GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: כל ישראל חברים ימשיכו לתמוך כמובן בהשרשת המסורת והערכים, כמו שהזכרתי, של מתינות, פתיחות וכדומה, וסובלנות, שאותם רכשתי במרוקו".
יעקב מרגי: תודה לסם, תודה על המפעלים החשובים שאתה עושה, וחלק מהבעת התודה זה היום הזה, כדי שתחוש גם שיש גאווה וגם סיפוק סביב העשייה.
יעקב מרגי: שמענו על חלק מהתרומות, הערכים המוספים של הפרויקט, שזה תורם לחברה בהווה כבר, ולי אין ספק שלעתיד זה יהיה אחד המאגרים החיוניים.
יעקב מרגי: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין על התרגום המעולה, וניתן לה את רשות את הדיבור.
מיכל רוזין: אני לקחתי עכשיו את זכות הדיבור, כי באמת אני רוצה להתחבר לדברים שלך, כי הם מאוד נגעו ללבי, וזה הדברים שגם רשמתי לעצמי לדבר עליהם.
מיכל רוזין: הגעתי לפה היום במיוחד, אמרתי ליושב ראש הישיבה, אני מתנצלת על האיחור, אבל הגעתי כי היה חשוב לי מאוד להשתתף בישיבה הזאת.
מיכל רוזין: אחד הדברים שאותי מאוד מאוד טורדים מאז שבגרתי והבנתי את המחסור העצום, אותו מחסור שמנעו ממני כילדה במערכת החינוך הממלכתית, בין אם זה ביהדות - - -
יעקב מרגי: דיברנו על זה בתחילה, במבוא שלי, את לא היית, זה חלק מהסיפור.
מיכל רוזין: אז בין אם זה ביהדות, שאני אישה חילונית לחלוטין, חסרת אמונה, למרות שהם תמיד מתעקשים איתי שלא יכול להיות, אבל - - -
מיכל רוזין: הנה.
<קריאה: חסרת אמונה דתית.
מיכל רוזין: חסרת אמונה דתית, בהחלט.
מיכל רוזין: אבל באמת, באיזשהו שלב בחיי, משהו כמו בגיל 16, התחלתי לחפש ללמוד ולקרוא, ואני חושבת שהיעדר המידע, היעדר הלימוד, היעדר המודעות, שאליה לא נחשפים הילדים בישראל, רוב הילדים בישראל, בין אם זה בנושאי יהדות ובין אם זה בנושאי התרבויות השונות וההיסטוריה של יהדות ספרד, הדברים האלה, חוץ מללמוד באמת את "אנוכי במערב ולבי במזרח", לדעתי זה הפוך - - -
מיכל רוזין: חוץ מזה, באמת, אנחנו לא יודעים שום דבר.
מיכל רוזין: אנחנו לא יודעים כלום.
מיכל רוזין: לצערי הרב, כל ההיסטוריה נלמדת דרך מאורעות, פוגרומים, שואה וכדומה.
מיכל רוזין: ולא שאני נגד לזכור גם את הדברים האלה, אבל אני חושבת שהתרבות העשירה של היהדות, שהייתה קיימת בכל כך הרבה מקומות בעולם, נעלמה.
מיכל רוזין: נעלמה.
מיכל רוזין: בעצם מונעים מאיתנו את התרבות העשירה הזאת.
מיכל רוזין: ויש דרכים ללמד אותה – דרך ספרות, דרך שירה, דרך היסטוריה, דרך יהדות, יהדות שהיא אחרת.
מיכל רוזין: ופה יש לי ביקורת, סליחה, עליך ועל חלק מחבריך – היהדות של ספרד שהייתה מכילה וסובלנית גם היא במידה מסוימת נכנעה ליהדות היותר כופה ויותר מחמירה של יהדות אשכנז, שבה אבותיי ואמהותיי נלחמו ובעטו, בגלל שהיא הייתה כל כך קשה, והם אמצו את הציונות והגיעו לארץ.
מיכל רוזין: וטוב שהם עשו את זה, כי יש לנו מדינה, אבל אני חושבת שהטעות הייתה לאבד את היהדות בדרך ולאבד את הסובלנות, וההכלה, ואת הערכים של היהדות מהמקום שמכיל את כולם, מכיל את כל הזרמים, מכיל את כל הקבוצות, מכיל את כולם, את כל בני האדם.
מיכל רוזין: ואני חושבת שזה משהו שיהדות ספרד יכולה להנחיל לנו וגם זה נעלם.
מיכל רוזין: אני פה באמת כדי לתמוך.
מיכל רוזין: אני חושבת שמה שעשה השר בנט, כל הכבוד לו על הקמת הוועדה.
מיכל רוזין: אני מקווה שהמסקנות, לא צריך ללכת רחוק, אתם יודעים, כדי להגיע למסקנות הנכונות בנושא הזה, וליישם.
מיכל רוזין: אני מקווה שלא ייקח להם שנים.
מיכל רוזין: שלא כמו ספר האזרחות, חמש שנים לכתוב ספר.
מיכל רוזין: אני מקווה שהם ילמדו גם להנחיל את זה לא כספר, אתם יודעים, ספר ההיסטוריה, פתאום יש לך פרק על משהו, לומדים, זהו, שכחו.
מיכל רוזין: צריך להנחיל.
מיכל רוזין: כשרוצים לדבר על תרבות, צריך להנחיל אותה בכל כך הרבה דרכים לילדים, ואפשר לעשות את זה בצורה חכמה, ואני מקווה שכך יהיה.
יעקב מרגי: אני מודה מאוד לחברת הכנסת מיכל רוזין.
יעקב מרגי: היא אמרה כמה דברים על המרוקאי, אבל לא, אני מבין מאיפה זה בא לה, אבל זה נושא לדיון רחב ומעמיק יותר.
מיכל רוזין: מרצון להכלה, ללימוד, להכרה.
יעקב מרגי: אבל אין ספק שדרכיה דרכי נועם וכל נתיבותיה שלום.
יעקב מרגי: אני לא מכיר משהו אחר.
יעקב מרגי: מי שעושה משהו אחר לא מייצג את מה שהתורה מסמלת, וחכמי ישראל שידרו לנו, ולכן זה התפקיד שלנו, זה אחד הדברים ששבו את לבי.
יעקב מרגי: ואני אמרתי, אפרופו, אנחנו עוד נשמע את משרד החינוך, הייתה לי איזו שיחת התייעצות, לא יודע אם זה מותר לי, יחד עם מר ארז ביטון, יהודי משכמו ומעלה, הוא התלבט איתי, הוא אומר לי – 'יעקב, אני חושש, אני נכנס בחרדת קודש, אני לא פוליטיקאי, אני לא יודע מה יעשו אם המסמך הזה, אני לא יודע כמה יכילו, יש לי הסתכלות כזו'.
יעקב מרגי: אמרתי לו – 'תקשיב, אתה תלך תכתוב את המסמך לפי האמונה שלך, אל תתייחס לוועדה, תכין מסמך שיהיה כתוב, גם אם המסמך ייושם בחלקו, סליחה, אני מקווה שלא, גם אם ייושם עקום, אבל שהמסמך ייצא'.
יעקב מרגי: הוא אמר לי במילים אחרות, הוא אומר – 'תנוח דעתך שהנחת את דעתי'.
יעקב מרגי: כי הוא ציפה לאיזו שלמות שהולכת להיות עכשיו.
יעקב מרגי: קודם כל תכתוב את המסמך, זה כשלעצמו תקדים, תכתוב את המסמך, הוא ישמש, חלק משרד החינוך ייקח, הוא יהיה מסמך שחוקרים ואנשי חינוך ישתמשו בו, החברה בישראל, זה יהיה מסמך שאי אפשר למחוק, זה מסמך מכונן.
יעקב מרגי: אפרופו, זה על ועדת ביטון.
יעקב מרגי: הרב יצחק שוראקי, ביטאתי נכון?
<יצחק שוראקי: כן.
יעקב מרגי: בבקשה, אבל ממש בקצרה.
יעקב מרגי: אתם יודעים, יש לי סיפור עם הומור – היה לנו באזור מסוים בארץ, כדי שלא תזהו, יהודי, תלמיד חכם, עליו השלום, עצום.
יעקב מרגי: היה מתחיל לנאום מהכתב.
יעקב מרגי: עכשיו, הוא מאריך, כי הוא חושב, במרוקו אין שעונים.
יעקב מרגי: כשבאים התיירים ממרוקו, אומרים – 'תשמע, אני רוצה להגיד לך'.
יעקב מרגי: אמרתי לו – 'מה נהנית שם?' הוא אומר לי – 'תשמע, הכל באיזי, אין שעונים, אין לחץ'.
יעקב מרגי: וזה תיירים, לא יוצאי מרוקו נוסעים.
יעקב מרגי: אז הוא חושב שאין שעון.
יעקב מרגי: מה היה עושה?
יעקב מרגי: היה כותב, מקריא את הנאום מהכתב, כולם היו מבסוטים, אומרים – פה זה המקסימום.
יעקב מרגי: היו סופרים לו את הדפים.
יעקב מרגי: הם לא ידעו שהוא גומר לנאום מהכתב, מתחיל בעל פה.
יעקב מרגי: אז רבותיי, הארכתי, כדי שהדוברים הבאים יקצרו.
<יצחק שוראקי: אשתדל כמידת האפשר.
<יצחק שוראקי: ברשות כל מכובדי, כל אחד לפי כבודו ולפי מעלתו, התבקשתי לאפיין בקווים ממש ספורים את היסודות של הרבנות הספרדית ושל המורשת של חכמי ספרד.
<יצחק שוראקי: הייתי אומר דבר ראשון, לפני שאני אכנס לתוך האפיונים המיוחדים, הרעיון הראשון הוא עניין של הרמוניה.
יעקב מרגי: רק הרב שוראקי, אני רוצה לקדם בברכה את חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה ואת חבר הכנסת חיליק בר.
<יצחק שוראקי: בהחלט.
<יצחק שוראקי: המילה שהייתי מאפיין בה את חכמי ספרד ואת מורשתם, אומרים – דרכיה דרכי נועם.
<יצחק שוראקי: בלשון שלנו, הרמוניה – הרמוניה בין התורה והחיים, הרמוניה בין היחיד והחברה, בין היהודי והאוניברסאלי, בין האדם הפרטי לבין האדם שחי באופן כללי.
<יצחק שוראקי: הדברים האלה יכולים להיפרט על שלושה יסודות שפועלם של חכמי ספרד עומד – על התורה, על העבודה ועל גמילות חסדים, לא לפי ההבנה המסורתית שבמשנה, אלא על הדברים הבאים: על התורה מבחינת היסוד הרוחני שלהם – כשמדברים על פועלם של חכמים, הרבה פעמים הנטייה לשאול מה הפסיקה ההלכתית שלהם?
<יצחק שוראקי: כמובן והיא בשבילי יומיומית, רוב שעות היום שלי מסביב להלכה, אבל התורה רחבה יותר מהשאלה ההלכתית רק.
<יצחק שוראקי: היא מתחילה קודם כל בתורה, בתנ"ך, במנגינה ובשירה שהיא חזרה, ודנים היום עם הפיוט, ולאורך הדורות אנחנו שומרים על גדולי הפייטנים, עכשיו שומרים על רבי דוד בוזגלו, שמרו על רבי דוד חסין, כל פעם גדול פייטני מרוקו, ואפשר היה לפרט את זה שמלווה את התורה לא רק בצד הכופה, המחייב, האוסר, אלא בדבר החי, הנעים.
<יצחק שוראקי: והדבר הזה הוא רחב גם כן בגישתם לכל האוכלוסיות השונות, כשמביאים את התורה לא רק מהצד של התלמוד.
<יצחק שוראקי: ואגב, רק בתלמוד את הצדדים ההלכתיים, ומדלגים הרבה פעמים על הסוגיות האגדתיות, מה שאצל חכמי ספרד היה דבר מכונן, למדו ספר שנקרא "עין יעקב", עשו בדיוק את ההיפך, רק את הדברים הנעימים, שאנשים יכולים לשמוע.
<יצחק שוראקי: כלומר, האגדה שמושכת את לבו של האדם.
<יצחק שוראקי: בנוסף לכך לא זלזלו בהשכלה באופן רחב.
<יצחק שוראקי: ההשכלה, הפילוסופיה היהודית והדרשות עד הרמות הגבוהות ביותר של הזוהר.
יעקב מרגי: האסטרונומיה גם כן.
<יצחק שוראקי: וההשכלה הרחבה ביותר.
<יצחק שוראקי: אנחנו היום מעלים, באמת בוועדת החינוך, שאלות של לימודי ליבה.
<יצחק שוראקי: צריך לזכור שבירושלים היה במאה השבע עשרה, 1658, חכם שעלה ממרוקו, רבי יעקב חגיז, שייסד את ישיבת בית יעקב, שלמדו בנוסף ללימודים היהודים גם שפה, בזמנם זה היה ספרדית, גם אסטרונומיה, תשבורת וחשבון, קרי חשבון, גיאומטריה וכל היסודות המתמטיים.
<יצחק שוראקי: אגב, שני היסודות האלה – שפות וחשבון – היו תמיד כבר לפני אלף שנה בבגדד, המאה התשע עשרה, אנחנו שומעים את זה גם כן אצל הבן איש חי, ואנחנו רואים את זה גם במאה העשרים, רבי עוזיאל פועלו גם כן לשלב את שני הדברים הללו.
<יצחק שוראקי: לכן היסוד הראשון הוא על התורה הרחבה שיכולה גם כן לדבר עם כל האופי השונה של כל אחד מעם ישראל.
<יצחק שוראקי: אני רק אזכיר את שתי הנקודות האחרות.
<יצחק שוראקי: על העבודה הרבנית – יש רבנים שהם פוסקים, ולא רק ראשי ישיבות, והדבר הזה גורר אחריו סוג אחרת של התנהלות, לדעת לפסוק, לא להביא את החומרה היותר גבוהה, אלא הדבר המתאים לאדם עם הרגשות שלו, עם הצרכים שלו, עם הדין, השכל, ההיגיון הבריא, והזמן והתקופה שבה אנחנו חיים, כפי שהתבטא רבי יוסף משאש.
<יצחק שוראקי: והדבר האחרון על גמילות החסדים, אני אקרא לזה בלשון מודרנית יותר – על הצדקה ועל הצדק.
<יצחק שוראקי: הכוונה לא רק לגמ"חים, אלא גם כן ראייה כוללת של החברה.
<יצחק שוראקי: אנחנו יכולים לראות בהרבה סוגיות שהן סוגיות שעומדות היום על הפרק, לא דתיות, כלכליות-חברתיות, שיש במורשת של קהילות ספרד לדורותיהם יסודות מכוננים לדבר על שאלות של עליית מחירים, שאלות שנוגעות לעניין של יחסי עבודה וזכויות עובדות, שאלות שעומדות מבחינת הפיקוח על המחירים, ובזה חכמים ניסו ליישם לאורך דורותיהם את מאמר הנביא "שמעו זאת השואפים אביון", שואפים מלשון שאיפה, הוא כאילו שואף אותו, בולע אותו, "להשבית עניי ארץ לאמור מתי יעבור החודש ונשבירה שבר והשבת ונפתחה בר".
<יצחק שוראקי: והם אומרים – יש לנו עכשיו שנת השמיטה, בסוף כולם יצטרכו, אני אוציא אז את הסחורה שלי ואני אעשה את הקופה.
<יצחק שוראקי: "העל זאת לא תרגז הארץ", והקדוש ברוך הוא מודיע, דרך הנביא, שעל הדבר הזה ירגז ועם ישראל ייתן את הדין.
<יצחק שוראקי: יש לנו חכמים שנתנו על זה את דעתם לפתח, לנו האחריות להעביר את הדבר למדינה ריבונית, בכדי ליישם את האופי המוסרי שהתורה בחיים יכולה לבשר.
יעקב מרגי: תודה לרב יצחק שוראקי.
יעקב מרגי: גברת יפה בניה.
<יפה בניה: שלום.
<יפה בניה: תודה על היום הזה, תודה על ההזדמנות.
יעקב מרגי: כן, יפה.
<יפה בניה: בשנת 2007 הרב חיים סבתו פרסם מאמר לרגל 37 שנים למותו של עגנון, והוא מספר במאמר הזה איך הוא הגיע לאהבה - - -
יעקב מרגי: הצטרפה אלינו חברת הכנסת נורית קורן גם.
יעקב מרגי: נקדם אותה בברכה.
נורית קורן: בוקר טוב.
<יפה בניה: והוא במאמר הזה מתאר איך הוא הגיע לאהבה את עגנון, את הספרות של עגנון, את העושר היהודי שבו.
<יפה בניה: באופן מעניין, באיזשהו שלב במאמר הוא מגיע לרגע שבו הוא בעצם מבין, דרך עגנון, את השתיקה המהדהדת בתרבות הישראלית של כל המסורת הספרדית, והוא כותב ככה: "אבל אז, עם שמחתי גם קנוא קנאתי, חסרו לי מאוד כמה וכמה רבדים מלשוננו.
<יפה בניה: איה מליצות החיד"א?
<יפה בניה: שאלתי, ולשון דרשני ארם צובא?
<יפה בניה: וגלגול פסוקי המקרא והתרגום של התימנים?
<יפה בניה: ולשון חכמי ירושלים הספניולים?
<יפה בניה: למה ייגרע ניב לשונם וארשת שפתותם וחין ערכם מלשוננו?
<יפה בניה: קנוא קינאתי להם וללשונם, שלא תאבד לנו.
<יפה בניה: אני מהלך עם עגנון בבוצ'ץ, ובבראזשניב ובזבליטיץ ובזהוריץ, כל הכפרים הסמוכים לפידהוריץ, בפולין גדול ובפולין קטן, וקנוא קינאתי לחלב וחכמיה, למקנס ורבניה – מי יצייר דיוקנאות חכמיהם?
<יפה בניה: מי יתאר לשונם ותהלוכות חייה?
<יפה בניה: " אני מאוד מאוד שמחה לומר שכעבור תשע שנים החלום הזה מתחיל לקרום עור וגידים בזכות קול ישראל חברים, באמצעות הפרויקט המופלא של "החכם היומי", שחשוב מאוד מאוד שהמפעל הזה ילך ויתרחב ויעמיק שורשים בתוך התרבות הישראלית.
<יפה בניה: אני רוצה להגיד כאשת חינוך שתי מילים לסיכום למה הדבר הזה כל כך חשוב, דרך הפריזמה הפדגוגית של תוכנית לימודים.
<יפה בניה: תוכנית לימודים, בלועזית קוריקולום, זה בעצם תיאור דרכם של הלומדים במרחב הידע האנושי.
<יפה בניה: או כהגדרתו של צבי לם, איש החינוך הידוע, זה חינוך באמצעות הדעת.
<יפה בניה: והשאלה היא, מהי הדעת הזאת, מה יש בה, מה היא כוללת.
<יפה בניה: ואותה שאלה היא גם מה היא לא כוללת.
<יפה בניה: כי תוכנית לימודים היא בעצם כל ההתנסויות וההתרחשויות בבית הספר, שיש להן השפעה מעצבת, גלויה וסמויה על התלמיד.
<יפה בניה: היא בעצם נושאת את תהליכי כינון הזהות של התלמידים ועיצוב התודעה.
<יפה בניה: אי אפשר להפריד בין למידה לבין זהות.
<יפה בניה: ולכן נשאלת השאלה, לאור הדבר הזה, ולאור זה שבעצם הכיתה היא מרחב ציבורי, שמשוחקת בה כל הדרמה של הישראליות, מי נשמע שם, מי לא נשמע, מי חלק מהסיפור, מי מודר ממנו, מהם הקולות שנשמעים ואלו קולות שתוקים, את מה המורה מחשיב כלגיטימי ואת מה פחות, מה הוא יודע, מה הוא לא יודע.
<יפה בניה: כל הדבר הזה משפיע בשני מישורים – קודם כל, על הזהות של התלמיד, ונורא חשוב שנדבר פה גם על התלמידים הפרטיים האלה, כי בעצם אפשר דרך הלמידה, דרך מה לומדים ולא רק איך לומדים, ללכת למקום שמסייע לכינון זהות חזקה שמכירה בערך עצמה, ומצד שני גם ללכת למקום שמשבש את תהליך עיצוב הזהות ומייצר דיסאוריינטציה בעולם שבו התלמידים לא פוגשים את עצמם ואת המסורת שלהם.
<יפה בניה: מצד שני, כמו שכבר אתה גם אמרת, יושב ראש הכנסת - - -
יעקב מרגי: הוועדה.
<יפה בניה: יושב ראש הוועדה, סליחה, מר מרגי.
<קריאה: בעזרת השם, גם, בקדנציה הבאה.
יעקב מרגי: אי אפשר שניים באותו תפקיד.
<יפה בניה: זה ההתרגשות, וגם זה שאני צריכה למהר, למרות שכנציגה נשית יחידה אני חושבת שיש לי עוד שתי דקות, נכון?
יעקב מרגי: עד פה.
יעקב מרגי: לקחת כבר את שתי הדקות שלי.
נורית קורן: נציגה נשית יחידה?
<יפה בניה: לא, לא, דוברת נשית.
<קריאה: יש גם עוד.
יעקב מרגי: יש לי עוד חברי כנסת, שאני רוצה שיתייחסו, ואני מאוד מעריך ומוקיר את זה שהם הגיעו לדיון החשוב הזה.
<יפה בניה: אז אני רוצה רק לסיים ולומר, שמדובר פה גם במישור האישי של התלמיד, איך הזהות שלו מתכוננת באמצעות המפגש שלו עם המסורות שלו, וגם בהקשר של החברה הישראלית, שבעצם החינוך הוא ערוץ לעיצוב שלה, לזיכרון קולקטיבי ולתודעה.
<יפה בניה: ואת זה באמת צריך לעשות גם דרך הנושא של ייצוג ונוכחות וגם דרך בחינה מחדש של הליכות יסוד, כי אנחנו הרי יודעים שיש לנו גם עניין, חכמי הספרדים הם גם בעצם מודל של מנהיגות, מנהיגות שמחברת, מנהיגות שמייצרת חיבורים ולא מפרידה, מנהיגות שמייצרת מרחב שלא מייצר את ההבחנה הזאת דתיים-חילוניים, אלא בעצם רואה את אחדות הקהילה – לצורך העניין החברה היהודית בישראל – ומנסה לייצר מרחב יותר פתוח, פחות לעומתי, שזה דבר שבעיניי הוא חיוני מאוד לתרבות ולחברה בישראל.
יעקב מרגי: דוקטור יוסף שרביט, בסבב הזה אחרון האורחים, ולאחר מכן נתחיל חבר כנסת אורח.
יעקב מרגי: מי שרוצה עוד להשתתף בדיון רק להירשם אצל מנהלת הוועדה בפתק.
יעקב מרגי: דוקטור יוסף שרביט ורשומים אוטומטית חברי הכנסת אחר כך.
יעקב מרגי: ממש בקצרה, לא להאריך.
יעקב מרגי: אני לא מצליח, זה יום חגיגי, בדרך כלל אני תקיף בוועדה.
<יוסף שרביט: בוקר טוב.
<יוסף שרביט: ברשות יושב ראש הוועדה, ברשות מורי ורבותיי וגבירותיי.
<יוסף שרביט: אני מרצה באוניברסיטת בר אילן ואני התבקשתי לדבר קצת על ההיבט האקדמי.
<יוסף שרביט: באמת, אחד הדברים שביקשתי מוועדת ביטון, שאני קורא לה גם ועדת בנט, זה באמת ללוות את המהפך החשוב הזה, שהוא מקדם גם בהשכלה הגבוהה, במועצה להשכלה גבוהה, שהמהפך הזה יחלחל למערכות - - -
יעקב מרגי: רגע, הוא מנסה לקדם.
יעקב מרגי: רק שלא יפריעו לו.
נורית קורן: מנסה לקדם, וגם אנחנו בוועדה מקדמים.
נורית קורן: תיקון חשוב.
נורית קורן: כי ועדת ביטון לא קמה מעצמה.
נורית קורן: והיא נקראת ועדת ביטון ולא בנט.
נורית קורן: ואני בכוונה - - -
יעקב מרגי: לא, בוא, בוא, תמשיך.
<יוסף שרביט: תרשי לי לומר לך, שאני כתבתי בכתב לשר בנט, ואני מקווה מאוד שהמכתב הזה גם כן עורר אותו להקמת הוועדה.
יעקב מרגי: כולם.
יעקב מרגי: כולם שותפים.
יעקב מרגי: התעוררות דורית.
<יוסף שרביט: אני הצעתי בהקשר לוועדה הזו ובהקשר לאינטראקציה שבין המועצה להשכלה גבוהה למערכת החינוך להקים איזשהו מכון, מרכז, שיעסוק בתכנים חדשים ומעודכנים בקשר ליהודי ארצות האסלאם והפזורה הספרדית.
<יוסף שרביט: אותם תכנים עשויים להוות מקור של השראה לזהות שלמה של עמנו, זהות שבה חוסן מוסרי, לאומי וחברתי אל מול עצמנו ואל מול פני האומות.
<יוסף שרביט: המרכז הזה עשוי להיות אירוע מכונן בתולדות ישראל המתחדשת ולהטמיע מוביליזציה ציבורית ואשר יתחדש האתוס הציוני והגאולי וישוב הוא לשיח הציבורי.
<יוסף שרביט: עמו יונחלו ערכי הנבואה העברית, לרבות ערכי האחדות, האחווה, גאולת ישראל וגאולת האנושות, שעשויים לשרת את החברה הישראלית ולהשפיע עליה השפעה מיטיבה.
<יוסף שרביט: אני זכיתי לכתוב שמונה ספרים ושלושים מאמרים מחקריים שקשורים בעיקר בחכמי ישראל.
<יוסף שרביט: אחד מהמחקרים עוסק בדמותו של הרב יוסף גנסיה, שהוא כתב 137 ספרים באלג'יריה, בקונסטנטין.
<יוסף שרביט: באחד מרגעי ההתפרצות הרגשית והספרותית שלי כתבתי נובלה היסטורית, שאני אתן לך במתנה עוד כמה דקות, ובעזרת השם בעוד חודש תתקיים ההילולה לכבוד הרב יוסף גנסיה בדימונה, שהיא ההילולה השבע-עשרה.
<יוסף שרביט: ואני סיימתי לפני שבוע-שבועיים ספר על הרב אשכנזי בליטו, זה ספר ביוגרפיה, והגיע הזמן באמת שהקורא העברי יתוודע לדבר הזה.
<יוסף שרביט: מה שאני מציע, מה שהצעתי, זה לחולל חידוש או מהפך מתודולוגי, שראוי שיחול על המחקר וההוראה.
<יוסף שרביט: ואני רוצה, ברשותך, להמחיש כמה וכמה היבטים.
<יוסף שרביט: אני מבקש בתחום חקר חוכמת ישראל לא עוד לעסוק בניתוח טקסטואלי פילולוגי היסטורי, אלא גם לעסוק בזהות יהודית.
<יוסף שרביט: פעם שאלו את הרב אשכנזי – מה יותר טוב, יהודי חילוני בארץ ישראל, או יהודי דתי בחוץ לארץ?
<יוסף שרביט: אז הוא אמר לו, בחוש ההומור הידוע שלו – אי אפשר להיות נורמאלי?
<יוסף שרביט: למה החשיבה הדיכוטומית הזאת של או-או?
<יוסף שרביט: אולי גם וגם?
<יוסף שרביט: לא יותר או מסורת או מודרנה.
יעקב מרגי: תוויות, תוויות.
יעקב מרגי: הכל עם תוויות.
<יוסף שרביט: כן.
<יוסף שרביט: אני מציע, וזה בעצם אחד האמצעים של המחקר אודות חכמי ארצות האסלאם וחכמי אלג'יריה במקרה הזה, שזה גם מסורת וגם מודרנה.
<יוסף שרביט: לא עוד.
<יוסף שרביט: דרך אגב, הרב יוסף גנסיה נכנס לתוכנית "לב לדעת" של משרד החינוך, שהוא מוצג כאחד מחמשת הדמויות פורצות הדרך בעת החדשה יחד עם הרב קוק, משה מנדלסון, הרצל ודוד בן גוריון, ולומדים את זה בתוכנית "לב לדעת".
<יוסף שרביט: נתתי הרצאה ל-250 מורים בנושא הזה.
<יוסף שרביט: לא עוד שואת יהודי אירופה, כי אם שואת העם היהודי.
<יוסף שרביט: זה קונספט המתבקש מתודולוגית חינוכית והיסטורית.
<יוסף שרביט: עולם הישיבות והלמדנות היהודית בעת החדשה בצפון אפריקה ובארצות האסלאם הניב יצירה ומגמות רבות חשיבות לחברה הישראלית.
<יוסף שרביט: זה עולם שהודר במרחב האקדמי.
<יוסף שרביט: אני רוצה להגיד שבספר של מרכז זלמן שז"ר נכתב על עולם הישיבות מימי הביניים עד העת החדשה, שלוש שורות כתובות על ישיבות צפון אפריקה בעת החדשה.
<יוסף שרביט: לא עוד העולם הדיכוטומי הזה בתולדות הציונות, בתולדות הרעיון המשיחי, הדיכוטומיה המובנית במחקר הנוכחי בין היישוב הישן ליישוב החדש, בין הזיקה לציון לבין הציונות.
<יוסף שרביט: אני מסכם בשלוש שורות, בבקשה.
<יוסף שרביט: הדיכוטומיה הזאת עיוותה את הבנת מהלכה של ההיסטוריה החדשה של עם ישראל ושכתבה אותה.
<יוסף שרביט: לסיכום, בעוד שהפזורה היהודית האשכנזית תפסה את היהדות כדת, ולכן כמונח קונפליקטואלי ביסודו, הרי שהפזורה הספרדית תפסה את היהדות כאומה, ועל כן כמונח מכיל, ממתן ומיישב.
<יוסף שרביט: יש אפוא לשוב אל אותו מינוח שנבע מן המעיין של אותה פזורה יהודית שלדאבון הלב הודר ולא השרה די את השראתו על ההוויה הציבורית הישראלית, ויש אפוא לכוננו מחדש.
יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את חניכי תנועת בני עקיבא כפר סבא, הנמצאים איתנו בדיון.
יוסי יונה: חברי יושב הראש, יעקב, אני מברך אותך על היוזמה הזו הרחבה היותר של חכמי ארצות המזרח ושמחתי גם להיענות וליטול חלק מהיוזמה הזו.
יוסי יונה: אני מרגיש פה בבית – יהודה, אלי, יפה.
יוסי יונה: אנחנו פוסעים דרך ארוכה, והנה אנחנו רואים ניצנים של התממשותם של המאמצים המשותפים שלנו.
יוסי יונה: אני לא מקיים מצוות, אבל אני בא מבית - - -
יעקב מרגי: אתה חושב שאתה לא מקיים מצוות.
יוסי יונה: אני בא מבית, בכל אופן, הניצוץ האלוהי מפעם בי, כמו שיעקב אומר לי, כן.
נורית קורן: יושב הראש שלנו רואה את הגם וגם.
נורית קורן: אתה מבין?
נורית קורן: הוא רואה את הנורמאלי.
יוסי יונה: כן, יפה.
יעקב מרגי: לימדו אותי להסתכל על החצי המלא תמיד.
<קריאה: הוא חושב שיש בו ניצוץ, עכשיו אני מבין מאיפה זה בא.
יעקב מרגי: אני לא מתעסק עם ניצוצות, אבל - - -
נורית קורן: אדוני הוא יליד ירושלים, זה הניצוץ הגדול ביותר.
יוסי יונה: בכל אופן, אני בא מבית שעל קירותיו תלויות שתי תמונות – האחת של רבי יוסף חיים, הבן איש חי - - -
יעקב מרגי: מבגדד.
יוסי יונה: בגדדי, כן.
יוסי יונה: והשני של המרן עובדיה יוסף.
יוסי יונה: וזה חשוב להגיד את זה, כי אבא שלי לא מצביע ש"ס.
יוסי יונה: אני אומר שחשוב להגיד את זה, משום שמעמדו של הרב הוא הרבה מעבר להשתייכויות מפלגתיות ופוליטיות.
יוסי יונה: וזו גדולתו.
יוסי יונה: לכן כאשר התבקשתי לבחון באחד מחכמי ארצות האסלאם בחרתי במרן עובדיה יוסף.
יוסי יונה: אני קראתי, ככה, כשבאים מהאקדמיה אז קוראים גם, אני קראתי והאיש באמת פורץ דרך, הוא מנהיג רוחני שהצליח לעשות מה שהמון מאיתנו, אינטלקטואלים, פעילים חברתיים, לא הצליחו לעשות, וזה להציג איזושהי עמדה, להציג השקפת עולם, תרשו לי, שאני מכנה אותה הגמונית, שהיא באה ואומרת – אנחנו פה, ויש לנו השקפת עולם משלנו - - -
יעקב מרגי: רק משפט, למי שלא יודע, זה עלה לו בבריאות בתחילת דרכו.
יעקב מרגי: בפריצת הדרך הוא נרדף, הוא לא היה בקונצנזוס.
יוסי יונה: זה מה ששבר אותי.
יוסי יונה: אני הייתי שייך לפעילות, שבה לא מי יודע מה הצלחנו, והנה האיש הגדול הזה הצליח לעשות דבר מהפכני בחברה הישראלית.
יוסי יונה: אז המון מאיתנו פוסעים גם בעקבותיהם של מנהיגים כאלה, אנשי רוח, בין אם דתיים או לא דתיים, באמת כפי שנאמר כאן הקו שחוצה בין היותו של אדם דתי או לא דתי הוא אצלנו, במסורת ארצות המזרח, הוא מאוד מטושטש וטוב שכך.
יוסי יונה: ולכן גם אני פוסע בשביל או בדרך שהם חצבו.
יוסי יונה: והנה הקמנו לפני מספר חודשים את הכנס הגדול פה בכנסת של צדק פיוטי, ומאוד שמחתי לראות את ההמונים צובאים על הפתחים ומתלהבים מהאירוע הזה, שזה גם אירוע מכונן, היסטורי.
יוסי יונה: שתי הערות אני רוצה לומר, אחת באשר לתוכנית הלימודים – ראו, אני חושב שזה מוסכם על כולנו, שאין כאן מבחינתנו איזשהו מהלך או איזושהי אג'נדה שבאה ואומרת – תלמידים יוצאי ארצות המזרח, הבה ונזקוף את קומתם שהם יתחברו למורשת שלהם.
יוסי יונה: אנחנו בהחלט רואים אותה כחלק מהמורשת של עיצוב הזהות הישראלית.
יעקב מרגי: אמרנו את זה בפתיח, לאלה שאיחרו.
מיכל רוזין: אמרנו.
מיכל רוזין: ולא רק דרך שואה, פוגרומים ומאורעות.
יוסי יונה: אז אלה דברים חשובים, וטוב להגיד אותם פעמיים, נכון?
יוסי יונה: במפגש מסוג זה.
מיכל רוזין: אפילו יותר.
מיכל רוזין: צריך להגיד כל הזמן.
יוסי יונה: ואפילו יותר, כמו שמע ישראל, שאנחנו בעצם רוצים את המורשת הזו של אבותינו, שהיא תהיה משולבת בתרבות המשותפת של כולם.
יוסי יונה: פה אני רוצה גם לציין איזושהי אנקדוטה – הוריי עלו מעירק, בבל, מנהרדעא, כשהייתי ילד לא ידעתי את החשיבות ההיסטורית האדירה שיש למקום הזה.
יוסי יונה: קוראים למקום הזה אנאה.
יוסי יונה: דרך אגב, סיפור קצת מכמיר לב, העיירה הזאת לא קיימת, כי סדאם חוסיין, זה לא הזמן להסביר מדוע, הטביע אותה במי נהר הפרת.
יוסי יונה: אז נהרדעא לא קיימת היום הלכה למעשה, אבל זו העיירה שממנה הוריי הגיעו.
יוסי יונה: עיר באמת שאין לתאר אותה מבחינת חשיבותה בהיסטוריה היהודית.
יוסי יונה: רק כשהתבגרתי, לימים, כשהייתי ילד היו קוראים לנו במקום אנאהווי, איזשהו כינוי זלזול לאלה שהגיעו מאנאה, ואני מאוד התביישתי באנאהווי הזה.
יוסי יונה: רק לאחר שנים רבות גיליתי - - -
יעקב מרגי: אצל המרוקאים עד היום זה ספראוי, זה רוואטי, זה מקנשי.
יוסי יונה: כן, אבל לא ידעתי שזה נהרדעא, חברי יעקב.
יוסי יונה: והנה אני מגלה שאני צאצא של מורשת תרבותית ענקית,ואיך זה יכול להיות שלא ידעתי את זה כשהייתי ילד, ואיך זה יכול להיות שכל ילדי ישראל לא יודעים על העיירה הזאת שהיא חלק מהתרבות היהודית המתפתחת והמתמשכת.
יוסי יונה: לפני כשבוע נאמתי פה בכנסת ביום שהוקדש לשפה הערבית.
יוסי יונה: ראו, השפה הערבית לא שייכת רק לערבים.
יוסי יונה: השפה הערבית היא נדבך מאוד מאוד מרכזי בתרבות שלנו, וההוגים הגדולים שלנו, ובכלל זה גם הרמב"ם, כתב את מורה הנבוכים בערבית.
יוסי יונה: ואני עמדתי שם ודיברתי על השפה הערבית ועל הזיקה שלנו של היהדות לשפה הערבית, וציטטתי מדבריו של המשורר שמואל בן עדיה, שהוא כתב שירה בחצי האי ערב בתימא, שאולי זה לימים הפך להיות תימן, שהוא היה גם מנהיג של שבט יהודי קדום לפני עליית האסלאם, והוא היה משורר מאוד מאוד חשוב, שאחת מההשפעות המרכזיות שהיו לו על התפתחותה של השירה הערבית הקלאסית, והנה, משורר יהודי בדואי, יהודי ערבי, דרך אגב, שכל מי שמכם ייכנס ליוטיוב ותראו כיצד חכמי דת מוסלמים היום מציינים אותו לשבח את היהודי הזה, שמואל בן עדיה.
יוסי יונה: אז הנה, זה גם סימן לכך שדברים מתחברים – היהדות, והציונות, והישראליות.
יוסי יונה: ואנחנו כאן כדי להגיד משהו מאוד מאוד פשוט, אנחנו רוצים תמהיל חדש - - -
יעקב מרגי: סיפור השלם.
יוסי יונה: אנחנו רוצים את השלם.
יוסי יונה: לא רוצים להקטין מתרומתה של שום תפוצתה.
יוסי יונה: כל מה שאנחנו רוצים זה ליצור תמהיל חדש, שבו כולנו, כולנו יחד, נוכל לחוש בבית.
יוסי יונה: באמת בבית.
יוסי יונה: זה בית שלנו, אבל עדיין לפעמים יש לנו תחושות כאלה של ניכור וכו', מדוע ההיסטוריה שלנו איננה מקבלת ביטוי.
יוסי יונה: נעשים מאמצים גדולים פה בכנסת, מחוץ לכנסת, באמת החברים שהזכרתי, אתם עושים עבודה נהדרת ואתם חלוצים בכך, והנה אנחנו שותפים לאותו מאמץ כדי ליצור תמהיל חדש של הזהות הישראלית כך שכולנו נחוש באמת ובתמים בביתנו.
יוסי יונה: תודה, אדוני.
יעקב מרגי: חבר הכנסת חיליק בר.
יחיאל חיליק בר: כן, באמת רק כמה מילים קצרות.
יחיאל חיליק בר: קודם כל, יישר כוח על הדיון הזה.
יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה להיכנס לא לפילוסופיה ולא ליופי שבתרבות המופלאה שלנו.
יחיאל חיליק בר: אני רק רוצה להתחבר למה שאמרת על ועדת ביטון.
יחיאל חיליק בר: באמת פגשתי את ארז בתיקון שבועות, הוא בא לצפון ועשה תיקון במטולה, נסענו לראות אותו.
יחיאל חיליק בר: אנחנו יודעים כמה ועדות מקימים וכמה ניסיונות עושים בכנסת, ואני כן רוצה להתחבר, אם זה מה שהתכוונת לומר, קודם כל, בוודאי שהוועדות בכנסת עושות גם כן, אבל יש עוד מרחק גדול בין ההמלצות של הוועדה הזאת לבין ההטמעה של זה.
יחיאל חיליק בר: ואני זוכר עוד את המאבקים שבועות על פליטי יהדות ערב ועל התרבות ועל ניסיונות ההטמעה, ותמיד היו הבטחות, ותמיד עמדו שרי חינוך.
יחיאל חיליק בר: ואני רק זוכר במהלך השנים כשלמדתי עם רבי אלי ועקנין בירושלים והיינו ב'פעילי ציבור', זה כל הדפוקים מהפריפריה שנתנו להם מלגה בשביל ללמוד, והיינו לוקחים איזה קורס אצל סמי שלום שטרית, היינו מרגישים באמת במחתרת, מורדים, שאנחנו מעזים ללמוד במגדל השן של האקדמיה את הקורסים הזה, וגם הפעילויות שעשינו באותן קרנות ומלגות וכו'.
יחיאל חיליק בר: הדבר הזה, אדוני יושב הראש, ואני יודע שאתה, לבך במקום, כבר חייב אחרי כל כך הרבה שנים, בלי להמעיט בערכה ועושרה של אף תרבות אחרת, ואני בעוונותיי חצי מזרחי חצי אשכנזי, איך לא?
יוסי יונה: זכיתי?
יעקב מרגי: כי אתה רואה גם מכאן וגם מכאן.
יעקב מרגי: יש כאלה מה שרואים מכאן לא רואים משם.
נורית קורן: ולפי הפסיכולוג של הוועדה למינוי שופטים אין לך משבר זהות?