GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אברהם יעקובזון: לנו בפלוגה ג' היה קרב ביום שישי בערב, קרב על מבנה בטבריה, מלון טיבריוס שערבים תפסו ואיימו על העיר, על השכונות היהודיות.
<אברהם יעקובזון: הצלחנו, בלי נפגעים, ולמחרת בשבת כל תושבי טבריה הערבים בליווי בריטי עברו דרך השכונות היהודיות ועזבו את העיר.
<אברהם יעקובזון: אנחנו חזרנו לבסיס, למגדל.
<אברהם יעקובזון: ביום ראשון בצהריים מגיע אליי טנדר מהגדוד, אומר 'טוג'ו, אנחנו צריכים אותך בגדוד', לקחתי את הנשק האישי, עליתי לגדוד, לקחו אותי לחולתה הישנה, לחצר, אל קצין המודיעין, אל מול שולחן החול הגדול, שכל האזור עם הסימון של המשטרה.
<אברהם יעקובזון: ואז אומרים לי 'טוג'ו, אתה רשום אצלנו כסייר של הגדוד, דע לך שהיה לנו קשר עם הכוח של פילון פרידמן'.
<אברהם יעקובזון: פה למטה, הרביעי מצד ימין עם כובע גרב.
<אברהם יעקובזון: הוא היה המ"מ של החסימה הדרומית.
<אברהם יעקובזון: הקשר נותק בצהריים, אז 'קח כיתה ועלה איתה בלילה דרך הערוץ הדרומי שעולה לכיוון רמות נפתלי, תגיע, תראה מה קרה ותחזור ותדווח'.
<אברהם יעקובזון: פעולה לכאורה לא מסובכת, הבעיה הייתה שאני קיבלתי כיתה מפלוגה ט', שאני לא הכרתי אותם והם לא הכירו אותי, אבל קיבלנו.
<אברהם יעקובזון: בלילה יצאתי עם בית הביטחון של כפר גלעדי, למטה על כביש 90 של היום, ועלינו.
<אברהם יעקובזון: הגעתי לקו של הכפר, מדרגה ועוד מדרגה ונפלתי בום על החסימה.
<אברהם יעקובזון: פילון ושני לוחמים הרוגים, כולם, פילון פרידמן, חבר הכשרת כפר גלעדי, טוג'ו חבר הכשרת כפר גלעדי, לא הייתה לי בעיה לזהות אותו מיידית.
<אברהם יעקובזון: כולם הרוגים, אבל שניים רואים שהם פצועים קשה, מדממים עם הרבה דם והוא שלם לחלוטין, למעט נקב קטן ברקה.
<אברהם יעקובזון: הייתה לי אלונקה אחת, הורדתי אותו לעמק, נקבר בתחילה בכפר גלעדי על יד קברות השומר, לאחר מכן המשפחה העבירה אותו לירושלים, להר הרצל.
<קרן – מנהלת האתר: טוג'ו, אני נאלצת להגיד לך שזה יהיה משפט אחרון, כי הם כבר חייבים לסיים.
<אברהם יעקובזון: אם כבר הגיעו כל כך רחוק, עוד חמש דקות.
<אברהם יעקובזון: מסכימים?
<קרן – מנהלת האתר: כן, שכנעת אותם יפה.
<אברהם יעקובזון: אנחנו מיד, כל הגדוד, לא היה זמן לתחקירים וטראומות, התרכז בכנען, התחלנו את הקרבות על צפת, שני קרבות קשים, לאחר מכן בגליל, באזור ירושלים, לטרון, מבצע דני ובדרום.
<אברהם יעקובזון: כשגמרנו את הקרבות חזרנו למשק, להקים אותו מחדש, אבל העיקר שאני רוצה לספר זה על האישיות של פילון פרידמן.
<אברהם יעקובזון: האישיות שלו זה למעשה חתך של נוער תש"ח.
<אברהם יעקובזון: כך אני קורא לזה.
<אברהם יעקובזון: אני מקווה שתסכימו איתי.
<אברהם יעקובזון: פילון, יליד פולין, בן 3 הוריו הגיעו לארץ, עלו לירושלים, התחיל ללמוד בבית ספר עממי, בגיל 14, בעיצומה של מלחמת העולם, הוא נולד ב-29', הוא אמר להוריו 'זה לא זמן להמשך לימודים.
<אברהם יעקובזון: מה שאנחנו צריכים בארץ זה חלוצים, אני הולך להכשרה חלוצית'.
<אברהם יעקובזון: הוא התחבר לחברת הנוער של מחנות העולים בקיבוץ גבת והיה איתם שנתיים.
<אברהם יעקובזון: בן 16 הוא גמר את חברת נוער.
<אברהם יעקובזון: מאחר שהיה מפותח לגילו, הוא היה הצעיר ביותר באותה חברת נוער, הוא התגייס יחד איתם לפלמ"ח.
<אברהם יעקובזון: שנה ראשונה באפיקים, בסופה של השנה שלחו אותו לקורס מ"כים.
<אברהם יעקובזון: כשאני הכרתי אותו באפיקים, לאחר מכן כשעלינו לכפר גלעדי, הוא כבר היה מ"כ.
<אברהם יעקובזון: כשהגיע לגיל 18 הוא בא לגדוד, למולה כהן שהיה המג"ד, ואמר 'אני מבקש לצאת ללימודים שהיו חסרים לי עד כאן'.
<אברהם יעקובזון: אמר לו מולה, 'תצא לקורס מ"מ, תגמור ותצא ללימודים'.
<אברהם יעקובזון: יצא לקורס מ"מ בג'וערה, גמר בהצטיינות וחזר לגדוד.
<אברהם יעקובזון: אלא מה?
<אברהם יעקובזון: מה שקרה לו זה שהוא חזר אחרי כ"ט בנובמבר.
<אברהם יעקובזון: הוא בא לגדוד, אמרו לו 'פילון, מצטערים, אבל גמרת חניך מצטיין, יש לך תפקיד מיוחד במינו, להדריך מחלקה שקיבלנו זה עתה, מחלקה של עולים חדשים יוצאי קפריסין, שרובם היו כבר פרטיזנים ולחמו נגד הגרמנים במלחמה.
<אברהם יעקובזון: קבל אותם, תהפוך אותם לחיילי פלמ"ח'.
<אברהם יעקובזון: הקיבוץ להבות הבשן, ששנתיים קודם לכן עלה על הקרקע.
<אברהם יעקובזון: ממש בשיפולי הגולן הסורי.
<אברהם יעקובזון: הוא קיבל אותם, כמעט לא זכר את האידיש שלו והם עברית כמעט לא ידעו, אבל בכושר שלו ובכריזמה שלו הוא הצליח להתחבר אליהם ולהתחיל להפוך אותם ללוחמים, לוחמים שכבר נלחמו יחד עם הקיבוץ בהתקפה שהייתה על הקיבוץ.
<אברהם יעקובזון: אבל כשהוא הגיע לקבוצת הפקודות לקראת המבצע ושמע מה מוטל עליהם הוא אמר למפקדים שלו, למולה כהן ולמשה קלמן, הסמג"ד, 'אני מבין את הצורך, אבל הלוחמים שלי', הוא לא קרא להם חיילים, אלא לוחמים, 'לא מוכנים עדיין לפעולה הזאת', אמרו לו, 'אין לנו ברירה, זה הכוח שיש בידינו, חייבים לבצע את המשימה, לכן אתה בחסימה ולא בכוח התוקף'.
<אברהם יעקובזון: קיבל ויצא, יצא בלילה.
<אברהם יעקובזון: הוא הגיע למקום וביצע את הירי הראשון כנגד המשטרה וקיבל מכת אש חזקה ונפצעו לו שני הלוחמים.
<אברהם יעקובזון: כאשר הגיעה פקודת הנסיגה הגיע אליו אחד מהלוחמים שלו, משה רזניצקי, ואמר לו 'פילון, הגיעה פקודת נסיגה', אומר לו פילון 'אני עם שני לוחמים פצועים, אני לא יכול לעזוב אותם, אני נשאר איתם' ונשאר איתם.
<אברהם יעקובזון: את הסוף אתם יודעים, אבל דבר נוסף שנודע לנו מהפקידה הפלוגתית, תרזה, שרשמה את הכול, שלפני שהם יצאו לקרב, כשהמחלקה הייתה מרוכזת במשטרת מטולה הוא הגיע אליה, אחרי קבוצת הפקודות, ואמר לה 'תרזה, אני מבקש ממך כך, כשהלוחמים יעלו על המשאית שתיקח אותם, תצאי למרפסת, תנופפי להם ביד לשלום.
<אברהם יעקובזון: אין להם משפחות בארץ, אין להם קרובים, אני רוצה שהם יידעו שיש מישהו שאוהב אותם וחושב עליהם'.
<אברהם יעקובזון: אבל הוא אמר לה עוד דבר 'דעי לך שאני לא אפול חי בידי הערבים'.
<אברהם יעקובזון: וכך מצאתי אותו.
<אברהם יעקובזון: אם תרשו לי עוד שתי דקות.
<אברהם יעקובזון: סיפור נוסף של סגירת מעגלים.
<אברהם יעקובזון: כל שנה אנחנו עולים הנה ביום הזיכרון של הקרב השני.
<אברהם יעקובזון: באחד מהימים שאני עולה ויושב, מחכה לטקס, מגיעה אליי משפחה, אמא ושני בנים בוגרים.
<אברהם יעקובזון: כשהם מתקרבים אליי אני רואה מולי, תסתכלו עוד פעם על פילון, את פילון הולך מולי, חי, בריא ונושם.
<אברהם יעקובזון: אני מחזק את עצמי חזק ומסתבר שהאמא זאת האחות של פילון, בוגרת ממנו בארבע שנים, ושני בניה, והבן הבכור שתי טיפות מים, בצורה ובגודל הגוף.
<אברהם יעקובזון: מסתבר ששמו פילון, כמובן שם המשפחה השתנה.
<אברהם יעקובזון: הם באים אליי, מחבקים אותי ואומרת האם 'טוג'ו, בזכותך יש לנו קבר קרוב לבקר.
<אברהם יעקובזון: מאז אתה מ אומץ אצלנו במשפחה'.
<אברהם יעקובזון: אז אני מאומץ.
<אברהם יעקובזון: לא רק שאני מאמץ אחרים, אלא גם אני בעצמי מאומץ.
<אברהם יעקובזון: זה הקשר שלי עם פילון והמשפחה.
<אברהם יעקובזון: עוד שני משפטים.
<אברהם יעקובזון: משפט אחד לטובת המוזיאון.
<אברהם יעקובזון: עמרי, שמלווה יודע שאני קשור למקום כבר שנים רבות.
<אברהם יעקובזון: אני מגיע הנה לעתים תקופות להדרכה ואני רואה את המקום.
<אברהם יעקובזון: הייתה לנו ביקורת, הם קיבלו את הביקורת שלנו, לשנות כמה דברים למקום מיוחד במינו שמסמל, חוץ מהסיפור, גם ערכים.
<אברהם יעקובזון: אבל אני טוען שהצבא האמיתי של הלוחמים זה אותם הקיבוצים של הלוחמים של חטיבת יפתח שלחמו ואחרי המלחמה חזרו והקימו את ביתם.
<אברהם יעקובזון: אני אקרא לכם רק שורה קצרה, סאסא אתם מכירים, ברעם, יראון, מלכיה, יפתח, משגב עם, מעין ברוך, הגושרים, גדות.
<אברהם יעקובזון: חוץ מהיישובים שנמצאים בדרום, כל אלה לוחמים שלחמו ובנו את ביתם וזה הצבא האמיתי שלנו ביישוב.
<אברהם יעקובזון: דבר נוסף, שאלה אליכם.
<אברהם יעקובזון: אני למדתי, נדמה לי שזה היה בכיתה ו', על טור חשבוני, שיש מספר קבוע שזה עולה בחזקתו כל הזמן.
<אברהם יעקובזון: אז אני שואל אתכם, אם לפני כמה שבועות לימדתי קבוצה של תלמידים, לאחר מכן קבוצה של מורים, בשבוע שעבר קבוצה של גמלאים של משרד החינוך, השבוע אתכם, האם ייתכן שבפעם הבאה אני אדריך את שר החינוך?
<קריאה: הוא לא היה פה?
<אברהם יעקובזון: תשיבו לו.
מירב בן ארי: אנחנו נגיד לו.
מירב בן ארי: תזמין אותו.
<קרן – מנהלת האתר: הוא מוזמן.
<קרן – מנהלת האתר: אנחנו גם נשמח אם ילווה אותו ראש הממשלה, או להיפך.
יעקב מרגי: אז, עמרי, תעשה את מה שהצעתי לך, מנהלי מחוזות והנהלת המשרד.
<אברהם יעקובזון: אני את שלי אמרתי.
<קרן – מנהלת האתר: חברים, אין לי הרבה מה להוסיף על מה שטוג'ו אמר.
<קרן – מנהלת האתר: אני מזמינה אתכם שוב לשמוע גם על הקרב השלישי.
<עמרי שלמון: זה אחד ההבדלים בינינו לבין הארכיאולוגיה, לנו יש מזל שיש תמונות ועדויות ואנשים בשר ודם ששומעים אותם.
<עמרי שלמון: גם אנחנו תוך עשר-עשרים שנה נהיה סוג של ארכיאולוגיה, במובן של איך מציגים דברים.
<עמרי שלמון: חלק מהמורכבות של הקמת המוזיאון הזה, שהוא כן נתון בדיון מעמיק למרות שיהודים לעולם לא מתווכחים ויהודים תמיד מרוצים ותמיד מפרגנים, לפחות בארץ, בעיקר עם הלוחמים.
<עמרי שלמון: את הסרט הזה העברנו דרך כמה, את התסריט ואחר כך את הרעיון ואת הטיוטה הראשונה, את הצילומים הראשונים, גם דרך הלוחמים ואצלם זה עבר.
<עמרי שלמון: אבל פה, על כל תמונה ועל כל מילה - - - אתם יודעים, גם האיזונים, למה הזכירו את זה ולא הזכירו את ההוא.
<עמרי שלמון: זה חלק מאיך שיצירה נולדת, עם הרבה כאבי בטן, וזה בסדר גמור.
<עמרי שלמון: עיקר העיקרים, על אף הוויכוח ועל אף הקשיים ועל אף ועל אף ועל אף בסוף ה-40,000, 50,000, 100,000 מבקרים, תלמידים וחיילים ועם ישראל ותיירים שמגיעים למקום הזה, זו בעצם התשובה, זה הדבר שבעינינו הוא החשוב ביותר.
<קריאה: אין לך פה מערכת באנגלית.
<עמרי שלמון: יש, אפילו בדיבור.
<עמרי שלמון: אצלנו באתרים זה מובן מאליו, אנחנו כבר רגילים לקרוא תוך כדי סרט.
<עמרי שלמון: וזה לא שלא מכירים אותו בעולם, ותרגום וסב טייטל וכתוביות, הוא לא מתקבל באהדה.
<עמרי שלמון: אצלנו כבר המבט והמוח מורגלים לסוג כזה של תרגום.
<עמרי שלמון: שאל אותי יושב ראש הוועדה במה עוסקת המועצה כעת.
<עמרי שלמון: אז המועצה ממשיכה לפתח את הקיים, הזכרנו קצת את עתלית, יש מכון איילון, בתל חי יש חצר תל חי, שזה יהיה בסיור הבא, חנכנו ב-2008 שדרוג מלא ב-8 מיליון שקל של התצוגה בחצר, שזו נקודת מבט אחרת לגמרי ממה שהוצג עד היום בחצר.
<עמרי שלמון: חצר כנרת, שהיא מובילה.
<עמרי שלמון: מחשבה מאוד מאוד מעמיקה והתארגנות בהיקפים מאוד מאוד משמעותיים באתר המעברה.
<עמרי שלמון: כעת מתבצעת חשיבה מאוד רצינית לגבי אתר המעברה, אני חושב שאתר המעברה מייצג כמה דברים.
<עמרי שלמון: האחד, כמה חשוב לשמר גם דברים עכשיו.
<עמרי שלמון: אנחנו מנסים לשים בצד איזה קרוון מהעלייה של שנות ה-90 ואין למצוא, יש כמה מפורקים ואכולים.
<עמרי שלמון: זה המהלך שהביא מיליון עולים, זה לא פשוט.
<עמרי שלמון: והצריפים בצריפין.
<עמרי שלמון: מהמעברה לא נותר זכר, יש מקום אחד, במחנה אלנבי בירושלים, בתלפיות, שם עומד עדיין צריף.
<קריאה: אבל אוהלים יש בצה"ל.
<עמרי שלמון: אוהלים אין בעיה, אבל יש הרבה מאוד עדויות.
<עמרי שלמון: בכל אופן אחרי החלטה של הוועד המנהל אנחנו הולכים על מהלך של הקמת אתר המעברה.
<עמרי שלמון: אני הערתי על זה שלא נותר, כי האותנטיות היא הדבר אולי החזק ביותר בעבודה של השימור, אותנטיות זה שם המשחק.
<עמרי שלמון: היה לנו עכשיו את טוג'ו, לראות את טוג'ו בתור שחקן או בתור סיפור, או אפילו בתור סרט, הוא מצולם, יש לנו הרבה מאוד עדויות, הוא מצולם כבר כמה פעמים על כל העדות שלו, הקטע הארוך גם, היום היה הקצר יחסית, ובתחום שלנו זה דבר נורא נורא חשוב, האותנטיות.
<עמרי שלמון: מהמעברה, לצערנו, המדינה לא השכילה להשאיר זכר.
<עמרי שלמון: שר האוצר, בהיותו יליד ובן גבעת אולגה, הייתה מעברת אגרובנק, הוא שלח אותנו לשם, ניגשנו, מצאנו איזה שטח אחד וחצי וזהו.
<עמרי שלמון: זאת בעיה, מצד שני זה משחרר אותנו מ - - - מי שהרס את מעברת באר שבע זה חבר יקר העונה לשם אריה מזרחי, ממשרד השיכון, שהוא גדל במעברה הזאת, יליד עירק, היום הוא יושב ראש המועצה הציבורית שמקימה את מוזיאון המעברה והוא אומר 'אני מכה על חטא'.
<עמרי שלמון: זה אריה מזרחי, איש יוצא מגדר הרגיל.
<עמרי שלמון: אחד המקומות שאנחנו הרגע הכי מתכווננים אליהם, יש תכנית, יש פרוגרמה, יש לנו חבורה שכוללת את אריה מזרחי וחברים נוספים, יוסי אלפי מאוד מוביל את העניין הזה ביחד איתנו, מאוד מעורב, שלמה הלל שלנו, וכמו שאמרת, זה כבר עבר קריאה ראשונה בוועד המנהל ואנחנו רצים על הגבעות להקים את זה.
<עמרי שלמון: השלב הבא זה באמת למצוא את המיקום כי ממנו נגזר הכול והמקום הרלוונטי ביותר כרגע, מהרבה מאוד בחינות, גם מרכז הארץ, גם אזור פנוי, גם מקום שהייתה בו מעברה זה מעברת חירייה בפארק אריאל שרון.
<עמרי שלמון: המעברה עצמה נמצאת היום מתחת להר האשפה, אבל טיפה הצידה זיהינו שם שטח ואנחנו כבר מתכננים, מארגנים שם 40 דונם ואני מקווה שרמ"י, רשות מקרקעי ישראל, והמנהלת של פארק אריאל שרון - - - יעקב, הוא יהיה אותנטי אחד לאחד.
<עמרי שלמון: הזכיר פה אילן אוהלים וצריכים והספר והסנדלר והמרפאה והכיתה והמכולת, הכול יהיה אותנטי, כמובן ממוזג, עם כל הפסיליטיז וזה הולך להיות אתר ברמה הלאומית.
<עמרי שלמון: אנחנו מעריכים שתידרש החלטת ממשלה, כרגע אנחנו מכינים את עבודת המטה וזה יהיה אחד המפעלים - - - אנחנו מדברים פה על שנות ה-50, זה בהחלט נכנס כבר וחזק מאוד לתוך תחום הטיפול שלנו ואנחנו לוקחים את זה, גם אם לא ביקשו מאיתנו, כי המועצה מצטיינת, בין היתר גם, קצת בחוצפה, כי מעזים לעשות דברים ואני חושב שהתעוזה עצמה היא כלי עבודה די חשוב ולפעמים גם משלמים על זה, מקבלים על הראש קצת.
<עמרי שלמון: אנחנו כעת ניסע לאחוזת דוברובין, יואב דוברובין.
<עמרי שלמון: סיפור של סבוטניק, של משפחות הגרים, יש לנו בגליל מספר משפחות, אולי המפורסמת ביותר זה משפחת קורקין, מסג'רה יבנאל.
<עמרי שלמון: גם מנהלת את חצר כנרת אצלנו, היא בת קורקין.
<עמרי שלמון: סיפור נפלא של גויים שהתגיירו כנגד כל העולם, כנגד כל דבר של היגיון ושנאת יהודים.
<עמרי שלמון: הוא בא והתיישב כאן ביסוד המעלה, הקים משק, מין אחוזה מחוץ לאנשי המושבה, שישה או שבעה מילדיו מתו במלריה, אחד נשאר, עברו לראש פינה.
<עמרי שלמון: סיפור ציוני חזק מאוד.
<עמרי שלמון: האחוזה הזאת נתרמה לקרן קימת לישראל ועוד לפני הקמת המועצה, ב-1981-2, כבר במושבה, יוסי מזרחי היה אז ראש המועצה המקומית, שימרו את האחוזה הזאת שסובלת היום מהיעדר פעילות.
<עמרי שלמון: אנחנו בעיצומה של הכנת תכנית אב.
<עמרי שלמון: נפגוש כאן את ראש המועצה המקומית החדש, הוא כבר שנתיים עוד מעט, אילן אור, יוצא השב"כ, איש מרשים ביותר שהולך בתחום של הנחלת המורשת איתנו יד ביד, עם הרבה מאוד אהבה ורצון לקדם דברים, כולל בתוך המושבה, הוא קצת יספר לנו, וגם באחוזת דוברובין.
<עמרי שלמון: ככל שייוותר הזמן גם ניתן איזה שהוא פרק של טבע, כי כפי שאתם יודעים הארץ המקסימה שלנו היא טבע, היא נוף, היא מורשת, היא המתנה בכבישים, היא תור בבית חולים וכהנה וכהנה.
<עמרי שלמון: יוסי קורקין, היה סגן אלוף, כעת סגן מפקד השייטת.
<עמרי שלמון: הדוד של זהבה מחצר כנרת, מנחם קורקין, נהרג עם הכ"ג, כ"ג יורדי הסירה.
<עמרי שלמון: שהיום קוראים לזה כ"ד, כי היה גם קצין בריטי.
<עמרי שלמון: זהבה חכם גבאי היא מנהלת חצר כנרת, היינו שם ביחד.
<עמרי שלמון: אנחנו, המועצה, למעשה פועלת בסדר היום שלה בשלוש זרועות, אחת זה הזרוע הציבורית.
<עמרי שלמון: אילן שלגי כאן מייצג אותה, ועד מנהל מאוד חזק שמאוד משפיע על סדר היום.
<עמרי שלמון: 7,000 נאמנים בכל הארץ, כשיש לנו בכל יישוב אחד או שניים או שלושה, שהם למידע מהם אלינו ומאיתנו אליהם.
<עמרי שלמון: גוף מאוד מאוד חשוב, המועצה, בהיותה עמותה, יכולה להפעיל גוף כזה גדול ועוד לצאת במאבקים גם נגד המדינה.
<עמרי שלמון: אז אנחנו אומרים תמיד שאנחנו לעתים נגד המדינה ומוסדות התכנון, אבל אנחנו בעד המדינה, זאת אומרת אנחנו עושים את העבודה שהמדינה אחר כך יודעת גם להודות לנו.
<עמרי שלמון: יש הרבה ויכוחים וזה חלק מהקשיים והמורכבויות ביום יום.
<עמרי שלמון: גוף שני זה הגוף הפיזי.
<עמרי שלמון: נגענו בו כבר, זה קבוצות של משמרים וחוליות של תכנון שהם מבצעים בערך 20%-30% מסך השימור בארץ, את היתר אנחנו מבצעים באאוט סורסינג, גם אדריכלים, גם מהנדסים וגם קבלנים, באמצעות טיפול דרך הרשויות במקומות השונים.
<עמרי שלמון: הזרוע השלישית, נשמע עוד מעט קצת את אלעד, זה הזרוע החינוכית.
<עמרי שלמון: עסקנו בו לא מעט ביום הזה והיא עולה על ראש שמחת הוועדה לא אחת במפגשים בינינו והיא ניבטת בעיקר, כאמור, דרך 170 אתרי המורשת, ההכשרות של הצוותים, השדרוג של האתרים והקשר היומיומי עם כל אתר ואתר, כשהמטרה היא להנגיש באמצעותם את נושא השימור לאוכלוסיות הולכות וגדלות.
<עמרי שלמון: את כאבי הראש וגם כאבי הלב, הודות למערכת החינוך, כבר הצגנו וזה אנחנו נצטרך, יעקב, להגיע לאיזה שהיא תכנית עבודה שהנושא הזה יגיע לתחילת פתרונו ולהיכנס באמת לאיזה שהוא שביל חדש שהוא משפר את התקלה הזאת.
<עמרי שלמון: (המשך סיור)
<עמרי שלמון: אנחנו ממשיכים במפגש כאן.
<עמרי שלמון: ביקשנו את אילן אור, כששתי המועצות, המועצה המקומית והמועצה לשימור, למעשה מארחים אותנו, אנחנו מארחים את עצמנו ואתכם.
<עמרי שלמון: אילן, ראש המועצה המקומית, אתה בשבילנו גם אחרי שנתיים עדיין חדש, לפחות במרץ הנעורים שאתה ממשיך לשדר ואחר כך כמה דברים אלעד, ראש תחום החינוך אצלנו, וננצל באופן הזה את הזמן.
<אילן אור: אז תודה רבה לעמרי.
<אילן אור: ברוכים הבאים, כבוד היושב ראש, חברי ועדה ואורחים נכבדים.
<אילן אור: אני רוצה לברך אתכם שהגעתם ליסוד המעלה.
<אילן אור: לפני שנדבר על יסוד המעלה, מה קורה ומה אנחנו עושים פה, אז עמרי אמר שאני חדש, אז אני חייב לומר לכם שאני גר ביסוד המעלה בערך 26-27 שנים, אני לא בן המקום, אני התחתנתי עם דם כחול, אשתי היא דור חמישי פה - - -
יעקב מרגי: זה בסדר, כולנו הולכים אחרי האישה בסוף.
<אילן אור: ואני עדיין חדש ביסוד המעלה ועדיין שואלים אותי 'הבן של מי אתה?' ו'למי אתה נשוי?' גם כשאני ראש מועצה.
<אילן אור: זה בסדר, אני רגיל לזה שאני חדש, כנראה שאני לעולם אהיה חדש.
<אילן אור: יסוד המעלה זאת מושבה שנוסדה ב-1883, עלייה ראשונה.
<אילן אור: בדרך החוצה אנחנו נעבור דרך המוזיאון הצנוע של המושבה, של המועצה המקומית, בדוברובין.
<אילן אור: הניה, מנהלת האתר, תיתן לנו כמה הסברים על האתר ועל מה אנחנו רואים כאן.
<אילן אור: המושבה יסוד המעלה היא מושבה חקלאית, היא עדיין חקלאית.
<אילן אור: בחזון שלנו אנחנו חקלאים, אנחנו נישאר חקלאים, עם הצביון הכפרי והחקלאי.
<אילן אור: אנשים שואלים אותי 'תגיד, כמה תושבים אתם?
<אילן אור: ' אז אנחנו מונים כ-1,800-1,900 איש, בפועל גרים פה יותר מ-2,000 כי יש פה גם תושבי קבע שנמצאים פה כל השנה, יש לנו בין 200 ל-300 עובדים זרים שחיים פה, שאנחנו נותנים להם שירותים ואנחנו צופים לגדול, אנחנו יוצאים בהרחבה בקרוב של 65 יחידות דיור, לבני המקום ואחרים שיצטרפו.
<אילן אור: בהחלט רואים את היישוב הזה צומח, גדל.
<אילן אור: אם אתם שואלים אותי למה אני בעצם נמצא פה, כמה מילים עליי, אני אחרי קריירה ארוכה במשרד הביטחון, בשירות ביטחון כללי, עסקתי שם בכל מיני תפקידים, אני בא מתחום הסיכול, מכיר את הגזרה הזאת מצוין.
<אילן אור: לא תראו אותי הרבה בטלוויזיה, כי יש פה איזה דיסוננס בין איך שאני נראה, אבל ברדיו תשמעו אותי, כי הייתי מעורב בכל מיני דברים שזה לא המקום לדבר עליהם.
<אילן אור: לפני חמש-שש שנים פרשתי והחלטתי לצאת לשליחות נוספת ובעיניי להיבחר פה ולשמש פה כראש מועצה, ביישוב כזה כמו יסוד המעלה, זו יציאה לשליחות נוספת.
<אילן אור: בחזון האישי שלי חיזוק הגליל זה לא רק מילים, זאת אידיאולוגיה שצריכים לממש אותה וחיזוק הגליל זה להביא לפה, לחזק את הגליל, לחזק את ההתיישבות בצפון וכדי לחזק את ההתיישבות בצפון אנחנו בהחלט בכיוון של לחזק את התעסוקה בצפון.
<אילן אור: בלי לחזק את התעסוקה, בלי לחזק את החינוך בצפון אז בעצם אנחנו יכולים להישאר במקום ולא להגיע לשום מקום בהמשך.
<אילן אור: אפשר לראות את המצב הדמוגרפי היום במדינת ישראל כשמדברים על הרכב האוכלוסייה, לכן יש פה ערך מאוד מאוד חשוב.
<אילן אור: אם אנחנו לוקחים, למשל, את נושא התחבורה והחיבור בין המרכז לצפון, אז אני רוצה לומר לכם שהיום לנסוע מתל אביב לצפון, ליסוד המעלה, כשאין פקקים זה שעה וארבעים, כשנוסעים בערך על 100-120 - - -
יעקב מרגי: אנחנו לא נגלה.
<אילן אור: אבל עדיין זה לקרב את הגליל, את הצפון, למרכז ואת המרכז לצפון.
<אילן אור: אנחנו מדינה קטנה ואני חושב שאנחנו, הגליל המזרחי והגליל המערבי, אנחנו הדבר הבא ונורא נורא חשוב לפתח.
<אילן אור: דיברנו על חינוך קודם.
<אילן אור: ביסוד המעלה יש בית ספר יסודי, יש גנים, רק עכשיו אנחנו הולכים לבנות, יש גידול של אוכלוסייה, משפחות באות לפה, אנחנו הולכים לבנות עכשיו שני גנים חדשים בעוד שבועיים, כי יש פה ביקוש.
<אילן אור: יש פה משפחות צעירות, חבר'ה רוצים לחזור לפה ומה שהם מחפשים זה חינוך איכותי ואנחנו משתדלים, במסגרת האמצעים שיש לנו, כן לספק את זה.
<אילן אור: אבל עוד פעם, אנחנו לא אוטונומיים, אנחנו לא יודעים לעבוד לבד בלי עזרה של משרדי הממשלה.
<אילן אור: כשאני רואה את הפסיליטיז, אני רואה את התנאים ואת האמצעים שיש באזור תל אביב, אני אומר שאני רוצה להביא את האיכות שיש באזור המרכז פה לצפון, אני רוצה לתת אלטרנטיבה של דיור בר קיימא לזוגות צעירים שהם לא חייבים להיות בני המקום.
<אילן אור: גם לבוא לפה, לצפון, יש פה קיבוצים, יש פה גליל שמשווע לאוכלוסייה צעירה - - -
יעקב מרגי: אתה ועדת תכנון עצמאית?
<אילן אור: אנחנו ועדה מרחבית.
<אילן אור: זאת שאלה מצוינת, למה?
יעקב מרגי: יותר משנה אני מנסה להוציא היתר בנייה במושב אצלי.
מירב בן ארי: אנחנו נעזור לך.
יעקב מרגי: תאמין לי שאני יודע לעזור לאחרים, לא רוצה שאף אחד יעזור לי, זה יעלה לי ביוקר.
<אילן אור: יש יתרונות לקוטן ואנחנו יישוב קטן.
<אילן אור: קודם שאלו אותי, איך זה שאתם מועצה עצמאית?
<אילן אור: כי ב-1949, כשהקימו את השלטון המקומי במדינת ישראל, אז יסוד המעלה קיבלה אוטונומיה מוניציפאלית, כמו כל שאר המושבות שהיו במדינת ישראל.
<אילן אור: המושבה, כמו שאמרתי, נוסדה ב-1883 ועם קום המדינה הם קיבלו עצמאות מוניציפאלית, כמו מטולה, כמו ראש פינה, כמו ראשון לציון, כמו כפר תבור, כמו מזכרת בתיה, כמו פתח תקווה.
<אילן אור: אז מי שהיה במרכז גדל ואנחנו נשארנו - - -
יעקב מרגי: אני לא יודע אם הם לא מתחרטים שהם גדלו.
יעקב מרגי: כשהם רואים את כפר תבור היום והם רואים איך המושבות, ראש פינה ומטולה, איך הן משומרות יפה.
<אילן אור: נכון, אבל אני לא חושב שהייתה כל כך - - - זה כמו שאמרתי קודם, המטרה שלנו זה לשמר את הצביון הכפרי והחקלאי שלנו.
<אילן אור: זאת אומרת זה כן יישאר בחקלאות.
<אילן אור: זה שאנחנו נוכל לגדול בצורה שאנחנו נחליט איך אנחנו רוצים לגדול ונשמור על הצביון הכפרי והחקלאי ולא להפוך לעיר, אנחנו לא רוצים להיות עיר, אנחנו, למשל כמו המושבה יסוד המעלה, לא רוצים להיות ראש פינה עם כל הקניונים, אנחנו כן רוצים לפתח את החקלאות, כן רוצים לפתח את העולם של הביו טכנולוגיה.
<אילן אור: קודם סיפרתי שיש לנו פה, למשל, חברה שנקראת קולפלנט, שהצליחה לייצר קולגן, שזה חומר רפואי, מצמחי טבק שעברו מניפולציה של הדנ"א שלהם, ואז בתהליך של ביו טכנולוגיה הם יודעים לייצר את החומר הרפואי הזה שמשתמשים בו לטובת גידול של תאים בגוף, צמיחה של תאים, האצה של צימוח של תאים וזה חומר שמחליף סחוסים בניתוחים רפואיים.
<אילן אור: זה מדהים, למה זה מדהים?
מירב בן ארי: אתה מגדל פה את הטבק?
<אילן אור: כן, גם פה.
<אילן אור: ואגב, עושים ניסויים בכל הארץ איפה המקום הכי טוב לגדל טבק ויסוד המעלה היא בהחלט מקום מדהים לגדל את הטבק הזה.
<אילן אור: מה הרעיון?
<אילן אור: שהחקלאים פה ימשיכו להיות חקלאים ולגדל את הטבק, אבל הילדים והנכדים שלהם, שלא רוצים להיות חקלאים, בטוח שאחד ירצה, יש הרי בנים ממשיכים פה, בגלל זה נשארנו חקלאים, יילכו למכון וייצמן, ילמדו ויכירו את הטבק הזה ואת החומר הרפואי הזה.
<אילן אור: אפשר לייצר גם מוצרים רפואיים, כי הבסיס שלהם זה המוצרים החקלאיים, שזה החקלאות המסורתית.
<אילן אור: זה עולם אחד שאנחנו הולכים לקדם אותו, כל הנושא הזה של האגרוטק והביוטק, והעולם השני זה התיירות החקלאית.
<אילן אור: מה שאתם רואים פה זה יזמים, יש פה מסעדה, שבהחלט מתפרנסים.
<אילן אור: חומי וגליה קדוש הם היזמים, הם בעלי המסעדה פה, הם שכרו את המסעדה, הם מפעילים אותה - - -
מירב בן ארי: זה כבר גם אולם אירועים כזה, לא?
<אילן אור: כן.
<אילן אור: עוד פעם, כדי להתפרנס זה גם לובש צורה בערב לאולם אירועים וזה נהדר מבחינתי, כי זה מספק תעסוקה לבני המקום, זה מספק תעסוקה לצעירים שלנו, חבר'ה בני נוער שמחפשים איפה לעבוד ולא משוטטים ומסתובבים ללא תעסוקה.
<אילן אור: זה בהחלט מקום שלובש ופושט צורה.
מירב בן ארי: תגיד, מבחינת תחבורה ציבורית?
מירב בן ארי: כשאני חושבת על הצפון, אתה אומר חינוך טוב, נראה לי שבחינוך כאילו - - -
יעקב מרגי: לכל אלה שגרים במרכז, כשיש מקומות רחוקים, השאלה שעולה היא התחבורה הציבורית.
מירב בן ארי: בוועדה תמיד אומרים שבצפון החינוך הוא נהדר, באמת, כל הבעיות שלנו הן במרכז, רוב הבעיות, אבל מה שנראה תמיד כבעיה זה התחבורה הציבורית.
מירב בן ארי: בני נוער, איך הוא בא לפה, איך הוא חוזר הביתה, ותעסוקה.
מירב בן ארי: אני סיפרתי בוועדה ששמעתי על זוג סטודנטים שבאו לתל חי ושמעתי אותם מדברים בגלי צה"ל, שהם ממש רצו להישאר אחרי הלימודים, אבל הם אמרו שפה על כל מקום עבודה יש 30 וכשמגיעים לתל אביב יש על כל 30 מקומות עבודה בן אדם אחד.
יעקב מרגי: ההיצע גדול יותר.
מירב בן ארי: ההיצע, זה מה שנראה לי, אלא אם כן אתה אומר - - -
<אילן אור: קודם כל את צודקת, אבל אני אחלק את התשובה שלי לשניים, אני אתחיל עם התחבורה הציבורית.
<אילן אור: מאחר שאנחנו הבנו, היישובים פה בגליל המזרחי, שאנחנו סדר גודל של 220,000 תושבים, 18 רשויות, 220,000 תושבים.
<אילן אור: כשאנחנו הבנו שכל רשות של 2,000, 6,000, אנחנו רשויות קטנות, גם רשות של 20,000 זאת רשות קטנה, כשאנחנו הבנו שיש יתרון לקוטן, של איכות חיים, של דאגה, של דמוקרטיה ייצוגית, שאתה יכול לבחור את הנציגים שלך, שאתה יכול לשמור על האופי של היישוב, על הצביון, אלה דברים מאוד ייחודיים שחשוב לשמר אותם, וכל אחד רוצה לשמור על המורשת שלו.
<אילן אור: אבל מצד שני בחנו מה משותף מבחינתנו כדי לא לאחד רשויות, אלא בואו נפעל על מנת לקדם אינטרסים משותפים.
יעקב מרגי: להיאבק ביחד.
<אילן אור: לכן הקמנו את האשכולות, את אשכול גליל מזרחי, שהוא כולל בתוכו 18 רשויות ולצורך העניין אנחנו מקדמים אינטרסים משותפים כמו תעסוקה, למשל יש את הרעיונות של מזון מרפא, אין דבר כזה מזון מרפא, אבל כל הנושא של אגרוטק, הביוטק, המאבק הזה של להעביר לפה את מכון וולקני.
<אילן אור: בעיניי הוא יותר מראוי.
<אילן אור: זה כמו שבאר שבע היא בירת הסייבר, בואו נהפוך את אזור הגליל, לא יסוד המעלה, יסוד המעלה גם תיהנה מזה, כי אם תבוא משפחה והמקום ימוקם בקרית שמונה והיא תחליט לגור פה וליהנות מאיכות החיים שיש פה, אני אשמח, אני איהנה מזה, אני אוכל לתת להם.
<אילן אור: זאת אומרת אנחנו בהחלט רואים את הגליל כאזור אחד שיודע לתת שירותים, גם של חינוך, גם של תרבות.
<אילן אור: הילדים הגדולים אצלנו, מכיתה ז' ומעלה, לומדים בהר וגיא בקיבוץ דפנה.
<אילן אור: כי אין פה הצדקה, עדיין, לבית ספר תיכון, אולי בעתיד, לא יודע מתי זה יקרה, אז יהיה, כשתהיה הצדקה מספרית אולי זה יקרה, אבל כרגע אנחנו בהחלט נהנים משיתופי פעולה.
<אילן אור: אני אתן לכם למשל דוגמה, של שירות וטרינרי.
<אילן אור: אם יש לי חצי משרה של שירות וטרינרי, או רבע משרה, אז לקחנו את כל הרשויות, חיברנו את כל רבעי וחצאי משרה לכמה משרות ויצרנו שיתוף פעולה של שש משרות של וטרינרים שנותנים מענה ל-200,000 תושבים.
<אילן אור: תחשבו, מה זה 200,000 תושבים בסדר גודל של עיר, זה נהדר.
<יהודית גידלי: זה שכונת רמות.
<אילן אור: נכון, תחשבי, שישה וטרינרים.
מירב בן ארי: רק בדרום אצלנו, כפר ארגזים ושלם זה האזור.
<אילן אור: אז מה אני רוצה לומר?
<אילן אור: בנושא של התחבורה, אני במקרה היושב ראש של ועדת התחבורה באשכול גליל מזרחי.
<אילן אור: אז כשהחלה הרפורמה בתעריפי התחבורה הציבורית החל מינואר 2016, במטרופולינים, שזה באר שבע, תל אביב, חיפה וירושלים, אז אותנו לא החשיבו.
מירב בן ארי: כן, אבל היה לא מזמן החלטה - - -
<אילן אור: רגע, ואז נאבקנו.
<אילן אור: אמרנו, סליחה, למה אנחנו לא?