GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה בן-עמי: מטבע הדברים, תשובתו של סגן השר היתה תשובה פורמלית, ועל כן לא היה שם מקום לדיון רחב בהיבטים שונים על מצב ההשכלה הגבוהה בישראל.
שלמה בן-עמי: הטריגר, היה הטענה על גירעונות במוסדות להשכלה גבוהה.
שלמה בן-עמי: קיימים חלוקי דעות לגבי הסכומים.
שלמה בן-עמי: ישנה גם השאלה, מה הם המקורות של הגירעונות.
שלמה בן-עמי: אני לא חושב שממשלה חייבת באופן אוטומטי להיענות לכל קריאה לגבי גירעונות.
שלמה בן-עמי: לממשלה יש חובה לבדוק מדוע הדברים האלה קורים.
שלמה בן-עמי: בדבר אחד אין לנו ספק, והוא שמאז 1996 אין הגדלה של תקציב החינוך בישראל.
שלמה בן-עמי: במציאות הישראלית, הקפאת תקציב חינוך, היא הקטנתו, בגלל אופייה של החברה הישראלית, שבניגוד לחברות מערביות היא גדלה מבחינה דמוגרפית.
שלמה בן-עמי: אני הופתעתי מאוד כאשר בממשלה הקודמת האוצר הביא מחקר מאיר עיניים, לגבי אופן הניצול של תקציב החינוך בישראל בהשוואה לניצולו בכמה מדינות מערביות.
שלמה בן-עמי: המחקר הראה, כי יש פה רמת ניצול בעייתית מאוד של התקציב.
שלמה בן-עמי: יכול להיות שיש כאן גם צורך להלחיץ את המערכת מבפנים, לגבי ניצול נכון יותר של מה שיש.
שלמה בן-עמי: כיום בישראל, יש קושי כלכלי גדול מאוד, ואני מניח שזה ישפיע בכל התחומים.
שלמה בן-עמי: לדעתי, חשוב שתתקבל הבנה בישראל, שבכל מצב יש תקציבים שלא פוגעים בהם.
שלמה בן-עמי: תקציב חינוך זו השקעה אסטרטגית, זה לא תקציב רווחה.
שלמה בן-עמי: כאשר מדברים על בניית עתיד בכלכלה המודרנית, מזכירים תמיד את התשתיות הפיזיות ואת ההון האנושי, לכן ישנה חשיבות גדולה לא לפגוע בבשר החי בתחום מערכת החינוך.
שלמה בן-עמי: נקודה נוספת אשר שייכת לבניית ההשכלה הגבוהה, היא הדמוקרטיזציה של המערכת, שבעיני זו גם אסיפיקציה של המערכת, באמצעות ביטול מבחן הפסיכומטרי.
שלמה בן-עמי: אני מתנגד לצעד הזה.
שלמה בן-עמי: אני חושב שיש מקום לקביעת קריטריונים של בחירה ומיון.
שלמה בן-עמי: דבר זה קיים בכל העולם.
שלמה בן-עמי: אני גם מזהיר מפני הליכה לדמוקרטיזציה, שפרושה מסיפיקציה גורפת, כיוון שמערכת אוניברסיטאית, היא מערכת שחייבת להישען על מידה של מצוינות.
שלמה בן-עמי: חברה כמו שלנו יכולה להיגרר כלפי מעלה באמצעות טיפוח טובים, בלי להזניח את הקידום של האחרים.
שלמה בן-עמי: צריך גם להיזהר מהנחת העבודה, כי תפקידה של האוניברסיטה הוא לתקן את מה שלא נעשה בתיכון.
שלמה בן-עמי: בבית הספר התיכון צריך להשקיע, כדי ליצור את הרזרבואר האנושי שמגיע לאוניברסיטאות, בצורה ראויה יותר.
שלמה בן-עמי: אם מבטלים את הפסיכומטרי, ומוסיפים שנה של בחירה, הדבר הזה הופך את מספר שנות הלימוד לארבע שנים לסטודנטים שממילא זקנים בהשוואה לעמיתיהם ברחבי העולם.
שלמה בן-עמי: זה גם יגדיל את הוצאות המערכת.
שלמה בן-עמי: לסיכומו של דבר, זו גישה לא נכונה.
זבולון אורלב: אני מציע לאפשר לממונה להציג את עמדתו, ולעדכן את הוועדה בנקודות המחלוקת.
יובל רכלבסקי: ראשית, אני רוצה לציין עובדה שהיא חשובה להבנת הנושא.
יובל רכלבסקי: אני נמצא כאן על תקן נציג משרד האוצר, ובראש ובראשונה בתפקיד הפיקוח על השכר ואישור הסכמי עבודה, מתוקף חוק יסודות התקציב, ואני לא נמצא כאן על תקן המעסיק.
יובל רכלבסקי: בניגוד להסכמי עבודה אחרים, שאני חותם בתור מורשה העסקאות מטעם המדינה, על פי חוק נכסי המדינה והחלטות הממשלה, והעברת סמכויות שר אוצר, במקרה הנידון המשמעות של ההשתתפות שלנו במשא ומתן, היא יותר בנושא של הבטחת המסגרת, שתעמוד ביכולות התקציביות של האוצר מצד אחד,וביכולות התקציביות של האוניברסיטאות מן הצד השני.
יובל רכלבסקי: זה לא סוד שישנם גירעונות באוניברסיטאות, ולכאורה במצב נורמלי של גופים שנמצאים במצוקה תקציבית כלכלית, היינו אמורים להימצא בהסדרים אחרים שנוגעים להפחתות שכר, כפי שזה קורה כרגע באוניברסיטת תל אביב, או בנושא של תוכניות הבראה.
יובל רכלבסקי: לאחר שנכנסתי לתפקיד, התחלנו בדיונים שהסתיימו בהסכם עד אוקטובר 1999.
יובל רכלבסקי: מאז אוקטובר 1999 ועד היום, במסגרת של דיונים, משא ומתן של ועד ראשי האוניברסיטאות, שמוביל את הנושא בגיבוי של ות"ת ושלנו, לא הצלחנו להגיע להסכם מסודר.
יובל רכלבסקי: בסוף דצמבר 2000, היינו קרובים מאוד לנושא הזה, אך ללא הצלחה.
יובל רכלבסקי: האוניברסיטאות נכנסו למעגל עיצומים כמה ימים, ואחר כך הם חזרו לשבת על הגדר, וחיכו לראות מה ישיג עמיר פרץ בשביתה הגדולה בינואר.
יובל רכלבסקי: כפי שזכור, התביעות של ההסתדרות היו, לאחר שהם ירדו מ- 40% אחוז ל- 16%, התייחסות לנושא של השכר הממוצע של הבכירים במשק.
יובל רכלבסקי: תוצאת המשא ומתן שנערך, היתה שהמשק הציבורי קיבל בהסכם מסגרת תוספת שכר של 3.6%.
יובל רכלבסקי: אנחנו הצענו את אותה מסגרת לסגל האקדמי.
יובל רכלבסקי: לצערי, במהלך השנה לא הגענו להבנות, ועל כן הגענו לפתיחת שנת הלימודים ללא הסכם והבנה ביחס לנושאים השונים.
יובל רכלבסקי: בתקופה האחרונה, במהלך סוף אוקטובר ומחצית נובמבר, הצלחנו להגיע להבנה למסגרת של הסכם, שיתייחס לשנתיים שחלפו ושלוש שנים קדימה.
יובל רכלבסקי: למרות שהיתה התקרבות מסוימת, לא הצלחנו להגיע עדיין לקרוב העמדות שלנו מול הסגל האקדמי, ומשמעות הדבר היא, שעדיין יש פער גדול שלא ניתן לגשר עליו כרגע.
יובל רכלבסקי: חזרתי ואמרתי, כי אני יודע לגשר כאשר הפערים מגיעים לסביבה של קירבה לעמדת הממשלה.
יובל רכלבסקי: אז ניתן למצוא את הדרך, לגשר, להתפשר ולסכם את הנושא.
יובל רכלבסקי: לצערי, המרחק בנתונים הוא גדול.
יובל רכלבסקי: אני אציג עתה בקצרה את עמדתנו.
יובל רכלבסקי: מדיניות שמירת השכר הריאלית של הממשלה, מחויבת להיצמד עד כמה שניתן למדד.
יובל רכלבסקי: משמעות הדבר, היא שאנחנו צריכים להבטיח ששכרם של העובדים ברמה הממוצעת, לא יישחק והם יקבלו את הפיצוי דרך התפתחות השכר, "זחילת שכר טבעית", או מתוקף הסכמים בעבר, עד פלוס תוספת אשר תבטיח שתדביק את גובה האינפלציה בישראל.
יובל רכלבסקי: בשנתיים החולפות פלוס השנה הזו, אנו מוצאים את עצמנו בסביבת אינפלציה, שלא היינו רגילים להיות בה.
יובל רכלבסקי: בשנת 1999 אחוז האינפלציה היה 1.3%, בשנת 2000 היה 0%, ולפי התחזיות יהיו 2% בשנה הזו.
יובל רכלבסקי: כפי הנראה, אנו נמצאים בסביבה מאוד נמוכה, ועל כן באופן טבעי גם ההצעות שלנו תואמות את רמת האינפלציה.
יובל רכלבסקי: אנחנו הצענו, כדי להבטיח איזשהו עוגן, להצמיד לשלוש השנים הבאות את שכר המרצים, כאשר בסוף כל שנה על פי חישוב מדד המחירים לצרכן אנחנו נעדכן.
יובל רכלבסקי: בנוסף לכך הצענו להוסיף תוספת של 0.5%.
יובל רכלבסקי: העיקרון מוסכם על המרצים, להוציא את התוספת של 0.5% שעדיין עומדת בלב המחלוקת.
יובל רכלבסקי: המרצים מציעים הצמדה למדד פלוס תוספת של 4%, ויש איתות לכך ש- 4% היא עמדת הפתיחה, אבל עדיין הפערים גדולים.
יובל רכלבסקי: לפי ההערכות שלנו כל אחוז הוא בסופו של דבר ביחס לתקציב המדינה, למעלה משלושים מיליון שקל, מבחינתנו במערכות השונות, לכן במידה והפערים יישארו בסדרי גודל של שמונה עד עשרה אחוז, המשמעות היא תוספת של בין מאתיים לשלוש מאות מיליון שקל בתקציב המדינה, וכן פריצה של הסכמי השכר.
יובל רכלבסקי: בתקופה שהיא קשה מבחינה כלכלית, תקופה בה הממשלה צריכה להשיג תקציבים לכיוון יצירת מקורות תעסוקה, לפתרון האבטלה, למציאת פתרונות לאותם קיצוצים שנרמזו בסעיפים שונים בתקציבי חינוך ובריאות, אנחנו לא חושבים שהמקום הוא להעלות את שכר המרצים מעבר להצעות שהצענו, כאשר בשנות התשעים שכרם של המרצים עלה ב- 40% ריאלית ונשמר.
יובל רכלבסקי: קבוצה זו מבחינת שכר, עלתה יותר מכל קבוצה אחרת בסקטור הציבורי, לכן הציפייה שלי ביחס להסכם הנוכחי, היא שהקבוצה תקבל את עמדת הממשלה.
יובל רכלבסקי: אנחנו לא פוגעים בהם בהשתכרות השוטפת בסל ההכנסות שלהם.
יובל רכלבסקי: אנחנו נצטרך לשקול יחד עם מכלול של דברים אחרים הנוגעים לאוניברסיטאות ולעתידן, את המשך הדרך שמעבר לתקופת ההסכם.
אליעזר זנדברג: האם זה נכון שהיו התחייבויות של האוצר, שהאוצר חזר בו מהן במסגרת המשא ומתן?
יובל רכלבסקי: האוצר הציע הצעות שונות שהן רלוונטיות לאותה תקופה בה הן הוצעו.
יובל רכלבסקי: אותן הצעות שהצענו, והמרצים סרבו לחתום עליהם, כבר לא עומדות על השולחן בשלב יותר מאוחר.
קולט אביטל: אם נלך לפי הצעת האוצר, בכמה תוספת תקציב מדובר לעומת דרישות המרצים?
קולט אביטל: איך אתה משווה את מה שאתה מציע למרצים, לעומת מה שמקבל הסקטור הציבורי שעולה בדרגה באופן אוטומטי?
קולט אביטל: איך אתה משווה את ה- 13% שקיבלו במשק לעומת 0.5% שאתה מציע למרצים?
זבולון אורלב: הטענה היא, שעובדי השרות הציבורי קיבלו בהסכם קיבוצי 3.6% דרך "זחילת שכר".
זבולון אורלב: באופן מעשי קודם השכר בתקופה זו בכ- 10%, סך הכל 13% .
יובל רכלבסקי: יש מושג שנקרא "זחילת שכר", שהוא פונקציה של הסכמים מן העבר, לכן לכל קבוצה ישנה ההתפתחות שלה הכוללת ותק, דרגות ותקן.
יובל רכלבסקי: רמות השכר מותאמות גם לרמה הבסיסית של השכר, וגם למידע על ההתפתחות העתידית.
יובל רכלבסקי: אנחנו מדברים על רמות שכר של עובדי מדינה, אשר מרוויחים בדרוג המנהלי, 7,000 שקל ברוטו.
יובל רכלבסקי: המקצועות האקדמאים מרוויחים 10,000 שקל ברוטו כולל כל התוספות וההוצאות.
יובל רכלבסקי: כלומר, אנחנו מדברים על רמות שכר ועלויות מעסיק, שהן הרבה יותר נמוכות בהשוואה לקבוצה שבה אנו עוסקים כרגע, לכן גם חלק ממבנה השכר שלהם הוא התפתחות, שבחלק מן הגופים היא נותנת התפתחות ממוצעת שנתית של 2.5%, חלק יותר וחלק פחות.
יובל רכלבסקי: אני בונה את מדיניות השכר של הממשלה על ממוצע של 2.5%, 3% אחוזי זחילה, כאשר אני לוקח את כלל הקבוצות.
יובל רכלבסקי: בכלל הקבוצות אני לוקח קבוצות שהתפתחות השכר שלהן היא נמוכה ביחס לממוצע של זחילת השכר.
יובל רכלבסקי: ברגע שאני אתחיל לפצות על הזחילה, ואתחיל לעשות מהלך של הצמדות, יבואו כל הקבוצות שיש זחילה בשכרן, לכן אנחנו לא נוקטים במדיניות כזו.
יובל רכלבסקי: בשנות התשעים כל קבוצה סגרה הסכם, והתוצאה היתה שהשכר הריאלי של קבוצות שונות במשק, עלה בסביבות ה- 20% במרבית הסקטור הציבורי, וקבוצת המרצים עלתה בסביבות ה- 40%.
יובל רכלבסקי: מהלקחים של מה שקרה בשנות התשעים, כולל התוצאה שהכריחה את ממשלת נתניהו ב- 1996 לעשות קיצוץ דרמטי של שבעה מיליארד שקל על רקע תוצאות שכר, הסתבכות קופות החולים, אנחנו מנסים להגיע להסכם מסגרת ולמדיניות אחידה.
זבולון אורלב: חבר הכנסת בוים מבקש הערה לסדר.
זאב בוים: ההערה לסדר, היא בעצם מה אנחנו רוצים להשיג בדיון הזה.
זאב בוים: המטרה של הדיון הזה היא להושיב את שני הצדדים מהר ככל האפשר על שולחן הדיונים כדי להגיע להסדר.
אליעזר זנדברג: המטרה המרכזית, היא לראות כיצד מסיימים את השביתה.
זבולון אורלב: המטרה שלנו, היא להבין את המחלוקת ואת שורשיה, להבין היכן הבעיות, וללחוץ את שני הצדדים להתפשר וכך להביא להסכם.
אסא ליפשיץ: לנו יש הרגשה לא נעימה, בעקבות מה שפורסם על שכרנו, וגם בעקבות הדברים שאנו שומעים על סנקציות שרוצים לעשות נגד האקדמיה בעקבות השביתה הזו.
אסא ליפשיץ: אני רוצה שיהיה ברור, כי מדינת ישראל לא יכולה להתפאר בטכנולוגיה הגבוהה שלה, בהיי-טק הגבוה שלה ברפואה שלה, ובייצור המדעי, מבלי להבין שבית היוצר של הדבר הזה, הוא האוניברסיטאות.
אסא ליפשיץ: אם תתחיל פגיעה במשאב האנושי החשוב ביותר הזה, אני לא יודע לאן אנו נגיע.
אסא ליפשיץ: יש כל מיני דוגמאות שהיו באנגליה בשנות השמונים, בהם מרגרט תאצ'ר הפעילה סנקציות על האקדמיה באנגליה, ועל כן לקח זמן רב לאקדמיה זו להתאושש.
אסא ליפשיץ: זה התבטא גם בייצוא שלהם בתקופה זו.
אסא ליפשיץ: לעומת זאת, מדינות כמו איטליה, ספרד, טורקיה, שהבינו את הדבר הזה, והעלו את שכרם של חברי הסגל האקדמי, והכניסו משאבים לאוניברסיטאות, לא הפסידו מזה.
אסא ליפשיץ: בטווח הארוך הייצוא שלהן גדל והתעשייה שלהן גדלה.
אסא ליפשיץ: אנחנו נפגשנו עם כמה חברי כנסת ולא בקשנו מהם דבר, פרט לכך שלא יפעילו סנקציות עלינו.
אסא ליפשיץ: אני רוצה ללכת ברשותכם מעט אחורה.
אסא ליפשיץ: בשנת 1994 היתה שביתה קשה שנמשכה שבעים ושבעה ימים, מכיוון שבעשר השנים שלפני השביתה הזו, החל משנות השמונים, החל שכרנו להישחק כל שנה, עד שאנחנו הגענו למצב ששכרנו בהשוואה לגופים שונים, כמו שופטים, פקידים בכירים במדינה וקציני צבא בכירים, נשחק ב- 50%.
אסא ליפשיץ: כאשר אנחנו התחלנו את השביתה, הממונה על השכר, שלום גרנית, אמר לנו למה חיכיתם עד עכשיו?
אסא ליפשיץ: אחרי ירידה ב- 10% הייתם צריכים להתארגן ולהתלונן עד אשר תיפתר הבעיה, אין דבר כזה ביחסי עבודה הקפצה של 100% כדי לחזור למצב הקודם.
אסא ליפשיץ: לכן אנחנו עכשיו פה.
אסא ליפשיץ: אם אנחנו נמשיך עוד שנתיים-שלוש, נגיע למצב של שנת 1994 ואין לנו שום כוונה לעשות זאת.
אסא ליפשיץ: כפי שאמר יובל רכלבסקי, אנחנו עובדים בלי הסכם שכר מאז אוקטובר 1999.
אסא ליפשיץ: היו דיונים פעם בחודשיים, ומה שנאמר לנו תמיד, הוא כי יש מדיניות שכר של האוצר, שהיא שמירה על השכר הריאלי, הצמדה למדד.
אסא ליפשיץ: אני קטונתי מלחלוק על מדיניות שכר של האוצר, אבל לא ייתכן שמדיניות שכר של האוצר תופעל רק עלינו, וכל הסקטורים האחרים יפרצו את המדיניות הזו.
אסא ליפשיץ: יש במדינת ישראל 3,500 איש שצמודים לשכר הממוצע במשק.
אסא ליפשיץ: כשהיתה אינפלציה אפס בשנת 2000, הקבוצה הזו עלתה ב- 10.2%.
אסא ליפשיץ: בשלוש השנים האחרונות היא עלתה ב- 20% בשכרה.
אסא ליפשיץ: שכרנו לא זז.
אסא ליפשיץ: אולי ב- 1998 אנחנו קיבלנו הצמדה למדד, שזה היה סכום קטן.
אסא ליפשיץ: בשנתיים האחרונות ששכרנו לא עלה כלל, היתה עלייה בשכר של 16.8% בשכר הממוצע.
אסא ליפשיץ: אני לא אומר כי אנחנו צמודים לשכר הממוצע.
אסא ליפשיץ: זה לא ההסכם שלנו, אבל כאשר אנחנו רוצים לראות היכן אנו עומדים אנו צריכים להסתכל לימיננו ולשמאלנו.
אסא ליפשיץ: שחיקת שכר פרושה איך אנחנו עומדים, יחסית לסקטורים אחרים שדומים לנו.
אסא ליפשיץ: אם אתם לא רוצים להתייחס לקבוצה של 3,500 איש הכוללת חברי כנסת, פקידים בכירים, שופטים, אני אביא דוגמא נוספת.
אסא ליפשיץ: נחתם הסכם עם עובדי המחקר של משרד הביטחון, ולפני חודשיים גם עם עובדי המחקר של כל משרדי הממשלה, ומדובר על 1,500 איש.
אסא ליפשיץ: נכון שזה היה קשור בהעברה של רפא"ל לחברה ממשלתית, ולא ליחידת סמך של משרד הביטחון, אבל העובדה היא כי שכרם של האנשים האלה עלה ב- 13.5%.
זבולון אורלב: בסוף דבריך תאמר האם אתה מאשר שכרגע המחלוקת, היא שאתם מציעים מדד פלוס ארבעה אחוזים והאוצר מציע מדד פלוס חצי אחוז.
אסא ליפשיץ: אם יציעו לנו הסכם של מדד פלוס ארבעה אחוז, עכשיו אנחנו חותמים על הסכם.
אליעזר זנדברג: אתם רוצים להגיע לסוג אחר של חישוב, או שאתם דבקים במסלול המדד?
אסא ליפשיץ: אני אסביר את עמדתנו.
אסא ליפשיץ: יש לנו כרגע שתי בעיות.
אסא ליפשיץ: בעיה אחת לגבי מה קרה בשנתיים האחרונות, ובעיה שניה היא לגבי שלוש השנים הבאות.
אסא ליפשיץ: לגבי העתיד אנחנו רוצים מנגנון שיבטיח לנו שלא נצטרך לשבת פה כל שנה ולהסביר מדוע נישחק שכרנו.
אסא ליפשיץ: מדד פלוס חצי, זה המתכון לשחיקת שכר, כיוון שכל משכורותיהם של הסקטורים שמניתי יעלו יותר מאשר מדד פלוס חצי.
אסא ליפשיץ: לא מקובל עלינו שיגידו לנו לא להסתכל על הסקטורים האחרים כמדד לשחיקת השכר.
אסא ליפשיץ: אם היינו לפני שנתיים יחסית לשופטים אחד לאחד, היום אנחנו ירדנו.
אסא ליפשיץ: אני מניח גם כי הם יקבלו תוספת של עוד חמישה אחוז בינואר.
אסא ליפשיץ: אנחנו לא מוכנים ששכרנו ירד עד כדי כך.
אסא ליפשיץ: לא ייתכן שכל פעם יעלו את הנושא שב- 1994 שכרינו עלה.
אסא ליפשיץ: ב- 1994 שכרנו עלה, כיוון שב- 1984 שכרנו נישחק.
אסא ליפשיץ: יובל אמר, כי העלות של אחוז אחד זה שלושים מיליון שקלים.
אסא ליפשיץ: העלות היא כזו, כיוון שכל הסקטורים צמודים אלינו.
אסא ליפשיץ: הסגל הזוטר צמוד אלינו, המכללות צמודות אלינו, עובדי המחקר צמודים אלינו.
אסא ליפשיץ: על כן אל תחשבו את העלות שלנו עם כל הסקטורים.
אסא ליפשיץ: לפי החישובים שלנו, עלות אחוז אחד זה בין 12 ל- 15 מיליון שקלים.
ליאור שטרסברג: אמנם אני מקבל פה את רשות הדיבור אחרי שני צדדים, אך אני חושב שהסטודנטים פה הם הצד המרכזי.
ליאור שטרסברג: צריך להבין כי יותר ממאה אלף סטודנטים נכנסים היום ליום האחד עשר של השביתה, והם הקורבן הבלעדי של השביתה הזו, בני ערובה בידי משא ומתן.
ליאור שטרסברג: אנחנו לא רוצים להיכנס למאבק, אשר רווי אינטרסים, יוקרה ומניפולציות.
ליאור שטרסברג: באופן פרדוקסאלי, אנחנו משלמים את מחיר השביתה מבחינה אקדמית וכלכלית, וגם דורשים מאיתנו להמשיך ולשלם את שכר הלימוד, על שירות שאנחנו לא מקבלים.
ליאור שטרסברג: לנו יש חוזה עם האוניברסיטה כדי לקבל שירותים.
ליאור שטרסברג: היום לא רק שאנחנו לא מקבלים שירותים, אלא גם כל הסמסטר עומד בסכנה.
ליאור שטרסברג: יכול להיות שבסוף יגידו לנו להשלים את חומר הלימוד בחופשת הסמסטר על חשבון זמן ועבודה של סטודנטים.
ליאור שטרסברג: כרגע יש פערים עצומים, והדרך שבה מתנהל המשא ומתן מהווה זלזול במאה אלף סטודנטים.
ליאור שטרסברג: אני בטוח, כי אם היה מדובר בסקטור אחר עם קצת יותר השפעה ויותר כוח, אז המשא ומתן היה מתנהל בצורה אחרת.
ליאור שטרסברג: מדינת ישראל מזלזלת באוכלוסיית הסטודנטים.
ליאור שטרסברג: שלא יבואו אחרי זה וישאלו, מדוע הדור הצעיר מסתכל על המערכת הפוליטית בצורה שהוא מסתכל.
ליאור שטרסברג: בחודש האחרון, אנחנו ציפינו וניסינו בכל דרך לבקש ממקבלי ההחלטות, שר האוצר ושרת החינוך, להתערב ולגלות אחריות כדי לסיים את העניין הזה.
ליאור שטרסברג: כרגע זה לא קורה, וגם זה, מדגיש את הזלזול בנו.
ליאור שטרסברג: אנחנו קיווינו, כי השבוע יהיה משא ומתן רציני והשביתה הזו תסתיים.
ליאור שטרסברג: כרגע אנחנו לא רואים את הסוף.
ליאור שטרסברג: כל יום שעובר הפגיעה בנו היא גדולה יותר.
ליאור שטרסברג: מהיום הראשון הבנתי, כי אם לא יתערבו, השביתה תהיה ארוכה שתהווה איום על כל הסמסטר הזה.
ליאור שטרסברג: אנחנו כרגע פותחים במהלכים שונים.
ליאור שטרסברג: קודם כל במהלך משפטי, שמטרתו להגיד כי אין שום סיבה שהסטודנטים ימשיכו לשלם את שכר הלימוד כל עוד השביתה נמשכת, ויש עננה המאיימת על המשך הסמסטר ובכלל השנה.
ליאור שטרסברג: מהלך נוסף בו אנו מתחילים, הוא מהלך ציבורי, הפגנה מול משרד ראש הממשלה.
ליאור שטרסברג: החל מיום ראשון יהיו שיבושים ושיתוק של הקמפוס.
ליאור שטרסברג: החל מהשבוע הבא, תהיה השבתה של הקמפוסים.
ליאור שטרסברג: אנחנו נעשה הכל כדי להעלות את הנושא הזה לסדר היום.
ליאור שטרסברג: אני רוצה לומר שוב, כי אני מוחה על הזלזול הזה בציבור הסטודנטים, ציבור נאמן לישראל.
נחמיה לבציון: אדוני היו"ר, אני מברך על כך שהחלטת להכניס את ההצעה לסדר של חבר הכנסת בן עמי בדיון הזה, כיוון ששני הנושאים קשורים זה בזה, מצב ההשכלה הגבוהה, מצבן הכספי של האוניברסיטאות והמשא ומתן של הסגל.
נחמיה לבציון: יש לי בקשה אחת, בואו נפריד בין תקציבי החינוך וההשכלה הגבוהה, אלו שני תקציבים נפרדים וצריך להתייחס אליהם בנפרד, ועל כן אני לא אתייחס לתקציב החינוך, אלא רק לתקציב ההשכלה הגבוהה.
נחמיה לבציון: במשך שנות התשעים ועד שנת 2001, היה גידול במשאבים של ההשכלה הגבוהה בהתאם להסכם רב שנתי, למרות שבשנתיים האחרונות היו בתוך הגידול הזה קיצוצים שהוטלו על כל משרדי הממשלה, שניתן לסכם אותם ב-10%, ובכך הם מיתנו את הגידול.
נחמיה לבציון: השנה, ישנה בעיה, כי ישנם פחות משאבים אבסולוטית, מאשר היו בשנה שעברה.
נחמיה לבציון: זו השנה הראשונה שבה אנו מורידים את התעריף לסטודנט.
נחמיה לבציון: עם כל הגידול העצום שהיה במספר הסטודנטים, פי שלושה במשך שתים עשרה שנים, לא קטן התעריף לסטודנט.
נחמיה לבציון: השנה היינו חייבים להוריד את התקצוב שלנו לכל סטודנט.
נחמיה לבציון: בינואר 2002 אנחנו נכנסים למשא ומתן על הסכם רב שנתי.
נחמיה לבציון: לאחר משא ומתן ענייני עם כל המוסדות, אני יכול לבשר היום, כי כל המוסדות במאמץ משותף שלהם לצמצום הוצאות שלנו, למתוח את כל המשאבים, גרמו לכך האוניברסיטאות והמוסדות יוצאות לשנת תשס"ב ללא גירעון.
נחמיה לבציון: חברי הסגל שיושבים כאן, הם גם חברים בסגלים האקדמיים ונושאים באחריות.
זבולון אורלב: הרי כל העיתונים מלאים בפרסומים על אוניברסיטת תל אביב, שיש לה גירעון של 200 מיליון.
נחמיה לבציון: אני אומר לך במלוא האחריות שלכל האוניברסיטאות והמוסדות לא יהיו גירעונות השנה.
זבולון אורלב: נראה בסוף השנה.
זבולון אורלב: גירעון בודקים בסוף השנה.
זבולון אורלב: אתה מסכים איתי כי בשנה שעברה היו מוסדות שגמרו בגירעון?
נחמיה לבציון: אנחנו נראה את דוחות הסיכום שלהם, ואז נדע.
זבולון אורלב: אתה אומר, כי אתה לא יודע אם ישנם מוסדות שסיימו בגירעונות, ולדעתי ישנה כאן התחמקות.
ניסן לימור: שנת הלימודים מסתיימת בשלושים בספטמבר.
ניסן לימור: עדיין אין דוחות כספיים של השנה הקודמת.
ניסן לימור: אנחנו שומעים מהאוניברסיטאות שמספר התרומות ירדו.
ניסן לימור: את המספרים הסופיים לא נדע עד שנקבל את הדוחות המעודכנים.
נחמיה לבציון: אני רוצה לעבור לעניין בו אנו עוסקים.
נחמיה לבציון: תקציבי המוסדות מתוחים מאוד לאחר הקיצוצים.
נחמיה לבציון: חברי הסגל מכירים את זה טוב כי הם גם חברי סגל אקדמי.
נחמיה לבציון: בהסכם 1994, הזכור לטוב, המענק האקדמי היה על חשבון האוניברסיטאות, ללא תוספת תקציב מהאוצר.
נחמיה לבציון: הנסיון מלמד, כי לנו אין מתנות חינם מהאוצר.
נחמיה לבציון: כאשר מיטיבים עם סקטור מסויים, בסופו של דבר זה פוגע בתקציבי ההשכלה הגבוהה.
נחמיה לבציון: כך קרה גם עם הפחתת שכר הלימוד לסטודנטים.
נחמיה לבציון: אין לנו ספק, שבסופו של דבר כל הסכם עם הסגל, אם הוא יהיה מעל לסכומים מסוימים שהאוצר אינו יכול לשאת, זה יהיה על חשבון תקציב ההשכלה הגבוהה.
נחמיה לבציון: אני רואה את בעיית השכר לסגל האקדמי כחלק מן המאבק שלנו לייצב את מערכת ההשכלה הגבוהה בהסכם הרב שנתי עם האוצר.
נחמיה לבציון: אני דיברתי עם האוצר, ואני פונה לחבריי בסגל האקדמי בבקשה לכך שיסכימו לנהל את המשא ומתן ביחד עם המשא ומתן שלנו על ההסכם הרב שנתי, כדי להבטיח את המשאבים הדרושים להשכלה הגבוהה, ובתוך כך למקסם גם את מה שניתן לתת לסגל האקדמי במסגרת מדיניות על השכר.
נחמיה לבציון: אני מבקש מהסגל האקדמי, שנעבוד יחד וננסה לייצב את מערכת ההשכלה הגבוהה בתקציביה, ובשכר הסגל האקדמי.
נחמיה לבציון: יש לי הרגשה שהאוצר יבין טוב יותר את ההליכה המשותפת הזאת.
שלמה בן-עמי: כהמשך לדבריו של פרופסור לבציון, ברוח דבריו הפייסניים, אפשר ליצור גם תקדים כאשר המרצים יודיעו על סיום השביתה לטובת הסטודנטים, ואחר כך ייקבע זמן למשא ומתן.
זבולון אורלב: אני אבקש מור"ה, ועד ארגון האוניברסיטאות לומר את דבריהם.
זבולון אורלב: לפני זה אני רוצה לומר, כי אני מאוד מכבד את נעמן גור, המנכ"ל החדש של הוועד, אבל אני מוחה על יחס לא ראוי שהם מפגינים, כאשר נשיאי אוניברסיטאות לא מגיעים לוועדה כמו זו.
נעמן גור: אני מקבל את מה שאתה אומר, ואני אעביר את דבריך בפני כל נשיאי האוניברסיטאות.
נעמן גור: זה באמת לא ראוי ולא נאות, שלא תהיה כאן נוכחות שלהם.
נעמן גור: כפי שציינת, אני חדש בתפקיד.
נעמן גור: מאז שהתחלתי בתפקידי עשיתי כל מאמץ להביא את כל הצדדים למשא ומתן, טרם תחילת שנת הלימודים, כדי שהשביתה הזו לא תתקיים.
נעמן גור: כמעסיקים יש לנו בעיה מיוחדת.
נעמן גור: לפי מיטב ידיעתי ומאינפורמציה שמועברת אלי, ישנם גירעונות באוניברסיטאות.
זבולון אורלב: אלו נתונים אשר מוסתרים מן הות"ת?
נעמן גור: כל אחד מתבטא איך שהוא מבין.
זבולון אורלב: אתם רוצים לבלבל את ועדת החינוך?
נעמן גור: אני לא אחראי לדבריהם של נחמיה לבציון וניסן לימור.
נעמן גור: אני מתבטא כפי שאני מבין.
נעמן גור: לפי מיטב ידיעתי, בחלק מן האוניברסיטאות, על סמך דוחות כספיים שאינם מבוקרים, ישנם גירעונות, אך המצב יכול להשתנות ועל כן הם זהירים בדבריהם ואומרים שנחכה עד שיגיעו הדוחות הכספיים המבוקרים.
נעמן גור: נעשים מהלכים באוניברסיטאות על מנת לסגור גירעונות.
נעמן גור: זה יכול להצליח ויכול לא להצליח.
נעמן גור: אין ספק, כי המצב הכספי של האוניברסיטאות, הוא מצב לא קל.
נעמן גור: במצב אחר אנחנו כמעבידים היינו אולי יכולים ללכת יותר לקראת הסגלים, ולמצוא פשרות שיהיו לטובתם.
נעמן גור: אין ספק, שיש לנו אינטרס בכך ששכרו של הסגל האקדמי לא יישחק במונחים שהם מדברים עליהם, ביחס לסקטורים אחרים במשק.
נעמן גור: יחד עם זאת, מכיוון שאנחנו נמצאם במצוקה תקציבית קשה וכל הסכם השכר ימומן במלואו על ידי האוצר, אנחנו מבחינה זאת נמצאים בצד אחד עם האוצר, ושומרים על כך שברגע שייחתמו הסכמי השכר, הם יגובו בצורה מלאה על ידי אגף תקציבים באוצר.
נעמן גור: אנחנו נמצאים בעמדה כזו, שקשה לנו לתרום למשא ומתן מעבר למעמד של מגשר.
זבולון אורלב: אתם תומכים בשביתה?
נעמן גור: אנחנו לא תומכים בשביתה.
נעמן גור: אנחנו חושבים שהיא מיותרת, ושהסטודנטים סובלים.
זבולון אורלב: אם אתם חושבים שהתביעה היא מוצדקת, מה אתם עושים כדי לקדם אותה?
נעמן גור: אמרנו שבעקרון אנחנו בעד ששכר הסגל האקדמי לא יישחק.
נעמן גור: השאלה באילו מובנים.
זבולון אורלב: בוויכוח שבין משרד האוצר לסגל האקדמי, של מדד פלוס חצי אחוז ומדד פלוס ארבעה אחוזים, מה עמדת ור"ה?
נעמן גור: אנחנו חושבים שמדד פלוס חצי אחוז זה לא סופי וניתן להתגמש, וכך גם לגבי מדד פלוס ארבעה אחוז.
נעמן גור: בכל זאת, עמדתנו יותר קרובה לעמדת משרד האוצר, גם משום שבסופו של דבר אנחנו תלויים בתקציבים המוזרמים אלינו ממשרד האוצר.
זבולון אורלב: אז התלות הזאת מכתיבה את עמדתכם?
נעמן גור: בהחלט.
ניסן לימור: אני חושב, כי אנחנו צריכים להבין את התהליך בצורה רחבה יותר.
ניסן לימור: השאלה היא לא של החצי אחוז לפה או לשם.
ניסן לימור: השאלה היא אחרת לחלוטין.
ניסן לימור: בסיכומו של דבר, הביקוש להשכלה גבוהה עדיין גבוה יחסית לעולם.
ניסן לימור: הביקוש הוא בסדרי גודל של חמישה אחוז לשנה.
ניסן לימור: מדינת ישראל מקצה מהעוגה הלאומית שלה אחוז מסוים מהתקציב.
ניסן לימור: כאשר אין צמיחה במשק, והגידול בהשכלה גבוהה קיים, יש בעיה.
ניסן לימור: לו היה לנו פלח קבוע, והצמיחה היתה באותו שיעור של העלייה בביקוש בהשכלה, לא היתה בעיה.
ניסן לימור: שנות התשעים היו שנים בהן היתה צמיחה גדולה של מערכת ההשכלה הגבוהה.
ניסן לימור: היום אנו נמצאים במצב אחר.
ניסן לימור: הצמיחה במשק לא קיימת, והביקוש להשכלה גבוה מאוד.
ניסן לימור: ברור שבמצב כזה ישנה בעיה של לחץ תקציבי.
ניסן לימור: מהצד השני, האוניברסיטאות תלויות בתקציב המדינה, כי תשעים אחוז מתקציבם, הוא בתקציב המדינה.
ניסן לימור: מתוך סך הכל תקציב האוניברסיטאות, כשבעים אחוז זה שכר.
ניסן לימור: האחד קשור בשני.
ניסן לימור: אנו לא יכולים היום לבוא ולדבר על גידול בשכר בלי שאנחנו רואים את המקורות, כי המשמעות של זה היא קיצוץ בתקציבי ההשכלה הגבוהה.
זבולון אורלב: אותי מעניין מה עמדתכם.
ניסן לימור: עמדתנו היא מאוד פשוטה.
ניסן לימור: לא ניתן להסתכל על מערכת ההשכלה הגבוהה בחתיכות קטנות.
ניסן לימור: אי אפשר לבוא ולומר פעם כי תהיה נגישות גדולה יותר, ופעם שצריך להרחיב למכינות, ופעם לדבר על הפחתת שכר לימוד, ופעם לדבר על תוספת שכר לסגל, ומעבר לזה מקצצים את התקציבים, משום שהתקציב הלאומי בסופו של דבר קטן יותר.
ניסן לימור: לכן הראייה צריכה להיות ראייה ממלכתית הכוללת את הכל.
ניסן לימור: במסגרת תוכנית רב שנתית, צריך להיקבע לאן רוצים להוביל את מערכת ההשכלה הגבוהה.
ניסן לימור: בתוך האמצעים שמדינת ישראל תקצה לנושא במבט רב שנתי, צריך לראות, הואיל ושבעים אחוז זה שכר, כמה ניתן לתת לשכר כדי להגיע למטרות שרוצים.
זבולון אורלב: כאשר אנחנו דנים אתכם לגבי נגישות לאוניברסיטאות, אנו יודעים כי יש לכם עמדה מאוד ברורה התומכת בהרחבת המכינות הקדם אקדמיות.
זבולון אורלב: מנקודת מבט של המועצה להשכלה גבוהה, איפה עומד בסדר העדיפויות נושא שמירת שכר של הסגל האקדמי?
ניסן לימור: אנחנו מאמינים שלא תהיה השכלה גבוהה ללא סגל אקדמי ברמה הגבוהה ביותר שיכול להיות.
ניסן לימור: ברור, כי אם השכר יהיה נמוך מאוד, לא יהיה סגל אקדמי.
ניסן לימור: השאלה היא מהם סדרי העדיפויות.
ניסן לימור: כיוון שאין לנו היום תמונה כוללת, הממשלה לא מוכנה להציג תוכנית רב שנתית לגבי האמצעים שיעמדו למועצה להשכלה גבוהה בשנים הבאות, ולכן אנו מנועים מלתת תשובה.
זבולון אורלב: אם אתם מאמינים, כי יש קשר בין שמירת רמת שכר לבין הישגים אקדמיים מחקריים של המדינה, מדוע המועצה להשכלה גבוהה לא נאבקת במלוא משקלה במשרד האוצר, כדי לקדם את השכר ולהשיג את אותו תקציב?
אליעזר זנדברג: זבולון, העניין הוא אחר.
אליעזר זנדברג: באים פה אנשים ואומרים, אם אתה רוצה שתהיה השכלה גבוהה ואקדמיה בישראל, צריך תוכנית של חמש שנים לפחות.
אליעזר זנדברג: אתה מגלגל את הדיון פה לכיוון אחר לגמרי.
זבולון אורלב: לא, אני משתדל למקד את הדיון בסגל האקדמי.
זבולון אורלב: אני חשבתי שאם המועצה הגבוהה אומרת שרמת ההשכלה הגבוהה נקבעת על ידי רמת סגל אקדמי, היא בסכסוך הנוכחי, צריכה לנקוט עמדה.
קולט אביטל: אני רוצה לחזור לנקודה שלשמה התכנסנו.