GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: העניין של ילדים אלרגיים במערכת החינוך הוא עניין שעולה יותר ויותר למודעות.
יפעת שאשא ביטון: גם היקף הילדים שהם אלרגיים הולך וגדל עם השנים כך שאנחנו בלי שום ספק נדרשים למענה.
יפעת שאשא ביטון: אך אם בעבר כשהיו מספר מסוים או מספר מצומצם של ילדים נכון היה לקיים מענה מסוים, מאוד יכול להיות שאנחנו נמצאים בנקודת זמן שבה אנחנו צריכים לבחון איזה אופי של מענים אנחנו צריכים לתת.
יפעת שאשא ביטון: אני מאמינה שיש מספר גישות.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהעניין של סייעת הוא עניין שהוא נחוץ וחשוב, אבל אני לא בטוחה שהוא הפתרון הבלעדי כדי להגיע למצב של מניעה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הרי לא רוצים רק להגיב ולהציל ילדים, אנחנו רוצים להגיע למצב של מניעה.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאנחנו יכולים ליצור את המניעה הזו במערכת הבית-ספרית גם בלי שתהיה סייעת צמודה לכל ילד בכך שאנחנו נכשיר מערכות שלמות להתמודד עם האלרגיות השונות של הילדים שמגיעים למסגרות החינוך.
יפעת שאשא ביטון: מאוד אשמח לשמוע גם על הגישות השונות וגם לפתוח את המחשבה ולראות איך כולנו מתגייסים כדי למנוע חלילה מקרה של פגיעה בילד כזה או אחר מתוך רגישות כזו או אחרת.
יפעת שאשא ביטון: נושא נוסף שאני רוצה לגעת גם בו, ואני זימנתי גם משרד הרווחה, ואם נצטרך נרחיב אותו לדיון נוסף זה מה קורה עם הילדים מגיל לידה עד 3, מה קורה בתוך המסגרות הללו.
יפעת שאשא ביטון: איזה מענים אנחנו נותנים שם, באיזה היקפים אנחנו נותנים את המענים שם.
יפעת שאשא ביטון: שם זה גם קצת יותר מורכב.
יפעת שאשא ביטון: זה ילדים שלא רק צריך למנוע את הגעת אותו אלרגן אליהם לפה, אלא גם משחק בחפצים או כל מיני דברים כאלה יכולים ליצור סכנת חיים של ממש.
יפעת שאשא ביטון: לכן, אנחנו נשמח לשמוע התייחסות גם בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, ואנחנו נפתח את הדיון.
יעקב מרגי: לפני שאעביר את רשות הדיבור, אני אמרתי על שיתופי הפעולה ודילגתי שלא במתכוון אלא בלהט הדברים, שיתופי פעולה גם של ההורים.
יעקב מרגי: אם מגיעים אליי הורה לילדים אלרגניים והוא אומר: תשמע מה היה אצלי בבית-הספר, כשהורה פונה בצורה מאיימת לאותו הורה לילד אלרגני ואומר לו: תשמע, קח את הילד שלך ותעוף מבית הספר.
יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים אותו פה.
יעקב מרגי: אתה מגביל אותנו.
יעקב מרגי: אתה מצמצם, אתה חונק אותנו.
יעקב מרגי: אז גם עם שיתופי פעולה פה של ההורים.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, חייבת להיות פה עבודה מערכית.
יעקב מרגי: כפי שהזכרת, גם הטמעה, אבל גם שיתופי פעולה ונכונות שבה כל אחד יתרום את חלקו בקטע הזה כי אנחנו מדברים על חברה אחת שמשלבת.
יעקב מרגי: לכן, אתן דגש על הקטע הזה של שיתופי הפעולה גם בסיכום.
יעקב מרגי: אם נצטרך להביא אתכם כמו הגננת לשולחן עגול אצלי שלא במסגרת הוועדה, אביא אתכם לשולחן עגול.
יעקב מרגי: אביא את כל הגורמים.
יעקב מרגי: לא ארפה מהנושא הזה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לקיים דיונים נוספים במהלך השנה כפי שעשיתי.
יעקב מרגי: אני מכיר פה כמעט את כל ההורים עם סוגי האלרגיות, ואני לא ניחן בזיכרון חד.
יעקב מרגי: זה רק אומר שזה חוזר וחוזר וחוזר על עצמו וזה לא נגמר, ותאמינו לי שיש עוד נושאים במערכת החינוך שצריך לטפל בהם.
יעקב מרגי: עוד לא טיפלנו בספורט ובתרבות.
נורית קורן: הדיון הזה הוא מאוד חשוב.
נורית קורן: זה ששתי הוועדות שיתפו פעולה יחד זה מאוד מאוד חשוב, זה רק יתרום לדיון.
נורית קורן: זה נושא שאנחנו עוסקים בו מתחילת הקדנציה.
נורית קורן: כמו שאמר היושב-ראש, אני חושבת שאנחנו צריכים לשלב ידיים ואנחנו גם צריכים לכבד את האחר ולראות איך אנחנו עושים שהחברה שלנו תהיה ערכית ושוויונית יותר.
נורית קורן: אשמח לשמוע את כל המוזמנים.
יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, ברשותך, לפרוטוקול, משום שיש לנו גם קטינה כאן, אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים.
יעקב מרגי: אריאל, בבקשה תציג את עצמך.
<אריאל לוי: אריאל לוי, סמנכ"ל משרד החינוך, מנהל המינהל הפדגוגי.
<אריאל לוי: בוקר טוב, אני גם מאוד שמח על קיומה של הוועדה בנושא הזה.
<אריאל לוי: לצדי עירית לבנה, אחראית על תחום הבריאות במשרד החינוך.
<אריאל לוי: ראשית, הנושא הזה הוא נושא שגם בשש-שבע שנים האחרונות מעסיק מאוד מאוד גם אותנו.
<אריאל לוי: אני רוצה לדבר על שני אספקטים שאנחנו עסוקים בהם: זה האספקט המניעתי, זה האספקט החינוכי, ויש את האספקט של ההתערבות הבריאותית במידת הצורך.
<אריאל לוי: בשש-שבע השנים האחרונות הדבר הזה נלמד יחד עם משרד הבריאות, ואני חושב שפה כן יש שיתוף פעולה שנרקם, ונרקם בכלל לא רע גם בהקשר הזה.
<אריאל לוי: יכול להיות שיש עוד מה לשפר ובוא נראה מה מסקנות הוועדה בעניין.
<אריאל לוי: אני כן אגיד שנכון להיום אנחנו מעריכים כ-20,000 ילדים ובני נוער אלרגניים.
<אריאל לוי: אנחנו עובדים בשתי צורות: כפי שאמרתי, הצורה האחת היא הצורה החינוכית, ויש את הצורה במידת הצורך של אישור של שעות סייעת לאותם ילדים שזקוקים לליווי ולמניעה בשעות היום או בשעות ההפסקה מכיתות הגן עד כיתה ב' בצורות שונות.
<אריאל לוי: אם תרצו נפרט.
יעקב מרגי: אמרת: "בצורה החינוכית", תפרט למה מה אתה מתכוון.
<אריאל לוי: למשל, אנחנו היום מעדכנים את חוזר המנכ"ל לגבי הרבה מאוד היבטים, כולל אוכל בקפיטריה כשאתם יודעים שכבר כל מערכת ההזנה שלנו השתנתה והשתפרה למוצרים יותר בריאים.
<אריאל לוי: אנחנו מדברים על העובדה שמחנכים צריכים לדאוג שהורים יידעו שאם יש ילד אלרגני, כולל מסיבות יום הולדת, ולא רק מה קורה בשעות ההפסקה.
<אריאל לוי: אנחנו עסוקים מאוד בשאלה של ליצור את המודעות גם בכתוב וגם בדיבור כלפי החברים של אותו ילד מה מותר ומה אסור.
<אריאל לוי: כולם פה יודעים שלא כמו לפני שבע שנים, היום ילדים יודעים לא להביא מוצרים מסוימים בארוחת בוקר בצורה זו אחרת מכיוון שזה עלול לקרות.
<אריאל לוי: אגב, כולל ניקיון כיתות, וליצור למרחבים יותר סטריליים בבתי ספר, בעיקר באותן כיתות שאותם ילדים אלרגניים נמצאים.
יפעת שאשא ביטון: אריאל, לגבי הנקודה הזו - זה ברמה של העלאה למודעות והמלצה או שזה ברמה של הנחיה?
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יש הנחיה כלפי ההורים וכלפי המערכת?
<אריאל לוי: בימים אלה מתעדכן אותו חוזר מנכ"ל יחסית ישן.
<אריאל לוי: זה יהיה ברמה של הנחיה.
<אריאל לוי: חד משמעית, זה יהיה ברמה של הנחיה.
יפעת שאשא ביטון: שבמקום שיש בו ילד אלרגי למוצר מסוים אז השטח יהיה נקי מאותו מוצר.
<אריאל לוי: אגב, במידת האפשר.
<אריאל לוי: שוב, אנחנו הרי ערים לעובדה.
<אריאל לוי: אנחנו גם לא מצפים להוריד את השומשומים לפעמים, ותיכף נעורר את הדיון גם על העניין הזה.
<אריאל לוי: אבל אם, למשל, בגן של הילדים שלי יש ילדה שהיא אלרגית לבוטנים אז אנחנו דואגים להודיע שאין להביא לצורך העניין חמאת בוטנים בסנדוויצ'ים באותה כיתת גן.
<קריאה: או במבה.
נורית קורן: מי מפקח על זה?
יעקב מרגי: תראה איזה נחמד הבחור.
יעקב מרגי: הוא כבר לא מתפרץ.
<קריאה: אני מתחמם עם האווירה.
יעקב מרגי: אל תתחמם, נגביר את המזגן.
יעקב מרגי: אני מקווה שלא הערתי אותך.
<קריאה: לא היית צריך.
יעקב מרגי: אריאל, אתה מכיר את זה שהילד הוא אולטרה אלרגי או מולטי אלרגי?
<אריאל לוי: כשזה צירוף, כן.
יעקב מרגי: אתה אומר "הנחיה".
יעקב מרגי: אנחנו בדיון ועדה ואני לא רוצה להשלות אף אחד פה שאתה אומר שיהיה במסגרת של הנחיה.
יעקב מרגי: כשהתמקדת של בוטנים ואגוזים יכול להיות שאתה יכול.
יעקב מרגי: אבל לביצים ולעוד ועוד, ואני לא רוצה למנות את כל הסוגים, אתה לא יכול להוריד ברמת הנחיה כזו למטה.
יעקב מרגי: עד איפה אתם יכולים?
<אריאל לוי: אני אגיד מה אנחנו עושים, ואם עירית תוסיף אחריי.
<אריאל לוי: אני כן אגיד שאותם ילדים שהם באמת בסיכון גבוה ומורכבים עוברים ועדה וכן מקבלים את אותו סיוע שאגב הוא סיוע פרובלמטי.
<אריאל לוי: כי יש גיל מסוים שבו הסייעת עוזרת ואולי מונעת, אבל מגיל מסוים זה לא תמיד אפקטיבי מבחינה פסיכולוגית, וחברת הכנסת שאשא ביטון ציינה זאת.
<אריאל לוי: 2,600 ילדים בשנת תשע"ז אמורים לקבל את אותו שירות סיוע במקרים של מולטי או אולטרה או מקרים מיוחדים שאותה ועדה קבעה.
<אריאל לוי: אגב, במידה והורה טוען שהילד שלו לא עבר בוועדה ולא קיבל את הסיוע הדרוש והוא באמת בסיכון יש גם אפשרות לוועדת ערר שגם היא פועלת במשרד הבריאות.
<אריאל לוי: אני כן אציין שמתשע"א אנחנו התחלנו ב-98 ילדים בגילאים שציינתי, אנחנו היום ב-2,600 ילדים.
<אריאל לוי: מהוצאה שכרוכה - אציין כרגע את הסיפור של הכסף, אבל הוא לא מעסיק אותנו כרגע – מ-10 מיליון ל-125 מיליון.
יעקב מרגי: אנחנו נגענו בדיונים.
יעקב מרגי: עזוב, זה לא בעיה תקציבית.
יעקב מרגי: אני מקבל את האמירה המפורשת של משרד החינוך שנאמרה פעם אחר פעם בדיונים כאן שסוגיית התקציב היא לא הבעיה.
<אריאל לוי: שנית, העובדה שאנחנו עכשיו מעדכנים את חוזר מנכ"ל זה שיתוף פעולה של שלטון מקומי, של נציגי הורים, של משרד הבריאות, כך שאנחנו לא עובדים באיזה חלל מנותק.
<אריאל לוי: אנחנו מקבלים גם תגובות מאנשים.
<אריאל לוי: אנחנו נמצאים גם בתהליך משפטי מול בג"צ.
<אריאל לוי: אנחנו גם מחויבים להגיש לו חלק מהתיקונים.
<אריאל לוי: אני מאוד מקווה שההנחיות המעודכנות, שאגב חלקן היום הן לא בגדר חובה אבל הן בגדר המלצות מאוד מפורשות ועם הרבה מאוד מודעות שהולכת וגוברת, זה דבר שיקרה.
<אריאל לוי: אני חושב שהדיון עד כמה הפעולה החינוכית המניעתית שאני מאוד דוגל בה, ועד כמה הנחיות משרד הבריאות לחלק הבריאותי, זה הקו הדק שאתה ציינת אותו.
<אריאל לוי: בפתיחת דבריך אמרת: מי שקובע את הרף זה משרד החינוך.
<אריאל לוי: זה לא מי שקובע את הרף.
<אריאל לוי: אנחנו פועלים על-פי החלטות משרד הבריאות.
<אריאל לוי: אם ייקבע שזה בכיתה ג', זה ייקבע בכיתה ג', אם כיתה א', זה כיתה א'.
<אריאל לוי: אנחנו פה נסמכים על אנשי המקצוע בהחלטות לפעולה שצריך לעשות בתוך בית-ספר.
<אריאל לוי: אבל לפעולות החינוכיות אנחנו אחראים.
<אריאל לוי: אגב, החינוך לבריאות מאוד בראש מענייננו, כולל תוכנית לבריאות עד 2020 שכלל בתי הספר צריכים להיכנס בכלל למוד אחר שקשורים לתנועה, להצללה, לאכילה נכונה, ירידה בהשמנה, וכל הדברים האלה שאנחנו ערים להם.
<אריאל לוי: אנחנו הרבה יותר מתקדמים ממה שהיינו.
<אריאל לוי: זה לא אומר שאין לנו עוד דרך לעשות.
יעקב מרגי: יש ילדים שזוכים לסיוע הזה מעבר לכיתה ב'?
<אריאל לוי: רק באישור משרד הבריאות.
יעקב מרגי: כמה כאלה?
<אריאל לוי: ארבעה.
<אריאל לוי: הוועדות עוד לא הסתיימו.
נורית קורן: זה לא משנה, כרגע, כרגע.
יפעת שאשא ביטון: זה מספר מאוד מצומצם של ילדים באישור מיוחד והרבה הרבה לחץ של הורים.
יעקב מרגי: שקט, אתם רוצים לעזור לי?
יעקב מרגי: אם תראו שאני טועה או משהו תרימו יד ותגידו: אתה מדבר שטויות.
יעקב מרגי: אבל אל תפריעו.
<יצחק בן חמו: ב' לא קיבלו.
יעקב מרגי: בסדר, שניה.
יעקב מרגי: נרד לאט לאט.
יעקב מרגי: נדבר על ועדות ערר ועל הכול.
יעקב מרגי: לא נדלג.
יעקב מרגי: הזמנו את הוועדה לא כדי למרוח.
יעקב מרגי: אם המספרים הם קטנים, זאת אומרת שהקביעה המקצועית שילד עד כיתה ב' זקוק, או מכיתה ב' אפשר להסתדר גם בלי, היא קביעה מקצועית שכמעט אין לה עוררין, אלא אם זו הנחיה גם של אותן ועדות שמאשרות את הסייעת מעל לכיתה ב'.
<אריאל לוי: 2,600 ילדים מקבלים סיוע, מתוכם 2,000 בגנים, 600 בכיתות א'-ב' בהתפלגות זו אחרת.
<אריאל לוי: אלו החלטות של ועדה במשרד הבריאות ואלה ההנחיות, אז משרד הבריאות יתייחס האם אין עוררין על ב', ג' או ד'.
יעקב מרגי: אשאל כמה שאלות כדי שהתשתית לדיון תהיה פרוסה לפנינו.
יעקב מרגי: אתה יודע היום על ילדים אלרגניים שלא אושרה להם סייעת ושההורים לא שולחים אותם לבית הספר?
<אריאל לוי: בתחילת השנה היו מספר אירועים מאוד בודדים.
<אריאל לוי: אנחנו התמודדנו עם כל אירוע ואירוע.
<אריאל לוי: למשל, לבדוק האם בית ספר נערך, האם מנהל בית הספר נערך.
יעקב מרגי: מספרים בודדים, נכון?
יעקב מרגי: כמה ועדות ערר מתקיימות בשנה?
<ליזה רובין: אני ד"ר ליזה רובין, מנהלת המחלקה לאם ולילד במשרד הבריאות.
<ליזה רובין: היו 115 פניות לוועדת עררים.
<ליזה רובין: לא כולן הן של ילדים עם אלרגיה.
יעקב מרגי: אני מדבר על אלרגנים.
<ליזה רובין: מאה.
יעקב מרגי: מאה.
יעקב מרגי: רבותי, קחו בחשבון שאני איש של סטטיסטיקות.
יעקב מרגי: תקשיבו טוב טוב, ואני אומר את זה גם להורים, אני איש של סטטיסטיקות.
נורית קורן: כן, אבל צריך להזכיר שהרבה אנשים לא פונים לוועדת הערר.
נורית קורן: מקבלים תשובה וזהו.
<קריאה: כי הם לא יודעים עליה.
יעקב מרגי: אביבית, שניה.
<ליזה רובין: גם טרם לא הסתיים הדיון בכולם מפני שאנחנו ממתינים - - -
יעקב מרגי: אבל פניות, את אומרת, כמאה בערך.
יעקב מרגי: מתוך כמה ילדים?
יעקב מרגי: 2,600.
יעקב מרגי: האם את יכולה לתת לי פחות או יותר מנתוני עבר באחוזים לכמה מאושרים מתוך הפניות?
<ליזה רובין: זה כ-5%.
יפעת שאשא ביטון: בודדים.
יעקב מרגי: זה מה שאמרתי, כנראה הקביעה המקצועית היא נוקשה וחד-משמעית.
יפעת שאשא ביטון: אריאל, ראשית, אני חושבת שאני אולי קצת מקדימה את המאוחר אבל כן חשוב שזה גם ייפתח כאן לדיון וזה נושא גיל הילדים.
יפעת שאשא ביטון: האם כיתה ב' זה גיל צעיר מדי?
יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו צריכים לשקול מחדש את המסגרת הזו?
יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו יכולים לתת מענים, שוב, כמו שאמרתי קודם, באיזשהו מערך מגוון ואחר של התגייסות מערכתית?
יפעת שאשא ביטון: הייתי בשליחות בארצות-הברית, ביקרתי בבתי ספר, ובבתי הספר הכול in-house.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, כל המערכת מוכשרת להתמודד עם הסוגיות השונות שעולות שם.
יפעת שאשא ביטון: ואז במקום לראות הרבה הרבה סייעות או אנשים חיצוניים שנכנסים יש התמודדות מערכתית.
יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאנחנו צריכים להיות קצת יותר יצירתיים ולראות איך אנחנו בתוך המסגרת מסוגלים לתת מענה הרבה יותר טוב ממה שאנחנו נותנים היום, ולא במתכונת של סיוע אישי אלא באמת במקרים שהם חריגים.
יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, עד עכשיו דיברנו על מניעה, אבל מה קורה עם הטיפול?
יפעת שאשא ביטון: מי נותן זריקות אפיפן?
יפעת שאשא ביטון: האם כשאין סייעת יש מישהו בתוך המערך החינוכי?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הרי יודעים שאנשי החינוך, לפחות אלה שמוכשרים להוראה, עוברים עזרה ראשונה כחלק חובה מתהליך ההכשרה שלהם.
יפעת שאשא ביטון: יש גם קורסים במהלך השנים כדי לעשות ריענון.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה צריך להיות חלק ממערך שמכשיר אותם גם להתמודד עם הסיפור הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש קצת עמדה שונה או אחרת של הארגונים השונים והייתי שמחה לשמוע ממך איפה זה עומד.
יעקב מרגי: לפני שאתה משיב, תוסיף לזה שאני רוצה לדעת את עמדת משרד החינוך לגבי חקיקה בדומה לחוק סברינה.
יעקב מרגי: יצרנו כבר תקדימים בשנה האחרונה.
<אריאל לוי: לגבי השאלה הראשונה של אופן יצירתי – נשמח לכל חשיבה יצירתית.
<אריאל לוי: בחו"ל אין סייעות.
<אריאל לוי: בהרבה מאוד מקומות בחו"ל התפיסה היא לא תפיסה של סייעות.
<אריאל לוי: כמו שאת ציינת, תפיסת in house.
<אריאל לוי: אנחנו כן עשינו דיון על זה גם עם משרד הבריאות, עם מנכ"ל משרד הבריאות, וגם עם נציגי המורים.
<אריאל לוי: אני חושב שזו סוגיה שצריך לחשוב עליה פעם נוספת, ופעם נוספת ופעם נוספת, ולראות אם יש דרכים נוספות לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: לא כדי לבטל, אלא כדי לייעל ולהרחיב את המענה.
<אריאל לוי: לא אמרתי לבטל.
<אריאל לוי: או להרחיב את המענה או לחשוב על תחליפים במקומות שהסייעת הרפואית קשה להשיג אותה.
<אריאל לוי: שוב, בסוף בסוף גם ההיקפים הכספיים מדברים.
<אריאל לוי: אתם תראו, ואנחנו נוכל להציג את זה ממש בקרוב, גם חלק מההנחיות החדשות הולכות באופן יחסי יצירתית ולא מסתמכות רק על הסייעות.
<אריאל לוי: אין ספק שנשמח לחשוב יחד עם כל מי שרוצה על מענים יותר יצירתיים.
<אריאל לוי: אני חושב שגם חלק מהחברים פה יוכלו להציג רעיונות נוספים.
<אריאל לוי: לגבי הגיל – אנחנו לא אלה שקובעים את הגיל.
<אריאל לוי: אנחנו אנשי חינוך.
<אריאל לוי: פעם זה היה באחריות משרד הבריאות.
<אריאל לוי: זה עבר לאחריות משרד החינוך, ומשרד החינוך עושה את הפעולה הפדגוגית הדרושה.
<אריאל לוי: אבל את הצד של ההחלטות: באיזה גיל, מתי, מי, בכפוף לתקציב, ואיזה מרכיבים, באיזה סיטואציות צריך, זה החלטות של משרד הבריאות ואנחנו נסמכים על ההחלטות המקצועיות שלהם.
יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הסיפור פה הוא לא רפואי.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא בשלות של הילד בשלב ההתפתחותי שלו.
<רויטל לן כהן: אפילו לא בשלות, יש פה - - -
<אריאל לוי: נכון, אני מסכים עם רויטל.
<אריאל לוי: לפעמים הבשלות - - -
יעקב מרגי: אתן לך עצה, אנחנו מנהלים את הדיון.
<אריאל לוי: אני אוהב את רויטל.
יעקב מרגי: תאהב דברים אחרים מחוץ לוועדה.
יעקב מרגי: כרגע אני מנהל ואתה לא עונה.
<אריאל לוי: דבר אחרון לגבי חקיקה – אני חושב שחקיקה צריכה להיות חכמה במידה ועושים אותה.
<אריאל לוי: לא צריך למהר בחקיקות.
<אריאל לוי: אף אחד מאתנו לא מתנגד עקרונית לשום חקיקה.
<אריאל לוי: אני איש מקצוע.
נורית קורן: השר לא מאשר אותם.
יעקב מרגי: אריאל, גירת את רף הגירוי שלי הנמוך.
יעקב מרגי: אתה יודע מתי משתמשים בחקיקה?
יעקב מרגי: כשיש אטימות.
<אריאל לוי: או כשצריך תקציב.
יעקב מרגי: לא, לא – אטימות.
יעקב מרגי: זה לא הדיון, תודה.
<יצחק בן חמו: אנחנו לפני שנה וחצי התרענו על זה.
<יצחק בן חמו: הוא יודע טוב מאוד.
יעקב מרגי: משרד הבריאות, בדיונים הקודמים עלה שהביטוח הלאומי מצא לנכון לתקצב עד גיל 12 ולזכות בקצבה לאותם טיפולים, או לא יודע בדיוק למה.
יעקב מרגי: ביקשתי לבחון כבר אז אם הרציונל הוא לא דומה.
יעקב מרגי: את מכירה את הסוגיה בביטוח הלאומי?
<ליזה רובין: כן, אני מכירה ונפגשנו עם המוסד לביטוח לאומי.
<ליזה רובין: אני מבינה שהמוסד לביטוח לאומי מקצה כספים בגלל העלויות הדרושות להשגחה על ילדים האלה מחוץ למסגרות.
<ליזה רובין: בתוך המסגרות כאשר אנחנו מקצים סיוע אנחנו גם כן חושבים על הסיכון לחשיפה.
<ליזה רובין: ילדים לא אוכלים כל הימים בבתי הספר וככל שהם גדולים יותר יש יותר אחריות ואנחנו מצפים ליותר סדר בתוך הכיתה.
<ליזה רובין: לכן, הסיכונים לחשיפה הם פוחתים.
<ליזה רובין: אנחנו חושבים שהסוגיות הן אינן אותן סוגיות.
<ליזה רובין: ילד שנמצא מחוץ לבית הספר, הוא נמצא מחוץ לבית הספר בלי המסגרת הבית ספרית.
יעקב מרגי: יעקב שטיינברג, תציג את עצמך בבקשה
יעקב צור: בוקר טוב לכולם.
יעקב צור: קובי שטיינברג, נציג פורום הוועדים היישובים יחד עם זאב פה.
יעקב צור: אנחנו שומעים את כל העמדות, גם של משרד החינוך.
יעקב צור: אני אישית נפגשתי עם נציגי הבג"צ, עם עורכת הדין שלהם.
יעקב צור: נפגשתי עם עוד הורים.
יעקב צור: ניסינו פה לעשות באמת קבוצת חשיבה מה עמדת הפורום.
יעקב צור: ראשית, אין ספק שילד אלרגן צריך להיות בבית ספר כמו כל תלמיד רגיל ומשרד החינוך צריך באמת לעשות את התהליך כדי למצות את כל האמצעים שנמצאים אצלו כדי שהילד ילמד בבית ספר.
יעקב צור: עם זאת, צריך להיות גם רציונלי.
יעקב צור: כשאנחנו הולכים לתקוף את הכנסת נושא האלרגניים בבתי הספר אני חושב שיש הבדל בין אלרגן, אם זה חלב ניגר או חלב לא ניגר, אם זה שומשום, אם זה אגוזים או בוטנים.
יעקב צור: יש דברים שאפשר להימנע מהם, יש דברים שבתור הורים, אם אני מבקש מהורים לא להביא עכשיו גבינה צהובה לילד שלהם וזה כל עולמו, יש לי בעיה להגיד להם את זה.
יעקב צור: לכן, יש פה אתגרים גם בנושא האלרגניים ברמת הקושי להימנע מהם.
יעקב צור: שנית, כל נושא המודעות.
יעקב צור: שילוט, סימון, צריכים להיות בחדרי מורים.
יעקב צור: כן לקיים תוכנית שתורכב כמובן מאנשי מקצוע ושבתי הספר ייכנסו לתוך הכיתות ויסבירו את הנושא הזה כאשר המטרה היא באמת לעשות איזשהו מאזן בין מודעות לבין אנטי.
יעקב צור: לפעמים כשאנחנו עושים יותר מדי אנחנו גורמים לאנטי בצד השני, וזה חשוב.
יעקב צור: חשוב למצוא את הבאלאנס הזה בין מודעות לבין אנטי.
יעקב מרגי: אתם תהיו מוכנים להשתתף בפורום כזה שימתח את הקו הממוצע?
יעקב צור: ברור, בשביל זה אנחנו פה.
יעקב צור: הפורום כבר ישב עם גורמים כאלה ואחרים.
יעקב מרגי: מבחינתי, מיצית את הנוכחות שלך בדיון ברגע שאמרת את זה.
יעקב מרגי: בוא נתקדם הלאה.
יעקב צור: ביקשתי גם מזאב רשות דיבור.
יעקב מרגי: כשאתה תנהל את הוועדה תיתן לו.
יעקב מרגי: אתן לו בהמשך.
יעקב מרגי: לי ולזאב יש מערכות יחסים.
יעקב צור: עוד דבר שהוא כן חשוב והיום זה חסר מאוד.
יעקב צור: יש פה בעיה של קבלת אחריות בנושא הטיפול.
יעקב צור: זוהי כרגע איזושהי פרצה וכן חשוב שיגדירו מי מקבל את האחריות, מי מזריק את האפיפן, כל הקריאה למד"א, איפה האפיפן מוחזק.
<רויטל לן כהן: מי משלם את המד"א אחר כך?
יעקב צור: נכון, כל הטיפול הראשוני.
יעקב מרגי: נציגי ההסתדרות המורים נמצאים אתנו?
יעקב מרגי: הם לא כאן.
יפעת שאשא ביטון: נציגת הגננות הודיעה לי בבוקר שהיא לא יכולה להגיע, אבל היא ביקשה שהאחריות לא תיפול על הגננות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא חושבת שהמקום הוא שהאחריות נופלת על מישהו אלא שכולנו מגויסים וצריך לראות איך אנחנו מאפשרים להם להיות מגויסים תוך הגנה עליהם מבחינה פיקוחית.
נורית קורן: אדוני היושב-ראש, יש לי שאלה למשרד החינוך.
נורית קורן: האם החזרת האחיות לתוך בתי הספר תוכל לסייע פה במשהו?
נורית קורן: כי יש פה בעיה מאוד מאוד קשה.
נורית קורן: כי אם אתם אומרים שעד כיתה ב' אתם נותנים, הרי את הטיפול הראשוני צריך לתת ואם המורה לא יכולה ומנהל בית הספר לא יכול, אז לפחות שתהיה אחות.
נורית קורן: אולי העלויות לא יהיו כל כך גבוהות כמו בהחזקת סייעת רפואית.
נורית קורן: חוץ מזה, זה חשוב כדי שלא יהיה אמבולנס וכל הדברים האחרים.
נורית קורן: לגבי האמבולנס – אני חושבת שצריך לדאוג שלא משלמים.
יעקב מרגי: נורית, כל פתרון שאחד מאתנו יזרוק כאן תמצאי ארבע דעות.
נורית קורן: זה עכשיו שולחן עגול.
יעקב מרגי: זה עדיין לא שולחן עגול.
נורית קורן: עוד לא, אבל יש פה את כל הנציגים של כל המשרדים.
יעקב מרגי: אין ספק שהשאלה היא במקום ואין ספק שזה דיון בפני עצמו וצריך שהוא יעלה בשולחן העגול.
יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את אבירת איכות השלטון חברת הכנסת קארין אלהרר, יושבת-ראש הוועדה לביקורת המדינה שגם היא קיימה דיון בנושא הזה.
יעקב מרגי: אני מודה לך שהגעת, ואם תרצי להשתלב בהמשך אז בבקשה.
יעקב מרגי: את תשמעי על שולחן עגול, והצהרתי בתחילת הדיון שכנראה לא יהיה מנוס מלהביא לכאן את כולם לשולחן עגול שלא במסגרת הוועדה אלא וולונטרית על חשבון זמני, כדי שנביא את זה למבנה מוסכם.
יעקב מרגי: די, ערכה של שעת עבודה של כנסת יקר מאוד.
יעקב מרגי: בכסף הזה נוכל להוסיף עוד שעות סייעת.
יעקב מרגי: זאב, אתה רוצה עכשיו או בהמשך?
<זאב גולדבלט: בהמשך - - -
<שושי סומך: בוקר טוב, אני שושי סומך מהמועצה לשלום הילד.
<שושי סומך: כמה דברים, והם יעלו פה גם מההורים אני מניחה.
<שושי סומך: אבל באמת מריכוז של פניות שמגיעות אלינו הנושא של החתך הנוקשה, קראת לזה, אדוני היושב-ראש, זועק מהשטח.
<שושי סומך: זה עלה פה בוועדה עשרות פעמים רק בשנתיים האחרונות כשכל פעם משרד החינוך והבריאות אומרים שתהיה איזושהי בחינה.
<שושי סומך: מבחינתי, השאלה הגדולה היא איפה בוחנים בצורה יותר פרטנית.
<שושי סומך: אם אנחנו רואים שרק 5% מאושרים בוועדת ערר אז אין פה בחינה פרטנית שרואה באמת את הצורך של הילד.
יעקב מרגי: תודה שחיזקת לי את הצד הסטטיסטי, בסדר.
<שושי סומך: אנחנו כל הזמן רואים גידול גם באשפוז ילדים אלרגניים, גם בפנייה לסייעות.
<שושי סומך: באופן כללי, גם בעולם יש גידול באלרגניים.
<שושי סומך: זאת אומרת, זו בעיה שאנחנו נדרשים אליה לא רק מהבחינה הזו בישראל.
<שושי סומך: לא כל ילד בכיתה ב' ה זהה לחברו, לא כל אחד - גם האלרגיה משפיעה על היכולת להתמודד.
<שושי סומך: חברת הכנסת קורן העלתה את נושא האחיות.
<שושי סומך: זה ודאי דורש יותר חשיבה.
<שושי סומך: זה דבר שהוא אולי לא תחליף לסייעת, אבל הוא היה יכול להקל משמעותית.
יפעת שאשא ביטון: לדעתי, כשאנחנו מציעים משהו אנחנו צריכים לבדוק אותו פונקציונאלית.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אם יש אחות בבית ספר ברור לך שהיא חולשת על מספר רב של כיתות.
יפעת שאשא ביטון: היא בטח לא נותנת מענה פרטני ומה אנחנו מצפים ממנה.
יפעת שאשא ביטון: בזה שאנחנו נפרק לרמת התפקיד מה אנחנו מצפים מאותה אחות מאוד יכול להיות שאנחנו נוכל למצוא את הפונקציונאלית הזו בתוך בית הספר במשאבים שהם קיימים אם אנחנו רק נדע לגייס נכון את כל מי שמעורב שם.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך באחריות מכל החומרים שקראתי, ואתמול בערב עברתי עליהם שום, יש הרבה מאוד מענים שאנחנו יכולים לתת היום אם רק נחליט שאנחנו עושים את הצעד הזה ומובילים לשם.
יפעת שאשא ביטון: זה גם לא בהכרח קשור לתקציב.
<שושי סומך: עלתה פה שאלת לקיחת אחריות.
<שושי סומך: אני לא נכנסת בכלל לסוגיה, אבל רק מהמקום שאם משרד החינוך: אנחנו נותנים קורס עזרה ראשונה, אפשר להעיד שלא בהכרח הקורסים האלה נותנים את המענה לסוגיית הילדים.
יעקב מרגי: גם אם תהייה סייעת עד כיתה ה' תהליך ההטמעה חייב להיות, ותהליך הגברת המודעות.
יעקב מרגי: אריאל, כל מה שאתם עושים זה בקצה, בקצה, בקצה, ואני לא אומר לך את זה סתם.
יעקב מרגי: לצערי הרב, האווירה הבית ספרית בסוגיה הזו נוגעת בקצוות.
יעקב מרגי: כל עוד לא סגרנו את הקטע הזה של שיתופי הפעולה עם המורים ועם הסתדרות המורים, אז לפחות שיתוף פעולה בקטע הזה של הגברת המודעות.
<אריאל לוי: הערה קצרה, שכל אחד יהיה רגע ישר עם עצמו.
<אריאל לוי: המחנכים של היום הרבה יותר מעורבים ומודעים לסוגיות בתחום האלרגיה של התלמידים שלהם.
נורית קורן: גם מורה מקצועי צריך להיות מעורב.
<אריאל לוי: אני לא אומר שלא מורה מקצועי.
יעקב מרגי: שבע שנים, נכון?
יעקב מרגי: אריאל, כשאתה אומר "יותר", ממתי?
<אריאל לוי: מלפני חמש, שש או שבע שנים.
יעקב מרגי: היו 60 ילד, ויש 2,000.
<אריאל לוי: מדווחים - תמיד היו אותם מספרים.
<אריאל לוי: יש הרבה יותר מודעות לצורך לשמור עליהם.
<אריאל לוי: אגב, המספרים לא עלו באותו אופן.
<אריאל לוי: המספרים לבקשה לסייעת עלו באופן דרמטי.
<אריאל לוי: אגב, אנחנו רואים את זה גם בחינוך המיוחד בגלל לקויות למידה.
<אריאל לוי: אתה רואה את התופעה הזו ברמה הרבה יותר מערכתית.
<אריאל לוי: כל מה שאני אומר, זה לא שאנחנו לא עובדים בקצה.
<אריאל לוי: יש לנו עוד הרבה מה לעשות, אבל בתחום הזה אני חושב שמאוד התקדמנו.
<שושי סומך: עדיין יש פער מאוד גדול בין ההנחיות לבין השטח.
נורית קורן: אני רציתי לשאול גם קודם מי מפקח?
יעקב מרגי: נורית, תוך כדי דיון.
יעקב מרגי: את לא עוזבת אותנו, נכון?
יעקב מרגי: אוה ורסנו, בבקשה תציגי את עצמך
<אוה ורסנו יוגד: אוה ורסנו יוגד, אימא לקאי, מולטי אלרגי לחלב, בוטנים, קשיו, פיסטוק, פנסטיל, אסמתי, בן שמונה.
<אוה ורסנו יוגד: לא פוקד את בית הספר כרגע, נמצא בבית.
<אוה ורסנו יוגד: אין לו סייעת.
<אוה ורסנו יוגד: הוא וחבריו האלרגיים בבית.
נורית קורן: הוא לא בבית הספר בגלל שאין סייעת?
<אוה ורסנו יוגד: נכון.
<אוה ורסנו יוגד: הוא לא יכול להזריק לעצמו, אין אחיות בית ספר.
<אוה ורסנו יוגד: חוץ מפעילות בבתי ספר אין כלום.
<אוה ורסנו יוגד: הורדתם סייעות, אין מענה רפואי בתוך בית הספר.
<אוה ורסנו יוגד: אתם מדברים על אחיות.
<אוה ורסנו יוגד: אחות אחת שבנוהל משרד הבריאות על 1,600 תלמידים לא תספיק.
<אוה ורסנו יוגד: היא לא תגיע תוך ארבע דקות לבן שלי להזריק לו אפיפן, וארבע דקות זה מה שמפריד בין חיים לבין מוות.
יעקב מרגי: הבן שלך הוא בכיתה ג' והוא לא נמצא כרגע במערכת החינוך.
יעקב מרגי: את לא שולחת אותו.
<אוה ורסנו יוגד: כרגע אני לא שולחת אותו כי אין לי איך.
יעקב מרגי: עברת את התהליך של ועדת הערר?
<קריאות: כשגילו לו שהיא קיימת - - -
יעקב מרגי: אם סיפרתי בדיחה, אני מבקש מאותם אלה שצחקו או מאלה שלא יכולים להתאפק לצאת החוצה כי לא אסבול זאת, בסדר?
יעקב מרגי: לפחות תכבדו פה את האנשים שבאו והשקיעו מזמנם.
<אוה ורסנו יוגד: ועדת הערר הראשונה לפני בג"צ, לא ועדת החריגים הערר העליונה שקמה כשהוגש הבג"צ, טענה לבג"צ שהיא בודקת 80 מקרים.
<אוה ורסנו יוגד: עכשיו זה הפך ל-100 ומשהו.
<אוה ורסנו יוגד: אנחנו עדיין - - -
יעקב מרגי: אוה, שנת הלימודים הגשת ועדה?
<אוה ורסנו יוגד: הגשתי.
יעקב מרגי: עדיין לא קיבלתי תשובה.
<אוה ורסנו יוגד: לא.
<אוה ורסנו יוגד: אנחנו עדיין בבית.
<אוה ורסנו יוגד: אף אחד לא קיבל תשובה.
קארין אלהרר: מתי הוגש הערר?
<אוה ורסנו יוגד: בסביבות - - -
<קריאות: כשהיינו בדיון הם אמרו: תגישו ערר.
יעקב מרגי: רויטל, אני לא שומע.
יעקב מרגי: רויטל, את לא תקבל רשות דיבור.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, מי שמתפרץ, רשות הדיבור שלו עוברת לסוף, אם בכלל.