיר אור: הרוסית זה לא איום אמיתי, היידיש כבר בוודאי שלא.
אמיר אור: אם יש איום זה באמת אותה התפוררות פנימית.
אמיר אור: ההתפוררות הפנימית באה לידי ביטוי בכמה מישורים, בוודאי מבחינת הספרות שהיה לה תפקיד מרכזי בתחילת השפה, ניכור מהספרות וניכור מהשפה.
אמיר אור: זה מוביל מיד לשפה דלה.
אמיר אור: אני רוצה להודות כאן לכל העושים במלאכה, לשר למנכ"ל, לראש מדור הספרות שעשו את שבוע התרבות ראשית כל בסימן הספרות היהודית.
אמיר אור: מפני שכל אמנות אחרת בארץ לא תלויית שפה, היא בין לאומית ויש אמנויות שגם לא תמצא את ההבדלים בין מה שקורה כאן לבין מה שקורה בניו יורק.
אמיר אור: לא כך כשמדובר בספרות העברית.
אמיר אור: הספרות העברית קיימת רק בארץ, היא שייכת לעברית, היא שייכת לתחיית העברית, אין לה מקום אחר, היא ספרות של שפה קטנה, היא תלוית תרגום, היא זקוקה לכל עידוד.
אמיר אור: אנחנו צריכים להגיע, עם הספרות, אם אנחנו חושבים על איזשהו המשך של התרבות הזו, גם לילדים, גם למבוגרים.
אמיר אור: אני חושב שהיא זקוקה לסיוע מיוחד.
אמיר אור: היה דיון בתיאטראות לא מזמן וקראתי שדווקא מחזות שמועלים בשפה אחרת מעברית זוכים לתמיכה, אני חושב שהמצב צריך להיות הפוך.
אמיר אור: הבעיות שם הם לא לשוניות, הבעיות הן מסחור ואי מסחור, ולא נכנס לזה.
אמיר אור: צריך להגיע לציבורים הרחבים ביותר- - -
זבולון אורלב: בסופו של דבר כל ההצגות מועלות בעברית 99.9% מהם.
דיתי רונן: השאלה אם אלו מחזות מקוריים, לזה הוא מתכוון.
אמיר אור: לזה התכוונתי.
זבולון אורלב: יש דווקא כמה מחזות מתורגמים שהייתי מעדיף אותם בשפת המקור.
אמיר אור: יכול להיות.
אמיר אור: אני לא אומר שכל מה שעושים פה יש להתפאר בו, רחוק מזה, ואני לא אכנס לתחום התיאטרון כי גם מהבחינה הזו הוא תחום בעייתי ביותר.
זבולון אורלב: אבל הוא לכאורה תרבות תומכת שפה.
אמיר אור: בהחלט.
אמיר אור: מחזאות מקורית היא חלק מהיצירה הספרותית.
זבולון אורלב: אבל לא רק מחזאות מקורית, גם מחזאות מתורגמת, מדוע לא?
אמיר אור: בראש ובראשונה מחזאות מקורית.
אמיר אור: אני מסכים עם כל מילה.
אמיר אור: מחזאות מקורית חשובה ותכף אני אגיע לזה.
אמיר אור: הדברים לא מתחילים רק בבתי הספר בהנחלת שפה.
אמיר אור: מה שקורה בבתי ספר, אם יש ספריות, אם יש תרבות ספר, אם מנחילים אותה בצורה נכונה.
אמיר אור: הכל מוקרן ממה שקורה בפרסומות בטלוויזיה, בשלטים, וגם מה שקורה בהמשך המסלול החינוכי, קרי, באקדמיה, ואני לא מדבר על האקדמיה של הלשון העברית, אני מדבר על אוניברסיטאות.
אמיר אור: אם ניכנס היום לאוניברסיטאות, התכתובת בין מרצים היא באנגלית.
אמיר אור: אנשים לא יודעים בכלל לכתוב עבודה סימנריונית בעברית, או אפילו פחות מזה, הם מתכתבים ביניהם ב"פיג'ן אינגליש" שזה לא עברית, לא אנגלית, זה פשוט לא תרבות, זה שום דבר.
דיתי רונן: זה התרבות של ה- e.mail.
אמיר אור: מי שנותן את הדוגמא הם האוניברסיטאות עצמן.
אמיר אור: חוקר דני שמפרסם חיבור, ראשית הוא מפרסם בדנית, ואחרי כן במיקרו פרנקא, כי הוא שייך לקהילה בינלאומית.
אמיר אור: באקדמיה כאן אומרים שלפרסם בעברית זה להביא לקבר ישראל.
זבולון אורלב: אפרופו e.mail, אמר לי הרקטור הקודם של האוניברסיטה העברית, פרופסור בני ששון, שהוא ממש רואה איך תרבות ה- e.mail משפיעה.
זבולון אורלב: איך אנשים מתחנכים לכתוב באינטרנט בתמציתיות הגורמת לרדידות איומה של השפה העברית.
זבולון אורלב: לאחר מכן אתה מבקש מתלמיד לכתוב דברים לעומק בצורה מקיפה הם לא יודעים איך לעשות את זה.
זבולון אורלב: הם יודעים לכתוב הכל ב"ספין".
זבולון אורלב: מה המילה העברית ל"ספין"?
רונית גדיש: אין.
רונית גדיש: זו מילת אופנה.
זבולון אורלב: בכותרת קצרה ביותר שאומרת בחמש עשרה שניות את העניין, זה מה שהם התחנכו, וזה חלק מאותה תרבות האינטרנט.
אמיר אור: ברגע שהדגם הוא אנשי מדע מכובדים, פרופסורים, מנהלים את חייהם כך שמבטם מופנה החוצה לאנגלית, אי אפשר לצפות שום דבר מאנשים שזה הרקע שעומד מולם.
אמיר אור: גם מבחינת מה שקורה בתרבות האינטרנט וגם מה שקורה מבחינת אשיות האקדמיה הישראלית, האינטלקטואלים, שאני רואה בזה פרובנציאליות, לא לפרסם בעברית.
אמיר אור: אפשר ללכת החוצה ולא לתרום כלום לתרבות שבה אתה נמצא, זה מבטל אותה.
אמיר אור: היום אנחנו בסחף מוחלט, וצריך לדבר על זה.
אמיר אור: כשילד מתחיל להבין את המסלול הזה, עוד כשהוא בתיכון והוא מביט הלאה הוא רואה שאין טעם בלי ללמוד אנגלית.
אמיר אור: אפילו אנשים, כמו ידידי פרופסור אבן זוהר, שהוא משומרי הגחלת, אומר שצריך לכתוב עברית באותיות לועזיות מפני שאנחנו לא יכולים לנצח את המערכה הזו יותר, אני לא בטוח.
אמיר אור: הנחלת הספרות העברית, שהיא הנחלת השפה לעומק , אפשרית.
אמיר אור: כבר למעשה בהנחיית השר התחילה עבודה בנושא של עבודה בקהילה.
אמיר אור: עבודה בקהילה, קרי, גם בספריות, גם בבתי ספר, גם במתנ"סים.
אמיר אור: המטרה להגיע גם לילדים וגם למבוגרים, ואני חושב שזו צריכה להיות תכנית חירום עם סופרים שישבו שם לא לביקור של יום, אלא למשך תקופה, לשנה לפחות.
אמיר אור: יהיו שם חוגי קריאה ויהיו חוגים לכתיבה יוצרת ויהיו הרצאות והסברים ובנייה של עניין לכל הדבר הזה, הפיכת הספרייה למרכז שהוא גם תרבותי וגם חברתי, וזה נוסה בהצלחה, בעיקר באירלנד אבל גם בצרפת.
דיתי רונן: אתה מדבר על פרוייקט נוסח סופר בקהילה.
דיתי רונן: סופר שמגיע לקהילה ומאמץ אותה?
דיתי רונן: אז זה דבר ישים, זה רעיון שניתן ליישם אותו.
אמיר אור: בשמחה הייתי קורא לכם כמה שירים אבל אני לא אעשה את זה כאן.
קריאה: תקרא אחד.
אמיר אור: אני אקרא אחד מהראש: "השפה אומרת מאחורי השפה עומדת שפה שפה היא עקבות עקובים משם השפה אומרת שמע, עכשיו, אתה מקשיב?
אמיר אור: היה פה הד קח את השתיקה ונסה לשתוק קח את המילים ונסה לדבר מעבר לשפה, השפה היא פצע שממנו ניגר וניגר העולם.
אמיר אור: השפה אומרת, יש, אין, יש, אין השפה אומרת, אני השפה אומרת, בוא נדבר אתך, בוא נמשש אותך, בוא תגיד שאמרת".
נתן אפרתי: סיסמא לשבוע התרבות בשנה הבאה, מדברי אחד העם: "סלסלו את המחשבה והיא תרומם את הלשון".
נתן אפרתי: זה בדיוק מה שאנחנו עושים כרגע.
רחמים מלול: זה ניסוח שלקוח מהמקורות.
זבולון אורלב: ד"ר נילי לוי, המפקחת המרכזת ללימודי השפות במזכירות הפדגוגית במשרד החינוך, אולי תספרי מה קרה עם המשאית?
נילי לוי: קודם כל אני רוצה לברך את השר ואת המסייעים במלאכה על ידו, על היוזמה המאד חשובה של שבוע התרבות בסימן הספרות העברית.
נילי לוי: חבל אם השתמע מהדברים שיש כביכול קונפליקט בין התרבות ובין החינוך, שנכון להיום, שני משרדים שונים מופקדים עליהם.
נילי לוי: בפועל, שיתוף הפעולה, המתקיים מידי כמה שנים, בין מנהלת מחלקת הספרות במשרד התרבות והפיקוח על הוראת הספרות במשרד החינוך, הוא שיתוף הפעולה הדוק מאד.
נילי לוי: כתוצאה משיתוף פעולה זה נעשו כמה דברים יפים, כמו למשל הפרוייקט סופר אורח, שהלך והתרחב והשנה משתתפים בו ארבעה סופרים ומשוררים, שאותם פוגשים תלמידים ברחבי הארץ, תלמידים מבתי הספר היסודי, מחטיבות הביניים ומהחטיבה העליונה.
נילי לוי: כל מפגש כזה שנוצר עם התלמידים הוא בבחינת חוויה לא תימחה עם התלמידים עצמם, כמו שארז סיפר על החוויה שבה הוא נפגש עם התלמידים ביבנה.
נילי לוי: מפגשים כאלה מתקיימים מידי שבוע ברחבי הארץ, עם כל אחד מארבעת הסופרים האורחים.
נילי לוי: השנה אנחנו מאד מקווים שהפרוייקט יתרחב בשנה הבאה, בשנה הבאה יהיו לנו שבעה.
מתן וילנאי: אני רוצה שבעים.
דיתי רונן: זו רק שאלה תקציבית.
מתן וילנאי: זה נושא מרכזי
דיתי רונן: לכן הגדלנו את הפרוייקט על חשבון דברים אחרים, אבל יש כאן שתי נקודות, חשוב מאד שיהיה מדובר במובחר שבמובחר, ולכן, היות ואנחנו לא מדברים על כך שאותו סופר או משורר- -
מתן וילנאי: אז 35 לא 70.
מתן וילנאי: כמה זה עולה?
מתן וילנאי: 50 מיליון דולר?
דיתי רונן: זה יכול להיות סכום רציני, אני לא יכולה לזרוק סתם.
מתן וילנאי: כמה זה סכום רציני?
דיתי רונן: צריך לשבת ולבדוק.
מתן וילנאי: בוועדת חוץ וביטחון החליטו כרגע על פרוייקט של מיליארדים למטוסי תקיפה.
מתן וילנאי: תגידו כמה כסף זה.
דיתי רונן: אני אוציא לך מפרט מדויק.
מתן וילנאי: זה אפילו לא המיכל הנתיק של מטוס אחד.
מתן וילנאי: כרגע פזרו עשרות כאלה ברחבי הארץ.
דיתי רונן: זה חשוב ביותר, תסמוך עלי שאני אתן לך את הסכום.
נילי לוי: במסגרת שיתוף הפעולה הזה, דיתי הציגה לפניי את התכניות של משרד התרבות לקראת שבוע התרבות בסימן ספרות.
נילי לוי: מצאנו שנכון לשתף מורים ותלמידים בחלק מהאירועים.
נילי לוי: הערב למשל מורים משתתפים בהצגה "אהבת איתמר" של התיאטרון לנוער.
נילי לוי: מורים ישתתפו גם בטקס הענקת הפרסים של ראש הממשלה והפרסים האחרים שניתנים לסופרים.
נילי לוי: דובר גם על החוברת "עוד חוזר הניגון".
נילי לוי: ראיתי את השירים, חשבתי שיהיה מאד מתאים להביא את השירים האלה בפני תלמידים.
נילי לוי: העובדה שהדבר לא התבצע בסופו של דבר, נובעת מעניין טכני גרידא.
נילי לוי: החוברות יצאו מבית הדפוס לפני עשרה ימים, המערכת של משלוח דואר במשרד החינוך מאד מסובכת.
אריה שומר: לא נכון.
אריה שומר: זה תוך שעה.
מירון איזקסון: אז מה הבעיה?
מירון איזקסון: אפשר עוד שבוע.
נילי לוי: זה בדיוק.
נילי לוי: אני רוצה לקרוא בפניכם חוזר מפמ"ר ספרות, המפקחת על הוראת ספרות שיצא למורים לספרות ב- 30 באוקטובר ואומר בין השאר, בעניין שבו אנו דנים היום: "לקראת שבוע תרבות בסימן הספרות העברית מתכוון משרד התרבות להפיק חוברת ובה מבחר שירים שלוקטו על ידי פרופסור פרידלנדר, פרופסור זיווה שמיר וד"ר אריאל הירשפלד.
נילי לוי: לכשתופק, תישלח חוברת זו לבתי הספר.
נילי לוי: אנו ממליצים שבתי הספר יקיימו שחרית של שירה עברית, שבה יקראו המורים עם תלמידיהם שירים מתוך החוברת".
נילי לוי: כל מה שחיכינו היה שהחוברות תגענה, גם באופן רישמי אי אפשר להעביר מסמך של המשרד בלי אישור של המנ"כלית, ולכן החוברת, כשהגיעה לידי בשבוע שעבר, נשלחה עם המכתב המלווה שלי אל המורים, נשלחה למנכ"לית, אבל האישור ניתן רק ביום חמישי האחרון.
נילי לוי: זאת אומרת, תוך כמה ימים, כי המסמכים כבר עומדים על שולחנה- - -
זבולון אורלב: מה שנקרא "תקלה" בשפה העברית.
אריה שומר: תקלה בדוורור.
נילי לוי: המכתב המלווה הוא למורים.
נילי לוי: אגב, המכתב והחוברת ישלחו מלבד למנהל בית הספר, גם לכל אחד מהמורים באופן אישי.
נילי לוי: אספנו את הכתובות הפרטיות של המורים.
זבולון אורלב: הכל בסדר רק חבל על החמצה הזו.
זבולון אורלב: יש לפעמים יתרון לעיתוי.
נתן אפרתי: זה יהיה בשבוע הבא.
נילי לוי: יכולים לקרוא שיר מידי שבוע.
נילי לוי: חבל שברווז עיתונאי- - -
זבולון אורלב: זה לא ברווז עיתונאי, אני מוחה על הדברים שלך.
זבולון אורלב: זו ידיעה שמעניינת מאד את הציבור לדעת, אם יש תקלה כזו, אני חושב שהעיתונות מילאה היטב את תפקידה.
זבולון אורלב: אני בהחלט חושב שהמשרד לא נהג כאן כראוי.
זבולון אורלב: זה לא מכוון אליך, זה מכוון למשרדך.
זבולון אורלב: אני אתן לך 50 דוגמאות שהפיצו אותם תוך יום.
זבולון אורלב: זו תקלה מיותרת שלא הייתה צריכה להיות, פעם הבאה תדעו שהברווזים האלה מתפרסמים, ואני מבטיח לך שלא תעשו את זה.
זבולון אורלב: זו התרומה של הברווז.
נילי לוי: האישור שניתן ביום חמישי לא יכול היה להביא לידי כך שהבוקר יהיו חוברות בבתי הספר.
נילי לוי: שירה לא עומדת על קוצו של יוד מסוים, היא תתקיים לאורך השנה.
זבולון אורלב: קודם כל להוקיר ולברך על היוזמה לקיים את שבוע הספרות העברית במסגרת התרבות, ולברך את כל העשייה המרובה שנראית רחבה מאד.
זבולון אורלב: נשקוד על המשך תחייתה של השפה העברית ושמירת מעמדה.
זבולון אורלב: רשמנו לפנינו גם הצעות כמו בדיקת המצב החוקי, האם הוא עונה על הצרכים והרעיון של יועץ לשוני לכנסת.
זבולון אורלב: נבחן את הדברים האלה ונשתדל לעזור ולתת גיבוי לכל פעולה המקדמת את השפה העברית.
זבולון אורלב: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך והתרבות בעניין הצעת חוק הספורט (תיקון - הסמכת בעלי תעודת הוראה), התש"ס-2000.
זבולון אורלב: כמו שאתם יודעים, הצעת החוק הזאת הונחה במאי 2000, ועוד ארבעה חודשים יעברו שנתיים מאז.
זבולון אורלב: אמרתי לשוקי דקל שחבר כנסת לפעמים יורה פגז, הפגז באוויר, והוא לא יודע בדיוק מתי הוא נוחת.
זבולון אורלב: הגיע התור של העניין הזה.
זבולון אורלב: הצעת החוק הזאת עברה בקריאה טרומית, כפוף להודעה שלי במליאה בשני עניינים: האחד, שהחוק לא יהיה גורף.
זבולון אורלב: כלומר, אין כוונה שבוגרי מכללות אקדמיות, מעתה ואילך, מאמנים בכל המקצועות בכל דבר; השני, שהנוסח לקריאה ראשונה יהיה בהבנה ותיאום עם משרד המדע, התרבות והספורט.
זבולון אורלב: הסכמתי לדברים האלה ברצון רב, כי אני לא חושב שחוקי ספורט צריכים לעבור בכיפופי ידיים, אלא באופן ספורטיבי, בהסכמה.
זבולון אורלב: לכן פניתי ליועצת המשפטית של משרד המדע, התרבות והספורט, הפצרתי בה לפני ימים ספורים, הואיל והם המשרד המופקד על החוק, שיזמו דיונים עם משרד החינוך, כדי לנסות ולראות אם אפשר לגבש נוסח מוסכם של הצעת החוק.
זבולון אורלב: אני רק אהיה הכלי שאעזור לאותה הסכמה.
זבולון אורלב: מטרתנו היום לקיים את הדיון, לשמוע.
זבולון אורלב: לא באתי בידיעה או בהחלטה נחושה שהיום אנחנו מסיימים את הדיונים, אלא אם כן יש הסכמות.
זבולון אורלב: אני לא בעד עיכובים, אבל אין לנו כאן שום אובססיה ואין לנו כאן שום דעות קדומות.
זבולון אורלב: אני מציע שנתחיל מאותה נקודה שבה נסתיימה אתמול הישיבה עם משרד החינוך ונראה אם יש הסכמות, אם אין הסכמות.
זבולון אורלב: נשמע את אנשי משרד החינוך, את אנשי המכללות.
שוקי דקל: אני אקדים ואומר הנחת עבודה ראשונה: העלאת הנושא על-ידך הוא נכון וחשוב.
שוקי דקל: הנחת עבודה שנייה היא, שגם למשרד הספורט יש עניין בהכשרת מדריכי ספורט כראוי, שיהיו לנו יותר מדריכים, כיוון שחסרים.
שוקי דקל: אתמול התקיים הדיון המשותף אצל דורית מורג במשרד החינוך, על בסיס ההנחה איך יוצרים מצב שמורה יהיה גם מדריך בענף מסוים.
שוקי דקל: אנחנו יודעים שאתה, אדוני היושב-ראש, גם יודע וגם מצוי בספורט, ומוקף בספורט גם בבית.
זבולון אורלב: אני יותר מוקף מאשר מבין.
זבולון אורלב: אין לי שום נגיעה אישית.
זבולון אורלב: אשתי וגיסתי וגיסי, כולם בוגרי וינגייט, וכולם לא עוסקים היום כמורים לחינוך גופני.
שוקי דקל: הפנייה שלך היתה פנייה קצת גורפת, שכל מורה יוכל להיות מדריך בכל המקצועות.
שוקי דקל: מכיוון שהוא לומד במכללה להכשרת מורים, הוא יכול להיות מדריך.
שוקי דקל: הוא יכול להיות מדריך לכדורגל, הוא יכול להיות מדריך לשחייה, מדריך לאתלטיקה וכך הלאה.
שוקי דקל: לא זאת היתה הכוונה.
זבולון אורלב: החוק מבחין בין מדריך לבין מאמן?
שוקי דקל: החוק מבחין.
זבולון אורלב: בסעיף 2 כתוב "השר רשאי לקבוע בצו כי בענף ספורט מסוים, כולו או חלקו, לא יוכל אדם לעסוק כמאמן או כמדריך ספורט".
עדנה הראל: התקנות שקבענו עושות את ההבחנה.
זבולון אורלב: אף-על-פי שלמאמן צריך כך וכך ולמדריך ספורט צריך כך וכך?
עדנה הראל: בענפים מסוימים צריך מדריך בסוג פעילות כזה ומאמן בסוג פעילות אחר, בענפים אחרים יש חלוקה אחרת.
שוקי דקל: השורה התחתונה היא, שהיתה הבנה והיתה הסכמה על מורה שיש לו רקע מסוים או זיקה למקצוע הספציפי, ולא בצורה גורפת, שהוא יכול להיות מדריך בכלל לענפים.
שוקי דקל: לדוגמה, אם הוא היה בעבר אתלט והתחרה, יש לו רקע וזיקה, יש לו הכישורים המתאימים, הוא יוכל להיות מדריך אם הוא יקבל תוספת של הכשרה שלא מתקיימת בהכשרת המורים.
שוקי דקל: היא מעיקרה תוספת מקצועית, שבפירוש היא יותר בתורת הענף, בתורת האימון, בפיזיולוגיית המאמץ המיוחדת.
שוקי דקל: אנחנו יודעים שיש שוני בין המכללות.
שוקי דקל: יש מכללות שנותנות 25 שיעורים בשנה למקצוע, לפעמים זה רק בשנה אחת, ואין זה מספיק כדי שאדם יהיה מדריך במקצוע הספציפי הזה.
זבולון אורלב: לצורך העניין אני מביא את בוגר וינגייט, אני מביא אותו כקוד, אני לא מתכוון רק לוינגייט, אני מתכוון לכל המכללות.
עדנה הראל: בוינגייט יש שני הדברים.
עדנה הראל: כשאתה אומר "בוגר וינגייט", אתה מתכוון בית ספר להכשרת מאמנים או בוגר חינוך גופני?
זבולון אורלב: אני מדבר על המורים, בוגרי חינוך גופני.
זבולון אורלב: מורה, בוגר וינגייט, לא יכול להיות מאמן של נבחרת האתלטיקה של בית-הספר?
שוקי דקל: לא.
זבולון אורלב: לפי עניות דעתך הוא לא עבר את ההכשרה הדרושה?
שוקי דקל: ההכשרה הדרושה המיוחדת להיות מאמן.
זבולון אורלב: בשבילי, זאת הפתעה.
עדנה הראל: גם מדריך הוא לא יכול להיות.
זבולון אורלב: בוגר וינגייט לא הוכשר כמאמן או כמדריך בשום מקצוע מענפי הספורט?
שוקי דקל: הכשרה ספציפית כדי להדריך נבחרת.
שוקי דקל: גם אני ניהלתי מכללה, ואני יודע מהם תנאי הקבלה.
זבולון אורלב: מכללת אוהלו שבעמק.
שוקי דקל: יש מכללות שבהם סטודנטים מתקבלים על-ידי מבחנים פסיכומטריים או תעודת בגרות, ולא מתקיים שם שום מבחן מעשי.
שוקי דקל: יש מכללות שמתקיים בהן מבחן מעשי, אבל מתקיים המינימום.
שוקי דקל: זאת אומרת, לימוד 40 ילדים בכיתה.
שוקי דקל: כשיש 40 יכולות שונות, הוא יכול לתת את היסודות של הוראת החינוך הגופני לכול.
שוקי דקל: הוא יכול ללמד איך לרוץ, איך לכדרר בכדור, איך למסור וכן הלאה, אבל להיות מדריך של נבחרת ספציפית של ילדים, שאותרו כבעלי יכולת יותר גבוהה מהממוצע בכיתה, שאותרו כנבחרת הכיתה או כנבחרת בית-הספר, הוא אינו יכול.
שוקי דקל: אני בכוונה הולך למישור המאוד מינורי.
שוקי דקל: צריכה להיות הכשרה ספציפית.