GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלב אלסאנע: צריך להתקשר עם מורים מוסמכים, בעלי שיעור קומה, אפשר לחתום אתם חוזים אישיים וחוזים מיוחדים וכך לנסות להעלות את הרמה וליצור תחרות בין המורים, לעודד מוביליות, לעודד הישגים בתוך בתי-הספר ולא לעודד בצורה זו או אחרת שקט תעשייתי שמנציח את הנחשלות הקיימת.
טלב אלסאנע: קריסת מערכת החינוך לא התחילה היום והמצב הקיים גורם לתוצאות קשות.
טלב אלסאנע: אינטרס המדינה הוא להקדים את המאוחר ולשם כך צריך להשקיע קודם כל בחינוך.
עמי וולנסקי: תוכנית אחת היא לתת הזדמנות לצעירים בנגב ולא רק בנגב לצבור קרדיט אקדמי כאשר בתוכנית זו בשנה זו משתתפים 400 צעירים שלומדים במסגרת אוניברסיטת חיפה והם צוברים קרדיט אקדמי.
עמי וולנסקי: אנחנו מעונינים בחוויה של מפגש בין המוסד שנקרא אוניברסיטה לבין צעירים שקודם לכן חששו מהפיל הלבן הזה או מהמושג השכלה גבוהה.
עמי וולנסקי: התוכנית שבאה ליצור חוויה חיובית נמצאת בניסוי והשנה אנחנו נסכם אותה כדי להבטיח שאכן זו חוויה חיובית, ואם כן, להגביר אותה.
עמי וולנסקי: התוכנית פועלת בנגב במימון משותף של משרד החינוך וקרן רש"י ובמעורבותם.
עמי וולנסקי: תוכנית שנייה היא מצטיינים לחוגים סלקטיביים.
עמי וולנסקי: הזכירו כאן את העובדה שיש בתי-ספר שלעתים יש קושי להביא לשם מורה בחמש יחידות אנגלית או חמש יחידות מתמטיקה או חמש יחידות פיזיקה.
עמי וולנסקי: יחד עם זאת היכולות האינטלקטואליות לא מתחלקות בין מרכז לבין פריפריה.
עמי וולנסקי: יש פערים ביכולות הכלכליות אבל לא ביכולות האינטלקטואליות ולכן אנחנו כרגע נמצאים בעיצומה של תוכנית לריכוז מצטיינים מבתי-ספר, על-פי מקדמים סוציו-אקונומיים, במחוז הדרום, כאשר הכוונה שלנו להבטיח שאותם מצטיינים שהיו מצטיינים בחינוך היסודי והיו מצטיינים בחטיבת הביניים והיו מצטיינים בחטיבה העליונה יוכלו להגיע גם לחוגים הסלקטיביים, גם לרפואה, גם לפסיכולוגיה, גם למשפטים וגם למדעי המחשב וזה באמצעות מכסות מעבר למכסות הקיימות במימון ות"ת.
עמי וולנסקי: זוהי תוכנית שכרגע אנחנו מרכזים בתהליך יחד עם מחוז הדרום ויחד עם ות"ת.
עמי וולנסקי: אנחנו מגבשים את דפוסי העבודה כיצד לעשות את זה כאשר אנחנו פועלים לגבי ארבעה מחזורים לאחור.
עמי וולנסקי: כלומר, יוכלו להיכנס לתוכנית זו לא רק הלומדים השנה אלא גם מחזורים קודמים.
עמי וולנסקי: התוכנית השלישית לעניין זה, המכינות הקדם-אקדמאיות שבאה גם בעקבות דוח מבקר המדינה וועדה משותפת שמר אביסרור הזכיר אותה.
זבולון אורלב: הכשרה מקצועית מול הזכאויות של מכינה קדם-אקדמית.
זבולון אורלב: אותו בחור שהוא מדבר עליו נמצא בדילמה כי אם הוא ילך לקורס, יש לו קיום כי אבא שלו מובטל ויש לו בעיות כלכלה בבית, אבל אם הוא ילך למכינה קדם-אקדמית, כל הזכאות הזו נופלת.
זבולון אורלב: אני מבין שהאוצר מופקד שלטונית על הראייה המערכתית.
זבולון אורלב: שרת החינוך לא יכולה להשפיע על שר העבודה והרווחה וכאן יש בעיה שצריך לחבר אותה לראות מה ניתן לעשות, כי יש פה טעות שאני חושב שגם מנקודת מבט האוצר היא טעות וזה דבר לא נכון שאולי מישהו לא חשב עליו.
עמי וולנסקי: בשבוע שעבר שרת החינוך הכריזה על שינוי בכל מבנה הפעולה של המכינות הקדם-אקדמאיות וזאת כדי לקדם את הנגישות להשכלה הגבוהה.
עמי וולנסקי: זה כולל שינוי במספר מרכיבים החל מהרחבת מעגל המכינות כאשר המכינות מהוות מפעל חשוב.
עמי וולנסקי: קיימת שורה של שינויים במבנה הפעולה של המכינות כאשר מדובר באפשרות העברת קרדיט.
עמי וולנסקי: בעבר היה מצב שאם מישהו למד במכינה קדם-אקדמית במכללת ספיר, יכול היה להמשיך ללמוד לתואר רק במכללת ספיר.
עמי וולנסקי: זה פחות או יותר היה המצב בארץ, אבל המצב החדש הוא שיש תוכנית לימודים גרעינית, כך שאם מישהו למד במכינה באוניברסיטה מסוימת, יוכל בהמשך הלימודים שלו לקחת את הקרדיט שלו, את סיום המכינה הקדם-אקדמית וללמוד בכל אחד מהמוסדות להשכלה גבוהה בארץ.
עמי וולנסקי: בצפון הנגב קיים מאמץ ובתהליך עבודה להקים מכללה אקדמית טכנולוגית ואני מקווה שגם הסוגייה הזו תיפתר.
יוסף צלגוב: אני חושב שהבעיה היא נושא בחינות הבגרות וכדי לחדד את זה תחשבו לרגע על המשמעות של בחינת הבגרות בהנחה שיתבצע אותו השינוי שכרגע נדון במועצה להשכלה גבוהה.
יוסף צלגוב: כלומר, יהיו שני ערוצים להשכלה הגבוהה, האחד, דרך הפסיכומטרי פלוס בגרות, והשני, הבגרות עם משקל כפול לשלושה מקצועות.
יוסף צלגוב: שמענו כאן בכאב על רמת הבגרות בנגב ובכלל בפריפריה, המשמעות הלכה למעשה תהיה שמי שנמצא באמצע השמיכה והוא מכוסה היטב, יהיו לו שני ערוצים להשכלה הגבוהה, אבל מי שנמצא בפריפריה, לא תהיה לו ברירה והוא האיש שיצטרך לסמוך על הפסיכומטרי כי הבגרות שלו היא גרועה.
יוסף צלגוב: זו המשמעות כי יש לו בגרות אבל הבגרות שלו היא ברמה נמוכה שלא מאפשרת לו כניסה לאוניברסיטה.
יוסף צלגוב: לכן אין לו ברירה אלא לגשת לפסיכומטרי.
יוסף צלגוב: לגופו של עניין, זו המשמעות.
יוסף צלגוב: אני אומר את הדברים לא כדי לתמוך בפסיכומטרי שזה נושא אחר לחלוטין אלא אני רוצה להדגיש את החשיבות של בחינת הבגרות ולא סתם בחינת בגרות אלא אותה בחינת בגרות עם מספיק יחידות בנושאים הקריטיים שמאפשרת ללמוד בהשכלה הגבוהה.
יוסף צלגוב: זו הנקודה החשובה ביותר.
יוסף צלגוב: לגופו של עניין, שמענו כאן כמה דברים שהולכים בכיוון הזה.
יוסף צלגוב: אמר שמואל ריפמן שצריך להתחיל מלמטה וזה נכון.
יוסף צלגוב: הילדים האלה שלא נתחיל מהם בגן, לא יגיעו להשכלה הגבוהה.
שמואל הר-נוי: בתמיכתו של פרופסור נחמיה לב-ציון אנחנו הלכנו לשטח.
שמואל הר-נוי: במהלך הקיץ הזה 75 סטודנטים ב15- ישובים הלכו וגייסו חבר'ה צעירים למכינות ולאקדמיה.
שמואל הר-נוי: נציג ור"ה יכול לומר מה שהוא רוצה, אבל נציגות של הדרום או הפריפריה במחלקות היוקרתיות היא קטנה.
שמואל הר-נוי: אם אתה רואה אותם, אתה רואה אותם לא במקומות בהכרח יביאו למוביליות חברתית.
שמואל הר-נוי: אנחנו הגענו ל900- צעירים שעבדו בתחנות דלק, במסעדות ובכל מיני מקומות – ומוטי יודע שרק אצלו ב300- אחוז העלינו את מספר האנשים והכל נעשה בצורה אקטיבית – וסטודנט בא וגייס את הילדים בבתים.
שמואל הר-נוי: דבר נוסף הוא המודעות והמידע.
שמואל הר-נוי: אנחנו כהורים באים לילדים ומכוונים אותם.
שמואל הר-נוי: חלק גדול מהאוכלוסייה הזו לא יודע במה לבחור, עובדים עליהם בשלוש יחידות באנגלית, עובדים עליהם בכל מיני מסלולים חלופיים ומסלולים יוקרתיים ובחלק מהמקרים לא נותנים להם אתגר משמעותי.
שמואל הר-נוי: למדתי בארבע וחצי תוך כדי עבודה עם אוכלוסיות חלשות שהפעילות צריכה להיות אקטיבית, לא פרסום מודעות בעיתונות אלא צריך בכל ילד לטפל בצורה פרטנית.
שמואל הר-נוי: הבאנו 600 תלמידים רק למכינות זה חמישים אחוזים מהגידול השנתי ו35- אחוזים מגידול התלמידים בדרום ועשינו זאת בפעילות שחלקה לא ממוסדת ולא מסודרת אלא פשוט מרגע אחד לרגע שני.
שמואל הר-נוי: במכינות צריך להשקיע יותר בילד מירוחם או נתיבות, אבל הוא מביא אתו את אותו כסף כמו ילד מלהבים או מרמת אביב כי אין תקצוב דיפרנציאלי במדינה.
שמואל הר-נוי: למה שלילד כזה שנכנס למכינה לא יצמידו סטודנט?
שמואל הר-נוי: עתידים הוכיחו שברגע שאתה מוריד חסם כלכלי, אתה מקבל תלמידים מהפריפריה במחלקות היוקרתיות ביותר.
שמואל הר-נוי: 150 תלמידים מהדרום לומדים היום בטכניון, באוניברסיטת בן-גוריון ובכל המקומות והתוצאה היא שחלקם מצטיינים בפקולטות להם.
שמואל הר-נוי: כתבתי לי משהו שהוא מאוד חריף אבל הוא מאוד בולט כי יש לי כאן רשימה של 65 פרטים, לא סטטיסטיקות, שמדברים על הדברים בהם הם נתקלים.
שמואל הר-נוי: למשל, אם חד-הורית כתבה לי אתמול מכתב ואמרה שהיא לומדת במכללת ספיר.
שמואל הר-נוי: במכתבה היא אומרת שאמרנו לה שהבעיה תיפתר ויהיו לה מקורות מחייה – ואכן אמרנו לה כי רצינו שהיא תגיע – וכי היא רוצה ללמוד על-מנת לצאת מהמעגל הזה, כי היא לא רוצה תמיכות אלא רוצה להיות מורה בישראל, אבל היא צריכה עכשיו ללכת לחקירה בביטוח הלאומי כי רוצים לשלול ממנה את כל הזכויות שמגיעות לה כאם חד-הורית וזה אומר סובסידיה של גן הילדים והבטחת הכנסה.
לימור לבנת: לא מיותר להזכיר שאכן המדיניות של המועצה להשכלה גבוהה ו-ות"ת היא מדיניות שגם אני רואה אותה כמדיניות בעייתית במובן של חלוקת המשאבים.
לימור לבנת: לצערי המדיניות כפי שהיא נקבעה ומיושמת במהלך השנים, למרות שחלו שיפורים, בהחלט לא נותנת מענה מספיק טוב לתלמידים שבאים עם בעיות כלכליות מישובי הפריפריה.
לימור לבנת: אני חושבת שגם בשכר מורים – שזה לא נושא הדיון כאן כרגע – וגם בנושאים אחרים צריכה להיות דיפרנציאליות משום שאחרת אין אפשרות לקדם ולסייע לחלשים יותר.
לימור לבנת: הרכב המועצה להשכלה גבוהה ישתנה בשבועות הקרובים, ואני מציגה ממשלה הרכב חדש של המועצה להשכלה גבוהה, ואני מאמינה שבהרכב החדש כפי שאני עכשיו שוקדת על השלמתו, יהיה מענה נכון יותר וטוב יותר בין היתר לסוגיות הללו.
לימור לבנת: עוד לא התחלתם את הדיון כאן בנושא הבינוי ומאחר שאני צריכה לעזוב את הישיבה, אני מרשה לעצמי בכל-זאת להעיר הערה.
לימור לבנת: על-פי החלטת הממשלה, ואם אכן היא תצא לפועל בצורה בה היא מתוכננת, משרד החינוך מתוקצב השנה, בשנת 2002, בבניית 1,400 כיתות כפי שהיה בשנת 2001.
לימור לבנת: בנוסף לכך אמור להיחתם הסכם - שעדיין לא נחתם בגלל בעיות כאלה ואחרות ואני מקווה שהן ייפתרו למרות שכרגע אני לא יכולה לומר – עם מפעל הפיס.
לימור לבנת: על-פי ההסכם הזה מפעל הפיס יבנה בשנת 2002 עוד 2,350 כיתות בנוסף ל1,400- הכיתות המתוקצבות בתקציב המשרד.
לימור לבנת: זה חוץ תקציבי, אבל זו בנייה.
לימור לבנת: בנוסף לכך אמורות להיבנות עוד 1,000 כיתות על-ידי יזמים פרטיים אבל זה כנראה לא יקרה במהלך שנת 2002 כי התהליכים הם קצת יותר ארוכים ואולי זה יקרה לקראת סוף שנת 2002.
לימור לבנת: אם ייבנו 1,400 כיתות, יש לנו תקציב ל1,400- כיתות ולעוד 2,350 כיתות שייבנו על-ידי מפעל הפיס, זה גידול עצום על-פני מה שנבנה בכל שנה.
לימור לבנת: בשנת 2001, לשם השוואה, ניבנו כמעט אלפיים כיתות וכך גם בשנת 2000.
לימור לבנת: אם כן, אנחנו נמצאים כמעט בהכפלת מספר הכיתות.
לימור לבנת: אם אכן ההסכם הזה יצא לפועל, קודם כל יינתן מענה לחלק גדול מהבעיות גם שעלו כאן לא רק ביחס לנגב אלא תינתן על-פי הנחיית ראש-הממשלה בהקצאת המשאבים עדיפות לנגב ולגליל.
לימור לבנת: מעבר לכך אני אומר כאן עוד דבר.
לימור לבנת: אנחנו בודקים כרגע, וכך סיכמתי עם ראש-הממשלה, את האפשרות שאם אכן ייחתם הסכם עם מפעל הפיס, להמיר חלק מבניית הכיתות המתוקצבות מתוך 1,400 הכיתות בהשלמת המיזוג בנגב ומעט מאוד שצריך בבקעת הירדן וזאת על-מנת שנהיה במצב בו כל הכיתות בנגב ממוזגות.
לימור לבנת: כדי שאנחנו נוכל להכניס כ4,000- מזגנים, שזה אומר כאלפיים כיתות כי צריכים שני מזגנים בכיתה, אנחנו צריכים להמיר כששים כיתות בתקציב.
לימור לבנת: זה לא נורא אם מדובר בהכפלת בינוי הכיתות בשנת 2002 כי מוטב שנבנה קצת פחות כיתות בסך הכל בשנת 2002 אבל נשלים מהלך שיאפשר לימודים בתנאים סבירים כשהיום בחלק מהמקומות המצב בלתי נסבל.
לימור לבנת: אם אנחנו רוצים להוסיף למהלך הזה את גני הילדים, אנחנו עומדים בהמרה של מאות כיתות וכאן יש כבר שיקול שנצטרך לשקול.
לימור לבנת: אנחנו כרגע מכינים במשרד – לבקשתי מר שניאור מכין את זה עכשיו - זו תוכנית מודולרית ממנה נוכל אחר-כך לגזור ולקבל החלטות.
לימור לבנת: בהנחה שההסכם עם מפעל הפיס אכן ייחתם – וכאמור, הוא עדיין לא נחתם – ואני מקווה שהוא ייחתם ואני מאמינה שבסופו של דבר הוא ייחתם, נצטרך לראות באופן מודולרי מה המשמעות של המרת כיתות, כמה זה מוריד כי זה הרי לא בא על-חשבון מפעל הפיס אלא על-חשבון 1,400 הכיתות המתוקצבות ואז נראה עד כמה אנחנו יכולים להרשות לעצמנו להמיר כדי למזג את הכיתות.
לימור לבנת: ברגע שיהיה המבנה המודולרי הזה, נתייעץ ונראה מה באמת כדאי לעשות כאן כדי לתת לזה מענה.
לימור לבנת: זה ייתן מענה גם למגזר הבדואי, כפי שעלה כאן קודם בדברים של טלאל, אבל גם כמובן מענה לבעיות אחרות.
לימור לבנת: אנחנו עובדים ממש כרגע על הכנת המודולים האלה כדי שמתוכם יהיה ניתן לגזור ולקבל החלטות ואני אכן מניחה שזה יהיה מוכן בימים הקרובים.
לימור לבנת: אנחנו עובדים כבר עכשיו על הרשאות לבנייה לשנת 2002 כך שיוכלו להינתן כבר עכשיו ולצורך זה ביקשנו שחרור וראש-הממשלה כפה על האוצר לתת שאכן נתן אותו.
לימור לבנת: כרגע מדובר בסך הכל על 800 כיתות.
לימור לבנת: בשבוע שעבר התקיים דיון אצל ראש-הממשלה עם ראשי רשויות בנגב והסתבר שהאוצר, בניגוד לשנים קודמות, לא אפשר הקדמה.
לימור לבנת: בגלל כל הסיפור עם מפעל הפיס או ממניעים זרים, האוצר לא אפשר את הקדמת ההרשאה לבנייה משנת 2002 לשנה זו, כדי שניתן יהיה להתחיל לעשות את העבודה הזאת, אבל ראש-הממשלה קרא למנכ"ל משרד האוצר וכפה עליו.
לימור לבנת: אני לא הייתי שם, אבל שמעתי זאת ממנכ"לית משרד החינוך, אבל היו שם ראשי רשויות מהדרום ששמעו זאת ולכן לא סתם אמרתי את הדברים.
לימור לבנת: ובכן, פנינו לאוצר בבקשה לאשר לנו הקדמת הרשאה לבנייה של 800 כיתות.
זבולון אורלב: הדבר השני אני רוצה לומר לך שאותו כלל נכון לגבי מערכת שהיא בשליטתך הישירה וזו מערכת שכר הלימוד בחטיבה העליונה שהיא גם היום לא דיפרנציאלית.
זבולון אורלב: כלומר, אותה כיתה של שלושים תלמידים בצפון תל-אביב במגמה עיונית מקבלת את אותו תקצוב שמקבלים אותם שלושים תלמידים במקיף הכללי בירוחם.
זבולון אורלב: כלומר, גם פה במרכיבי התחשיב, איך מתקצבים את הכיתה בצפון תל-אביב מול הכיתה בירוחם, אין התחשבות במרכיב הסוציו-אקונומי או באותן בעיות של פריפריה.
זבולון אורלב: לא רק זה, אלא כאן אני רוצה לומר שהכיתה בצפון תל-אביב יותר כי רמת השירות ורמת המורה גבוהה יותר, והתחשיב הוא תוצאה של רמת השכלת המורה, הוותק וההשתלמויות שלו, ורמת השירות – כלומר, מעבדות, ספרייה וכדומה – גבוהה יותר בצפון תל-אביב.
זבולון אורלב: אני אומר שגם כאן צריך לחשוב על איזשהו שינוי.
זבולון אורלב: תודה רבה לשרת החינוך.
אתי לוצאטו: אני אדבר מהיבט אחר שהוא מקיש גם לחינוך אבל הוא לא בדיוק.
אתי לוצאטו: נושא תעשיית ההיי-טק.
אתי לוצאטו: תעשיית ההיי-טק שצורכת אנשים ברמה מקצועית טכנולוגית גבוהה, ובאוריינטציה שלנו אנחנו בחזית עם תעשיית ההיי-טק, פחות מאחוז אחד מתעשיית ההיי-טק מקומו בנגב.
אתי לוצאטו: אני מדברת על הנגב, אני חושבת שבגליל התמונה היא לא בהרבה שונה.
אתי לוצאטו: התוצאה הזאת אומרת כמה דברים כאשר יש בעיה בהבאת אנשים טובים לנגב, יש בעיה בהשארת האנשים הטובים בנגב, ומכאן גם משאבים כלכליים פחות מוקצים לנגב, והכל מתנקז בסופו של דבר לילדים שעכשיו מתחילים את מערכת החינוך.
אתי לוצאטו: כאן כבר נוצר פער גדול.
אתי לוצאטו: אני מדברת על סדרי עדיפות מבחינת מדינה מכיוון שהתהליך הוא תהליך ארוך.
אתי לוצאטו: כדי לצמצם פערים, צריך להתחיל מגן הילדים ומדובר בתהליך של עשרים שנה.
אתי לוצאטו: אני חושבת שהיום צורת העבודה וצורת הניהול של המדינה היא לא בראייה כל כך ארוכת טווח.
אתי לוצאטו: הייתי רוצה לראות את זה וזה היה צריך לבוא לידי ביטוי בהגדרת סדר עדיפות לאומי שזה פריפריה, חינוך ומשאבים בהתאם לזה.
אתי לוצאטו: כל דבר אחר נראה לי שמשאיר אותנו באותו מקום.
מרדכי אביסרור: באנו ואמרנו שנתחיל בדיון עם מי שהוא באחריות המדינה.
מרדכי אביסרור: לפני שבע שנים באנו למשרד התחבורה – ושמעת את זה כשהתארחת אצלי בירוחם - ואמרנו שאנחנו רוצים שיפריטו את קווי האוטובוסים.
מרדכי אביסרור: אמרנו שאם מפריטים אותם אנחנו נוריד את ערך הקו לערך קו תחרותי.
מרדכי אביסרור: אחר-כך בואו ונדבר על גובה התקצוב שממילא המדינה מתקצבת.
מרדכי אביסרור: זאת אומרת, היום מדינת ישראל מתקצבת את "אגד" אבל בעצם "אגד" קובע קוד כך שמי שנוסע מירוחם לבאר-שבע, זה כמו מי שנוסע ממיתר לבאר-שבע כאשר העלות היא 14,5 שקלים.
מרדכי אביסרור: אני יודע שאם היו מפריטים את הקו, בפועל מחיר הנסיעה היה 8,5 שקלים.
מרדכי אביסרור: מה בעצם קורה בשורה האחרונה, ולא משנה כרגע למה לא הפריטו את הקווים?
מרדכי אביסרור: בשורה האחרונה, וזה חשוב שייאמר וייכתב, מי שמסבסד את "אגד" היום אלה מובטלים מירוחם, מי שרוצה ללמוד במכינות ומי רוצה לעבוד בבאר-שבע.
מרדכי אביסרור: חשוב שנציג האוצר יקשיב לכך.
עמירה חיים: יש דוגמה נהדרת של תוכנית שהיא באופן אמיתי מצמצמת פערים, התוכנית של מדע-רום.
עמירה חיים: השילוב בין קרן רש"י למשרד החינוך.
עמירה חיים: משרד החינוך בהחלט התחייב וגם נותן במקביל לקרן רש"י, אבל לולא התרומה החיצונית, לולא התקציב הגדול שנכנס, זה לא היה קורה.
עמירה חיים: תקציב משרד החינוך, כמה שהוא ייתן עדיפות לדרום, לא מסוגל היום לתת את הדחיפה או את הפריצה הגדולה של הדרום.
עמירה חיים: מדובר כאן על תקציבים גדולים מאוד בטח בנושא של הנגישות להשכלה גבוהה ובטח בנושא של הענקת איכות התעודה וכוחות ההוראה שהם מרכזיים כאן.
אורי אליאל: דיברתם על מדד דיפרנציאלי בחטיבה העליונה.
אורי אליאל: היום יש איזשהו מדד דיפרנציאלי כאשר בישובים באזור עדיפות לאומית יש תוספת שנקראת מוחזקות כשהתקציב הוא כ140- מיליוני שקלים.
זבולון אורלב: אני רוצה לסכם את נושא הבגרות.
זבולון אורלב: אנחנו נרשום לעצמנו את המציאות כמו שהיא, שאחוז הניגשים והזכאים בדרום הוא פחות מהממוצע הארצי בעשרה אחוזים וגם הממוצע הזה צריך לייחד מבט מיוחד למצב הגרוע והחמור במגזר הבדואי שבעצם ההישגים שלו הם בערך כחמישים אחוזים מההישגים של המגזר היהודי, גם בקרב אלה שניגשים וגם בקרב אלה שזכאים.
זבולון אורלב: אנחנו נרשום גם את הסוגייה של איכות תעודת הבגרות כי יש פה איזושהי הטעיה כי גם בנושא הזה במחוז הדרום יש בעיה קשה שהיא יותר קשה מאשר במחוזות אחרים בארץ.
זבולון אורלב: אנחנו קובעים שהדגש לקידום החינוך בנגב צריך לעמוד על שני צדדים של אותה מטבע.
זבולון אורלב: מחד גיסה שיפור משמעותי באחוזי הזכאים לתעודות איכותיות, ומן הצד השני שיפור הנגישות להשכלה גבוהה והשגת התואר הראשון.
זבולון אורלב: אני לא מדבר רק על הנגישות להיכנס למוסד אלא גם לסיים את לימודי התואר האקדמי כשלצורך זה זקוק הנגב לעדיפות שתבוא לידי ביטוי בתקציבים שיכולים לבוא הן בדרך של דיפרנציאציה, הן בדרך של טיפול נקודתי והן בכל דרך אחרת.
זבולון אורלב: ברור שבכלים ובתקציבים העומדים היום – גם לדבריה של מנהלת מחוז הדרום – אין מנוף לשינוי יסודי או לשינוי מהותי כפי שאנחנו חושבים שצריך להיות.
זבולון אורלב: תוכלו למצוא בנו תומכים כדי לקדם את הנושא הזה.
זבולון אורלב: זאת הזדמנות לברך את כל אנשי החינוך בנגב.
זבולון אורלב: כשאני מדבר על דיפרנציאציה, אני מדבר כמובן גם על נושא איכות המורים שהוא חלק מהמפתח וגם בו צריך להימצא הפתרון באמצעות חוזים אישיים או באיזה שהם אמצעים אחרים וזאת כדי לתת מענה להבאת מורים כי בלי מורים איכותיים לא יהיו הישגים איכותיים.
זבולון אורלב: התלמידים האיכותיים כבר קיימים אלא שחסרים המורים האיכותיים.
זבולון אורלב: בנוסף להחלטת ועדת החינוך והתרבות להתנגד מכל וכל לכל קיצוץ שהוא במערכת החינוך, אנחנו שמים דגש מיוחד שלא יהיה קיצוץ בתקציבי החינוך בדרום.
שניאור שמחה: אם אדוני היושב-ראש אתה רוצה, יש לנו נתונים שמראים שקרוב לשלושים אחוזים מהתלמידים בנגב לא לומדים בחטיבות העליונות על-פי אזור המיפוי שלהם והמספרים מדהימים.
שניאור שמחה: אותו דבר קיים בקרית שמונה, אבל באופקים המספרים מדהימים.
שניאור שמחה: השבוע קיימנו דיון עם מפקד חיל האוויר בנושא הקמת בית-הספר הטכני של חיל האוויר שמשרד הביטחון בונה בבאר-שבע במימון שלנו כאשר קרן רש"י משקיעה עשרים מיליוני שקלים.
שניאור שמחה: אנחנו עדיין מצווים להקים מערכת על-יסודית ברצף שש-שנתי ולא מסיימים עדיין לבנות את כל בתי-הספר המקיפים.
שניאור שמחה: יחד עם המחוז אנחנו מסיימים את מערך המקיפים אבל לפני שאנחנו מסיימים פורחים בתי-ספר לנושרים.
שניאור שמחה: כל אחד כאן קיבל את החוברת שמדברת על צרכים מול בינוי.
שניאור שמחה: קטגוריה א' טובה לכל המגזרים והיא קטגוריה לפיה המיפוי בדק את הצרכים והכיר בצורך לבינוי בשנת התקציב הקרובה.
שניאור שמחה: בקטגוריה הזו נמנו 3,373 צרכים.
שניאור שמחה: אני מדבר על עמוד 2, התפלגות הצרכים לשנת 2001-1998.
שניאור שמחה: אם מדברים על המספר הזה, חשוב מיד לומר דבר בסיסי.
שניאור שמחה: מערכת הפיתוח הפיזי במחוז הדרום היא לא מרקם אחד.
שניאור שמחה: במגזר היהודי, בתי-הספר הממלכתיים, הממלכתיים-דתיים והחינוך המיוחד, לעומת מחוזות אחרים למעשה אין הרבה צרכים לבינוי חדש של מוסדות חינוך ואת זה הסבירה גם מנהלת המחוז.
שניאור שמחה: אין הרבה צרכים לבינוי חדש למעט אילת ובאופקים שם דרוש עוד בית-ספר.
שניאור שמחה: אין בינוי חדש במחוז הדרום אלא יש בעיה של רה-ארגון וחידוש מבנים משום שלצערנו יש הרבה בתי-ספר יסודיים שהם בדרום והם הדלדלו מאוכלוסייתם והבעיה היא לא לחסום אותם ולכן תרומת המשרד בפרוייקט העשור הזה של רה-ארגון וחידוש מבנים היא שבית-הספר יישאר וישתמש במבנים האלה.
שניאור שמחה: כאן הרה-ארגון בחידוש מבנים תואם מיפוי אבל לצערנו – ואת זה שמעת גם בוועדת הכספים – יש לנו תוכניות מאושרות בסדר גודל של 400 מיליוני שקלים אבל כל שנה אנחנו מקבלים סדר גודל של תשעים מיליוני שקלים.
שניאור שמחה: אני אסביר למה צריך להפריד גם במגזר הבדואי בין שתי רמות טיפול.
שניאור שמחה: קודם כל, בעיירות הקבע אין ספק שאנחנו בונים ומי שמבקר במקום לא רואה רק דברים שצריך לתקן אלא רואה בתי-ספר חדשים ויפים מהשורה הראשונה.
שניאור שמחה: זה שאנחנו לא מספיקים לבנות בזמן ולעמוד בקצב הגידול, זו בעיה שדיברתי עליה, אבל נבנים בתי-ספר כשהם מתוכננים יפה מאוד.
שניאור שמחה: הבעיה היא בפזורה הבדואית ובישובים הלא מוכרים, שם אנחנו מחויבים לא בבניית קבע אלא יחד עם הרשות לפיתוח הישובים הבדואים – בניגוד למשרדים אחרים במדינה לא נותנים כל טיפול במקום - אנחנו מחויבים להקים שם בתי-ספר יסודיים ונשארת הבעיה של בתי-הספר העל-יסודיים.
שניאור שמחה: בפזורה, מעבר למרכזי בתי-הספר היסודיים שהם 14 במספר, אין לנו אף בית-ספר על יסודי וכל התלמידים צריכים להיות מוסעים במערך הסעות.
שניאור שמחה: בנושא מרכזי השירות, גם כשאדוני יושב-ראש הוועדה היית מנכ"ל המשרד, כל הזמן אמרנו שבמרכזי השירות נחבור יחד למשרד החקלאות ונקים מרכזי שירות ובמרכזי השירות האלה נבנה כבר בית-ספר על-יסודי כמבנה קבע משום שאפשר לומר שהילדים מהפזורה לא כל כך מתקבלים באהדה בעיירות הקבע, בתל-שבע, בלקיע, בחורה.
שניאור שמחה: נכון להיום מתקיימים משפטים על גבי משפטים ושמואל ריפמן מוביל את הנושא הזה כי בתחום המועצה שלו יש כמה וכמה ריכוזים כאלה של המגזר הערבי בדרום, אבל עד היום לא הוקם שום מרכז שירות אחד, מרכז שמשרד החינוך רוצה להקים בו את בתי-הספר העל-יסודיים בבניית קבע.
שניאור שמחה: יש פה בעיה לגבי אחוז הלומדים בבתי-ספר יסודיים בפזורה.
שניאור שמחה: מי שמכיר, ליד כל גבעה יש ריכוזים ואנחנו לא יכולים להביא את בית-הספר או את הקרוואן לכל גבעה או לכל ריכוז של משפחה.
שניאור שמחה: בתיאום עם המחוז ועם רשות הבדואים פתחנו 16 בתי-ספר, אבל עדיין יש הרבה מאוד ילדים – לפי עדותו ודעתו של יושב-ראש רשות הבדואים – כאשר מדובר בקרוב ל34- אחוזים של בנים ובנות שלא מגיעים לריכוזים האלה של בתי-הספר היסודיים וזה קורה בגלל הריחוק והתעבורה.
שניאור שמחה: כלומר, כאן זו בעיה מערכתית שלמה שלא קשורה למשרד החינוך.
שניאור שמחה: לגבי התקצוב.
שניאור שמחה: במשך ארבע שנים היו 3,373 כיתות, בדרום נתנו 1,684 כיתות כולל המבנים היבילים.
שניאור שמחה: בלשון המעטה, יש הרבה כשלים מינהלתיים בנושא הזה.
שניאור שמחה: מתוך מספר כיתות זה המגזר היהודי, ממלכתי וממלכתי-דתי, הוא במיעוט מבחינת הצרכים.
שניאור שמחה: במגזר היהודי, בממלכתי-דתי, רק שני מקיפים חדשים בכל מערכת החינוך במדינה ייבנו בשנת 2002.
שניאור שמחה: כולם תולים תקוות בתוכנית הגדולה הזאת.
שניאור שמחה: ברהט בבית-ספר אל-סאלם היסודי בא המכון לחקר הבנייה והחליט שמבחינה רנטבילית לא כדאי להשקיע בו בשיפוצים ולכן בנינו חדש.
שניאור שמחה: נושא אחרון שרציתי להדגיש אותו והוא הבעיה שקיימת בבתי-הספר היסודיים, בעיקר בדרום, שקשורה לתקנים כאשר כל ילד שנלקח לבית-ספר אחר, למעשה בגין כך נגרם בעקיפין למשרד נזק משולש.
מרדכי אביסרור: יחד עם זאת אני רוצה להתייחס לשתי נקודות שאתה הדגשת אבל אני חושב שחייבים להדגיש אותן יותר.
מרדכי אביסרור: שינויים והתאמות.
מרדכי אביסרור: כשהתחלנו דיברנו על תוכנית תלת-שנתית ואמרנו חומש אבל עוד לא סיימתי שליש מהחומש הזה.
מרדכי אביסרור: זאת אומרת, אתה נמצא במצב שבו כל מה שקשור בשינויים והתאמות, אתה לא מצליח לשנות את מערכות החינוך.
מרדכי אביסרור: אתה ביקרת בבית-ספר קול יעקב וראית שהוא נראה כמו אתר בנייה וחמש שנים הוא כבר נראה כך.
מרדכי אביסרור: למה לא ייקחו תקציב ויסיימו אותו?
מרדכי אביסרור: יש תוכנית ויש הסכמה, אבל קיים חוסר תקציבי.
מרדכי אביסרור: לגבי גני ילדים.
מרדכי אביסרור: גני ילדים לא מוזכרים בשינויים והתאמות.
מרדכי אביסרור: מי הולך לבתי-ספר בישובים מגלה גני ילדים שהם עדיין בשיטות הלימוד הישנות, הם מתפרקים, אין בהם פיתוח, הם נראים גנים מאוד מיושנים.
מרדכי אביסרור: צריך לזכור שהפערים מתחילים שם ולכן חשוב מאוד שבמסגרת ההקצבות יוקצה תקציב לשינויים והתאמות בגני הילדים.
מאיר יפרח: סעיף שצריך להכניס למסגרת הזו זה נושא הבטיחות.
מאיר יפרח: אנחנו מחדשים מבנים אבל יש לנו מבנים רבים שהתגלו בהם ליקויים בבטיחות ואם לא נטפל בהם, לכאורה אנחנו עוברים על החוק כי אנחנו מאפשרים לילדים ללמוד במבנים לא תקניים ולא חוקיים, וכולנו עוברים עבירה.
מאיר יפרח: בא הפקח ואיש הבטיחות של המשרד והוא מגיש רשימה של ליקויים שאין לה סוף, ואם נתחיל לטפל בה, נגמור את כל התקציב גם של הרשות וגם של המשרד על הסעיף הזה.
מאיר יפרח: לכן צריך איכשהו לתקצב את זה בצורה יותר רצינית.
מאיר יפרח: עוד נושא שלא נכנס ונופל בין הכיסאות הוא אולמות ספורט בבתי-הספר.
מאיר יפרח: מדובר באולמות קטנים, הרוסים, לא תקינים ולא שמישים.
מאיר יפרח: אנחנו פונים, אבל אף אחד לא מוכן לשמוע ולעזור.
מאיר יפרח: להערכתי צריך להכניס גם את אולמות הספורט לתוכנית, גם לחידוש וגם לבנייה.
מאיר יפרח: בתחילת דבריך דיברת על ילדים שכביכול עוברים אזור רישום.
מאיר יפרח: הסוגייה היא לא פשוטה ואנחנו לפחות צמצמנו אותה במידה ניכרת.
מאיר יפרח: אני אומר לך שכפי שאתה לא תוכל לחייב הורים בירושלים לשלוח את ילדיהם לבית-ספר מסוים, כך גם לגבי הדרום ולא תוכל לחייב הורה לשלוח את ילדו לבית-ספר אחר.
מאיר יפרח: כאן ייפתחו בתי-הספר הפרטיים ולא תוכל לעצור את זה.
מאיר יפרח: לדעתי צריך לנהוג בתבונה, כך שההורים ינהגו מתוך רצון ולא מתוך כפייה, כי לא תוכל לחייב אותם.
מאיר יפרח: מי שלא יכול לבוא לבית-ספר בהתיישבות, ילך לבית-ספר אחר.
אנדרי אוזן: יש כמה נקודות משותפות ואני חושב שכדאי להתייחס אליהן.
אנדרי אוזן: נושא הרשאות גם לבנייה וגם להקמה.
אנדרי אוזן: בתי-הספר שנמצאים כאתרי בנייה במשך ארבע-חמש שנים ואנחנו לא יכולים לקבל אפשרות הרשאה לשלוש שנים, אני חושב שזוהי בעיה בירוקרטית של מדינת ישראל.
אנדרי אוזן: אם ייתנו לנו את האפשרות הזו, נוכל לעשות את העבודה בהסכמים כאלה ואחרים ולא יהיה בית-ספר אתר בנייה במשך ארבע-חמש שנים.
אנדרי אוזן: אומרים לנו שאנחנו התחלנו לבנות לפני הזמן ולכן לא נקבל את הכסף, כך שאנחנו מגיעים למצב שקונסים אותי בגלל שאני רוצה להיות יעיל ולפתוח בית-ספר ב1- בספטמבר שזה התאריך הקובע.
אנדרי אוזן: נושא נוסף הוא נושא אולמות ספורט, במיוחד בנגב, בבאר-שבע החמה ובכל האזור החם כאשר אי-אפשר להשאיר את הילדים בחוץ.
אנדרי אוזן: אולם ספורט עולה מיליון-מיליון וחצי שקל ואפשר לבוא יום אחד ולומר שבונים מאה אולמות ספורט באזור הנגב.
אנדרי אוזן: אני חושב שזה ייתן פתרון לילדים שאין להם איפה להיות לא בקיץ ולא בחורף.
אנדרי אוזן: אפשר לתת מענה בבת אחת לבעיה מאוד קשה.
אנדרי אוזן: לנושא המיזוג שמעתי שהולך להיות פתרון על-ידי הסרת כיתות.
אנדרי אוזן: הבעיה לא פחות פשוטה כשאנחנו מדברים על נושא התשתיות, כמו תשתיות לחשמל שהן יקרות מאוד.
אנדרי אוזן: כאן משרד החינוך חייב להיות שותף ואי-אפשר להעמיס את זה על הרשויות כי כל בית-ספר כזה עולה בין 250 ל300- אלף שקלים.
אנדרי אוזן: יש עוד בעיה שאני רוצה להביא אותה לידיעתכם והיא מתייחסת נקודתית לבאר-שבע.
אנדרי אוזן: בבאר-שבע יש לנו גם תושבים בדואים וערבים שגרים אצלנו, חלקם לומדים במוסדות החינוך אצלנו וחלקם רוצים ללכת ללמוד בבתי-הספר המיוחדים.
אנדרי אוזן: אנחנו כמחווה לקחנו על עצמנו את ההסעות של ששים תלמידים, אבל העלות הזו מגיעה לכ120- אלף שקלים ואף אחד לא נושא בה אלא היא נופלת עלינו.
אברהים אבו-מחרב: יש לנו כמה בתי-ספר שלא מתאימים למזגן, לא מתאימים לתלמידים ולא מתאימים ללימודים אלא אם חלילה תהיה רעידת אדמה באזור, הנזק שייגרם להם יהיה יותר קל מאשר ייגרם לבנייה חדשה.
אברהים אבו-מחרב: רק לדבר זה הם מתאימים.
אברהים אבו-מחרב: חסרים לנו גני ילדים רבים.