GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מסעוד גנאים: לצערי אנחנו רגילים לזה אבל אם העניין הגיע עד כדי כך כפי שפירט חבר הכנסת מאיר כהן?
יעקב מרגי: נשמע בהמשך.
באסל גטאס: בנט יראה לביבי איך לנהל את הקבינט.
יעקב מרגי: בנט לא מעורב בזה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת איל בן ראובן.
איל בן ראובן: אחרי שסיימתי 35 שנים בצה"ל, הדבר הראשון שעשיתי היה לקחת איזושהי השתלמות בנושא סביבה אבל בפורום מנהלי בתי ספר.
איל בן ראובן: פגשתי שם פורום מדהים של אנשים.
איל בן ראובן: מדהים.
איל בן ראובן: אני מודה שלא הכרתי קודם.
איל בן ראובן: זאת הייתה חוויה.
איל בן ראובן: כשאני קורא את המסמך הזה ואת מה שסיפר לנו כאן קודם מאיר כהן, אני שואל את עצמי ואני שואל אותנו, תגידו, אנחנו השתגענו?
איל בן ראובן: מה זה הדבר הזה?
איל בן ראובן: הרי זו פגיעה.
איל בן ראובן: אם אני הייתי מנהל בית ספר, אני הייתי מתפטר.
איל בן ראובן: הייתי שואל האם זאת המערכת שבה אני עובד?
איל בן ראובן: זה האמון של המערכת?
איל בן ראובן: הרי המערכות האלה, ובוודאי מערכת החינוך, מה אנחנו דורשים ממנה?
איל בן ראובן: אנחנו דורשים ממנה לחנך את ילדינו על אתיקה, על אמון, על חברות, על רעות ועל כל הדברים המדהימים האלה שאנחנו לא רואים אותם לצערנו בהרבה מערכות אחרות, אבל זאת המערכת שצריכה לשדר את הדברים האלה.
איל בן ראובן: עליה אנחנו שמים בלשים?
איל בן ראובן: אין דרכים אחרות לבקר מערכות?
איל בן ראובן: יש כל כך הרבה דרכים לבקר מערכות וצריך לבקר מערכות.
איל בן ראובן: צריך לראות אם דברים לא מתבצעים כראוי.
מאיר כהן: יש פיקוח.
איל בן ראובן: אבל האם הדרך היא על ידי בלשים, חשאיות וכל מיני מערכות כאלה?
איל בן ראובן: בשורה התחתונה.
איל בן ראובן: תכף נשמע את מנכ"לית משרד החינוך.
איל בן ראובן: הלוואי שהכול לא נכון אבל גם אם נכון חלק מזה, אני מציע למערכת החינוך, תראו, כולנו טועים, אפשר להודות בפירוש ולומר סליחה, להתנצל ולומר טעינו.
איל בן ראובן: הדבר החשוב שיצא מהדיון הזה הוא שלא יעלה על דעתנו דבר כזה שאנחנו בולשים אחרי מנהלינו, מורינו, הורינו וילדינו.
איל בן ראובן: חס וחלילה.
יעקב מרגי: גברתי המנכ"לית, השתגענו?
<מיכל כהן: אני אתחיל, ברשותך, בסוף.
<מיכל כהן: גם אני הייתי מתפטרת אם הייתה מערכת שעוקבת, בולשת, חוקרת, שמה סמויים, מצלמת מנהלים ותלמידים.
<מיכל כהן: קודם כל, אני אומרת את זה באמירה.
<מיכל כהן: אני הרי נמצאת בכנסת ישראל כמעט כל שבוע ומדי שבוע יודעים לומר חברי הכנסת כמה מערכת החינוך צריכה להראות את ביצועיה, להראות שהיא מנצלת את תקציב משרד החינוך כפי שמנחה, להראות שתשלומי ההורים לא עולים בהתאם להנחיות, להראות שלפי חוק הפיקוח אנחנו צריכים לנהוג ולנהוג.
<מיכל כהן: אני רגע רוצה לעשות סדר בבלגן.
<מיכל כהן: אני אומרת לך את זה באחריות מלאה, ויושב לצדי חבר הכנסת מאיר כהן שהיה מנהל בית ספר וגם אני הייתי מנהלת בית ספר.
<מיכל כהן: אני רק רוצה לומר שמהומה על לא מאומה.
<מיכל כהן: אחד זורק אבן ומאה צריכים עכשיו להסביר ואני אסביר בדיוק את הדברים.
<מיכל כהן: מבטיחה לכם שאני לא מתחמקת משום שאלה, משום אמירה ומשום אמירה כאן בתוך המכרז.
<מיכל כהן: המכרז הזה הוא מכרז בקרה על מערכת החינוך מאז ומעולם.
<מיכל כהן: כל הסיפור, כל העוול הגדול הוא שהשתנה הזכיין.
<מיכל כהן: שאלה טובה.
<מיכל כהן: יושב כאן מנחם קפלן שהיה מנהל מחוז במשרד החינוך והוביל את מכרז הבקרה עשרות בשנים.
<מיכל כהן: אומרת אמת?
<מיכל כהן: אומרת אמת.
<מיכל כהן: זאת אומרת, המהומה, הנה משרד החינוך בוש ונכלם, עוקב אחרי מנהליו - לא היה מעולם, לא יהיה בתקופה הזו וגם לא יהיה בעתיד.
<מיכל כהן: מעולם לא עקבנו ולא נעקוב אחרי מנהלי בתי ספר.
<מיכל כהן: זו שדרה ניהולית שלנו.
<מיכל כהן: להזכירכם, מנהלי בתי הספר הם שלנו.
<מיכל כהן: מנהלי בתי הספר, אני לא צריכה כל יום להראות את האמון במנהלי בתי הספר.
<מיכל כהן: אנחנו עושים הרבה מאוד מהלכים לטובת גמישות ואוטונומיה ניהולית.
<מיכל כהן: אז תגידו, כל מה שחבר הכנסת מאיר כהן אמר נכון?
יעקב מרגי: אם כן, מהו המכרז הזה?
<מיכל כהן: רגע.
<מיכל כהן: תנו לי רגע.
<מיכל כהן: ברשותך, מכיוון שיש האשמות כל כך קשות, אני מסבירה.
באסל גטאס: הוא קרא מתוך המכרז.
<מיכל כהן: תנו לי.
<מיכל כהן: אני לא אתחמק.
יעקב מרגי: זה מכרז בקרה כללי.
<מיכל כהן: תנו לי להסביר ואחרי שאני אסביר, תמשיך לומר.
באסל גטאס: בסך הכול הוא קרא מהמכרז.
יעקב מרגי: הוא מיקד את זה לנקודות.
יעקב מרגי: מיכל, אני אגן עליך.
יעקב מרגי: הוא קרא והיה ניתן להבין מחבר הכנסת מאיר כהן שהמכרז הזה כולו נסוב על מנהלי בתי הספר.
יעקב מרגי: מיכל היא מנכ"לית משרד החינוך בכלל והליך בקרה, ומכרז לבקרות במשרדי ממשלה הוא מכרז אד-הוק על הכול והיא תסביר לכם.
<מיכל כהן: בהתחייבות אני אומרת לך אדוני שחבר הכנסת מאיר כהן קרא ממשהו.
<מיכל כהן: זאת אומרת, ברור שהוא לא המציא את זה אבל רק צריך לראות את הקונטקסט ולראות את כל פעולות משרד החינוך.
<מיכל כהן: אחרי שאני אציג לכם, תגידו לי טוב או לא טוב.
<מיכל כהן: איך אמרת?
<מיכל כהן: טעות או לא טעות.
<מיכל כהן: אם תגידו לי שזאת טעות לבקר את 53 מיליארד שקלים של מערכת החינוך - - -
<קריאה: אל תשאלי כי תקבלי תשובות.
<מיכל כהן: לא אכפת לי.
<מיכל כהן: אם תגיד לי כנסת ישראל שמותר להקצות תקציבים, לכתוב נהלים ולא לבדוק את היישום שלהם בשטח, הראשונה שתבטל את זה, זאת אני.
יעקב מרגי: אתם יודעים שלפני כשנתיים התמודדנו פה במדינת ישראל עת דווח על הקמת בית ספר שלא הוקם.
יעקב מרגי: לא צריך יחידות כלכליות שיבקרו את זה?
<מיכל כהן: בכל זאת, מה כתוב ואיפה כתוב לגבי החוקרים.
<מיכל כהן: הרי יש חוקרים והיכן כתוב שיש חוקרים ועל מה חוקרים.
<מיכל כהן: אני אתן אחרי כן לצוות המקצועי, אבל מכיוון שאמרתם כל כך הרבה דברים, אני גם חייבת להתייחס.
<מיכל כהן: אמרתי קודם כל שיש ניהול של תקציב.
<מיכל כהן: הבקרות שלנו הן על נושאים רבים ואנחנו תכף נראה מה הם הנושאים.
<מיכל כהן: בין הנושאים הרבים זה נושא של הזנה, בין הנושאים הרבים זה נושא של תשלומי הורים, בין הנושאים הרבים זה נושא של ספרי לימוד.
<מיכל כהן: אני לא יודעת אם אתם יודעים אבל בשנים האחרונות נכנס חוק פיקוח על ספרי לימוד.
<מיכל כהן: כשאני שולחת לחנות לממכר ספרי לימוד - - -
מאיר כהן: את הולכת למקומות הנוחים לך.
<מיכל כהן: אני אגיע גם לדברים שלך.
מאיר כהן: חברים, עד עכשיו, אדוני היושב ראש - - -
יעקב מרגי: תן לה להתייחס.
מאיר כהן: אני מצטער.
מאיר כהן: יצרו מציאות שאני מאשים.
מאיר כהן: אני קורא מכרז.
<מיכל כהן: אני אתייחס למכרז.
מאיר כהן: אל תלכי לי למזון.
מאיר כהן: המזון , זה נחמד.
מאיר כהן: למה צריך בקר לסייר בבית הספר ולספור את מספר התלמידים ואת לא מאמינה למנהל?
<מיכל כהן: אני אסביר.
מאיר כהן: מה, המנהל משקר כשהוא אומר שיש לו שלושים תלמידים?
מאיר כהן: למה מישהו צריך לספור את התלמידים?
מאיר כהן: מה אתם עושים?
מאיר כהן: תגידו, אתם בסדר?
יעקב מרגי: מאיר, ראשית, בוא נוריד את הטונים.
מאיר כהן: זה מעצבן אותי.
מאיר כהן: אני מאשים?
מאיר כהן: מה אני מאשים?
מאיר כהן: כתוב.
מאיר כהן: אני קורא את המכרז של בית הספר.
מאיר כהן: התקשרתי למנהלים ואמרו לי, כן, נכנס בן אדם, סופר לי אנשים ואני לא יכול להגיד לו כלום.
יעקב מרגי: מאיר, מקובל עליך שצריך להוריד את הטונים?
יעקב מרגי: ראשית, מורידים את הטונים.
מאיר כהן: אני לא מאשים.
מאיר כהן: דווקא בנושא הזה של המזון אתם לא עושים את זה.
יעקב מרגי: מאיר, מורידים את הטונים.
מאיר כהן: אתם לא בודקים את המזון ובגלל זה הילדים שלנו אוכלים גועל נפש.
יעקב מרגי: מאיר, אני חייב לתת למנכ"לית להציג את הנושא.
מאיר כהן: זה לא יקרה יותר.
יעקב מרגי: גם אם היא תאמר דברים, היא חיכתה להזדמנות שלה.
יעקב מרגי: תן לה למצות את הנושא.
<מיכל כהן: כפי שאני חוזרת ואומרת, יש לנו פיקוח, יש לנו בקרה ויש לנו אכיפה.
<מיכל כהן: הפיקוח בגדול - אני מציירת תמונות גדולות – הוא פיקוח פדגוגי על מוסדות החינוך ואלה הם המפקחים שלנו.
<מיכל כהן: הם לא נכנסים בעובי הקורה ברמת דיווחים, ברמת יישום הניהול למשל בתשלומי הורים.
<מיכל כהן: יש לנו את הנושא של הבקרה שהיא הבקרה התקציבית ויש לנו את הנושא של האכיפה ומי שמכיר, פיקוח, בקרה ואכיפה הם נושאים שונים.
<מיכל כהן: יש לנו אכיפה במקומות שיש בהם חריגה.
<מיכל כהן: למרות שאתה כועס אני אחזור ואומר.
<מיכל כהן: הצגתם שעושים מחקר ובלשים אחרי מנהלים – מעולם לא.
<מיכל כהן: יש תהליך של בקרה.
<מיכל כהן: נמצאת כאן הסתדרות המורים.
<מיכל כהן: דרך אגב, הבאתי לכל עדויות כי ברור שאנחנו בחזקת חשודים.
<מיכל כהן: לכן אני מביאה על כל דבר עדויות.
<מיכל כהן: יש כאן מכרז שגם אתה עת היית מנהל בית ספר, אנחנו מכירים את זה, שבאים לראות שעות תקן בבית הספר.
יעקב מרגי: אני דורש את זה.
יעקב מרגי: אנחנו כוועדה דורשים את זה.
<מיכל כהן: האם זה תפקידה של מדינה?
<מיכל כהן: האם זה אומר שאני כמנהלת בית ספר שבאו הבקרים של מנחם קפלן לבדוק איך ביחס לנהלים, למשל האם מערכת החינוך אומרת שאין פיצולי כיתות - אפשר להתווכח עם המדיניות ודרך אגב, לא משנה מהי המדיניות – נותנים למורה את שכר, המדינה משלמת את שכרו.
<מיכל כהן: האם כאשר רשות מכניסה או מישהו אחר, גורם אחר שמכניס מורים לתוך המערכת, האם אנחנו צריכים לבקר את זה, כן או לא.
<מיכל כהן: האם כשאני נדרשת להראות כמה מורה קבלן במערכת החינוך – דרך אגב, עד השנה לא היה לי והשנה אני מתחילה בדיווחים ועל הדיווחים אני עושה בקרה.
<מיכל כהן: כן, אני חוזרת ואומרת שאני עושה בקרה על נהלי משרד החינוך, על החוקים, על חוזרי מנכ"ל ועל מה שמותר ומה שאסור.
<מיכל כהן: לכן, כאשר מנהל בית ספר אומר לך – אני אביא לכאן מכתבים בהם מנהלי בתי הספר מודים לנו לא על זה ששלחנו בלשים וחוקרים אלא מודים לנו על שפעם ראשונה, ואני הייתי סמנכ"לית וזה היה תחתיי וזה עבד גרוע כשזה עבד תחתיי כי בכל יחידה היה בקר.
<מיכל כהן: זאת אומרת, נתנו שעות לצורך העניין לחמש מתמטיקה או לעברית או למשהו אחר ובסופו של יום אתה צריך לעשות בקרה שהיא מדגמית.
<מיכל כהן: מאז הקמנו מינהל אכיפה ובקרה.
<מיכל כהן: המנדט שלהם הוא חד משמעי.
<מיכל כהן: תאספו את כל הבקרות של משרד החינוך למקום אחד שיהיה מקום מקצועי ורציני ואל תשגעו את מנהלי בתי הספר, ומנהלי בתי הספר מגיבים לזה.
<מיכל כהן: זאת אומרת, כשאני בודקת אותם בביצוע תקן, זה לא שאני לא מאמינה בהם אבל זה תקציב ולתקציב אני צריכה לתת ביטוי שאחר כך עושים כאן שישו ושמחו בכנסת על איך מבצעים את התקציב.
<מיכל כהן: אותו דבר לנושא מצבת תלמידים.
<מיכל כהן: אני הייתי מפקחת ביקור סדיר אדוני חבר הכנסת.
<מיכל כהן: כשהייתי מפקחת ביקור סדיר לפני עשר שנים, היו לי עשרים אלף תלמידים במערכת החינוך – אז עבדתי במחוז ירושלים – שלא היה ידוע מקום לימודם.
<מיכל כהן: לא נרשמו מעולם למערכת החינוך.
<מיכל כהן: הפעלנו מכרז חוקרים לאתר אותם.
<מיכל כהן: תגיד לי אם זה רע.
מאיר כהן: רע מאוד.
<מיכל כהן: בסדר אבל זה לא על מוסדות החינוך.
מאיר כהן: זה שמשרד החינוך קושר את עצמו למשרד חקירות, זה רע.
מאיר כהן: זה רע.
מאיר כהן: משרד חקירות חיימוביץ.
<מיכל כהן: אני רוצה לומר לך שכדי לאתר תלמידים שמעולם לא נרשמו במערכת החינוך, אין לי דרך אחרת.
<מיכל כהן: אני צריכה מישהו עם תעודת חוקר.
<מיכל כהן: אני רוצה להסביר את הסיפור של החוקר.
<מיכל כהן: החוקר הוא לא חוקר במשטרה, אין לו סמכויות של חוקר במשטרה.
<מיכל כהן: הדרישה שלי היא שתהיה לו תעודת חוקר.
מאיר כהן: אני רוצה לקרוא מה צריך לעשות.
יעקב מרגי: מאיר, תן לה לענות.
יעקב מרגי: תרשום הערות.
<מיכל כהן: הדרישה היא שתהיה לו תעודת חוקר.
מאיר כהן: הוא צריך לעשות ראיון בקרה עם מנהל בית הספר.
<מיכל כהן: אתה מדבר על הבקרה.
מאיר כהן: ובדיקת מסמכים.
<מיכל כהן: אתה מערבב.
מאיר כהן: מגיע מישהו, לא קשור למשרד החינוך, שביום אחר הוא בולש אחרי זוג, נכנס למנהל ואומר לו שיראה לו את כל המסמכים.
מאיר כהן: ואם המנהל יגיד לו שהוא לא רוצה לתת לו, הוא יגיד לו שהוא חייב.
מאיר כהן: מילא שהמפקחת באה, בבקשה, כשמנהלת המחוז באה, בבקשה, אבל ייכנס אלי בקר ויגיד לי שאתן לו את המסמכים?
<מיכל כהן: חבר הכנסת, עם כל הכבוד בקרה נדרשת על ידי החשבת הכללית.
<מיכל כהן: בקרה נדרשת על ידי כנסת ישראל.
יעקב מרגי: על ידינו.
יעקב מרגי: אנחנו מלינים על כך.
<מיכל כהן: אני כל היום נמצאת כאן להסביר למה אני לא עושה.
<מיכל כהן: אני אראה לך מכתבים.
יעקב מרגי: היא מנסה להסביר לגבי החוקרים הפרטיים ואתם עוצרים אותה בדיוק בנקודה.
<מיכל כהן: אני לא מתחמקת.
<מיכל כהן: אני אסביר בדיוק.
<מיכל כהן: גם אם זה לא נראה למישהו, אני אסביר את האמת.
<מיכל כהן: אחרי כן תגידו טוב או רע.
<מיכל כהן: אני חוזרת ואומרת, תבחינו בין שלושה ערוצים.
<מיכל כהן: פיקוח זה פיקוח מפקחי משרד החינוך.
<מיכל כהן: זה על פדגוגיה, זה על מה ילמדו בכיתות, זה איך ילמדו בכיתות, מה כדאי לעשות.
מאיר כהן: כמו שאני זוכר, גם על תקן שעות וגם על מצבת תלמידים.
<מיכל כהן: מפקח לא נכנס ויושב עם מנהל בית הספר ובודק אתו נתונים.
<מיכל כהן: הוא צריך לראות שהמדיניות הכוללת והמיוחדת של העיר ושל בית הספר מיושמת.
<מיכל כהן: בקרה היא בקרה על תקציב משרד החינוך.
<מיכל כהן: מה אומרת בקרה על תקציב?
<מיכל כהן: כל מה שהוא בפירוש שלו תקציב.
<מיכל כהן: תקן, זה תקציב.
<מיכל כהן: כשאני הייתי מנהלת בית ספר לפני 15 שנים, באו הבקרים של מנחם.
<מיכל כהן: אתם שואלים למה חוקרים?
<מיכל כהן: אני אסביר בדיוק למה חוקרים.
<מיכל כהן: כי היו גם – יסלח לי עמיתי – כאלה שלא הבינו כלום מחייהם ושאלו שאלות לא רלוונטיות.
<מיכל כהן: תעודת חוקר, דרך אגב, לא על בתי הספר הרשמיים.
<מיכל כהן: תשימו לב איפה כתוב שיש חוקרים.
<מיכל כהן: בחנויות לממכר.
<מיכל כהן: איפה יש חוקרים עם תעודת חוקר?
<מיכל כהן: במקומות שיש בית ספר, שדיווחו על הקמת בית ספר ועשרה מיליון שקלים הלכו ככה.
יעקב מרגי: הוא לא קם.
<מיכל כהן: איפה עוד יש חוקרים?
<מיכל כהן: במקומות שאני צריכה להוכיח - אתה צודק, אני לא עושה את זה מספיק טוב – למה במזנונים עדיין מוכרים בורקסים ולא משהו אחר.
<מיכל כהן: איפה עוד אני צריכה חוקרים?
<מיכל כהן: במקומות שאני צריכה את התחום המקצועי.
<מיכל כהן: כל הבקרים של מערכת החינוך, תסתכלו, הם מנהלי בתי ספר לשעבר.
<מיכל כהן: לכן אני אומרת שיש כאן מיקס.
<מיכל כהן: ראיתם חוקר, מתנפלים.
<מיכל כהן: יש חוקרים, יש בקרים ויש מפקחים.
<מיכל כהן: מפקחים פדגוגיים, בקרים על תקציב וחוקרים, ושוב, לא על בתי הספר ולא על המוסדות.
<מיכל כהן: עכשיו אני רוצה לגעת במצבת תלמידים.
<מיכל כהן: אמרת מצבת תלמידים שסופרים אותם.
<מיכל כהן: אתה יודע, בעולם שכולו טוב, כל מה שהיית מנחה מכנסת ישראל, היה מיושם.
<מיכל כהן: אבל האכיפה באה לומר איפה יש חריגה.
<מיכל כהן: למשל, כאשר מדווח במוסד עלום שכל הכיתות נמצאות באותו סט של מספר תלמידים.
<מיכל כהן: פתאום קופץ בתוך מצבת התלמידים תלמידים כפולים.
<מיכל כהן: אתה הולך לבדוק את זה.
<מיכל כהן: לא חקרת אותו, לא הבאת אותו למשטרה.
<מיכל כהן: אני כאחראית על יישום התקציב חייבת לבדוק את זה.
<מיכל כהן: כשאני בודקת ואני כבר מגלה שומו שמים מוסד שכל התלמידים שלו חולקו לא לפי הגיל - - -
יעקב מרגי: זה קורה גם בממלכתי או בעיקר במוסדות?
<מיכל כהן: זה קורה אצל מי שמפר את החוקים.
<מיכל כהן: זה מה שאני רוצה לומר.
יעקב מרגי: הבנתי את התשובה.
<מיכל כהן: יותר מזה אני לא רוצה לומר שום דבר.
<מיכל כהן: מי שמפר את החוקים, זאת הסיבה שיש כאן אכיפה.
<מיכל כהן: אני לא גיליתי אלא גילו לי.
<מיכל כהן: דרך אגב, הייתה שיטה מאוד טובה לאורך שנים לא לדעת.
<מיכל כהן: כשאתה לא יודע, הכי טוב לך כי כולם אוהבים אותך.
<מיכל כהן: גיליתי שכל הילדים לא מחולקים לפי הגיל שלהם אלא לפי איך הם יסגרו כיתות.
<מיכל כהן: זאת אומרת, ילד נמצא שלוש שנים בכיתה ב'.
<מיכל כהן: אתה יודע, זה לא כי אני לא מאמינה.
<מיכל כהן: דרך אגב, אמון מלא יש לי במנהלים.
מאיר כהן: תנו לבקרים לנהל את בתי הספר.
יעקב מרגי: מאיר, זה לא נכון.
יעקב מרגי: אנחנו כאן בוועדה נדרשים, ואני לא מגן עליה - - -
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, חבל, אתה מגן.
יעקב מרגי: אני לא מגן.
מאיר כהן: אני רוצה שמישהו יסביר לי למה אחד מתפקידי הבקר – תקשיבו דב חנין ואיציק שמולי - הוא סיור בין הכיתות.
מאיר כהן: באיזו חוצפה הבקר ייכנס לכיתות, הוא יבדוק את זהות קהל התלמידים בפועל ואת זהות המורה בהשוואה לנתונים.
מאיר כהן: הנה, כתוב.
יעקב מרגי: מאיר, אני חייב לענות לך.
מאיר כהן: הנה, זה כתוב.
יעקב מרגי: אני מאמין לך.
יעקב מרגי: רבותיי, אני מבין מה קורה לכם.
מאיר כהן: מה זה לבדוק את זהות התלמידים?
יעקב מרגי: מאיר, רגע.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להגן עליה.
<מיכל כהן: יש ילדים רשומים שלא מגיעים.
מאיר כהן: סליחה, זו בעיה שלכם.
מאיר כהן: תפטרו את המנהלים, תפטרו את מנהלי המחוז.
יעקב מרגי: מאיר, קשה לי אתך היום.
יעקב מרגי: נכון, כשאנחנו לוקחים את המבנה האופטימלי של בית ספר ממלכתי, איך הדברים מתנהלים, זה מסודר.
<מיכל כהן: שם אין לנו בעיה.
יעקב מרגי: אבל תבינו טוב טוב.
יעקב מרגי: מערכת החינוך במדינת ישראל היא רב תרבותית והיא מגוונת ואנחנו כאן נדרשים.
יעקב מרגי: יש הרבה מוסדות, עמותות, לא הכול מתנהל דרך הממלכה.
יעקב מרגי: הממלכה גם העבירה את זה לרשתות והיא העבירה את זה לעמותות ולעתים קרובות אנחנו נדרשים כאן.
מאיר כהן: תגדיר את זה.
יעקב מרגי: המכרז כאן לא נופל על מנהל בית הספר מאיר כהן מדימונה.
יעקב מרגי: אתה צודק כי אם לא, שומו שמים, היינו מזדעזעים ונופלים.
יעקב מרגי: אבל זה משרד עתיר תקציבים, יורד למטה.
יעקב מרגי: אני יעקב מרגי בעשרות הדיונים שקיימתי על החינוך המיוחד, יש לי תחושה שילד מקבל חליפה, המדינה מממנת לו את השעות ואתה יודע מה?
יעקב מרגי: לא תחושה אלא אני יודע שבחלק גדול מהמוסדות, הילד הזה שקוף במערכת והשעות שלו וכל התגבור שהמדינה נתנה והקציבה הולך לדברים אחרים.
יעקב מרגי: ללא בקרה אנחנו מאבדים את זה.
איל בן ראובן: הכול נכון אבל הדיון הוא רק על המושג חוקרים.
יעקב מרגי: צריך גם חוקרים.
איל בן ראובן: אני כן נבהל.
איל בן ראובן: תלמידים בבתי הספר, זה המקום היחידי שאני לא רוצה בו חוקרים.
יעקב מרגי: אתה האמנת שבמדינת ישראל יכולים להזרים למערכת, מוסד פיקטיבי שלא קיים ולשאוב עשרה מיליון שקלים ממשרד החינוך?
איל בן ראובן: אבל אני לא רוצה שהילד שלי יקבל חוקרים.
יעקב מרגי: היא אומרת לך.
באסל גטאס: החוקרים האלה לא יעזרו לכם.
<מיכל כהן: אני רוצה לתת לכם דוגמה אחרת שמכירים כאן חבריי.
באסל גטאס: אם המערכת כל כך רקובה, הם לא יעזרו.
חנין זועבי: אולי תקשיבי לנו ואחר כך תתייחסי.
יעקב מרגי: תתמקדי בקטע של החוקרים.
<מיכל כהן: אני כן רוצה להראות מכיוון שיש כאן בלבול.
<מיכל כהן: אני לא אעבור על הכול כי כבר אמרתי.
<מיכל כהן: מכיוון שיש כאן לעניות דעתי בלבול בין הפיקוח, בקרה ואכיפה שהיא מפעילה גם חוקרים והחוקרים הם לא חוקרים שמביאים למשטרה.
<מיכל כהן: יש להם תעודת חוקר כדי שהם ידעו מה מותר להם במסגרת הרגולציה.
<מיכל כהן: אני חוזרת ואומרת שאלה לא חוקרים על מנהלי בתי ספר.
<מיכל כהן: איפה כן?
<מיכל כהן: היכן שיש חריגה.
<מיכל כהן: כשמנהל עלום דיווח על מוסד עם 300 ילדים ומצאנו שהוא לא קיים, אז כן.
<מיכל כהן: לא יכולנו למצוא את זה.
<מיכל כהן: אתה אומר שזאת בעיה שלי, אתה צודק.
באסל גטאס: זאת עבירה פלילית.
<מיכל כהן: זה במשטרה.
<מיכל כהן: אנחנו לא מדברים על האם היו 38 או 39 תלמידים במוסד שהוא מסודר ומאורגן.
<מיכל כהן: אנחנו מדברים בדיוק על המקומות שהם לא מסודרים ומצפצפים על כל החוקים של כנסת ישראל, לא של מיכל כהן.
איציק שמולי: אבל אם את מפטרת אותו, למה את צריכה אחרי כן עוד חוקרים?
<מיכל כהן: אני לא מפטרת.
איציק שמולי: למה לא?
<מיכל כהן: אני לא יכולה לפטר אותו.
<מיכל כהן: אין לי סמכויות בחוק, אלא יש לי רק סמכות לעשות לו בקרה ולראות אם הוא עמד בנהלים או לא.
<מיכל כהן: אין לי סמכות בחוק להביא אותו לדין משמעתי.
<מיכל כהן: מה אני עושה במקרה כזה?
<מיכל כהן: במקרה ההוא למשל שהתפוצץ לפני כמה שבועות, משטרת ישראל נכנסה.
<מיכל כהן: אני אספר לך עוד משהו.
<מיכל כהן: עזבו, לא מהעולם הזה.
<מיכל כהן: אתם מכירים את העולם הזה שאתם שומעים.
<מיכל כהן: טוהר הבחינות.
<מיכל כהן: טוהר הבחינות לכאורה זאת מערכת החינוך, נכון?
<מיכל כהן: מערכת החינוך, מה לעשות שיש בה הדלפות.
<מיכל כהן: מה שהיה כשאני הייתי מנהלת בית ספר והתמודדנו עם העתקות בתוך הכיתה, היום זה כבר לא רלוונטי כי היום מצלמים ומדליפים.
<מיכל כהן: מה עשינו?
<מיכל כהן: מצאנו על ידי חקירת משטרה, ראינו היכן הבעיות של מה שנקרא הטכנולוגיה הביאה.
<מיכל כהן: זאת אומרת, היינו שולחים את הבחינות לדואר, מהדואר היה בא נאמן בית ספרי ולוקח את הבחינה ומביא אותה לבית הספר ובבית הספר, מכיוון שיש שישה-שבעה מועדים, הוא היה כל פעם מוציא.
<מיכל כהן: חקירת המשטרה – אני רק יכולה להגיד מה הן העדויות שאספתי – הוכיחה, ומהחקירה הזו למדתי, מה אני צריכה לשנות.
<מיכל כהן: בכמה אירועים פקידי הדואר הוציאו וצילמו, בכמה אירועים צוות בית הספר, בכמה אירועים המשגיחים, בכמה אירועים הילדים.
<מיכל כהן: עכשיו אתה תגיד שאני מאשימה את כולם?
מאיר כהן: אני לא אגיד את זה.
<מיכל כהן: חס וחלילה.
<מיכל כהן: אני אומרת שכולם אשמים?
<מיכל כהן: לא, כי עדיין 95 אחוזים של המערכת עובדת מסודר, מנוהל, מאורגן.
<מיכל כהן: אפשר להגיד אוהבים אותה או לא אוהבים אותה, מערכת יותר טובה או פחות טובה, אבל עדיין אני צריכה על אותם חמישה אחוזים פורעי חוק, אני צריכה יכולת להביא עדות אמיתית וזה כל מה שאנחנו עושים.
באסל גטאס: זה עוזר?
<מיכל כהן: בוודאי שזה עוזר.
<מיכל כהן: תראו את השקף הזה.
<מיכל כהן: זה לא משהו שאני ממציאה.
<מיכל כהן: חברים, אני כאילו נמצאת עכשיו בצד שצריך להסביר לכם איך אני שומרת על הקופה הציבורית?
<קריאה: אבל למה בתי ספר עושים את זה?
יעקב מרגי: סליחה, אדוני, לא קיבלת רשות דיבור.
<מיכל כהן: מבני חינוך.
<מיכל כהן: מדינת ישראל מקצה הרבה מאוד מיליארדים למבני חינוך.
<מיכל כהן: הקצינו מבנה חינוך.
<מיכל כהן: מה עשתה רשות מקומית?
<מיכל כהן: הפכה את זה למחסן קרמיקה.
<מיכל כהן: איפה שמה את הילדים?
<מיכל כהן: ביבילים.
<מיכל כהן: איזה ילדים?
<מיכל כהן: של חינוך מיוחד.
<מיכל כהן: אז תגיד שאני צריכה לדעת את זה.
<מיכל כהן: נכון, אני צריכה לדעת אבל יש לי כאן היסטוריה של 68 שנים ויש לי כאן מערכות דיווח.
מאיר כהן: לבית הספר הזה אין מפקחת?
<מיכל כהן: יש מפקחת, אבל היא יודעת מה עושה ראש רשות.
מאיר כהן: אני הייתי גם ראש עיר.
מאיר כהן: מפקחת אמורה לדעת.
מאיר כהן: מפקחת בית הספר שבאה לעיר, היא לא יודעת איפה המוסדות שלה?
<מיכל כהן: היא יודעת.
מאיר כהן: היא לא יודעת אם ראש עיר העביר?
<מיכל כהן: היא יודעת אבל היא לא יודעת שלפני ארבעים שנים מימן משרד החינוך את הבניין הזה.
מאיר כהן: את צודקת שצריך לשמור על הקופה הציבורית ואת הולכת לדוגמאות שהן הדוגמאות, סליחה, פופוליסטיות.
יעקב מרגי: זה המכרז.
מאיר כהן: זה לא המכרז.
יעקב מרגי: היא אומרת לך שלזה נועד המכרז.
<מיכל כהן: אני ממשיכה.
<מיכל כהן: זה על בינוי.
<מיכל כהן: ספרי לימוד.
<מיכל כהן: לא אני קבעתי אלא אתם קבעתם לפני ארבע-חמש שנים, נדמה לי בתקופה של גדעון סער, נכנס הסיפור של פיקוח על ספרי לימוד.
<מיכל כהן: עד אז מה היו אומרים ההורים?
<מיכל כהן: מערכת החינוך שוחקת אותנו כי אי אפשר להעביר ספר משנה לשנה.
<מיכל כהן: משנים, עוד פעם אנחנו קונים.
יעקב מרגי: אני העברתי חוק של פעם בחמש שנים.
<מיכל כהן: יפה.
<מיכל כהן: אז חוקק החוק.
איל בן ראובן: בכל מקום שאת מעלה את המושג מבקר או מפקח, אני אתך.
איל בן ראובן: הבעיה שלי היא שאת שמה את המושג חוקר.
<מיכל כהן: אני לא שמה את המושג הזה.
איל בן ראובן: חוקר, לא.
<מיכל כהן: אני אגיד לך מה כתוב כאן.
איל בן ראובן: אפשר להגיע לכל בלי חוקרים חשאיים.
איל בן ראובן: זאת כל הטענה.
<מיכל כהן: אני הסברתי.
יעקב מרגי: תתמקדי בחוקר.
<מיכל כהן: המוטיבציה של הבקרים שלנו, חלקם, אני אומרת היכן אני מפעילה חוקרים, אני מפעילה חוקרים במקום שיש חריגה אסטרונומית.
איל בן ראובן: לא זה מה שמובן מכאן, מהמכרז.
<מיכל כהן: הכול בסדר.
איל בן ראובן: אם זה על חמישה אחוזי החוטאים, בסדר.
<מיכל כהן: ברור לך.
איל בן ראובן: המכרז כאן מדבר על חוקרים כנגד מנהלים.
<מיכל כהן: המערכת היא מערכת נורמטיבית שמדווחת על מוסדות החינוך.
<מיכל כהן: יש לנו עמותות, יש לנו אזורים שלא מדווחים, יש לנו אזורים שלא משתפים.
<מיכל כהן: זה כל הסיפור.
<מיכל כהן: תעודת חוקר אני צריכה במקום שאני מזהה חריגה אסטרונומית ושם אני הולכת עם תעודת חוקר.
איל בן ראובן: מה שלי חשוב זה שיהיה ברור מהמכרז הזה - - -
<מיכל כהן: זה לא על מנהלי המוסדות.
איל בן ראובן: שחוקרים לא מגיעים לבתי ספר נורמטיביים.
<מיכל כהן: אני אומרת לך בהתחייבות, הנה, תבדוק אותי.
יעקב מרגי: לא היה ולא יהיה.
<מיכל כהן: תבדוק אותי.
<מיכל כהן: אומרים למה היא כותבת את זה.
<מיכל כהן: הרי לא הייתי כותבת משהו פומבי.
<מיכל כהן: דרך אגב, אם אני צריכה להתנצל, אני מתנצלת כשעושים טעויות.
<מיכל כהן: אנחנו לא חפים מטעויות ואנחנו עושים הרבה טעויות, אבל אתה יודע, גם קצת אמון שאנחנו צריכים לקבל כפקידי הציבור שזו מערכת שלנו, המנהלים שאנחנו ממנים.
<מיכל כהן: אני כאן צריכה להסביר למה המכרז הזה?
<מיכל כהן: אני נדרשת כל יומיים וחצי כאן
<מיכל כהן: להסביר איך אני מנצלת את ה-53 מיליארד שקלים כך שאני לא נותנת לאוכלוסיות כאלה ואחרות, פה ושם.
<מיכל כהן: כל מה שאני עושה, פיקוח – מפקחים, בקרה – על ידי בקרים שהם מנהלי בתי ספר לשעבר, והאכיפה נעשית על ידי אנשים שיש להם תעודת חוקר.
<מיכל כהן: אין להם סמכות רגולטורית לחקור אבל הם צריכים להביא את העדות אם יש הפרה בוטה – בוטה ולא ילד פה וילד שם – כמו למשל המוסד העלום, כמו למשל הבינוי בחנות קרמיקה שעשה את זה ראש רשות ולא מישהו אחר.
<מיכל כהן: אומר ידידי וחבר הכנסת המכובד איך המפקחת לא יודעת.
<מיכל כהן: אני לא יודעת בבית הספר שאני ניהלתי מה הייתה ההרשאה שניתנה לרשות כדי לבנות את בית הספר.
<מיכל כהן: אני צריכה לדעת שלפני חמישים שנים נתנו להם הרשאה אבל היום אני נמצאת במוסד כזה שבכלל מישהו אחר?
<מיכל כהן: אלה לא דברים שאנחנו ממציאים.
<מיכל כהן: אני חושבת שהייתם צריכים לומר שטוב שאנחנו עושים את זה ואנחנו לא מבזים את מנהלים שלנו.
באסל גטאס: שני הגילויים האלה, היו של החוקרים?
יעקב מרגי: הוועדה נדרשה לפני כשבועיים לדיון בסוגיית תשלומי הורים.
יעקב מרגי: היה מוסד מסוים שכמה מיליונים טובים יש לו מתשלומי הורים.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שמבחינתי סוגיית תשלומי הורים והאכיפה כיושב ראש ועדה, קשה לי לחקור ולבדוק את זה.
יעקב מרגי: זה חור שחור.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שיש הרבה מנהלים שעושים שבת לעצמם.
יעקב מרגי: תגובות שאני קיבלתי אחרי הדיון הזה, אין כלים, אתה מצפה שהמפקחת שבאה לראות את רמת הלימודים בכיתה ולבדוק אותם מבחינה פדגוגית תיכנס לך לסוגיות האלה?
יעקב מרגי: הרי מי שרוצה לרמות, הוא יודע את כל התהליכים.
יעקב מרגי: צריך כלים.
יעקב מרגי: אני לא סיכמתי את הדיון, יכול להיות שנמצא עוד דברים, אבל אני אומר לך שעל פניו כשאני ביקשתי הסבר ממשרד החינוך, ואני אומר לך שאמרו לי שלא היו חוקרים מול מנהלי בתי הספר ולא יהיה.
יעקב מרגי: אומרים לי שאין כיום ולא יהיו - זה מרגיע אותי.
יעקב מרגי: אם אתה שואל אותי, אני ברוב הדיונים שלי נוזף במשרד החינוך על חוסר בקרה.
יעקב מרגי: אני מביא אותם לכאן ומתעמר בהם כי אני רוצה לוודא שהאגורה האחרונה שאנחנו מקצים לילד עם צרכים מיוחדים ולילד ללא צרכים מיוחדים, אכן תגיע אליו.
יעקב מרגי: שכל הפרויקטים והרפורמות שאנחנו רוצים להוביל, אכן ילכו לשם.
יעקב מרגי: אין לנו חשדות כלפי מנהלי בתי הספר.
יעקב מרגי: לי אין.
יעקב מרגי: אבל אם עולה תלונה מהציבור, הציבור מצפה ממני לבדוק אותה.
יעקב מרגי: אנחנו כאן כדי לברר.
<מיכל כהן: 55 מוסדות נפתחו בלי שיכולתי לפקח כי לא ידעתי על קיומם.
יעקב מרגי: ללא רישיון.
באסל גטאס: שאלה קטנה.
באסל גטאס: כמה זה יעלה כל המכרז הזה?
<מיכל כהן: לא יודעת.
באסל גטאס: כמה ישלם משרד החינוך?
<גור רוזנבלט: אגף האכיפה שהוציא את המכרז הזה נמצא אצלי במינהל.
<גור רוזנבלט: נמצא כאן גם דודי כהן שהוא מנהל האגף.
יעקב מרגי: יש היום נוסחה בחשב הכללי, לפי גודל התקציב שלך אתה חייב בקרה.
יעקב מרגי: היום זה מובנה.
באסל גטאס: אבל עשו מכרז.
<מיכל כהן: אבל זה מכרז שהיה.
<גור רוזנבלט: הסך הכול, כל תכנית העבודה של המכרז הזה מדברת על 420 אלף שקלים.
<גור רוזנבלט: כל המכרז כולו.
<גור רוזנבלט: צריך לזכור שרוב גדול של הסכום הולך על דברים - - -
באסל גטאס: 420 אלף שקלים לבקרה על תקציב של 53 מיליארד שקלים?
<גור רוזנבלט: זאת לא הבקרה.
<מיכל כהן: זאת האכיפה.