GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אני מחדדת, המצב הוא עוד הרבה יותר קשה כי אנחנו פה מדברים רק על 23% מכלל התלמידים שנמצאים במעונות היום.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו בכלל לא נוגעים בכל אלה שנמצאים במסגרות הפרטיות ואנחנו לא נותנים להם שום מענה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לפתוח דיון.
יעקב מרגי: עם כל הצער, לידה עד 3 לא בדיון היום.
יעקב מרגי: בהמשך, אין לי בעיה.
יעקב מרגי: חגי, תציג את עצמך.
<חגי פורגס: חגי מאגף למעונות יום, משרד העבודה והרווחה.
יעקב מרגי: התרגלת לומר: "משרד העבודה והרווחה"?
יעקב מרגי: תיזהר, יבוא מישהו ויעביר אותך למשרד אחר.
קארין אלהרר: ביום שני יש מליאה, זה עשוי להשתנות.
יעקב מרגי: אני מקווה שזה יהיה פעם במשרד החינוך ואז לא יהיה.
יעקב מרגי: עוד לא התייאשנו מלהעביר אותך למשרד החינוך, אל תדאג.
<חגי פורגס: הבנתי שאמרת הרגע שהדיון הוא לא על לידה עד 3?
יעקב מרגי: לא, אבל תתייחס.
יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שתתייחס לנקודה של הכשרת הצוות וההכנה של מסגרת סטרילית.
<חגי פורגס: כמובן שאתמקד בהכשרת הצוות כי יש הרבה מה להגיד סביב זה, ואם יהיה עוד דיון נשמח להרחיב.
<חגי פורגס: ספציפית לגבי ההכשרה - כמו שציינת גם, כמובן שהתכנים של טיפול באלרגיות וטיפול במקרה של התפרצות של אלרגיה מועבר בכל התכנים של הגשת עזרה ראשונה למטפלות.
<חגי פורגס: המטפלות מודעות לזה.
<חגי פורגס: הפיקוח של המשרד על המעונות מכיר את הנושא הזה, הוא מאחריותנו.
<חגי פורגס: אחריות הפיקוח על המעונות הוא לוודא שהמעונות באמת נותנים את הטיפול ומקבלים ילדים ולא מפלים ילדים שיכולים להיות במעון רגיל, כמובן אם יש סייעת, או אין סייעת, אם יש - - -
יפעת שאשא ביטון: תמיד הצוות עובד הכשרה, ואם חלילה קורה משהו הם יכולים להזריק את האפיפן ולתת מענה?
<חגי פורגס: כן, הצוות - - -
קארין אלהרר: למי מעבירים את הפניות של כל אלה שזה לא עובד כמו שאתה מספר?
<חגי פורגס: מה הכוונה "לא עובד"?
יעקב מרגי: מעונות שלא מספקים.
קארין אלהרר: כל המקרים האלה שבאופן מפתיע לא מקבלים.
<חגי פורגס: אם אני מבין את השאלה שלך, זה נשמע סוגיה שמעון לא עומד בנהלים של המשרד, וזה הפיקוח.
קארין אלהרר: אז מה אתם עושים בעניין הזה?
<חגי פורגס: זה פיקוח רגיל כמו שמעון סוגר את המעון בשעה 14:00 ולא בשעה 16:00, להבדיל, וזה הרבה יותר חמור כמובן.
קארין אלהרר: אתה אחראי?
קארין אלהרר: פניות בנושא הזה אליך?
יפעת שאשא ביטון: משרד הכלכלה מטפל בפניות פרטניות שהגשתי.
יעקב מרגי: יש לנו כאן מנהלת בית-ספר.
<שרית קיצוני: שלום, שמי שרית קיצוני ואני נמצאת פה בשלושה כובעים: כובע אחד זה הכובע של אמו של יובל.
<שרית קיצוני: יובל הוא ילד בוגר, הוא סיים את מערכת החינוך.
<שרית קיצוני: אין לי שום נחמה לחבריי ההורים לילדים אלרגיים.
<שרית קיצוני: גם היום אם הוא ייגע בחלב או יאכל ביצה אז זה שוק אנפילקטי מידי, זה לא משתנה.
<שרית קיצוני: הוא התנדב לשירות בצה"ל ובסוף הצלחנו למצוא דרך שבה הוא משרת שירות משמעותי בכבוד.
<שרית קיצוני: נשים בצד כובע אחד.
<שרית קיצוני: כובע שני משמעותי הוא כובע של מנהלת בית ספר.
<שרית קיצוני: אני מנהלת חטיבת הביניים "אחד העם" בפתח תקוה מזה שנים רבות.
<שרית קיצוני: את השלט הזה אני תלשתי מכיתה ז'4, ולא אומר את שם הילדה משום שאנחנו מבינים שיש פה חיסיון.
<שרית קיצוני: יש פה אפילו מישהי שלימדה איתי פעם כשהיינו המחנכות במחזור הראשון שלי.
<שרית קיצוני: השלט הזה נלקח מכיתה.
<שרית קיצוני: יש היום, ואני רוצה להודות למשרד כי היום - - -
יעקב מרגי: תלשת אותו בכעס או כדי להביא לנו דוגמה?
יפעת שאשא ביטון: לא, בשביל דוגמא.
<שרית קיצוני: שלפתי אותו כי הוא תלוי.
יעקב מרגי: תלשת – נשמע שאת מתנגדת לו.
<שרית קיצוני: לא, לא, לא.
<שרית קיצוני: הסרתי אותו במו ידיי.
<שרית קיצוני: מדוע?
<שרית קיצוני: לא כי הכול דבש ושושנים, בוודאי שלא.
<שרית קיצוני: בכובע השלישי שאני רוצה לציין אני גם חברת ועד נבחר בעמותת "יהל" שזו עמותת אלרגיות מזון שנרשמו אליה למעלה מ-1,500 אנשים עד כה.
<שרית קיצוני: לצורך הסדר, מחר כנס העמותה.
<שרית קיצוני: מן הסתם תהיינה גם בחירות חדשות ויהיה דיון מחדש כדי לאשרר את הגישה של העמותה.
<שרית קיצוני: הגישה של העמותה היא מרחיבה.
<שרית קיצוני: היא מדברת לא על העניין של הסייעת לילד הספציפי שעוד מעט ייגמר או לא משום שזה עניין פרטני, ומן הראוי לא לזלזל בו ולתת לו את הדעת.
<שרית קיצוני: אבל הוא נותן מענה מאוד מאוד מצומצם בהיקף שלו, וגם עלול לייצר איזשהו פתרון בחזקת: הנה, יש סייעת - טלאי - ובוא לא נעבוד מערכתית.
<שרית קיצוני: העבודה המערכתית היא מאוד מאוד לא פשוטה.
יעקב מרגי: האם היית בתחילת הדיון?
יעקב מרגי: התחברת לזה שצריך לעשות שולחן עגול?
<שרית קיצוני: בוודאי.
<שרית קיצוני: השנה בספטמבר התפרסמו הנחיות שהמפקחת עירית לבנה חתומה עליהן.
<שרית קיצוני: הן עושות סדר.
<שרית קיצוני: הבעיה היא לא בסדר עכשיו, הבעיה היא במודעות הציבורית.
<שרית קיצוני: הבעיה היא שבכיתה הספציפית הזו בבית הספר שלי, אימא לילד שבדיוק חווה את אותו דבר, אני עדיין מקבלת פתקים או בקשות מהורה: הבת שלי עברה טיפול שיניים, ועכשיו היא תביא יוגורט יומיים לבית הספר כי יותר נוח לאכול יוגורט.
<שרית קיצוני: ההבנה הזו שאנחנו עם ערבות.
<שרית קיצוני: היה פה הרבה דיבור על ערבות הדדית, על המחויבות, על העובדה שילד אחד לא יכול לפגוע בילדים אחרים, הילד האלרגי, אבל כל הילדים האחרים עלולים לסכן אותו אם לא נתנהל נכון.
<שרית קיצוני: לדעתי, ובמקרה הזה זה גם דעתי האישית וגם עמדת העמותה, את ההתנהלות צריך להסדיר, את המניעה צריך להסדיר.
יעקב מרגי: את מנהלת בית ספר עם מודעות גבוהה והצלחת להביא את בית הספר.
יעקב מרגי: כמה תלמידים יש לך בבית הספר בכלל?
<שרית קיצוני: 535.
יעקב מרגי: כמה מתוכם אלרגיים?
<שרית קיצוני: שמונה אם אני כוללת גם את ה-J - - -.
יעקב מרגי: ולמרות המודעות יש פיקשושים?
<שרית קיצוני: היו לנו שני מקרים.
<שרית קיצוני: לפני שנתיים ילדה מאוד התנפחה מאגוזים, בוטנים, בטעות כמובן.
<שרית קיצוני: יש לנו עכשיו ילדה מאוד מאוד רגישה במגע שזה ממש כמו הבן הפרטי שלי' אז, כן.
<שרית קיצוני: יש אחרים שהם לא סביבתיים.
<שרית קיצוני: אם הם יאכלו, השוק יגיע מיד.
<שרית קיצוני: אבל הבעיה היא הבעיה של הסביבתיים אלו שצריך לשמור עבורם.
יעקב מרגי: הצלחתם להביא את זה למודעות גבוהה ולשיתוף וערבות והדדית, ולמרות זאת את אומרת שיש תקלות.
<שרית קיצוני: בבית ספר יש פחות כי אני מנהלת של חטיבת ביניים.
<שרית קיצוני: בחטיבת ביניים מתחילים להבין שכדאי להגיד למישהו על העקצוץ הזה בפה.
<שרית קיצוני: אנחנו גם מנחים אותם.
<שרית קיצוני: אני מקבלת כל ילד עם הוריו לשיחה.
<שרית קיצוני: אנחנו מסכמים מה קורה במקרה שהוא רק חושד שמתחיל משהו.
יעקב מרגי: אבל את אימא לילד ויש לך מודעות גבוהה, אבל מנהל אחר או מנהלת אחרת?
<שרית קיצוני: היום המשרד התקדם מאוד ואני לא יודעת, אולי זה בעקבות הלחץ שהיה, ויש כבר הנחיות.
<שרית קיצוני: אני יכולה להגיד שבתפקידי בעמותה אני בעיקר מבקשת להפנות אליי מנהלים כי אני יודעת לדבר ברמת מנהל למנהל.
<שרית קיצוני: אני הדרכתי אישית למעלה מעשרים מנהלים שקלטו את הילדים האלה אליהם.
אורי מקלב: כהצעת ועדה אולי נציע להם לעשות ניסוי שבו במקום הניסוח שאת העברת, הייתי כותב:
אורי מקלב: בכיתה זו לא מכניסים מוצרי חלב בגלל ערבות הדדית או בכיתה זו לא מכניסים מוצרי חלב בגלל חברות אמיצה.
אורי מקלב: לעשות את זה בלשון קצת יותר חיובית ולא חל איסור, ואז יהיו אולי פחות פיקשושים.
אורי מקלב: קצת צרם לי העניין של "חל איסור", ויכול להיות שזה לא פועל טוב.
אורי מקלב: תעשו ניסיון ובואו נראה מה יקרה אז מבחינת הפיקשושים.
יעקב מרגי: מקלב, אני יודע שבדיני נפשות מחמירים.
יעקב מרגי: זה קוסמטיקה שיכולה רק לפגוע במקרה הזה.
יעקב מרגי: רבותי, אין לנו הרבה זמן ויש לנו עוד הרבה דוברים.
<שרית קיצוני: כמנהלת בית ספר שהיא אחראי לשלומם ולביטחונם של כל הילדים שהם נכנסים לשער בית הספר, וכך כל עמיתיי המנהלים, ונא לא לדבר סרה במנהלים כי האחריות שלנו היא מכאן ועד להודעה חדשה והאהבה לילדים היא גדולה מאוד אחרת לא היינו עושים את זה, אני צריכה לבקש מההורים להביא את המזרק שהוא מכשיר מציל חיים.
<שרית קיצוני: זאת אומרת, אני תלויה בהורים שלא תמיד הם מספיק מעורבים.
<שרית קיצוני: אני מבקשת ש - - -
יעקב מרגי: קורה.
יעקב מרגי: אני מכיר הורים ששלחו ילדים למעון ואפילו לא הודיעו שהם אפילפטיים מהחשש שלא יקבלו אותם.
<רויטל לן כהן: חשש אמיתי וממשי.
יעקב מרגי: בסדר, כולם אשמים חוץ מההורים.
יעקב מרגי: בסדר, מכיר את הגישה הזו גם כן.
<שרית קיצוני: העניין היחיד הוא שאנחנו המנהלים צריכים לקבל את - - -
יפעת שאשא ביטון: אין חובה של אפיפן בתוך בית ספר?
<יצחק בן חמו: הגענו כבר לשבעה כובעים.
יעקב מרגי: בן חמו, היית למופת היום יחסית.
יעקב מרגי: אני מודיע שאני מאריך את הדיון ברבע שעה.
<שרית קיצוני: אומנם בחוזר מנכ"ל יש אישור שההורים חותמים שהם מאשרים בבית ספר לתת תרופות לילד והרופא של הילד חותם.
<שרית קיצוני: יש נוהל כזה, ולכן הצוות כן רשאי לתת תרופות.
<שרית קיצוני: אבל אני רוצה להדגיש שזה לא מוסדר.
<שרית קיצוני: אני אהיה הראשונה מן הסתם שאזריק לילד, או כל אחד מהמורים שלי.
<שרית קיצוני: אבל אנחנו לא מרגישים מגובים עד הסוף.
יעקב מרגי: לכן, צריך שולחן עגול.
יעקב מרגי: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.
קארין אלהרר: תודה רבה לכם, יושבי הראש.
קארין אלהרר: קודם כל, קיומו של הדיון הזה וזה לא דיון ראשון.
קארין אלהרר: זה נושא חשוב.
קארין אלהרר: אני אתחיל בסוף.
קארין אלהרר: הסוף הוא שיש ילדים שיושבים בבית.
קארין אלהרר: אני מבינה שיש עומס על המערכות והתירוץ היהודי המסורתי הוא "היו חגים".
קארין אלהרר: אבל עדיין בקשות שהוגשו מחודש מאי או חודש אפריל וטרם קיבלו תגובה, אפילו לא תגובה של כן, לא, אולי, נראה, והורים שתקועים בבית עם הילדים.
יעקב מרגי: מאה בקשות לדיון בוועדת ערר זה לא עומס ולא כלום בזמן ששנת הלימודים נפתחה.
יעקב מרגי: אני חושב שמשרד הבריאות יכול לעשות הכול כדי לגמור.
יעקב מרגי: אני מבקש לקבל ממך עד סוף הדיון התחייבות של זמן מתי דנים בכל הוועדות.
<יצחק בן חמו: סליחה, חבר הכנסת מרגי.
<יצחק בן חמו: כשאנחנו הגשנו את העררים לא קיבלנו תשובה, או אם יש חלק שקיבלו תשובה או לא.
<יצחק בן חמו: כשכבר הגשנו את הבג"צ בדיון הראשון הוא חייב אותם שנגיש עררים ושנקבל תשובה מידית.
<יצחק בן חמו: עד לרגע זה אף אחד לא קיבל.
יעקב מרגי: לא יכול להיות.
יעקב מרגי: מה, משרד הבריאות עושה בזיון בית משפט?
<יצחק בן חמו: אני חוזר עוד פעם, יעקב - - -
יעקב מרגי: היא תיתן לנו התחייבות.
יעקב מרגי: איציק, לא דיברתי ברור אליה?
<יצחק בן חמו: - - - נתן להם הוראה שיתנו לנו תשובות מידיות.
<יצחק בן חמו: עד רגע זה – אה, אולי במייל קיבלתי, אני לא יודע – אבל עד לרגע זה לא קיבלנו תשובות.
<יצחק בן חמו: עירית יכולה להעיד על זה.
<יצחק בן חמו: היא פה, הנה - - -
יעקב מרגי: היא נתנה לך רשות להערה קטנה, לא לנאום.
קארין אלהרר: אני חושבת שהדברים חמורים פי כמה כשאנחנו גם רואים מקרים שקציני או קצינות ביקור סדיר מתקשרות להורים, וראיתי מקרים.
קארין אלהרר: אם לא הייתי רואה מקרים שקציני ביקור סדיר הגישו גם כתבי אישום נגד הורים כי הם מבצעים את תפקידם, כנראה שלא הייתי אומרת שום דבר.
קארין אלהרר: אבל העובדה שהורה מקבל טלפון מקצין ביקור סדיר ומאיים עליו לפעמים במרומז, לפעמים באופן גלוי: אני יכול להגיש נגדך כתב אישום.
קארין אלהרר: הדבר הזה הוא לא תקין, בטח שהדבר לא תלוי בהורים.
קארין אלהרר: אני רוצה לומר משהו לגבי סייעות באופן כללי, וזה נכון גם לגבי סייעות לילדים אלרגניים.
קארין אלהרר: אני מכירה את הגישה של משרד החינוך והבריאות, אבל בעיקר של משרד החינוך, שאומרים: אנחנו רוצים לייצר ילדים עצמאיים.
קארין אלהרר: אגיד לכם, ואמרתי זאת בהזדמנות קודמות ואני חוזרת על זה גם הפעם, זו טענה שהיא לא פחות ממרושעת.
קארין אלהרר: אין הורה בישראל שלא רוצה לראות את הילד שלו עצמאי ומתפקד לבד.
קארין אלהרר: אין כזה הורה, אני לא מכירה אותו.
קארין אלהרר: אם תגישו אותו מולי כנראה אבדוק כזה, אין.
יעקב מרגי: יש יוצאים מהכלל.
קארין אלהרר: לא, אין כזה הורה.
קארין אלהרר: ההורה היה שמח שהילד שלו ילך וישחק, וגם אם ילד שיריב אתו ישפריץ עליו בקבוק אקטימל לא יקרה לו שום דבר.
קארין אלהרר: הוא היה רוצה את זה, אבל זה לא קורה.
קארין אלהרר: לא הבנתי איפה הבעיה.
קארין אלהרר: האם הבעיה היא בתקציב?
קארין אלהרר: האם הבעיה היא בעצמאות שהם רוצים?
קארין אלהרר: לא הבנתי זה נופל.
קארין אלהרר: אני אומר לך.
קארין אלהרר: ראשית, זה תלוי בדרגת החומרה של האלרגיה .
קארין אלהרר: למשל, אם מדובר בילד שרק אם הוא יאכל משהו וזה לא כל כך חמור אצלו.
קארין אלהרר: יש מומחים לעניין ויש חוות דעת רפואיות שהן טובות יותר, אני לא אלרגולוגית, עם כל הכבוד לחוות דעת פדגוגיות.
קארין אלהרר: אני מתנצלת, זה לא מפחיתות כבוד.
קארין אלהרר: אבל כל אחד עם המומחיות שלו.
יעקב מרגי: בשולחן העגול יישבו כל המומחים.
יפעת שאשא ביטון: אבל משרד הבריאות קובע.
קארין אלהרר: משרד הבריאות, עם כל הכבוד, ואני אומר את העניין הזה של המזרק, כולנו יכולים לספר לעצמנו את הסיפור שאם תהיה סייעת הכול יהיה בסדר.
קארין אלהרר: ואם בסוף לא הסייעת ולא המורים ולא אף איש צוות יכול להזריק לילד, דעו לכם, דמם של הילדים האלה בראשם של כולם.
יעקב מרגי: תודה, אני חושב שהדברים מדברים בעד עצמם.
יעקב מרגי: יו"ר ועדת החינוך בלשכת עורכי הדין, בבקשה.
<אראל גלבוע: כמה נקודות: אחת, אי-אפשר כאן להטיל על מורים וגננות את האחריות, אלא אם תחייבו ותדאגו לתקצוב כמובן ומשרד החינוך שכל מורה יעבור קורס רציני של הגשת עזרה ראשונה, כולל העניין הזה וריענון כל שנה, אחרת אסור להטיל עליהם את החובה הזו.
<אראל גלבוע: צריך להגן גם על זכויות של עובדים.
<אראל גלבוע: שתיים, נושא הגיל.
<אראל גלבוע: בישראל מתחת לגיל תשע אסור לילד לחצות את הכביש לבד.
<אראל גלבוע: בדקתי את החוק באנגליה.
<אראל גלבוע: באנגליה ילד שחוצה את הכביש לבד מתחת לגיל 12 הוריו צפויים לעמוד לדין פלילי, בסקוטלנד גיל 11.
<אראל גלבוע: כלומר, ילד אינו יכול מבחינה התפתחותית להיות עצמאי, ובטח לא במקרה כזה בגיל שמונה.
<אראל גלבוע: אני פשוט מתפלא על משרד החינוך.
<אראל גלבוע: בנקודה הזו חייבים להעלות את הגיל.
יפעת שאשא ביטון: למען ההגינות, משרד הבריאות קובע.
<אראל גלבוע: סליחה שאמרתי משרד החינוך, התכוונתי משרד הבריאות.
<אראל גלבוע: דבר נוסף, נדהמתי לשמוע שרק 5% מהעררים מתקבלים.
<אראל גלבוע: דווקא כמי שבדק נושא ערעורים ועררים אני לא שמעתי על שום תחום שבו יש אחוז כל כך נמוך של עררים שמתקבלים.
<אראל גלבוע: אנחנו מקבלים כאן רושם נוסף, וסליחה, אני לא אוהב לומר את זה - -
יעקב מרגי: אם אתה לא אוהב למה אתה אומר?
<אראל גלבוע: - - אבל יש כאן סוג של אטימות של משרד הבריאות עם קווים חדים מעל גיל מסוים אין ליווי, והקריטריונים מאוד נוקשים יתר על המידה.
<אראל גלבוע: דבר נוסף, אנחנו במדינת ישראל אלופי העולים בבזבוז תקציב שעובר לידי קבלני כוח אדם במקום העסקה ישירה של סייעות, מלווים אישיים, איך שנקרא לזה.
<קריאה: גם אחיות.
<אראל גלבוע: אחיות כבר לפחות במחוז אחד הוחזרו למשרד החינוך וזה ניסוי.
<אראל גלבוע: העניין הזה שהוא שפיכת תקציבים סתמית, העסקה ישירה תהיה יותר יעילה.
<אראל גלבוע: דבר אחרון, חוץ ממשרד הבריאות אנחנו מדברים על ביזור מטורף של סמכויות.
<אראל גלבוע: משרד העבודה והרווחה על מעונות יום, רשויות מקומיות על צהרונים בבתי ספר.
<אראל גלבוע: צריך למצוא מסגרת שתאחד את זה.
יעקב מרגי: זה לא הזמן, תודה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.
אורי מקלב: תודה לרבה לשני יושבי-הראש, וטובים השניים מן האחד.
אורי מקלב: הנושא הזה הוא באמת חשוב מאוד.
אורי מקלב: יש חשיבות בעצם קיום הדיון.
אורי מקלב: לא פעם פנו אליי הורים שיש להם הרגשה שלא מספיק מודעים למה שהילדים וההורים עוברים.
אורי מקלב: אומרים רגישות ומדברים על אלרגיה, אבל המונח הוא מעט מדי משום שיש כאן שאלה של חיי הילד יום יום ושעה שעה.
אורי מקלב: ההורים נמצאים במתח.
אורי מקלב: בעבר היה לי עוזר שבתו שהיתה בגן היתה רגישה.
אורי מקלב: זה ליווה אותם כל היום, הם נמצאים במתח במשך כל היום סביב העניין וכל דבר מזכיר גם לאימא וגם לאבא.
אורי מקלב: יש להם הרגשה שיכול להיות שאנחנו לא שותפים מספיק במה שהם עוברים.
אורי מקלב: מעבר לזה, גם לילד מבוגר לא קל להתמודד עם הדבר הזה כי הוא מרגיש שהוא נהפך לנטל על הכיתה ועל החברים שמסביב שכועסים.
אורי מקלב: כשמדובר בילד חולה והוא לא מרגיש טוב יש עניין של רחמנות.
אורי מקלב: יש לא מעט בעיות סביב הרגישויות האלה.
אורי מקלב: אנחנו קוראים להן רגישויות, אבל הן הרבה מעבר לכך.
אורי מקלב: לכן, עצם קיומו של הדיון הזה הוא חשוב.
יעקב מרגי: נמאס לי לקיים דיונים על עצם קיומם.
יעקב מרגי: הפעם החלטתי שאני הולך - - -
<קריאה: שאנחנו הולכים לטפל בזה סופית.
אורי מקלב: ודאי, כן – נכון.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לדעת שזה לא פינוקים כפי שאולי אמרו את זה, וזה לא אקסטרות, אלא זו שאלה קיומית עבור הילד ויש חשש אמיתי לחיי הילדים.
אורי מקלב: פעמיים פינו את הילדה של העוזר שלי לטיפול נמרץ.
אורי מקלב: בא אליי הורה שהיתה לו בעיה עם סייעת בגלל ועדת הערר שהוזכרה כאן שלקח זמן ולא נתנו, וזאת בשעה שאח של האימא נפטר בבית ספר תיכון בגלל שהוא אכל משהו בבית ספר תיכון ונפטר.
אורי מקלב: היה מדובר ברגישות משפחתית חזקה מאוד לחלב שעברה, ויש בזה דרגות.
אורי מקלב: עם כל הזהירות ועם כל המודעות הבחור הגדול נפטר בגלל חוסר יידע על משהו.
אורי מקלב: אדוני, אני פונה אליך לגבי הדבר הבא במסגרת השולחן העגול וזה עניין הארוחות שמקבלים בצהרונים.
אורי מקלב: התמ"מ מספק את הארוחות האלה לבעלי רגישות וזה טוב למי שמסתפק בכשרות רגילה.
אורי מקלב: אבל משפחות שנדרשות לכשרות מיוחדת לא מקבלות שום מענה.
אורי מקלב: יש מספר גדול מאוד, אבל המספר הוא לא משנה וצריך להתייחס גם אם מדובר רק במשפחה אחת.
אורי מקלב: אם יש אפשרות עם קצת מאמץ וקצת רצון טוב בשולחן עגול לפתור את הבעיה הזו ולהבין מה הילד הזה עובר כשאין לו את זה.
אורי מקלב: בצליאק יש את הדבר הזה.
יפעת שאשא ביטון: זה בעיקר לגבי ילדי הצליאק שלא מקבלים מענה בתוך בתי הספר.
<רויטל לן כהן: תודה רבה, אדוני.
<רויטל לן כהן: רויטל לן כהן, עורכת דין, קואליציית הורים לילדים עם מוגבלויות.
<רויטל לן כהן: אני ממש בנקודות: אחד, אני רוצה להגיד לגבי הנושא הזה של הפער בין הדברים שנשמעים פה או נשמעים בדיונים ומה שקורה בשטח.
<רויטל לן כהן: בשטח, אני אומרת את זה בביטחון מלא, אולי למעט מקרים בודדים של מישהי שפשוט שמכירה את זה מעצמה, אין הנחיה של הצוותים, בוודאי שאין אכיפה.
<רויטל לן כהן: אין ניקיון מבחינת אלרגנים בתוך מסגרות החינוך.
<רויטל לן כהן: פשוט אין, נקודה.
<רויטל לן כהן: חלק מהעניין זה המנהלים שאומרים: אני לא יכול לריב עם ההורים או אני לא יכול להגיד לילד מה לאכול.
<רויטל לן כהן: זה לא רק מה שנכנס לתוך בית הספר, האם הם מכניסים אלרגניים.
<רויטל לן כהן: כי ילד שרגיש מאוד, אם חבר לכיתה אכל בבוקר קורנפלקס עם חלב ולא שטף ידיים או זה נגע לו בבגדים, הוא לאורך כל היום מסכן את הילד האחר.
<רויטל לן כהן: לגבי ההבחנה בין הילדים, ופה זה היה מאוד נכון, אנחנו צריכים להבין שיש פתרונות, ושאפשר להרחיב את סל הפתרונות.
<רויטל לן כהן: זה נכון ורצוי.
<רויטל לן כהן: אגב, אפילו הסקירה שנעשתה במסגרת הכנסת בנושא האחיות קבעה מחדש שהאחיות היו גם יותר זולות וגם יותר יעילות.
<רויטל לן כהן: זאת אומרת שאם נחזיר את האחיות זה יהיה מצוין ואנחנו נוכל להרחיב את המענים לחלק מהילדים.
<רויטל לן כהן: אנחנו חייבים לזכור שיש קבוצה של ילדים שכן צריכים את הסיוע האישי.
<רויטל לן כהן: לגבי נושא האחריות – אנחנו בקואליציה שלנו קוראים לזה ענף חדש באולימפיאדה: זריקת אחריות למרחוק.
<רויטל לן כהן: זה מה שאנחנו רואים פה: זה לא אני, זה משרד הבריאות.
<רויטל לן כהן: זה לא אני, זה ארגון המורים, זה הסתדרות המורים, זה הגננות.
<רויטל לן כהן: בשורה האחרונה בקצה של שרשרת המזון הזאת יושב ילד ויושב הורה שאף אחד לא לוקח אחריות על מצבם.
<רויטל לן כהן: אם הילדים האלה כפופים לחוק חינוך חובה ואם ההורים האלה מחויבים לשלוח את הילדים לבתי הספר לא יעלה על הדעת שבתי הספר – קרי, מערכת החינוך, קרי, משרד החינוך – לא ייקח אחריות ויגיד: האחריות זה לא אני, אני לא יכול להכריח את ההוא, אני לא יכול להכריח את הזה, הנוהלים זה לא אני, זה לא ההוא.
<רויטל לן כהן: יש חוק חינוך חובה.
יפעת שאשא ביטון: מה שיפה זה שמדברים על ערבות הדדית עד שזה מגיע למקום מסוים.
<רויטל לן כהן: לגמרי.
<רויטל לן כהן: אדוני, הנושא של הקשר הזה בין בשלות לבין יכולת טיפול לא רק במקרים של התקף אלא גם הילד לא יכול לקחת אחריות על מאות ילדים אחרים בבית הספר.
<רויטל לן כהן: לגבי אנטגוניזם שעלה פה – הרבה פעמים את האנטגוניזם יוצרים - ולא נעים לי להגיד, אולי לא אצלנו, באמת באזור השרון הגישה היא אחרת, אבל מגיעים לקואליציה ילדים מכל הארץ - מי שיוצר את האנטגוניזם בדרך כלל זה מנהלי בתי הספר שלא רוצים להיות הרעים אז הם משסים את ההורים אחד בשנה.
<רויטל לן כהן: מה שקורה אחר כך זה שגם הילדים שניזונים בבית משסים ילד בילד.
<קריאות: אז היא אמרה, זה הכי גרוע.
יעקב מרגי: ראיתי את התגובות המהירות, תודה.
<רויטל לן כהן: חברת הכנסת קארין אלהרר היתה מי שייצגה את התובעים בעתירה מינהלית 1214/08 בנושא של סייעת אישית בחינוך המיוחד.
<רויטל לן כהן: אומנם דובר שם על החינוך המיוחד, אבל האמירה של בית המשפט היתה מאוד ברורה: לא יעלה על הדעת בילדים שיש להם צרכים מיוחדים שמשרד החינוך יקבע מסמרות באיך צריך להתנהל איתם.
<רויטל לן כהן: כל מקרה צריך להישקל לגופו.
<רויטל לן כהן: מה שקורה זה ביזיון בית משפט.
יעקב מרגי: תודה, תשאירו משהו לשולחן העגול.
יעקב מרגי: עו"ד משה יפה, בבקשה.
<משה יפה: שלום לכולם, שמי משה יפה.
<משה יפה: אני אבא לילדה בת ארבע והיא בגן.
<משה יפה: היא גם אלרגנית לסויה, ביצים, חלב, אגוזים, ולכל הבא ליד, הכול חוץ מבוטנים.
<משה יפה: היא גם חולה במחלה אלרגנית בוושט, Eosinophilic Esophagitis.
<משה יפה: אני מברך על כל הנושא הזה, אבל יש כמה נקודות חשובות שבכל הטררם הזה של הסייעת אף אחד לא מכיר אותן ובעזרת השם השבוע יוגש בג"צ בנושא.
<משה יפה: אחת, הנושא הזה שלילדים עם אלרגיה לאגוזים אין פתרון במערכת החינוך.
יעקב מרגי: בעזרת השם ובג"צ לא הולך ביחד.
יעקב מרגי: בעזרת הבג"צ אולי, אבל לא בעזרת השם.
<משה יפה: לילדים עם אלרגיה לאגוזים אין פתרון במדינת ישראל כשהם רוצים אוכל לצהרון.
<משה יפה: ילדים מקבלים אוכל בצהרון כשלסויה, לצליאק ולחלב יש פתרון, אבל לאגוזים אין.
<משה יפה: למה?
<משה יפה: ככה.
<משה יפה: לבוטנים גם לא, אבל לא ידעתי את זה.
<משה יפה: התשובה שמקבלים היא: ככה.
<משה יפה: מכתבים שנשלחו על ידי גם למשרד החינוך ולמשרד הבריאות, התעלמות מוחלטות.
<משה יפה: לילדים אין מסגרות אז תשלחו אותם הביתה בצהרון, אנחנו לא יכולים להאכיל אותם או תביאו את האוכל מהבית.
<משה יפה: אבל לכולכם ברור מה קורה לילד שמביא אוכל מהבית כשכולם מקבלים ארוחות אחרות.
<משה יפה: זה סוגיה שצריך להתייחס אליה.
<משה יפה: שנית, לגבי מה שהורים אמרו פה – מצד אחד, החלום היפה הזה זה שאין כניסה למאכלים כאלו וכאלו.
<משה יפה: אבל אני יכול להביא דוגמה מהבת שלי.
<משה יפה: הדבר היחיד שהבת שלי יכולה לאכול זה חמאת בוטנים.
<משה יפה: אין לי שום דבר לשים לה בסנדוויץ' חוץ מחמאת בוטנים, ולאותו גן הגיע ילד שאלרגני לבוטנים.
<משה יפה: זאת אומרת, מה עושים?
<משה יפה: אם עכשיו עושים איסור מוחלט על אלרגיה לבוטנים אין לילדה שלי מה לאכול, והוא יכול רק אגוזים.
<משה יפה: זה לא עובד בפרקטיקה.
יעקב מרגי: במקרים האלה אנחנו נעזרים בסטטיסטיקה, אין מה לעשות.
יעקב מרגי: בסוף יפיל את כולם בין הכיסאות.
יעקב מרגי: תודה שתרמת לנו.
יעקב מרגי: עיריית חיפה בבקשה תציגי את עצמך.
יעקב מרגי: נתתי לך רשות דיבור בגלל שטרחת והגעת מחיפה, לא בגלל ראש העיר שלך.
יעקב מרגי: הוא לא רגיש.
יעקב מרגי: אולי הוא לא רגיש לבוטנים, אבל הוא לא רגיש גם לדברים אחרים.
יפעת שאשא ביטון: לא נערבב פוליטיקה.
יעקב מרגי: לא פוליטיקה, זה ילדים במערכות החינוך.
<לילי הרטמן קוגן: שלום, אני לילי הרטמן קוגן, מנהלת החינוך המיוחד בעיריית חיפה.
<לילי הרטמן קוגן: בין היתר, אני אחראית גם על הגשת בקשות לילדים עם בעיות רפואיות.
<לילי הרטמן קוגן: רק לסבר את האוזן, בעיריית חיפה בשלוש השנים האחרונות מספר הילדים הכפיל את עצמו.
<לילי הרטמן קוגן: יש לנו השנה 70 ילדים אלרגיים.
<לילי הרטמן קוגן: אני גם מאוד מזדהה עם מה שאמרה חברת הכנסת ביטון לגבי העלאת נושא המודעות בקרב הצוותים החינוכיים והמנהלים כי פונים אליי המון מנהלים מהשטח ובאמת צועקים לי בקיץ ומבקשים עזרה: יש לנו ילד אלרגי ומה עושים אתו עכשיו?
<לילי הרטמן קוגן: הם לא יודעים איך להתנהל.
<לילי הרטמן קוגן: אני רוצה להעלות דבר נוסף שאנחנו נתקלים בו הרבה אצלנו וזה לגבי מסגרות ההמשך, הצהרונים והמועדוניות, ששם אף אחד לא מוכן לקחת אחריות על עצמו ולא מקבלים את הילדים האלה במועדונית.
<לילי הרטמן קוגן: יש לנו מכתב תביעה מהורים כבר עכשיו שמישהו חייב לקחת את האחריות.
יעקב מרגי: יש לנו כאן עכשיו אימא לילדה שלא פקדה מסגרת חינוכית.
<סיגל קדוש: הילדה נמצאת פה מולך.
יעקב מרגי: גם בפעם שעברה היית ודיברת אתנו.
<סיגל קדוש: היא רוצה לספר על הצער שכרוך בזה שהיא נמצאת בבית ולא יכולה ללכת.
<סיגל קדוש: אנחנו ניתן לה את זכות הדיבור.
יעקב מרגי: אז מי מלמד אותה?
<קריאה: כולנו עושים רוטציה.
<סיגל קדוש: אתה רוצה לדעת מה היא עשתה כל החופש?
<סיגל קדוש: היא תענה לך.
<סיגל קדוש: מה עשית כל החופש?
<נועה קדוש: הייתי בבית ועשיתי שיעורי בית.
<סיגל קדוש: תודה רבה.
<סיגל קדוש: הבנת?
<סיגל קדוש: אנחנו כל היום יושבים ומכינים שיעורי בית.
<סיגל קדוש: היא צריכה ללמוד גם מה שהם לומדים בכיתה וגם לעשות את שיעורי הבית בו זמנית.
<סיגל קדוש: עוד מעט אני צריכה לפרוש ולהתפטר מהעבודה ולהיכנס למעגל האבטלה שזה גם יעלה לקופת המדינה.
<סיגל קדוש: אז או פה או שם.
<נועה קדוש: אני נועה, בת שמונה.
<נועה קדוש: סובלת מאסטמה ומאלרגיה לחלב.
<נועה קדוש: כמו שסיפרתי בוועדה הקודמת, מתחילת השנה אני לא פוקדת את בית הספר כי אין לי סייעת השנה.
<נועה קדוש: בבית הספר שלי אוכלים חלב בכל מקום ועבורי ללא הסייעת זה סכנת חיים של ממש.
<נועה קדוש: היום כל חבריי חזרו לבית הספר ואני לא.
<נועה קדוש: אני פה היום כדי לספר לכם כמה זה קשה לי.
<נועה קדוש: קשה לי לשמוע את ההסעה עוברת בבוקר כשאני נשארת מאחור.
<נועה קדוש: קשה לי כי אני לא מרגישה תלמידה, קשה לי כי אני לא לומדת ולא משחקת עם חבריי לכיתה.
<נועה קדוש: קשה לי להשלים את כל החומר החסר ואת שיעורי הבית.
<נועה קדוש: קשה לי כי אני שונה משאר הילדים, קשה לי לראות את ההורים שלי נלחמים בשבילי כל הזמן.
<נועה קדוש: קשה לי שלאף אחד בממשלה לא אכפת ממני ומהילדים האלרגיים למזון.
<נועה קדוש: קשה לי כי אני ממש לא מבינה איך אפשר לשכוח שאני ואחרים כמוני זכאים לחינוך כמו כולם.
<נועה קדוש: למרות שאני עדיין ילדה אני יודעת דבר אחד – שקיימת בעיה כי הרבה ילדים והורים לא יודעים על אלרגיות על מזון.
<נועה קדוש: צריך ללמד את כולם על זה, גם את המורים בבית הספר שלי ושל אחרים כי אם לא ילמדו אותם לעולם לא נהיה בטוחים.
<נועה קדוש: גם אני יודעת שייקח זמן עד שזה יקרה, ולי ולחבריי אין סבלנות לחכות כי אנחנו רוצים לחזור ללימודים כבר.
<נועה קדוש: אני באתי לפה היום כדי לבקש מהם להחזיר לנו את הסייעות כדי שנוכל לחזור לספסל הלימודים כבר מחר, תודה.
יעקב מרגי: שמעתם, משרד החינוך, משרד הבריאות?
אורי מקלב: כנראה שבבית מלמדים ולומדים טוב.
אורי מקלב: תראה איזה יופי.
יעקב מרגי: אתה לא רוצה שאני אמליץ המלצות?
יעקב מרגי: רבותי, זמן הארכות אזל ויש לי עוד עשרים דוברים.
יעקב מרגי: אני מתנצל מראש בפני אלה שנרשמו.
יעקב מרגי: בסך הכול, שמענו את הדברים.
יעקב מרגי: לא שחידשתם לנו משהו.
<ארז סיני: כבוד היושב-ראש, לא שמעתם את כל הדברים.
יעקב מרגי: רגע, מותר לך לחלוק עליי.
יעקב מרגי: מבחינתי, לא חידשתם כלום, ולא שאני מזלזל כי הדיונים היו.
יעקב מרגי: זה אותם קולות ואותן אמירות ואותה זעקה.
יעקב מרגי: מבחינתי, היה צורך בדיון הזה כדי לומר את האמירה המפורשת שזהו, אנחנו לא מקיימים יותר דיוני סרק.
יעקב מרגי: זה דיון הסרק האחרון שיהיה בוועדה.
יעקב מרגי: אני וחבריי לוועדה – ואני מקדם בברכה גם את חבר הכנסת פורר – מחויבים.
יעקב מרגי: אומרת לי יפעת שגם היא וחבריה לוועדה לזכויות הילד מחויבים.
יעקב מרגי: אנחנו נכנס את השולחן העגול.
יעקב מרגי: השולחן העגול יוביל למסמך מוסכם.