GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<קרן – מנהלת האתר: יש לנו חמש משטרות, בין המשטרות יש פילבוקסים, אותם מבנים קטנים ועגולים כדי לשמור על קשר עין ואת כל הדבר הזה בונים, שימו לב, סולל בונה.
<קרן – מנהלת האתר: תיכף נתקרב ליד המצודה ואני אראה לכם כמה מאפיינים שלה, אבל לפני כן אני אגיד עוד כמה מילים, כי אנחנו נמצאים פה באזור מאוד מיוחד.
<קרן – מנהלת האתר: על הנוף קצת דיברתי, אני לא אכנס יותר מדי לנוף, אבל המשטרה הזו, שעכשיו הזכרתי אותה, הייתה אז משטרת נבי יושע.
<קרן – מנהלת האתר: נבי יושע, על שם הכפר הערבי הסמוך נבי יושע, שם המוסלמים השיעים מאמינים שהנביא הוא יהושע.
<קרן – מנהלת האתר: אנחנו בחבר'ה מכירים אותו יותר בתור יהושע בן נון, רק שבמסורת שלנו הוא בכלל לא מגיע לפה.
<קרן – מנהלת האתר: הם מאמינים שהוא קבור פה.
<קרן – מנהלת האתר: זה היה כפר קטן וכאן עלייה לרגל והיה היישוב הכי קרוב למשטרה הזו ולכן המשטרה נקראה משטרת נבי יושע.
<קרן – מנהלת האתר: אגב, במאמר מוסגר, זה אחד הכפרים שנסראללה ידידנו רוצה להחזיר, אחד משבעת הכפרים השיעיים.
<קרן – מנהלת האתר: אני מאמינה שבדרך אולי הוא יעצור לקפה, אנחנו נראה מה אנחנו נארגן לו בקפה, אבל מעבר לזה משטרת נבי יושע.
<קרן – מנהלת האתר: היום המשטרה הזו, עדיין משטרה, היום זה בסיס של מג"ב ולא סתם בסיס של מג"ב, גם סמל היחידה שלהם, הציור של מג"ב זו המצודה הזו.
<קרן – מנהלת האתר: היום היא נקראת מצודת כ"ח, כ"ח לזכרם של 28 שנהרגו כאן בשלושה קרבות במלחמת העצמאות.
<קרן – מנהלת האתר: כשאנחנו נעלה למעלה לכיוון המוזיאון והמצודה אנחנו נעבור ליד קבר אחים.
<קרן – מנהלת האתר: אני אומרת את זה מראש משתי סיבות, אחת, אם יש כאן כוהנים שלא רוצים להתקרב, אפשר לעשות את העיקוף מסביב, והסיבה השנייה היא, כי בסופו של דבר הכול, כל הסיפור שלנו יגיע לנקודה הזו, 19 מתוך ה-28, או מתוך 22 שנהרגו בקרב השני, שעליו נדגיש לא מעט, קבורים פה בקבר האחים.
<קרן – מנהלת האתר: אז אנחנו נעבור, מי שרוצה דרך, ואנחנו נסתכל, אם יש שם איזה שהוא שם שאולי קופץ אני אתייחס, אני אתייחס שם לאחד לפחות ואחר כך נמשיך פנימה ונציץ אל המצודה.
יעקב מרגי: ומשהו על הכיוון הזה?
<קרן – מנהלת האתר: אז אמרתי ככה, עמק החולה.
<קרן – מנהלת האתר: אני יכולה להרחיב יותר, בגלל הזמן הקצר אני מנסה לעשות מה שיותר - - -
יעקב מרגי: על חשבוני.
<קרן – מנהלת האתר: על חשבונך.
<קרן – מנהלת האתר: אוקיי, אז אם מתכופפים אפשר לראות את החרמון.
<קרן – מנהלת האתר: רמת הגולן, אמרנו, מולנו, העמק, האגמון זה האזור של ההצפה, השמורה נמצאת קצת יותר - - -
יעקב מרגי: התחילו כבר בשלב ההצפה?
<קרן – מנהלת האתר: ההצפה, בשנות ה-90, ודאי.
יעקב מרגי: התחרטו על ההתערבות בטבע.
<קרן – מנהלת האתר: כן, אבל גם ההצפה היא הצפה מאוד מינורית.
<קרן – מנהלת האתר: אני אראה בפנים תמונה - - -
יעקב מרגי: אבל אין מאז התפתחות של מאפייני ביצה?
<קרן – מנהלת האתר: לא, לא ברמה הזו, אין ספק שאדמת הכבול מהווה כאן מה שנקרא אהבה-שנאה עבור החקלאים, כי מצד אחד היא מאוד מאוד פורייה ואפשר לראות את כל העמק, מה שלא היה אז אדמה חקלאית, מצד שני בגלל שהיא יותר מדי פורייה יש לפעמים שריפות טבעיות שמתפרצות ולא מעט בעיות.
יעקב מרגי: - - - מתערבים בטבע - - -
<קרן – מנהלת האתר: טבע האדם לפעמים הוא להתערב בטבע ואז מנסים להחזיר ורואים פתאום מה קורה בעקבות ההחזרות.
<קריאה: מזל שבהזדמנות הזו לא ייבשו את הכנרת.
<קריאה: היא כנראה עושה את זה באופן עצמאי עכשיו.
<קרן – מנהלת האתר: 'היש עוד פלמ"חניק כמו דודו, הייתה לו בלורית מקורזלת שיער'.
<קרן – מנהלת האתר: אז לא נכתב על הדמות, אלא נלקח השם של החבר בתור הפלמ"חניק שעליו חיים חפר כותב את השיר, זה דודו.
<קרן – מנהלת האתר: אני אזכיר גם את יזהר ארמוני, לא סתם, מכיוון שהוא מקבל כאן את עיטור הגבורה, הוא בקבוצה הראשונה של ה-12 שמקבלים בתום המלחמה את עיטור הגבורה.
<קרן – מנהלת האתר: אני אספר את זה מאוחר יותר.
<יהודית גידלי: מי עשה את כל האנדרטה הזו?
<קרן – מנהלת האתר: משרד הביטחון.
<קרן – מנהלת האתר: בהתחלה, בשנה הראשונה זה היה יותר בשיתוף עם המשפחות והם אלה שקידמו, אבל זה כבר משרד הביטחון, אגף הנצחת החייל.
<עמרי שלמון: אתם תראו תיכף תמונה שעשו את קבר האחים, שיהודה עם חבריו אסף למעשה - - -
<קרן – מנהלת האתר: הקיר הצפוני של המצודה.
<קרן – מנהלת האתר: רוב ההתרחשות בקרב השני קורית פה.
<קרן – מנהלת האתר: עכשיו אני אחזור למאפיינים של הטגארט הזה כדי שנראה איך זה גם משתלב לנו אחר כך בסיפור.
<קרן – מנהלת האתר: אז קודם כל אפשר לראות מאוד בבירור את החלונות הצרים, בכל חלון חרך ירי, בזה אותו טגארט חושב לעצמו אם צופים, רואים אויב מרחוק אפשר להוציא רק את הנשק, את הקנה מהחרך ולעצור את אותו כוח שמגיע, אבל מה קורה אם אותו כוח אויב מגיע למרגלות המצודה.
<קרן – מנהלת האתר: כדי להוציא נשק ולירות בהם צריך ממש להוציא ראש, להוציא ידיים, זה מסכן את מי שנמצא בפנים ועל כן הוא ממציא את המזגן.
<קרן – מנהלת האתר: לא בדיוק מזגן, זה מה שכולם אומרים לי, אבל זה ארגז הטלת רימונים.
<קרן – מנהלת האתר: הרעיון הוא מאוד פשוט, ארגז פלדה מוצמד לקיר, בתוך הקיר יש חור, מי שנמצא בפנים פשוט מכין את הרימון לזריקה, היה חרך למטה, סגרו אותו שלא ייכנסו היונים, כמו החרך בצד, פשוט עוזבים את הרימונים, אפשר בקצב די מהיר וכך הכוח שנמצא למטה חוטף את הרימונים בראש, כשיש ארגז כזה בכל אחד מהקירות.
יעקב מרגי: הנה חברת הכנסת מירב בן ארי.
יעקב מרגי: הגעת ברגע השיא.
מירב בן ארי: אני לא משאירה אותו לבד אף פעם.
<קרן – מנהלת האתר: ברוכה הבאה.
יעקב מרגי: על זה מגיע לה כל הכבוד.
<קרן – מנהלת האתר: אני קרן, את תשתלבי כבר בעניינים.
מירב בן ארי: אין בעיה, הייתי פה כבר.
<קרן – מנהלת האתר: מצוין.
<קרן – מנהלת האתר: אני חוזרת לעניין שסולל בונה בונים את המצודה הזו.
<קרן – מנהלת האתר: בזכות התכניות גם אנשי הפלמ"ח ידעו - - - רואים את הקו הזה למטה?
<קרן – מנהלת האתר: הקו הזה מסמל את היסודות, היסודות שנמצאים מתחת לאדמה, אבל כנראה לא בעומק רב, מסתיימים מעל האדמה, כ-70-80 סנטימטר ובעצם הרצפה של המצודה מתחילה רק מעל זה, כך שמה שאמרת קודם, כשהם מתכוננים לקרב הם יודעים שכדי להיכנס דרך הקיר הם צריכים לפוצץ, כדי לפוצץ הם צריכים דרגש להניח עליו את חומרי הנפץ.
<קרן – מנהלת האתר: זה הסיפור של הקיר, קצת של המצודה.
<קרן – מנהלת האתר: הדגם הזה עם הצריח, הצריח לתצפית, יש בסך הכול שבע מצודות, הטגארטים, שבע מצודות מהדגם הזה, כולן בצפון, חמש על הגבול ועוד שתיים בפנים.
<קרן – מנהלת האתר: אלה המאפיינים של המצודה, שתיכף יתקשרו לנו גם לסיפור ועוד רגע אחד אנחנו נכנסים פנימה.
<קרן – מנהלת האתר: לפני שניכנס אני רוצה כמה מילים על הפסל ובפנים אנחנו נעשה כמה דקות הפסקה, יש לכם שם קצת שתייה וכיבוד קל, תתכבדו ואחר כך אנחנו נמשיך.
<קרן – מנהלת האתר: שם גם נפגוש את אחד האנשים שבאים לפה לפחות פעם בשבוע, השם שלו, או הכינוי שלו, אבל ככה אנחנו פה בגליל מכירים אותו הוא טוג'ו.
<קרן – מנהלת האתר: טוג'ו היה פלמ"חניק.
<קרן – מנהלת האתר: אמנם הוא לא לחם באחד משלושת הקרבות, אבל יש לו קשר מאוד אישי לקרבות והוא כבר יספר על הקשר הזה בהמשך.
<קרן – מנהלת האתר: הפסל.
<קרן – מנהלת האתר: את הפסל פיסל עמנואל הצופה.
<קרן – מנהלת האתר: עמנואל הצופה היה גם כן פלמ"חניק, חבר בהכשרת הפלמ"ח בדפנה, הכשרת הצופים בדפנה.
<קרן – מנהלת האתר: הכשרת הצופים בקרב השני, בקיבוץ דפנה, שם הם הוכשרו - - -
<יהודית גידלי: איפה זה נמצא כאן?
<קרן – מנהלת האתר: צפונית אלינו, קרוב יותר לגבול, אבל באצבע.
<קרן – מנהלת האתר: הכשרת הצופים דפנה, בקרב השני נלחמים כאן בין יתר הכוחות ובקרב השני הם מאבדים 12 מחבריהם.
<קרן – מנהלת האתר: כשאני אומרת הכשרת פלמ"ח זה אומר שזה אנשים שגדלו ביחד, שהלכו לגן ביחד, לבית הספר ביחד, לתנועה והתגייסו לפלמ"ח ביחד ובפלמ"ח הם נמצאים בקיבוץ, באוהל, ביחד וכש-12 מהם בבוקר אחד נהרגים זה אומר ששכונה שלמה פחות או יותר יושבת שבעה.
<קרן – מנהלת האתר: זה באמת אסון מאוד גדול וזה משהו שרודף את אותה הכשרה עד עצם היום הזה, והבנתם בערך בני כמה הם.
<קרן – מנהלת האתר: החבר'ה האלה הם גם היו אלה שהגו ודחפו, ובראשם יהודה דקל, את הרעיון של המוזיאון.
<קרן – מנהלת האתר: אז הפסל, מה אתם רואים בפסל?
<קרן – מנהלת האתר: עמרי, אל תגלה.
<קרן – מנהלת האתר: זה אמנות, בשביל זה אני נותנת לכם להגיד, למה שאני אגיד - - -
יעקב מרגי: משמעות של תמיכה.
<קריאה: שלושה קרבות.
<עמרי שלמון: רואים שבר, רואים פצועים, רואים מסע אלונקה.
<קרן – מנהלת האתר: עמרי, אמרתי שאתה לא תגלה.
<קריאה: כשאמרנו את זה לפסל הוא אמר 'אתם לא מבינים'.
<יהודית גידלי: קודם כל מי הפסל?
<קרן – מנהלת האתר: אמרתי בהתחלה, עמנואל הצופה, זה היה כל הדיבור שלי לפני.
<קרן – מנהלת האתר: הפסל המקורי נמצא בעירון, כי עירון זה הקיבוץ שהכשרת דפנה הקימו.
<קרן – מנהלת האתר: זה אולי אחד הדברים החשובים, כי אותן הכשרות מקימות פה קיבוצים, מקימות יישובים וזה דבר חשוב מאין כמוהו, כי זה לא רק לסגור את העבר, זה גם ליצור משהו להווה ולעתיד.
<קרן – מנהלת האתר: אז הפסל הזה, שיש לו ארבעה אלמנטים, ארבעתם באותה צורה, רק שלושה עומדים ואחד שוכב, השוכב הוא פצוע, הוא מדמים ידיים.
<קרן – מנהלת האתר: הפצוע, איך שהשלושה האלה מחזיקים אותו במרחב, הם לא באותו צד, זה לא רק שניים, בצורה הזו הם לא ייתנו לו ליפול, הם תמיד יהיו שם, הם תמיד יתמכו בו, מי שאמר תמיכה, תמיד יהיו איתו.
<קרן – מנהלת האתר: גם האבן היא אבן בזלת, היא אבן מוצקה, אמנם לא מקומית מפה, אלא מקומית משם, אבן מוצקה מאוד שאומרת, חבר'ה, על הרעות בקרבות האלה היה אפשר - - -
יעקב מרגי: כשאת אומרת משם ובזלת - - -
<קרן – מנהלת האתר: הגולן.
<קרן – מנהלת האתר: הגולן הוא שם.
<יהודית גידלי: שם הרי גולן.
<קרן – מנהלת האתר: כן, הם מתפרסים אגב, הם גם שם וגם שם.
<קרן – מנהלת האתר: הסיפור של הבזלת, האבן הכול כך חזקה מראה אולי גם על איך שהם ראו את הרעות, כי הרעות היה כאן דבר כל כך חזק שהתחיל להיבנות מאז ונכנס לתוך התרבות הישראלית שלנו.
<קרן – מנהלת האתר: (המשך סיור)
<עמרי שלמון: המוזיאון, דיברנו על הפרויקט, כמה הוא לקח.
<עמרי שלמון: סטטוטורית זו עבודה מלאה עצמית של המועצה לשימור אתרים, מהתכנון יש לנו צוותים של בעיקר יוצאי ברית המועצות וקבוצה של חיילים ומשוחררים מכפר כמא, צ'רקסים.
<עמרי שלמון: גם מתכננים, גם תכננו, גם את כל המערכות ולעיצוב לקחנו חברה חיצונית וגם קבוצות השימור שבנו ביחד עם קבלן.
<עמרי שלמון: אבל זה רעיון, תכנון, ביצוע, כל המועצה לשימור ואז פתאום נולדה לנו קרן, היא קיבלה דבר מוכן, שבועיים לפני הפתיחה.
<קרן – מנהלת האתר: משהו כזה.
<עמרי שלמון: בפתיחה עוד לא נתתי לך משכורת, או שכבר נתתי לך?
<קרן – מנהלת האתר: בפתיחה אמרת לי לבוא, אבל רק רמזת לי שאני כנראה - - -
<עמרי שלמון: היא קיבלה במה שאנחנו קוראים - - - אבל יש לה כל כך הרבה מה לעשות, בפיתוח תכניות ובפיתוח בכלל של רעיונות נוספים.
<קרן – מנהלת האתר: עובדים על זה.
<עמרי שלמון: קצת על מבקרים, על הפילוח שלהם.
<קרן – מנהלת האתר: מבחינת מבקרים, את 2015, שהיא השנה היחידה שיש לי אותה מלאה, מינואר עד ינואר, היו כאן קרוב ל-30,000 מבקרים.
<קרן – מנהלת האתר: אנחנו מדברים על מקום שהוא מאוד קטן ולכן מספר המבקרים הזה מבחינתנו הוא היה הישג יפה ואני מקווה לשמור ואולי אפילו להעלות את זה, לא אולי, להעלות את זה בשנים הקרובות.
<קריאה: רובם ישראלים?
<קרן – מנהלת האתר: כן, עם מעט מאוד תיירים.
<קרן – מנהלת האתר: קבוצות של יהודים לפעמים, אוונגליסטים, אבל הם לא הנתח הגדול.
<קרן – מנהלת האתר: מבחינת הישראלים שמגיעים לפה, אז הרוב עומד על גמלאים, אחר כך יש לנו חיילים ותלמידים.
יעקב מרגי: התלמידים רק בסוף.
<קרן – מנהלת האתר: כרגע בסוף, נכון, שזה מבחינתי הדבר שהכי כואב והמטרה להעלות.
<קרן – מנהלת האתר: בשנת 2015 וגם 2016 אני רואה עלייה מאוד גדולה כל הזמן, עלייה גדולה של חיילים.
<קרן – מנהלת האתר: כנראה שהמקום הזה עונה על איזה שהוא צורך גם במורשת קרב וגם בערך שהוא אחד מערכי צה"ל שגורם לחיילים, וגם קיבלנו עוד מאלוף פיקוד צפון הקודם, את ההבטחה שכל חייל שעובר לפיקוד צפון נכנס למוזיאון הזה.
<קרן – מנהלת האתר: ההבטחה הזו כנראה מתקיימת ויש לנו מבחינת חיילים - - -
מירב בן ארי: למה יש כל כך מעט תלמידים?
מירב בן ארי: מה הסיבה?
<קרן – מנהלת האתר: כמה סיבות.
<קרן – מנהלת האתר: לפי הניתוח שלי קודם כל, אני מוכרחה להגיד שעוד לא לגמרי התשובה היא סופית.
<עמרי שלמון: דיברנו על זה הרבה בדרך.
<קרן – מנהלת האתר: אבל שאלה מעולה.
<עמרי שלמון: זאת השאלה והיא גורמת לכאב ראש, כאב הלב הכי גדול שלנו.
<קרן – מנהלת האתר: קודם כל עניין של מחיר.
<קרן – מנהלת האתר: הם אומרים רשות שמורות הטבע, אנחנו מקבלים 7 שקלים או פחות לתלמיד, מבחינתם זה מאוד עוזר.
<קרן – מנהלת האתר: גם כל פעם שהם מביאים טיול לצפון הם חייבים לעשות קיאקים, הקיאקים זה קרוב ל-100 שקל לתלמיד, אז כבר התקציב יורד, אז ה-10 שקלים שאנחנו מבקשים זה כבר נורא קשה.
<קרן – מנהלת האתר: בשנתיים האחרונות בדיוק בתקופה של הטיולים היו שביתות, היו לנו ביטולים של מאות תלמידים והיה שנתיים אחורה מתח ביטחוני.
<קרן – מנהלת האתר: בקיצור היה כל פעם איזה תירוץ אחר, אבל היו הרבה מאוד ביטולים, שאין לי הרבה מה לעשות, חוץ מלהגיד להם 'חברים, הגליל כרגע הכי בטוח, בואו'.
<קרן – מנהלת האתר: אבל זה בעייתי.
<קרן – מנהלת האתר: גם כאלה שמבטלים ברגע האחרון כי הם מאחרים לקיאקים.
<קרן – מנהלת האתר: הקיאקים האלה, אם יכולתי להגיד מה אני חושבת, זה כיף גדול, אבל, אבל.
מירב בן ארי: כן, אין בזה שום משהו ערכי.
<קרן – מנהלת האתר: נכון.
<קרן – מנהלת האתר: אפשר לחבר את זה למשהו ערכי, זה לא - - -
<יהודית גידלי: זה טיול שנתי, צריך גם משהו כיפי.
<קרן – מנהלת האתר: נכון, אין שום ספק, אבל כשהם מכתיבים את כל הדברים, כי זה באמת התירוץ שאני שומעת הכי הרבה, אותי זה קצת מרתיח.
<קרן – מנהלת האתר: אבל, שוב, אין לי שום דבר אישי נגד הקיאקים ויש בזה משהו ערכי, לא אחד, אבל כשזה בא על חשבוני אז אני רוצה גם.
<קרן – מנהלת האתר: אני חושבת שהעניין של מחיר, של תכנון ועדיין לא מכירים אותנו מספיק וזו עבודה שלי.
יעקב מרגי: תכנון טיול.
יעקב מרגי: זה חייב לבוא, להיות על השולחן - - -
<קרן – מנהלת האתר: אני מסכימה, מאה אחוז.
יעקב מרגי: השאלה איך אתם מביאים את זה למודעות.
<קרן – מנהלת האתר: אז אנחנו התחלנו לשווק יותר לבתי ספר השנה, בהתחלה עבדנו בעיקר מול הסוכנים, כי ראינו שהרבה קבוצות של בתי הספר באות דרך סוכנים גדולים, כמו אגד, כמו צוקי יעלים וכדומה ועבדנו מולם ואז הבנו שעדיין צריכים לפנות לבתי הספר כי בתי הספר הרבה פעמים מבקשים מהם לאן ללכת.
<קרן – מנהלת האתר: אנחנו צעירים, שנתיים וחודשיים, אז הכול בתהליך למידה.
<קרן – מנהלת האתר: זה יבוא, אנחנו עשינו עכשיו איזה שהוא מבצע עם תלמידי האזור, אני מקווה שבתי הספר מהאזור, קודם כל, הם הכי חשובים מבחינתי, הם יגיעו, וכמובן נמשוך את בתי הספר האחרים.
יעקב מרגי: מי שעולה לפה זה בדרך כלל - - - ואין הרבה, חוץ מזה אין הרבה - - - לכן אם זה יהיה חלק מכלי העבודה של הסוכנויות, של מנהלי בתי הספר.
<קרן – מנהלת האתר: מסכימה, אני איתך.
יעקב מרגי: ואני אומר, אני יועץ בחינם, בסוף בסוף בסוף סיור כזה למנהלי המחוזות במשרד החינוך, אתה תראה פיק אחרי זה, כי הם יידעו להעביר את זה הלאה.
<עמרי שלמון: אנחנו נצטרך מאוד את הרוח הגבית שלך.
<קרן – מנהלת האתר: עכשיו אני קוטעת רגע את הדיון הזה, מכיוון שהזמן שלנו קצר, יש לנו עוד סרט של חצי שעה לראות בעוד כמה רגעים, אז אני רוצה ברמת כותרות להגיד מספר דברים כדי שיביאו אותי לספר את העיקר.
<קרן – מנהלת האתר: אז בכותרת הראשונה, עברנו, דיברנו בחוץ על תקופת המרד הערבי, עכשיו אנחנו עוברים קדימה בתקופת מלחמת העולם השנייה, כשהיה איום של פלישה של הנאצים לאזור הזה, בין אם מדרום, אל עלמיין, רומל והסיפור מדרום, אבל גם פה מצפון, אמרנו, בלבנון הצרפתים שולטים, הצרפתים כבר נכבשו, ממשל וישי תחת הנאצים, והאיום שהם יפלשו גם מצפון הוא ממשי.
<קרן – מנהלת האתר: בעקבות הסיפור הזה מקימים את הפלמ"ח.
<קרן – מנהלת האתר: הפלמ"ח בהתחלה מוקם על ידי הבריטים, כוח לגיטימי, הבריטים מעבירים נשק ותחמושת ומלמדים את התו"ל הצבאי עד שהאיום הזה מוסר והבריטים תופסים את הראש ואומרים לעצמם 'אוי ואבוי מה עשינו', מיד מוציאים מחוץ לחוק.
<קרן – מנהלת האתר: היישוב היהודי מאוד זקוק לכוח הזה שנקרא הפלמ"ח, הוא מעביר את הכוח הזה למחתרת באופן סודי, מעבירים את המתגייסים לקיבוצים, ההתיישבות העובדת כאן באה לעזרה, מגבשים אותו יחד עם הרעיון של הכשרות הנוער והנה, המתגייסים החדשים לפלמ"ח, רובם בוגרי תנועות הנוער, מגיעים לקיבוץ, הקיבוץ שמארח אותם נמצאים שם תקופה של כשנתיים, לסירוגין עובדים ומתאמנים, עבודה כדי לכלכל את עצמם, שהקיבוץ יוכל להעניק להם אוכל וכביסה וכדומה ואימונים כמובן.
<קרן – מנהלת האתר: אז הקמתו של הפלמ"ח, דיברנו, ואני קופצת עוד קצת בזמן, כ"ט בנובמבר, ההחלטה החשובה, תכנית החלוקה, אבל יום לאחר מכן גם פרוץ מלחמת העצמאות.
<קרן – מנהלת האתר: הבריטים מתחילים להתכונן לעזיבה כשהתאריך שנקבע להם לסיום המנדט הוא ה-15 במאי, את אזור הגליל העליון הם עוזבים קודם לכן, את המצודה הזו הם עוזבים ב-15 באפריל, בדיוק חודש לפני כן, והם משאירים אותה, כמו רבות אחרות, בידי הערבים.
<קרן – מנהלת האתר: חלק, מעט, הם משאירים גם ליהודים, כמו במטולה, חלק הם פשוט עוזבים, כמו בראש פינה, אבל את זו הם מעבירים לידי הערבים.
<קרן – מנהלת האתר: עכשיו אני מחזירה אתכם לנקודה הראשונה, שפגשתי אתכם בחוץ, המיקום האסטרטגי השולט על כל האזור של המצודה הזו יכול להכתיב את הגורל של הגליל העליון היהודי ומבחינת אנשי ההגנה זה קריטי ועל כן עוד באותו ערב יוצאים לניסיון הראשון.
<קרן – מנהלת האתר: בעוד כמה רגעים, כשאני אראה לכם דברים במוזיאון אני אדבר מעט על הניסיון הראשון, אבל בנקודה הזו אני רוצה לדלג לסוף הניסיון השני.
<קרן – מנהלת האתר: הניסיון הראשון היה מעכשיו לעכשיו וכמובן נכשל.
<קרן – מנהלת האתר: אגב, אם יש לנו שלושה ניסיונות ברור לנו שהשניים הראשונים נכשלו.
<קרן – מנהלת האתר: הניסיון השני היה ניסיון שמצד אחד היה הכי מתוכנן עם באמת תכנית של התקפה והסחת דעת, תכנית באופן יחסי לימים ההם לעילא ולעילא, אבל מצד שני הכישלון בו היה הגדול והצורב ביותר, ובסוף הקרב השני, כשאותו דודו צ'רקסקי, שהצבעתי עליו שם בחוץ, נותן את פקודת הנסיגה, נסיגה שלא הייתה מתוכננת כאן סיפורי הרעות מתחילים לקרות.
<קרן – מנהלת האתר: מה היה בסיפורי הרעות האלה?
<קרן – מנהלת האתר: אז קודם כל אני אתן את הכותרת של אותם סיפורי רעות, נסיגה, כשהיא לא מתוכננת יש פצועים, סוחבים, לא משאירים את הפצועים בשטח.
<קרן – מנהלת האתר: אבל בסיפור הזה של הרעות מסתבר שהוא לא רק כמו שאותם פלמ"חניקים קיבלו את הפקודה 'לא מפקירים פצועים בשטח', אלא פתאום מבינים כמה שהוא הרבה יותר עמוק.
<קרן – מנהלת האתר: הילדים האלה, בני ה-17-18, שיצאו לקרב פתאום מבינים שזאת סכנת חיים אמיתית, שזו דילמה, כי יש כאלה שרצים לחלץ את הפצועים ונהרגים יחד איתם.
<קרן – מנהלת האתר: אמרנו, יש את אלה שסוחבים החוצה את הפצועים, יש פצועים שסוחבים פצועים, אחד המ"מים, שמחה זקס, מספר 'אני נפצעתי ברגל, אחד הלוחמים שלי נפצע ביד והוא גורר אותי, לוקח אותי מטר, מתקדם עוד מטר תחת אש, לוקח אותי עוד מטר וככה מתקדם'.
<קרן – מנהלת האתר: יש לנו פצועים שסוחבים פצועים.
<קרן – מנהלת האתר: אבל יש גם דילמות נוספות תחת הכותרת הזו של הרעות, למשל ביום הזיכרון האחרון בעיתון 'הארץ' מנחם יפתח מפרסם, 'הייתי ליד חנן כוכבא, הוא היה פצוע קשה, לא יכולתי לסחוב אותו, לא יכולתי לפנות אותו והדילמה הזו הכתה בי ואני נותן לו ביד רימון ועוזב'.
<קרן – מנהלת האתר: תראו, איזה קשת רחבה יש לסיפור הזה של הרעות.
<קרן – מנהלת האתר: יש את הסיפור הזה של הרעות, זה לא שאנחנו המצאנו את הרעות, אבל מאז מלחמת העצמאות, מאז הקרבות האלה, זה אחד מהבולטים שבהם, הסיפור הזה של הרעות מתחיל לקבל את המשמעות שלו עבור החברה הישראלית, מתחיל לקבל ולהיכנס כחלק מהזהות לתוך החברה.
<קרן – מנהלת האתר: חלק מזה עושה גם הצבא שמאמץ את הערך הזה לאחד מערכי צה"ל ומחנך את הלוחמים עליו, וזה לא שמור רק לדור תש"ח.
<קרן – מנהלת האתר: זה גם היום.
<קרן – מנהלת האתר: אותם לוחמים היום, למשל ב'צוק איתן' סיפורי הרעות שהיו שם הם סיפורים מצמררים ומדהימים וזה בהחלט אחד הערכים היפים והמוסריים שאנחנו אימצנו.
<קרן – מנהלת האתר: אני עכשיו מדליקה את המסך הזה, כאן אנחנו נראה את חיים גורי.
<קרן – מנהלת האתר: חיים גורי, שכתב את שיר הרעות, הוא לא כותב אותו על המקום הזה, הוא בעצמו מציין 'על הנגב יורד ליל הסתיו', הוא בחטיבת הנגב, אבל הוא גם אומר, אי אפשר לנתק את המשמעות של השיר, את התקופה, את האנשים, מהקרבות שהיו פה ועכשיו אנחנו נשמע את זה בקולו.
<קרן – מנהלת האתר: אחר כך אנחנו נעשה עוד סיור קצר במוזיאון וניכנס לסרט.
<קרן – מנהלת האתר: (סרטון).
<קרן – מנהלת האתר: מעלים שאלות לדילמה ולדיון וההדרכה היא לא הדרכה כזו שהיא פרונטלית ורק סיפור, אלא ממש הפעלה לצעירים, הפעלות הרבה יותר חווייתיות.
<קרן – מנהלת האתר: בואו נמשיך.
<קרן – מנהלת האתר: אני אצביע עכשיו על כמה דברים כדי שנוכל להיכנס לאולם.
<קרן – מנהלת האתר: בניין המשטרה, כפי שהוא היה לפני שבנו אותו כמצודה - - - זה מיד לאחר תכנון הטגארט.
<קריאה: - - -על ידי הטורקים לא מאוישת לפני כן?
<קרן – מנהלת האתר: לא בתור משטרה.
<קרן – מנהלת האתר: יש במלכיה מעבר גבול.
<קרן – מנהלת האתר: מעבר גבול זה אומר שעוברת שם איזה שהיא דרך שאפשר לנוע בה בכלי רכב כי לא היה גבול, היה אפשר לעבור את הגבול בכל נקודה.
<קרן – מנהלת האתר: פאוזי קאוקג'י.
<קרן – מנהלת האתר: היום נסראללה, אז פאוזי קאוקג'י, כמובן צבא ההצלה של קאוקג'י זה מי שאנחנו נלחמים כנגדו.
<קרן – מנהלת האתר: אפשר לראות כאן את עבודת הגודרים שהייתה כדי להקים את אותה הגדר.
<קרן – מנהלת האתר: אם אנחנו ממשיכים, הפינה שמוקדשת להכשרות הפלמ"ח, אנחנו מראים כאן גם את התמונות של היום יום.
<קרן – מנהלת האתר: אגב, מי שמזהה זה השחקן בומבה צור ז"ל, רואים את הבנים והבנות כי היו גם בנים וגם בנות שהתגייסו, רואים את האימונים, אימונים שבהם צועקים 'אש אש אש', לא באמת נלחמים, אבל זו הפינה שמוקדשת להם.
<קרן – מנהלת האתר: כאן יש את אחד המסכים אולי הכי חשובים שאני מקווה בעתיד של המוזיאון להתייחס בפינה יותר גדולה לסיפור הזה וזה מה שאמרתי בחוץ, סיפור הקמת הקיבוצים ויצירת מציאות שהיא מציאות של חיים בעקבות המלחמה.
<קרן – מנהלת האתר: אנחנו נמשיך הלאה, אני רק מצביעה על דברים ואנחנו ממשיכים.
<קרן – מנהלת האתר: כאן יש פינה מאוד מעניינת.
<קרן – מנהלת האתר: כמובן שלפני מספר הימים החיבור לטלוויזיה, עכשיו הוא עובד רק על סאונד ואנחנו לא מצליחים להתגבר על זה עד שיבואו מתל אביב המתקנים.
<קרן – מנהלת האתר: אבל אני אראה לכם את זה בצורה כזו.
<קרן – מנהלת האתר: יש שתי אפשרויות, בכל טאבלט יש שתי אפשרויות, האוטומטי והאינטראקטיבי, אנחנו ממליצים לבחור את האינטראקטיבי וכשמכוונים את הטאבלט לשולחן עצמו הוא מתרגם אותו לתלת ממד.
<קרן – מנהלת האתר: אפשר להסתובב מסביב ואנימציה של הקרב השני מולבשת על הסיפור שנמצא כאן.
<קרן – מנהלת האתר: אפשר להתקרב, להתרחק, המספר מתחיל באיזה שהוא שלב לספר, אני לא רוצה עכשיו ממש להיכנס.
<קרן – מנהלת האתר: המספר מתחיל לספר ורואים את כל הכוח עולה למעלה, את ההתרחשות.
<קרן – מנהלת האתר: לצעירים זה אחד הדברים המרתקים, הם יושבים ומסתכלים.
<קרן – מנהלת האתר: אם לפני כן הם היו לא קשובים, אחר כך כבר יש להם את השאלות הנכונות לשאול, מה גם שרואים את כל האזור הזה כפי שהוא היה אז, בלי עצים, הכול חשוף, תראו גם בתמונות, הן אמיתיות, תראו שלא עבדנו עליכם.
<קרן – מנהלת האתר: הכול חשוף, מה שגורם למצודה להיות במיקום שהוא הרבה יותר שולט על כל האזור.
<קרן – מנהלת האתר: אנחנו נמשיך הלאה עכשיו, זו הייתה רק הדגמה קצרה.
<עמרי שלמון: זו דוגמה איך מנגישים בערכים של היום, כשלמעשה האמל"חים, אמצעי הלחימה, משרתים את הסיפור בשפה עכשווית.
<קרן – מנהלת האתר: האזור הזה גם מוקדש לקרב הראשון, ששוב, אנחנו לא ניכנס אליו לעומק.
<קרן – מנהלת האתר: בקרב הראשון, שיצאו הכוחות שהיו פה באזור, בין השאר גולני.
<קרן – מנהלת האתר: היום אני אומרת גולני ואנחנו יודעים שהקרב הזה הוא בטוח שלנו, אבל אז מדובר בחטיבה צעירה שהוקמה עוד לפני צה"ל והם בסך הכול שלושה שבועות אחרי גיוס, באו לכאן כדי לעזור ולאבטח את היישובים.
<קרן – מנהלת האתר: הם לא מנוסים, הם עולים באוטובוסים משוריינים, אנחנו יכולים לראות את האוטובוס המשוריין של אגד, עם החלונות הקטנים, הסנדוויץ' המפורסם של מתכת עץ מתכת שמרכיבים שם במסגרייה וככה הם עולים ומתגלים כשהם פחות או יותר כאן, באזור החניה היום, הם מתגלים, יורים לכיוון הכוח, הם לא מצליחים לירות מתוך האוטובוס, יוצאים החוצה, ארבעה הרוגים, כעשרה פצועים והם מבינים שהם לא יצליחו.
<קרן – מנהלת האתר: הם נסוגים כשהנסיגה עצמה הייתה הרואית, אחד הנהגים, האחרון, מעמיסים אצלו את כל הפצועים ואת כל ההרוגים והוא נוסע ברוורס, ככה הוא מחלץ.
<קרן – מנהלת האתר: ואז נותנים לאנשי הפלמ"ח את תכנון הקרב השני, 'אתם חייבים לעשות את התכנון הזה כמה שיותר מהר' והם נופלים בליל ירח כמעט מלא, י"א בניסן, זה כמעט ליל הסדר ולכן הם יוצרים כוח עיקרי שמגיע מצפון, כוח של הסחת דעת מדרום ואת כל הדברים האלה אנחנו נראה בסרט.
<קרן – מנהלת האתר: כמה מילים על הסרט.
<קרן – מנהלת האתר: אחרי הסרט אנחנו ניפגש בחוץ ונשמע את טוג'ו, הסיפור שלו קשור לסוף הסרט.
<קרן – מנהלת האתר: אני אסכם על הקרב השלישי ואז גם הוא ידבר כחמש דקות.
<קרן – מנהלת האתר: הסרט הוא סרט דרמטי, הוא לא דוקומנטרי, הוא לא היסטורי אפילו בחלקו, כדי לנסות ולהעביר את הסיפור.
<קרן – מנהלת האתר: הוא מספר על אותה הכשרת פלמ"ח שהזכרתי קודם, הכשרת דפנה.
<קרן – מנהלת האתר: הוא מראה את החיים שלהם בקיבוץ, הוא מראה את התכנון של הקרב השני ואת הקרב עצמו בקפיצות בזמנים על מנת להעצים את הדרמה ולפנות לקהל הצעיר, לחבר לדמויות, לחבר לרגש, באמת סרט מאוד מרגש.
<קרן – מנהלת האתר: הרבה פעמים קבוצות של תיכונים ושל חיילים אחרי הסרט הזה באמת הרבה יותר מבינים, שואלים את השאלות הנכונות.
<קרן – מנהלת האתר: שאר הדברים אני אתן לכם לשאול אותי אחריו.
<קרן – מנהלת האתר: שתי הדקות הראשונות מוקדשות ליהודה דקל שהקים את המוזיאון.
<קרן – מנהלת האתר: ואם אני לא הספקתי לדבר עליו הרבה, אז עכשיו בסרט - - - (הקרנת סרטון)
<קרן – מנהלת האתר: אני לא אכביר במילים, אני רוצה לתת לטוג'ו לספר קצת.
<קרן – מנהלת האתר: אנחנו כמעט ולא נספיק לדעתי להגיד שום דבר על הקרב השלישי שהוא קרב חשוב ביותר, כי בסופו של דבר בקרב השלישי תפסנו את המצודה.
<קרן – מנהלת האתר: אז אני אגיד לכם, אבטיח לכם שאנחנו לא מפספסים אותו בהדרכות, תיאלצו להאמין לי, על הקרב השלישי, כיוון שאנחנו קצרים בזמן.
<קרן – מנהלת האתר: אתם מוזמנים בהחלט לבוא לשוב, אבל הבאנו במיוחד את טוג'ו ולכן אני רוצה לתת לו כמה דקות לומר כמה מילים.
<אברהם יעקובזון: זמן זה דבר יקר, אבל יש כמה דברים שצריך לומר אותם.
<אברהם יעקובזון: מציגים אותי תמיד בשם טוג'ו כי זה שם שנדבק לי בפלמ"ח וככה ברחבי הגליל המשפחה וגם בארץ זה השם שלי.
<אברהם יעקובזון: אני לא מתבייש בו, אבל למעשה שמי אברהם יעקובזון, נולדתי במאורעות אב תרפ"ט בחיפה אז אתם יכולים לדעת בדיוק בן כמה אני.
<אברהם יעקובזון: בשבת השחורה ב-46' גמרתי את בחינות הבגרות ובעקבותיה הגעתי לאשדות יעקב לעזור להם, כשכל הבחורים הועברו לרפיח.
<אברהם יעקובזון: התחברתי שם לחבורה בתנועה המאוחדת ויחד איתם התגייסנו לפלמ"ח והוצבנו בכפר גלעדי, בספטמבר 46'.
<אברהם יעקובזון: שם התחלנו את סדרת האימונים וההכשרה.
<אברהם יעקובזון: כעבור כמה חודשים, בחודש מרץ חברו אלינו חבורה של אנגלוסקסים, אמריקאים ודרום אפריקאים, בוגרי מלחמת העולם השנייה בצבאות ויחד איתם הקמנו את קיבוץ מעין ברוך.
<אברהם יעקובזון: אני ממייסדי מעין ברוך, חבר מעין ברוך וחי שם עם משפחה, ילדים, עד עצם היום הזה.
<אברהם יעקובזון: אחרי שהקמנו את הקיבוץ חזרנו והמשכנו להילחם במסגרת הגדוד השלישי של הפלמ"ח.
<אברהם יעקובזון: באותו יום של הקרב השני, שראיתם את סופו, אני הייתי בפלוגה אחרת עם שלוש פלוגות ט', ג' ו-י"א.
<אברהם יעקובזון: ט' זו הפלוגה שלחמה, י"א הפלוגה שהייתה בכנען לטובת צפת ופלוגה ג' שהייתה במגדל, לטובת טבריה ועמק הירדן.
<אברהם יעקובזון: הקרב פה היה במוצאי שבת-יום ראשון.