GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: לא יהיה בו אופטימום לכל ההורים, אבל הוא יהיה מוסמך, מקצועי, שגם ההורים ישמעו שהדברים נקבעו.
יעקב מרגי: ישמעו את אנשי המקצוע כאן.
יעקב מרגי: יאמרו את מה שיש בליבם לאנשי המקצוע.
יעקב מרגי: כשאני אומר "אנשי מקצוע" זה כולל רפואיים, כולל פדגוגיים, כולל הכול.
יעקב מרגי: הם ישבו סביב שולחן עגול אחד על מנת לתת מענה שממנו יצא מסמך מחייב, אם באמצעות חקיקה, אם באמצעות חוזר מחייב של משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לקיים דיונים נוספים מעבר לאשרור המסמך הזה בוועדה.
יעקב מרגי: למרות שהארכתי את הדיון הזה על חשבון הדיון הבא, יש לי את מיכל מנקס מהשלטון המקומי ואת הבחור שהרים את היד ונרשם.
יעקב מרגי: איציק בן חמו, בבקשה, שלושה משפטים אם יש לך את הכישורים.
יעקב מרגי: אני מתפלא שיש לך עוד מה לומר אחרי האמירה שלי.
<יצחק בן חמו: שלושה משפטים.
<יצחק בן חמו: קודם כל, שלום ליושב-ראש הוועדה ולחברת הכנסת שאשא.
<יצחק בן חמו: אני שמעתי פה מלא דברים וכל מיני הערות, וזה אמר כך, וזה אמר כך, וזה אמר כך.
<יצחק בן חמו: בשורה התחתונה אין לנו פתרון.
<יצחק בן חמו: כשאנחנו היינו פה בסוף 2014, ישבנו שם בחדר הישיבות, אם אתה זוכר, חבר הכנסת מרגי - -
יעקב מרגי: אני ב-2014 לא הייתי שם.
<יצחק בן חמו: - - ואמרנו והתרענו והדגשנו שעוד שנה תעבור ועוד שנה תעבור ושום דבר לא זז.
יעקב מרגי: אז הצהרתי: זהו, לא יהיה יותר.
<יצחק בן חמו: השאלה היא מתי יהיה הפתרון.
<יצחק בן חמו: אנחנו רוצים פתרון, אנחנו לא רוצים כלום.
<יצחק בן חמו: אני רוצה שאנשים יחזרו לבית הספר.
<יצחק בן חמו: כמו שאני אמרתי בכל אמצעי התקשורת, אני דואג לבן שלי יואב ולכל הילדים האלרגיים גם אם אני לא יודע מה יקרה, גם אם אני אצטרך להילחם רק בשבילם.
<יצחק בן חמו: אנחנו, החבר'ה פה שהגענו והעתרנו לבג"צ, מהיוזמים, אני אומר קבל עם ועדה: אני רציתי לצאת לשביתת רעב.
<יצחק בן חמו: אם לא היא, אני הייתי היום לא פה.
<יצחק בן חמו: אני לא הייתי פה היום.
יעקב מרגי: אני מודה לה ו - - -
<יצחק בן חמו: אני אומר לך דבר אחד פשוט, לא יכול להיות שוועדה ועוד ועדה ועוד ועדה ועוד 45 יום - - -
יעקב מרגי: שולחן עגול לא של הוועדה.
<יצחק בן חמו: לא סיימתי, רגע.
<יצחק בן חמו: יש עוד משפט אחד, עשיתי שניים.
<יצחק בן חמו: לא יכול להיות שאין פתרון.
<יצחק בן חמו: צריך פתרון שאלה יזיזו טיפה את האגו, ואלה יזיזו את האגו, ואני לא רוצה להזכיר שמות.
<יצחק בן חמו: אנחנו רוצים להגיע לשביל הזהב.
יעקב מרגי: אנחנו נגיע אליו.
<יצחק בן חמו: אני מפסיד עבודה, אני לא- - -
יעקב מרגי: זה השולחן העגול, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: זה המטרה, איציק.
יפעת שאשא ביטון: לשם אנחנו מכוונים.
<יצחק בן חמו: אבל לא בעוד חצי שנה.
יעקב מרגי: אני אתן לוחות זמנים.
<ארז סיני: קודם כל, תודה רבה על רשות הדיבור.
יעקב מרגי: אבל בתנאי אחד, רק מה שלא נאמר.
<ארז סיני: אני אבא לילד בן שנתיים ואני גר בחולון.
<ארז סיני: התבקשתי על ידי משרד הרווחה לרשום את הילד לגן שמפוקח על ידי משרד התמ"ת, או חינוך או עבודה – אני לא זוכר בדיוק.
<ארז סיני: אני קצת נרגש, סליחה.
<ארז סיני: עשיתי מה שביקשו ממני.
<ארז סיני: רשמתי את הילד.
<ארז סיני: מחודש יוני ביקשתי בקשה לסייעת לילד שלי שהוא עם אלרגיה קשה לאגוזים, סכנת חיים, מכתב מרופא השגחה צמודה 24 שעות.
<ארז סיני: קיבלתי 12 שעות שבועות.
<ארז סיני: זאת אומרת, זה שעה בבוקר ושעה בצהריים.
<ארז סיני: אם חברת הכנסת אמרה שהיא לא מכירה דבר כזה אז אני יכול להראות לך מסמך.
יפעת שאשא ביטון: אני לא מכירה?
יפעת שאשא ביטון: אני ציינתי את זה שהם מקבלים רק עשר עד שתים-עשרה שעות וזה שערורייה.
<ארז סיני: אז סליחה שלא הבנתי את זה.
<ארז סיני: זאת אומרת, סייעת בבוקר לשעה וסייעת בצהריים לשעה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, זה במקרה הטוב.
<ארז סיני: הילד כרגע בבית.
<ארז סיני: אני רוצה לדעת.
<ארז סיני: משרד הרווחה כל הזמן, וגם כבוד חבר הכנסת חיים כץ מעורב, אומרים לי: מטפלים, מטפלים, מטפלים, מטפלים, מטפלים.
<ארז סיני: אני רוצה לדעת מה אני צריך לעשות כדי לקבל שהילד הזה יהיה במסגרת, זה מה שאני רוצה לדעת.
<ארז סיני: לגבי הסייעת - - -
יעקב מרגי: אדוני, עצור, עצור.
יעקב מרגי: הדיון נגמר, אני לא יכול.
יעקב מרגי: יש גבול, אני לא יכול למתוח.
יעקב מרגי: הדיון היום הוא לא מלידה ועד שלוש, נקודה.
יעקב מרגי: טוב שהצפת את הבעיה.
יעקב מרגי: חברת הכנסת שאשא ביטון - - -
יפעת שאשא ביטון: אני אומר את זה.
יעקב מרגי: מיכל מנקס מהשלטון המקומי.
<מיכל מנקס: קודם כל, אני רוצה להתנצל אם פגעתי במי מאנשי ההוראה בדבריי.
<מיכל מנקס: זה הקפיץ אותי האבסורד של קצין ביקור סדיר שצריך לתבוע הורים שגם אני במקומם לא הייתי שולחת את הילד.
<מיכל מנקס: אז סליחה אם דבריי פורשו לא נכון.
<מיכל מנקס: בנוגע לביטוח עלתה פה שאלה.
<מיכל מנקס: כל התלמידים מבוטחים.
<מיכל מנקס: גם הילדים האלרגיים מבוטחים, אלא שמדובר בכיסוי לתאונות אישיות ואלרגיה אינה תאונה או התקפה אלרגית.
<מיכל מנקס: על כן, אי-אפשר לתבוע את הביטוח - - -
יעקב מרגי: כך הבנו, רק הצגת את זה יותר - - -
אורי מקלב: למעשה, אין כיסוי.
אורי מקלב: מה זה משנה למה?
יעקב מרגי: רבותיי, כך הובן.
יעקב מרגי: רק ניסחת את זה בצורה יותר ברורה.
<מיכל מנקס: אני רוצה להמשיך ולברך על אותו שולחן עגול, אלא שמדובר בטווח הרחוק.
יעקב מרגי: לא, הטווח הקרוב.
יפעת שאשא ביטון: לא, יהיה לוח גאנט ברור.
<מיכל מנקס: כדי שהילדים יהיו בבית הספר מחר, אני אומרת משהו שהוא נגד האינטרס לכאורה הכלכלי של הרשויות המקומיות או של כולם, אבל אנחנו כאן כולנו רואים את טובת הילד קודם, אני מציעה שתצא פה הנחייה, אני מניחה שאפשר יהיה, לתוספת תקציבית של הילדים שקיבלו בכיתה ב' סייעת צמודה או החרגה שתקבע על ידי משרד הבריאות.
<מיכל מנקס: אבל הורה לא סתם לא שולח ילד לבית הספר כי הוא חושש, כי הוא טיפה רגיש מדי.
יעקב מרגי: אם אוציא הנחייה שהשלטון המקומי יממן את כיתה ג' ולא המשרד, היית מקבלת את זה בהבנה?
<מיכל מנקס: לא, סליחה - - -
יעקב מרגי: איזה אמירה?
יעקב מרגי: יש רשויות שכן מממנות ויש רשויות שלא.
יעקב מרגי: גברתי, את מפריעה לי.
<מיכל מנקס: אני רוצה לענות לשאלתך.
<מיכל מנקס: לא יכול להיות שאני באה ואומרת: כולנו נותנים יד, כולל 25% מעלות הסייעת של הרשות המקומית - - -
יעקב מרגי: אני מוכן לקחת את הצעתך ולקרוא לשלטון המקומי יחד עם משרד החינוך ביחד לתת מימון, לתת פתרון, עד לסיכום השולחן העגול.
<מיכל מנקס: כך אמרתי, אבל בחלק היחסי של כולם.
אורי מקלב: יודעים כמה ילדים בגיל בית ספר נשארים בבית כמו - - -?
נורית קורן: זו שאלה ששאלנו, לא קיבלנו תשובה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו שאלנו כמה ילדים נשארים בבית בשל בעיה של אלרגיה, אנחנו ביקשנו.
נורית קורן: אין, לא קיבלנו.
יעקב מרגי: אני מבקש לקבל את הנתונים שביקשתי לפי האלרגיות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לבקש כאן ועכשיו, מעבר לעניין של השולחן העגול, שמשרד הבריאות יטפל מחר בבוקר בנושא של ועדות ערר.
יפעת שאשא ביטון: הילדים האלה צריכים לקבל מענה.
יעקב מרגי: לא, אני רוצה לקצובת זמן.
נורית קורן: תיתן להם שבועיים, לא יותר.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שתוך יומיים אפשר לסגור את זה.
יעקב מרגי: אני ביקשתי במהלך הדיון לתת לנו התחייבות מתי ועדות הערר מתקיימות ומסתיימות.
<אוה ורסנו יוגד: - -- עד השני לנובמבר להגיש לבג"צ את הנתונים האלה של הוועדות
<יצחק בן חמו: שמעתם?
<יצחק בן חמו: עד השני לנובמבר - - -
יעקב מרגי: לא שמענו.
יעקב מרגי: לא רוצה לשמוע אותך בכוונה.
<יצחק בן חמו: עכשיו פגעת.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את משרד הבריאות, ברשותכם.
<ליזה רובין: אנחנו תלויים במסמכים שמוגשים לנו, ולכן - - -
יפעת שאשא ביטון: מוגשים על ידי מי?
יפעת שאשא ביטון: על ידי ההורים?
<ליזה רובין: בתי ספר וגם ההורים, ולא קיבלנו.
<ליזה רובין: אנחנו דנו ב - - -
יעקב מרגי: גברתי, אני רוצה לעזור לך.
יעקב מרגי: את יכולה לומר לי בוודאות שהילדים שלא קיבלו מענה מוועדת ערר אלו אך ורק הילדים שההורים או בית הספר לא השלימו נתונים?
<ליזה רובין: יש עוד חמישה שעוד לא דנו בהם מפני שקיבלנו אותם, אנחנו מקבלים אותם בשוטף כי התקבלו פניות גם כן - - -
יעקב מרגי: חוץ מהחמישה, מכל המאה, מתוך המאה, את אומרת לי - - -
אורי מקלב: - - - לא נשמע סביר.
יעקב מרגי: אורי, תן לה.
יעקב מרגי: סליחה, עם הניסיון הציבורי שלי ועם האסרטיביות שלי, אם הייתי במקומה וכולם צועקים גם לא הייתי שולף נתונים במהרה.
יעקב מרגי: האם את יורדת לסוף דעתי קודם?
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת מה תלוי בך, מה תלוי באחרים זה משהו אחר.
יעקב מרגי: מה תלוי בך כמשרד הבריאות?
<ליזה רובין: כיוון שאני יושבת בוועדת הערר הזה ואנחנו העברנו למשרד, אנחנו מעבירים בשוטף למשרד החינוך שאמור להעביר את התשובות להורים, אנחנו העברנו גם אתמול תשובות לאחרונים, מלבד אלה שטרם דנו בהם.
יעקב מרגי: כמה לא דנו בהם?
<ליזה רובין: אני אומרת כחמישה.
יעקב מרגי: כל השאר דנו וניתנו תשובות?
<ליזה רובין: לא ניתנו תשובות סופיות מפני שאני חייבת להגיד שכל המסגרת של ועדת ערר זה ועדת ערר שלא היתה עד לשנה הזו, ואנחנו מקימים ולא היה נוהל מוסדר לגבי המסמכים שצריכים להגיע.
יעקב מרגי: תשובה לא קיבלתי.
יעקב מרגי: דוגרי, יצאתי מבולבל.
יעקב מרגי: תני לי מספרים.
יעקב מרגי: אמרת שיש מאה פניות לוועדת ערר, נכון?
<ליזה רובין: היו כמאה פניות, אבל הגיעו פניות שחסר מידע רב.
<ליזה רובין: אנחנו לא יכולים - - -
יעקב מרגי: תנטרלי אותן, תנטרלי את מה שלא תלוי בך.
<ליזה רובין: אנחנו העברנו מידע, אנחנו העברנו תשובות איזה מסמכים אנחנו דורשים לכל אלה שהיו חסרים, ותשובות לגבי אלה שהיו תשובות.
<ליזה רובין: את המספרים המדויקים אעביר אליך, כבוד יושב-הראש.
יפעת שאשא ביטון: כם, אני רוצה להדגיש את הנקודות שאני חושבת שהן עלו בדיון והן חשובות והן צריכות להיות בפוקוס גם בשולחן העגול: נושא גיל הילדים שבהם אנחנו באמת אומרים: אוקי, מכאן אפשר לפתח עצמאות או איך שלא קראו לזה כאן, הנושא של מזרקי אפיפן.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מרגי, אם נצטרך נקדם גם את זה בחקיקה כדי שבכל בית ספר יהיה מזרק אפיפן.
יפעת שאשא ביטון: אין מצב שאין לנו את הכלים הבסיסיים בכלל.
<קריאה: וגם מישהו שיודע להזריק.
יפעת שאשא ביטון: שניה, כמובן וזה חלק.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על העניין של ההזרקה.
<רויטל לן כהן: דפיברילטור.
יפעת שאשא ביטון: זה כבר בהכנה.
יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לומר פה, בעניין של משרד החינוך אני כל פעם נפגשת עם הסיטואציה הזו, אנחנו לא מפילים אחריות על אף אחד, אנחנו מגייסים את המערכת.
יפעת שאשא ביטון: אי-אפשר לדבר על ערבות הדדית כשחלק מהמשוואה לא נמצא בה.
יפעת שאשא ביטון: לכן, אני חושבת שכולם צריכים להיות מגויסים.
יפעת שאשא ביטון: כמובן שאנחנו כמערכת צריכים לתת להם גם את הכיסוי הביטוחי וגם את ההכשרה שנדרשת.
יפעת שאשא ביטון: יהיה לוח גאנט, חבר הכנסת מרגי, לנושא של השולחן העגול כדי שנהיה ערוכים לשנה הבאה.
יעקב מרגי: תודה, אני מסכם.
<רויטל לן כהן: וגם מי - - - למד"א.
יעקב מרגי: רויטל, בדיון הבא את לא מדברת, נקודה.
יפעת שאשא ביטון: יהיה דיון מגיל לידה עד שלוש בוועדה לזכויות הילד.
יעקב מרגי: רבותי, אני מזמין את כל מי שיש לו נתונים והוא מעוניין לתרום לשולחן העגול לפנות אליי או למייל של הוועדה.
<קריאה: דובר פה על אלרגיה למזון, מה עם ילדים שהם אלרגיים לעצמם?
<קריאה: אני רוצה לומר על זה משהו.
יעקב מרגי: סליחה, אדבר איתך אחרי הדיון.
יעקב מרגי: אני באמצע סיכום.
יעקב מרגי: אני מבקש, כל מי שרוצה לתרום ולהשתתף בדיונים בשולחן העגול כמובן יפנה.
יעקב מרגי: אנחנו גם נחליט מי כן יכול לתרום, מי לא.
יעקב מרגי: לא נזמין מאה הורים.
יעקב מרגי: אנחנו נזמין גורמים מקצועיים ונתייעץ עם כל מי שצריך.
יעקב מרגי: אני נותן עשרה ימים מהיום להתארגנות.
יעקב מרגי: לצמצם?
<יצחק בן חמו: כן.
יעקב מרגי: שבוע.
<יצחק בן חמו: אני מבטיח שגם אחרי עשרה ימים - - -
יעקב מרגי: תקשיב, שבוע מהיום כל מי שרוצה לפנות, לתרום, להשתתף בשולחן העגול, מוזמן לשלוח או למנהל הוועדה או אלינו פנייה.
יעקב מרגי: אנחנו נקדם את זה.
יעקב מרגי: אני כבר איזום עם הנוגעים בדבר, חברי כנסת ומשרדי ממשלה הנוגעים בדבר והרלוונטיים, כולל אנשי מקצוע חיצוניים, אני איעזר גם באנשי מקצוע חיצוניים, לאו דווקא של משרדי הממשלה, כדי לכנס.
יעקב מרגי: כמובן שחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון וחברי הוועדות, נציגות מהוועדה שלי, נציגות מהוועדה שלה, תשב.
יעקב מרגי: אנחנו לא ניתן לזה הרבה זמן.
יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך - - -
<יצחק בן חמו: בכל מקרה משרד החינוך צריך לתת תשובה עד השני לנובמבר.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו סוללים דרך לטווח הארוך, זו המטרה שלנו.
יעקב מרגי: אני לא מתכונן למשוך את הדיונים בשולחן העגול יותר מ-30 יום עד 45 יום, נקודה.
יעקב מרגי: תודה, אני מודה לכל מי שהשתתף בדיון ומתנצל בפני מי שלא הספיק.
<קריאה: לא דיברנו על הילדים האלרגיים שבצהרונים.
יעקב מרגי: היום ה-29 ביוני 2016, כ"ג בסיון התשע"ו, הנושא שעל סדר היום, הצעות לסדר של חברי הכנסת תמר זנדברג, עבד אל חכים חאג' יחיא, מיקי רוזנטל, יפעת שאשא ביטון ועודד פורר.
יעקב מרגי: הנושא הוא: אלפי מורות שעברו לאופק חדש לא מקבלות את הפנסיה המעודכנת כי אין נוסחה לחישוב.
יעקב מרגי: מאחר ופתחנו את הישיבה באיחור, אנחנו נחסוך את דברי הפתיחה שלי ונעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת המציעים.
יעקב מרגי: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.
תמר זנדברג: קודם כל, אני חייבת להודות לוועדה על ההיענות המהירה, לא בפעם הראשונה, בקביעת דיונים מהירים.
תמר זנדברג: אני חייבת לומר שזאת לא המציאות הנוהגת בכל הוועדות.
תמר זנדברג: מנהלת הוועדה, יושב ראש הוועדה, באמת תודה לכם.
תמר זנדברג: במקרה הזה זאת לא הפעם הראשונה בוועדה הזאת – אני אמנם לא חברה בה אבל אורחת מדי פעם – שאנחנו דנים בכל מיני, אני אקרא לזה, עיוותים כמעט קפקאים בירוקרטיים של אופק חדש.
תמר זנדברג: הפעם אופק חדש, כולנו רצינו, בשורה למורות ולמורים, יקבלו שיפור בתנאים ואיזושהי סטנדרטיזציה או איזשהו מעבר לסדר וארגון בתנאים ובשעות שהם נותנים והכול טוב ויפה.
תמר זנדברג: אלא שפעם אחרי פעם יש כשלים והפעם כשל מוזר במיוחד.
תמר זנדברג: המורות והמורים שעברו לאופק חדש, מגיע להם עדכון בתנאי השכר והפנסיה כתוצאה מכך אבל בגלל הרצף התעסוקתי, מרגע מסוים מגיע שינוי בתנאים.
תמר זנדברג: טוב ויפה, נכון?
תמר זנדברג: בודק אותו מורה או אותה מורה את קופת הפנסיה המופקדת, והנה שם השינוי הזה לא נעשה ומדובר על מאות שקלים – תקנו אותי אם אני טועה – לחודש במשך כמה שנים שעד לרגע זה עדיין לא נמצאה הנוסחה לחשב אותם ולא נמצאה תוכנת המחשב שתחשב את ההפרש המדויק בין הפנסיה המופקדת כחלק מהשכר טרום אופק חדש לבין הפנסיה המופקדת כחלק מהשכר אחרי אופק חדש.
יעקב מרגי: נציגי אגף השכר אתנו?
תמר זנדברג: צריך להבין שפנסיה היא דבר שלא רואים אותו בעיניים, לא רואים אותו בשוטף מדי חודש בחודשו במשכורת, אבל הוא בעל חשיבות אדירה במיוחד במקצועות בדרג השכר הלא גבוה במיוחד והדבר החשוב ביותר אולי הם התנאים, ותק וכתוצאה מכך הפנסיה והנה אנחנו כבר כמה חודשים, שנתיים, שלוש, ארבע וחמש שנים ללא החישוב שמי יודע אם יגיע ומתי.
תמר זנדברג: לכן נשאלת השאלה מה קורה.
מיקי רוזנטל: האמת היא שהיום היינו צריכים לדון בתוצאות המבישות, שוב, של ההישגים הבינלאומיים של תלמידי ישראל במבחן פיזה בהשוואה בינלאומית.
מיקי רוזנטל: זה עגום וזה מצב מתמשך.
מיקי רוזנטל: לצערי שרי החינוך לדורותיהם דואגים לכותרת של מחר בעיתון ולא דואגים לפתור את הבעיה היסודית של החינוך בישראל והוא הפערים הבלתי נסבלים בהישגים האלה בינינו לבין מדינות העולם והפערים בתוך המדינה.
מיקי רוזנטל: אני מבקש מאדוני, אני מניח שהוא יעשה דיון.
יעקב מרגי: יתקיים על כך דיון.
מיקי רוזנטל: דיון נרחב ושיבוא לכאן שר החינוך כי אי אפשר להתחמק מהדבר הזה שמכה בנו בהפתעה כל שלוש שנים ואף פעם לא מטפלים בשורש העניין ויש מה לעשות.
מיקי רוזנטל: האמן לי, יש מה לעשות וזה לא כל כך מסובך.
מיקי רוזנטל: צריך לקבל החלטות לא פופוליסטיות אלא פדגוגיות ארוכות טווח.
מיקי רוזנטל: לענייננו.
מיקי רוזנטל: חברתי חברת הכנסת תמר זנדברג תיארה היטב את הבעיה.
מיקי רוזנטל: לא מובן לי למה מדינה שהרימה לוויינים לחלל לא מסוגלת להגיע לנוסחה איך מחשבים פנסיה.
מיקי רוזנטל: זאת אומרת, כמה נעשה מעצמנו צחוק?
תמר זנדברג: אולי בחמש יחידות מתמטיקה ילמדו לחשב.
מיקי רוזנטל: מדובר באנשים שזאת הפנסיה שלהם ולא מעט אנשים.
מיקי רוזנטל: זה פשוט בלתי נסבל.
מיקי רוזנטל: אני חושב שצריך לצאת מכאן עם תשובות חדות ולא נראה, בשבוע הבא, הנוסחה תבוא מריבונו של עולם אלא תשובות תכל'ס.
מיקי רוזנטל: צריך לפתור את הבעיה הזאת.
יפעת שאשא ביטון: תודה רבה כבוד היושב ראש.
יפעת שאשא ביטון: אני אומר את הדברים ממש בקצרה, בלי להיכנס לסוגיית אופק חדש כאופק חדש.
יפעת שאשא ביטון: אם נתייחס רק לסוגיית השכר שבה, אין ספק שרצינו לברך ובאיזשהו מקום אנחנו קצת יוצאים מקללים בסופו של תהליך.
יפעת שאשא ביטון: לא יתכן שרפורמה בכלל שמתקיימת כאן במדינת ישראל לא תהיה שלמה על כל שלביה.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אי אפשר להוציא את הרכבת מהתחנה בלי לוודא שיש תחנה סופית שם יורדים אנשים בבטחה.
יפעת שאשא ביטון: לכן יש לי פשוט פנייה מאוד ברורה לאוצר: תסגרו את הסאגה הזו שנמשכת לטעמי יותר מדי זמן כדי שיהיה אפשר להתפנות ולטפל גם בדברים אחרים.
יעקב מרגי: לפני שנמצא את משרד החינוך ואת משרד האוצר, אני מקווה שיש לנו גם מישהו מהיחידה של הפיקוח על שוק ההון והמפקח על הביטוח.
יעקב מרגי: יש לנו מישהו מהיחידה הזו באוצר?
יעקב מרגי: רק אגף השכר?
יעקב מרגי: אלי כהן, בבקשה.
אלי כהן: אני מאוד שמח על הדיון הזה שמתקיים.
אלי כהן: אני אחד האנשים שנפגע ברפורמה הזו.
אלי כהן: אתן לכם דוגמה שהתרחשה.
אלי כהן: אני עובד כבר ארבעים שנים במערכת החינוך במשרה מלאה במשך שנים רבות ובשנתיים האחרונות ביקשו לעבור לאופק חדש.
אלי כהן: אנחנו מורים ותיקים.
אלי כהן: נענינו לאתגר הזה למרות שאנחנו נפגעים בבחינות הסוציאליות, בכל.
אלי כהן: מי שמבין, יודע את זה.
אלי כהן: אם כן, כך עשיתי.
אלי כהן: לאחר מכן הייתי צריך לעבור לא לאופק חדש אלא לעוז ותמורה.
אלי כהן: והנה, כשפרשתי רק לפני מספר חודשים חשכו עיני.
אלי כהן: חשבתי שייחשבו את השכר באמת לפי עוז ותמורה, כי כך אני מבין שכך צריך לנהוג, אבל מה אני מגלה?
אלי כהן: שחישבו את השכר לפי העולם הישן.
אלי כהן: זאת אומרת, גם הנגזרת של עודפי שירות, אני מקבל לפי העולם הישן ולא לפי העולם החדש בו עבדתי.
תמר זנדברג: לאורך כל התקופה לא עדכנו לך את המצב?
אלי כהן: לא עדכנו את המשכורת אלא רק לפי העולם השין.
אלי כהן: פניתי כמובן לארגון אליו אני שייך, הסתדרות המורים.
אלי כהן: תדעו שדבר מאוד, מאוד, מאוד מסוכן קורה במערכת הזאת.
אלי כהן: כאשר אדם עובר מאופק חדש לעוז לתמורה, כנראה אילוצים של מערכת, אומרים, סליחה, אי אפשר לקלוט אותך בבית הספר אליו אתה הולך לאופק חדש משום שהמחשב לא יכול לקלוט אותך ולכן אין לו ברירה אלא לעבור לעוז ותמורה.
אלי כהן: כשאני עברתי לעוז ותמורה, אני נפגעתי מבחינה כלכלית גם בזמן שעבדתי.
אלי כהן: יוצא מכאן שאתה גם אוכל את הדגים המסריחים וגם מקבל את המכה.
יעקב מרגי: מאחר ויצאת לפנסיה, הפתגם ממשיך לגביך ואומר שגם גורשת מהכפר.
אלי כהן: אני רוצה לומר שהם ידעו שהולך להתקיים כאן דיון ולכן, כיוון שידעו שהולך להתקיים דיון, קיבלתי פתאום הפתעה, ממש מתנה גדולה לה לא ציפיתי – 33.3 שקלים ברוטו על התקופה, מספטמבר עד היום הזה והתלוש נמצא כאן ואפשר לראות.
אלי כהן: פניתי כמובן לארגון שלי שניסה לבדוק את העניין.
אלי כהן: לפי החישובים שלי מגיע לי הרבה יותר והנה אנחנו נמצאים כאן.
אלי כהן: זה קורה כי את פקידי האוצר זה לא מעניין.
אלי כהן: המשכורת שלהם היא משכורת עתק.
אלי כהן: לכן הדברים האלה צריכים להיסגר.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להיכנס לספקולציות אבל אין ספק שזה צריך להיפתר.
יעקב מרגי: גד דיעי, ממלא מקום מזכ"ל הסתדרות המורים.
<גד דיעי: תודה.
<גד דיעי: קודם כל, יש בעיה לא פשוטה בעיקר כאשר יש שני רבדים, או ללכת לעוז לתמורה ואופק חדש או לקחת הדרכה באופק חדש או שני בתי ספר כאשר אחד עולם חדש והשני אופק חדש.
<גד דיעי: בכל אלה קשה מאוד, כנראה, לאוצר או למינהל הגמלאות ליישם את ההסכם.
<גד דיעי: יש לנו בהסכם, או צריך להיות, גמולי השתלמויות שמגיעים למורה אבל לא יכולים.
<גד דיעי: כלומר, אם הפרישה היא עד 2012, מגיע שלוש יחידות גמול השתלמות.
<גד דיעי: זה לא מתממש.
<גד דיעי: מעל 2012, יש שני גמולים.
<גד דיעי: אינני יודע מה הסיבה.
תמר זנדברג: אבל זה תמיד לרעת המורה.
תמר זנדברג: עוד לא קרה מצב שזה עבד לטובתו אלא זה תמיד לרעתו או לרעתה.
<גד דיעי: כן.
<גד דיעי: זו בעיה.
<גד דיעי: זו באמת בעיה.
יעקב מרגי: קיבלתם תשובות למה זה לא קורה?
<גד דיעי: קיבלנו תגובות ואנחנו עובדים ביחד ויושבים ומנסים עם הכלכלן שלנו ועם האוצר.
<גד דיעי: אנחנו יושבים ואני מקווה שיום אחד זה יהיה.
תמר זנדברג: מה זה אני מקווה שיום אחד זה יהיה?
יעקב מרגי: זה לא משרד החינוך, זאת הסתדרות המורים.
מיקי רוזנטל: אם אתה מתבונן בפנייה, אתה אומר שלא יכול להיות דבר כזה.
מיקי רוזנטל: אם הייתי מספר לך שחמש שנים לא הצליחו להגיע לאיזו נוסחה.
יפעת שאשא ביטון: אבל יום אחד זה יקרה.
תמר זנדברג: הוא מקווה.
מיקי רוזנטל: יום אחד, אבל מתי?
<גד דיעי: לגבי עוז לתמורה, אני רוצה להזכיר שהרי הארגון הגיש תביעה לבית הדין לפיה הוא דורש לפי המשכורת הקובעת.
<גד דיעי: כל עוד זה נמצא בבית הדין, מבחינה זאת יש בעיה.
<גד דיעי: יש בעיה לממש את ההסכם.
<גד דיעי: אני אומר שמתממש אופק חדש, אבל בבעיות של שני רבדים אין פתרון נכון להיום.
יעקב מרגי: לפני שאני נותן את רשות הדיבור למשרד האוצר או למשרד החינוך, אנחנו מדברים על מי שיצא לפנסיה מהוראה כרגע וכנראה, בדרך כלל, אלה עם הפנסיה התקציבית.
<גד דיעי: נכון.
מיקי רוזנטל: רובם המוחלט.
<גד דיעי: רובם.
<גד דיעי: בשלב זה.
יעקב מרגי: פנסיה תקציבית.
יעקב מרגי: התהייה והתמיהה היא יותר גדולה.
יעקב מרגי: קרנות הפנסיה החדשות, הישנות, שיטת החישוב, ממוצעים, גם זה, אם תרצו אני אתרום לכם את המחשב שיש לי בבית והוא מסוגל לעשות את זה.
יעקב מרגי: אבל תסבירו לי.
יעקב מרגי: אתם מבינים למה אנחנו מגחכים?
<אבי פרידמן: אני מאגף השכר במשרד האוצר.
<אבי פרידמן: אני אחראי על הסכמי השכר של עובדי הוראה.
יעקב מרגי: אתה מכיר את הנושא?
<אבי פרידמן: בוודאי שאני מכיר.
<אבי פרידמן: אני רוצה לנסות ולחדד כאן דברים.
<אבי פרידמן: קודם כל, כמו שכבוד היושב ראש אמר, מדובר כאן באנשים שהם בפנסיה תקציבית בלבד.
<אבי פרידמן: זאת אומרת, כל נושא ההפרשות, אין אתו בעיה כי מורה פשוט מפריש לפי שכר שהוא מקבל ולפי האחוזים שקבועים בהסכם הקיבוצי וזה כרגע לא על הפרק.
<אבי פרידמן: לגבי השכר בפנסיה תקציבית, צריך להבין קצת את ההיסטוריה.
<אבי פרידמן: בשנת 2007, עת חתמו על ההסכם הראשוני של אופק חדש, אמרו את הדבר הבא.
<אבי פרידמן: תוספת השכר של המורים הולכת להיות תוספת מאוד משמעותית כנגד איזושהי תוספת עבודה.
<אבי פרידמן: אנחנו מבינים שאם עכשיו את כל תוספת השכר הזאת אנחנו ניתן לגמלאות על כל התקופה, תהיה עלות שהיא מאוד גבוהה והיא גם לא מוצדקת.
<אבי פרידמן: הגיעו להסכמות יחד עם הסתדרות המורים שבעת הפרישה יחשבו את השכר הקובע באופן יחסי, על החלק שנכנס בעוז לתמורה.
יפעת שאשא ביטון: זה נשמע הגיוני.
<אבי פרידמן: הנוסחה הזאת היא הגיונית.
יעקב מרגי: הסברת לנו את מקור הבעיה והתהייה כי משכורת קובעת, זה מדע מדויק ויודעים אותה.
מיקי רוזנטל: הייתה הסכמה על זה.
מיקי רוזנטל: זה נחתם בהסכם.
<אבי פרידמן: נכון.
מיקי רוזנטל: אם כן, למה חילוקי הדעות?
<אבי פרידמן: רק רגע.
<אבי פרידמן: האמת היא שזה הרבה יותר מורכב ממשכורת קובעת אבל אני לא אכנס לכל המורכבויות.
מיקי רוזנטל: זה דבר שבחמש שנים אפשר להתגבר עליו.
<אבי פרידמן: התגברנו.
<אבי פרידמן: אם מסתכלים היום, מתוך כ-3,000 גמלאים שפרשו במסגרת אופק חדש, הרוב הגדול מקבלים לפי הנוסחה הזאת שנקבעה, משהו כמו 2,700, 2,800, אלה סדרי הגודל.
<אבי פרידמן: הרוב מקבלים את השכר לפי הממוצע המשוקלל כמו שנקבע בהסכם הקיבוצי.
תמר זנדברג: את השכר או את הפנסיה?
<אבי פרידמן: את הפנסיה.
תמר זנדברג: את הפנסיה התקציבית.
<אבי פרידמן: את הפנסיה התקציבית הרוב הגדול מקבלים לפי מה שנקבע בהסכם הקיבוצי.
<אבי פרידמן: שכר מורים הוא נושא שהוא קצת מורכב ולפעמים עשרת האחוזים האחרים יכולים לקחת אחוז הרבה יותר גבוה מעבודה.
<אבי פרידמן: כמו שגד, יושב ראש האיגוד המקצועי של ההסתדרות הזכיר, יש הרבה מקרי קצה, מקרים שעובד עבד גם פה וגם פה, מקרים שעובד עבד חלק משרה בתפקיד אחד וחלק משרה בתפקיד אחר.
תמר זנדברג: כלומר, הבעיה היא לא על כלל המורים שעברו לאופק חדש.
מיקי רוזנטל: מה מספרם?
תמר זנדברג: המחשב הומצא לפני כשלושים שנים.
מיקי רוזנטל: אמרת 2,800 אתם אין בעיה.
מיקי רוזנטל: מה מספרם של אלה שיש בעיה והם מורכבים?
<אבי פרידמן: לדעתי סביב ה-400.
מיקי רוזנטל: 400?
תמר זנדברג: ההסתדרות, אלה הנתונים שיש בידכם מבחינת מספרים?
<גד דיעי: קשה להגיד כי כל אחד הוא עולם מלא.
<גד דיעי: זה פחות או יותר.
יעקב מרגי: לפי ההערכה זה נראה סביר.
<עזרא גנור: אני היועץ הכלכלי להסתדרות המורים.
<עזרא גנור: נשאלתי אם אלה ההערכות שקיימות גם אצלנו.
<עזרא גנור: אם כן, פחות או יותר אלה ההערכות והסיבה להערכות הנמוכות היא כי אנחנו מדברים על אלה שפרשו משנת 2011, שהועסקו גם באופק חדש וגם בעוז לתמורה.
תמר זנדברג: אנחנו מבינים שזה מספר שהולך ומצטבר עם השנים כי כל שנה פורשים עוד.
<עזרא גנור: זה מספר שהולך ומצטבר עם השנים.
תמר זנדברג: הוא אומר שיש בעיה עם כל אלה שהועסקו בעת ובעונה אחת בשנה מסוימת ביותר מתכנית אחת במקביל.
תמר זנדברג: זה מה שאתה אומר.
יעקב מרגי: אומרת חברת הכנסת זנדברג שמהיום והלאה המספרים יגדלו.
מיקי רוזנטל: איך אנחנו מתמודדים עם הסוגיה הסבוכה הזאת?
<עזרא גנור: בסך הכול הבעיה מסתכמת בסדר גודל של 2,500 מורים שנמצאים בפנסיה תקציבית ועובדים באופק חדש ובעוז לתמורה כאחת.
תמר זנדברג: זאת אומרת, כרגע אנחנו 400 והצפי שלנו הוא עד 2,500.
תמר זנדברג: מה קורה אתם?
יעקב מרגי: אתם מבינים שאם חמישה חברי כנסת מגישים הצעה לסדר, רף הרגישות שלנו לעובדי ההוראה הוא גבוה, כמו שלי יש רף רגישות גבוה לארגון המורים והסתדרות המורים על דרכי עבודתם ואני משבח כל הזמן אבל לפעמים גם נוזף בהם.
יעקב מרגי: בדרך כלל אני מתייחס אליהם ולא משנה אם זה לשבח או לטעון שיפור.
יעקב מרגי: אני אומר שהמסקנה מהדיון הזה צריכה לבוא.
יעקב מרגי: ראשית, מערכות צריכות לדעת להתמודד עם המקרים האלה.
יעקב מרגי: נחתם הסכם, ואומר לך את זה כמי שכיהן יותר מ-11 שנים באגף השכר של גוף גדול מאוד שיש בו את כל המקצועות של אגף שכר כמו עובדי הוראה, רופאים, מהנדסים, אנשי מחקר, מה שהיה מינהלי, טכנאים, משפטנים, עובדים סוציאליים כל מה שאתה רוצה.
יעקב מרגי: הכול היה במקום העבודה הזה ועם מספר גדול של עובדים.
יעקב מרגי: ברגע שנחתם הסכם שכר, מיד נכנסים לעבודה.
יעקב מרגי: היינו גם מפתחים תוכנות משלנו באמצעות מה שהיה פעם לוטוס וקווטרו.
יעקב מרגי: היום כבר השתכללנו ואני לא מבין למה צריכה להיות התופעה הזאת.
יעקב מרגי: קרתה התופעה ואני רוצה לדעת עכשיו את דרכי הטיפול שלכם בהווה ואיך אתם מקדמים את פני העתיד.
יעקב מרגי: יש לי שאלה להבהרה.
יעקב מרגי: האם גמלאים של משרד החינוך, עובדי הוראה, מקבלים את התלוש מאגף שכר של משרד החינוך או ממינהלת הגמלאות?
<אבי פרידמן: ממינהלת הגמלאות.
תמר זנדברג: לפני שאתה מגיע לדרך החישוב, שאלת הבהרה.
תמר זנדברג: אדון אלי כהן שדיבר קודם נתן לי בדיקת פנסיה שביצעה עבורו הסתדרות המורים ויש כאן איזו הערה שאומרת שהחישוב נעשה לפי עולם ישן היות ועדיין אין הסכם בפנסיה לגבי עוז לתמורה.
תמר זנדברג: כלומר, הבעיה שאנחנו מדברים עליה כרגע היא בעיה אך ורק חישובית שתכף אתם תפרטו?
תמר זנדברג: או שיש כאן עוד בעיה הסכמית כלשהי?
תמר זנדברג: כלומר, יש ודאות לגבי מה מגיע להם אלא שעוד לא הצלחתם לשלם או שעדיין אין ודאות לגבי מה מגיע להם?
<אבי פרידמן: רציתי להגיע לנקודה הזאת.
<אבי פרידמן: הבעיה היא לא רק חישובית אלא גם הסכמית.
<אבי פרידמן: אני רוצה לחדד.
<אבי פרידמן: אנחנו נמצאים במגעים כבר כמה חודשים עם הארגונים - - -
אלי כהן: זה כבר כמה שנים.
תמר זנדברג: זו נקודה מאוד חשובה כי מה שמגיע ויש רק שאלה איך ישלמו, זאת שאלה אחת.
תמר זנדברג: אתה אומר שלא בטוח שהכול מגיע וזה עוד יותר מדאיג אותנו.
יעקב מרגי: אחר כך נשאל את השאלות.
יעקב מרגי: אני מבטיח לך שמרגע זה לא מפסיקים אותך ואני לא אתן לאף אחד שיפסיק אותך ולא יהיו קריאות ביניים אלא ניתן לך להסביר כי גם אני רוצה ללמוד.