GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי יונה: לא, לא, לא.
נורית קורן: איזה מזל.
יוסי יונה: לא, הצד המרוקאי מנצח.
יעקב מרגי: המרוקאים האלה.
יוסי יונה: את הצד הפולני של אמא שלי אני לא מכיר בכלל.
יוסי יונה: אבל אני כן רוצה, ואני קודם כל מברך על ועדת ביטון, וארז ביטון בוודאי איש ראוי, ואני שמח על זה, ואני מוקיר את המאמצים של השר בנט, אני קורא לוועדה הזאת באמת באמת לעשות כל מה שאפשר גם כדי לעקוב, גם כדי לוודא ביצוע, גם כדי לוודא הטמעה בשטח.
יעקב מרגי: באקדמיה ובמוסדות החינוך.
יוסי יונה: באקדמיה, אבל אתה יודע מה?
יוסי יונה: בעיקר במוסדות החינוך של עד כיתה י"ב.
יוסי יונה: כי שם, תשמע, אתה מגיע לאקדמיה יש לך קורס חובה, בסוף אתה יכול לבחור ואתה יכול לא לבוא.
יוסי יונה: הסיפור של תרבות ספרד והמזרח והחכמים האלה שאנחנו מדברים עליהם, ונדבר עליהם גם ב-1 וחצי באודיטוריום, זה דבר שהנוער שלנו, ואין מה לעשות, המוח שלנו ספוג בעיקר בגילאים האלה, הנוער שלנו צריך לקבל אותו בזמן אמת.
יוסי יונה: ובזמן אמת זה בחינוך היסודי ובחינוך העל יסודי.
יוסי יונה: ואני יודע שיהיה יותר קשה להטמיע את זה על-אמת, לא בסיסמאות והצהרות במערכת החינוך, ולכן אני קורא גם לך, אדוני יו"ר הוועדה, וגם לנו, לעקוב אחרי הדבר הזה.
יוסי יונה: עד שקמה כבר ועדה כזאת, ובאמת עשו מעשה מבורך, לוודא ביצוע.
יוסי יונה: כי אנחנו מכירים כבר ועדות חקירה שנגעו להרוגים ופצועים, שטויחו, חלילה, וזה דבר שאנחנו לא ניתן לו להיות מטויח.
יוסי יונה: אני באמת מברך את כל מי שיושב פה על התרומה שלכם להטמעת התרבות הכל כך עשירה והחשובה הזאת.
יעקב מרגי: דינה דרורי, ממונה על מורשת קהילות ישראל וחברה.
יעקב מרגי: נו, תרגיעי אותנו.
<דינה דרורי: אני ארגיע אתכם בקצרה אבל ממש, ככה, לא יותר מדי.
<דינה דרורי: קודם כל, משרד החינוך הקים את ועדת ביטון על כל המשמעויות שלה מתוך רצון לנסות לשנות, לנסות לשלב, ללכת לתוכנית אחרת, לראות את הדברים בצורה אחרת, ועל הדבר הזה כולנו מסכימים.
<דינה דרורי: באמת השאלה, אני מקווה מאוד שנצליח ליישם את המסקנות של ועדת ביטון, אבל זה הדבר המרכזי.
<דינה דרורי: לגבי "החכם היומי" – תוכנית ברוכה, יפה, טובה, שאני חושבת שכדאי להציע אותה למשרד החינוך כתוכנית לימודים.
<דינה דרורי: כמו שהוצעה התוכנית של "לב לדעת", של התוכנית הזו, להגיש אותה למשרד החינוך, לוועדה לתוכניות לימודים, או לוועדה לתוכניות לימודים ייחודיות, נגיש, נפגוש, ניפגש בדרך, ואז נוכל לראות איפה אנחנו יכולים להטמיע, מה יכולים להטמיע, באיזה כיתות להטמיע, איך מטמיעים את הדבר הזה.
<דינה דרורי: כלומר, אני אומרת שני דברים – אחד, יש את ועדת ביטון, שאנחנו מחכים כולנו להמלצות של ועדת ביטון, ואני מקווה שהם ייושמו; והדבר השני, לגשת למשרד החינוך בדרכים הרגילות, הנורמאליות של המשרד - - -
יעקב מרגי: אנחנו נקרא למשרד החינוך בסיכום.
<דינה דרורי: לא, לגשת אלינו.
<דינה דרורי: כלומר, או למורשת קהילות או לאגף מורשת, שאני חלק ממורשת קהילות, אני נמצאת באגף מורשת, או לתוכניות לימודים ייחודיות של המשרד, לשני המקומות הללו, לגשת ולהגיד את הדברים.
יעקב מרגי: טוב, תודה בשלב זה.
יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן, ולאחר מכן מוטי יוגב.
נורית קורן: אני רוצה כאן לספר לכל הנוכחים, וזו הזדמנות גדולה לומר - - -
<קריאה: על ועדת ביטון.
נורית קורן: מה אנחנו עושים, וגם מה אנחנו עושים בוועדה.
נורית קורן: בוועדה הזאת אני רוצה להודות ליושב ראש, שהלב שלו שומע, ולב פתוח, ולב עושה, על מנת שהדברים יצאו לפועל.
נורית קורן: אני אומר לכם כך, כשאני נכנסתי לכנסת, הדבר הראשון שאני עשיתי זה היה לבוא ולדבר עם שר החינוך ולומר לו – אני רוצה שייכנס לתוכנית הלימודים הנושא של לדעת מי האחר.
נורית קורן: יש לנו בחברה הישראלית מגוון תרבויות, אנחנו צריכים ללמוד על מגוון התרבויות, ולאו דווקא על תרבות תימן, ארצות אסלאם.
נורית קורן: כולם.
נורית קורן: כל מי שנמצא פה בפסיפס של החברה הישראלית, שיהיה לו ביטוי בספרי הלימוד, שאנחנו נכיר את האחר, נדע מה החגים שלו ומה התרבות, ומכאן התחלתי.
נורית קורן: אז מכאן התחלתי לדבר עם השר בנט ולהציק לו כל הזמן בנושא הזה.
נורית קורן: אני העליתי שתי הצעות חוק.
נורית קורן: הצעת חוק אחת שקשורה אליי, שאני תימנייה, על מורשת רבי שלום שבזי, שהוא היום לא החכם, הוא משורר.
נורית קורן: היה מאוד חשוב לי, שיש משורר שנתן את אהבתו לציון, הוא אבן דרך, הוא אבן דרך לתימנים, שגם בשבת וגם בשמחות אנחנו שרים את השירים שלו מתוך הדיוואן.
נורית קורן: ולי היה מאוד חשוב.
נורית קורן: עשיתי הצעת חוק.
נורית קורן: אבל כמובן ששר החינוך לא רצה להכניס את זה למסגרת הלימודים בחוק.
נורית קורן: הוא אמר לי – 'אני אכניס את זה אחרת'.
נורית קורן: אז בואו נראה איך הוא יכניס את זה.
נורית קורן: דבר נוסף שאני עושה זה תיקון העוול הנורא של הנעדרות של החלוצים יוצאי מדינות ערב.
נורית קורן: והקמתי עכשיו יוזמה חדשה שמדברת על המעברות, להנציח את המעברות, להנציח מה עשו ההורים שלנו שהגיעו למעברות, איך הם גאלו את מדינת ישראל, איך הם בנו אותה, מה הם עשו, וזה להנציח אתר מעברות ולהקים מוזיאון ולאסוף לתוכו את כל הפריטים ואת כל התמונות וכל החומר בעניין המעברות.
נורית קורן: אני חושבת שזה משהו מאוד חשוב, צריך ללמוד אותו, כי זה משהו מכונן.
נורית קורן: אנשים נשארו חמש, שש, שבע ועשר שנים במעברות, וזה השפיע על הילדות שלנו, אם נרצה או לא נרצה.
נורית קורן: אז זה הדבר הנוסף.
נורית קורן: ועדת ביטון קמה בגלל שהצקתי לו.
נורית קורן: היא קמה, לצערי הרב - - -
יעקב מרגי: גם בגלל.
נורית קורן: גם בגלל שהצקתי לו, ולצערי הרב, אמרתי לו – 'היה צריך לקחת אתיופי, ספרדי, מרוקאי, אשכנזי, מכל עדה, שכל אחד יבוא ויהיה בוועדה עצמה', אבל הוא לא עשה.
יעקב מרגי: היא תהיה ועדה בת 70 חברים.
נורית קורן: איזה 70 חברים?
נורית קורן: היא לא תהיה 70 חברים, אבל לא משנה.
נורית קורן: שמו את כולם בוועדת משנה.
נורית קורן: אני מקווה שזה ילך באמת לאן שאנחנו רוצים.
נורית קורן: ונושא מאוד חשוב שאני פועלת בו עכשיו, שהוא קשור גם כן לכל הנוכחות ולכל מה שקרה פה בארץ – הקמתי שדולה בעניין חקר האמת בנושא פרשת ילדי תימן.
נורית קורן: והעניין הוא שעולה שזה לא רק ילדי תימן, ואני רוצה סוף סוף לתקן את העוול ההיסטורי בנושא הזה.
נורית קורן: בשבוע הבא אני מקיימת שדולה, כולם מוזמנים בשעה 12 וחצי לבוא לשדולה, לשמוע.
נורית קורן: יהיה פה מאוד מעניין.
נורית קורן: זו פעם ראשונה שהדבר מדובר בכנסת ונחקר על ידי חברי כנסת, וחברי הכנסת שותפים.
נורית קורן: חבל שחברי פרופסור יוסי יונה הלך, כי גם לו יש מה לומר.
יוסי יונה: לא, לא, אני פה.
נורית קורן: אתה פה?
נורית קורן: יפה שברחת לאגף שם.
נורית קורן: עכשיו, אני רק רוצה מילה אחרונה בנושא של היום – אני בחרתי את מורי יוסף קאפח ורעייתו, ששניהם השנה נלמדים בבית הספר.
נורית קורן: האנשים האלה באו עם מורשת.
נורית קורן: פרופסור יונה, דיברת על הנושא שהרמב"ם כתב בערבית, מי שתירגם אותו לעברית זה מורי יוסף גאפח, כך אנחנו קוראים, והוא תירגם אותו לעברית.
<יוסף שרביט: והרב יוסף גנסיה תירגם את "היד החזקה" לערבית-יהודית.
נורית קורן: אז אתם רואים שיש כאן המון המון כוחות משותפים.
נורית קורן: אני בחרתי דווקא במורי יוסף גאפח, מכיוון שהבן אדם היה דוגמה ומופת, שאם אנחנו היום ניקח את הערכים שלו וניישם אותם בחברה של גמילות חסדים, דיברתם פה על גמילות חסדים, על הערכים של אהבת ארץ ישראל, אהבת האנשים היהודים, כל המולדת שלנו והתרבות שלנו, אנחנו נגיע למדינה שוויונית וערכית יותר.
מרדכי יוגב: כבוד יושב הראש, כבוד הנוכחים כולם, אני מתנצל שאני אצטרך להיות קצר ולצאת פה לחבורה שמחכה לי לעוד ועדה שאני צריך לנהל.
מרדכי יוגב: אני רוצה לדבר בשלושה מישורים בתמצית.
מרדכי יוגב: אחד, כלל חכמי הספרדים, ארצות האסלאם, מזרח ומערב, נחשפתי להם מלימודיי בבית הספר היסודי.
מרדכי יוגב: מחנכי במשך כיתות ז'-ח' היה חיים כהן, איש תוניסיה, ומקורות אחרים, וכך לאורך השנים, בצבא, בישיבה התיכונית כמובן, זה באמת עולם ענק שאני אישית התאהבתי בו.
מרדכי יוגב: בוודאי שהפרויקט הזה של משרד החינוך, וכל מי שתרם לו, של ועדת ביטון, אני חושב שהוא חשוב ביותר – לחשוף את ילדינו ולחשוף את דורות העתיד לפאזל המלא של עם ישראל, של "מקבץ נדחי עמו ישראל".
מרדכי יוגב: ואני אומר פה לכל ישראל חברים ולפרויקט "החכם היומי" עוד מדרגה שאני סבור שהיא מאוד חשובה – באופן אישי הכרתי רבים מחכמי ספרד של הדור האחרון ובהחלט התאהבתי בפשטות, שמשווים אותה קצת בין התלמוד הבבלי לתלמוד הירושלמי באליבא דהלכתא, אבל גם בצניעות וגם בקרבה ובניסיון לזרום עם הציבור וכך לאהב את עולם התורה, את עולם המסורת, על הציבור, שהוא נמצא באמת יותר בעולם הספרדי.
מרדכי יוגב: באופן אישי בחרתי במי שזכיתי לגור בשכונתו, הראשון לציון, מורנו הרב מרדכי אליהו, ומתוך שזכיתי לגור בשכנותו אז זכיתי גם ליהנות מאור פניו, אבל לא רק מאור פניו, משאלות, משפיר ושליה ביום יום ועד שאלות גדולות של צמתות של חיים ועד היותו סנדק לבננו הצעיר, ולכן בחרתי בו כחכם היומי, אבל בוודאי שיש גם עוד חכמים רבים.
מרדכי יוגב: וכפיניש של הסיפור, נתתי אתגר לשלוש בנותיי מתוך מניין ילדינו, אז הצעירה שבהן זיכתה אותנו בחיבור לכלל ישראל לפני כחודשיים וחצי כשהתחתנה עם יוצא איראן ותימן משני הצדדים, אז את יכולה להיות רגועה, נורית.
נורית קורן: אני רגועה כל הזמן.
נורית קורן: כל זמן ש - - -
מרדכי יוגב: אנחנו מאוד מאוד שמחנו ובירכנו על כך, "מקבץ נדחי עמו ישראל".
מרדכי יוגב: והוספנו, אדוני יושב הראש, לשולחן השבת שלנו את פיוטי המזרח ואת פיוטי תימן, ורק חשנו שהאושר שלנו נעשה גדול יותר.
יעקב מרגי: מארק אייזנברג, קעליטה, תסביר לנו מה זה.
<מארק אייזנברג: כן, קעליטה ונשיא אליאנס.
<מארק אייזנברג: ברשות יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת מרגי, וברשות חברי הכנסת, תדעו שהיום יש עוד ארבע כיתות בקזבלנקה של Alliance Israélite Universelle.
<מארק אייזנברג: כמה זמן יש לי?
יעקב מרגי: בגלל שראיתי שאתה מדבר מהר, אתה יכול בדקה וחצי.
<מארק אייזנברג: דקה וחצי.
<מארק אייזנברג: אוקיי.
<מארק אייזנברג: כן, אין בעיה.
<מארק אייזנברג: באתי לכמה ועדות, ובשבילי היום זה נס.
<מארק אייזנברג: זה נס, למה?
<מארק אייזנברג: אף על פי שנולדתי בפאריז ממשפחה אשכנזית לגמרי, אני מסכים עם כל מה שאמרתם היום.
<מארק אייזנברג: כל המילים שאמרתם, אני מסכים, ידידיי מכי"ח, הרב שוראקי וכולם.
<מארק אייזנברג: אני מסכים ומשתתף.
<מארק אייזנברג: הצלחה לתוכנית החשובה של "החכם היומי".
יעקב מרגי: דוקטור דוד לביא.
<דוד לביא: כבוד יושב הראש, חברים נכבדים, אני חושב שאין מחלוקת בין כולנו לגבי העוצמה, המעמד, החשיבות של ההון התרבותי של חכמי ספרד.
<דוד לביא: אבל אני רוצה ללכת דווקא לאיפה שלא, איפה שיש בעיה.
<דוד לביא: יש בעיה גדולה מאוד בהנגשה של ההון התרבותי העצום הזה אל הישראלי בן ימינו, בין אם הוא בן 6 ובין אם הוא בן 18 ובין אם הוא בן 50, וכאן צריכה להיעשות העבודה האמיתית.
<דוד לביא: הרי גדולי חכמי ישראל לא זקוקים לנו כדי שאנחנו נהפוך אותם לגדולים.
<דוד לביא: הם גדולים גם בלעדינו.
<דוד לביא: אנחנו, התפקיד שלנו, להנגיש אותם לציבור, וזאת אומנות.
<דוד לביא: ולצערי השיח של חקר הרבנים, חקר יהדות ספרד, מנותק ברובו מהחברה הישראלית של היום, ולכן הסיכוי שהוא יצליח להתקרב הוא קטן מאוד, בלי עבודה מקצועית, של להבין מהי התרבות הישראלית של עכשיו.
<דוד לביא: במילים אחרות, אני אהיה קצת חתרני, כדי להביא את הבן איש חי לתרבות הישראלית של היום, צריך לדעת מי זה עידן רייכל ופחות מי זה הבן איש חי.
<דוד לביא: עד כדי כך.
<דוד לביא: כדי להבין איך מתרגמים את הבן איש חי, את רבי רפאל בירדוגו - - -
יעקב מרגי: איך מנגישים.
<דוד לביא: איך מנגישים את כל זה, זה מתרגמים, לא בגלל שזה לא בעברית, זה בעברית, אבל זה עדיין טעון תרגום מבחינה תרבותית.
<דוד לביא: כי הקודים התרבותיים של ישראל היום רחוקים - - -
יעקב מרגי: אז אמר הרב שוראקי, אם אני יורד לסוף דעתך, אמר בתחילה, הוא אומר – אם אני מביא את הבן איש חי רק בקונטקסט ההלכתי, הקבלי, אתה בחיים לא תחבר אותו לא לעידן רייכל ולא למי שאפילו לא דומה לעידן רייכל.
יעקב מרגי: אלא שכשאתה מנגיש אותו, תביא לו את מה שמעניין את עידן רייכל והדור הצעיר, מה שמעניין, תביא מכתיבתו, מיצירתו של הבן איש חי, שים לו את הראייה החברתית, את הראייה האוניברסאלית, הראייה - - -
<קריאה: זה מה שהוא אומר לעשות.
<דוד לביא: בוודאי.
<דוד לביא: מתוך הראייה ההלכתית, לאו דווקא במנותק מההלכתי, אלא לחפש בתוך העבודה ההלכתית התורנית - - -
יעקב מרגי: בתוך.
<דוד לביא: דברים שהם אוניברסאליים, שיכולים למזג.
<דוד לביא: אני יכול לתת דוגמה מעבודה שאני עשיתי – רציתי לעשות ספר תפילות מקובלים וסיפורים מחייהם דווקא לציבור הכללי, ועשיתי את זה בהוצאת כתר, שהיא הוצאה של עמוס עוז ויאיר לפיד ורוב הסופרים החילוניים, והם הסכימו ללכת על ספר שהוא ספר ביהדות בעצם, 280 תפילות מקובלים, ולכל דבר בחיים - - -
נורית קורן: יש איזושהי פריחה היום, יש איזה רצון לדעת.
<דוד לביא: יש פריחה.
<דוד לביא: אמרו לי – 'מי יקנה את זה?' אמרתי – 'בואו נשים רק בסטימצקי ובצומת ספרים, לא נשים את זה בכלל בחנויות של ספרי קודש'.
<דוד לביא: מה הסיכויים, גברת קורן, שספר - - -
יעקב מרגי: אז בוא נגלה את אוזנך – אם היית שם אותו בספרי קודש, לא היו קונים אותו.
נורית קורן: בדיוק.
<דוד לביא: מה הסיכויים, גברת קורן, שספר שנפתח במילים "אם ננעלו דלתי נדיבים, דלתי מרום לא ננעלו", שאת בטח מכירה מי כתב - - -
נורית קורן: ברור, גם שרתי את זה במליאה.
<דוד לביא: מה הסיכוי שספר שנפתח במילים האלה, מה הסיכוי שספר שיש בו פיוטים של הבן איש חי, מה הסיכוי שספר שיש בו פיוט שכתב בבא סאלי יימכר?
<דוד לביא: הספר הזה לפני שנתיים היה הספר הראשון בישראל במכירות, לפני כל ספרי הבישול, בז'אנר שלו.
<דוד לביא: ובעצם הוא ספר היהדות הנמכר ביותר בישראל לפני שנתיים וגם לפני שנה.
<דוד לביא: למה?
<דוד לביא: כי הוא נעשה בהבנה של התרבות הישראלית של היום.
<דוד לביא: בוודאי שצריך להבין את ההון התרבותי של פעם, אין מחלוקת, אבל יש כאן מומחים - - -
נורית קורן: אז צריך להמליץ על הספר הזה למשרד החינוך, שיכניס אותו לתוכנית הלימודים.
יעקב מרגי: לא, אי אפשר להכניס את הכל.
נורית קורן: לא הכל.
נורית קורן: קצת.
נורית קורן: קצת מכל דבר.
נורית קורן: שיהיה על המדף.
<דוד לביא: אני מדבר לאו דווקא על ספר ספציפי, אלא יותר על מכניזם של הבנה מהי התרבות של ישראל היום, וזה לב העבודה התרבותית שלנו.
יעקב מרגי: אנחנו מסיימים את הדיון ב-11 וחצי, כשיש מקום לסיכום של דוקטור יהודה מימרן ושלי.
<עינת לוי: קוראים לי עינת לוי.
<עינת לוי: אני אעשה את זה ממש קצר.
<עינת לוי: אני כאן בוועדת החינוך קודם כל בשביל לכבד את הפרויקט הנפלא הזה, שהוא נאבק - - -
יעקב מרגי: תציגי את עצמך, מי את?
יעקב מרגי: מה את עושה בחיים?
<עינת לוי: קוראים לי עינת לוי, אני נמצאת על הקו בין ישראל למרוקו בארבע שנים האחרונות.
<עינת לוי: דווקא זה התחיל ממקום שאני לא ידעתי מה המורשת שלי, והדרך היחידה או הדרך שלי להגיע לזה הייתה דרך זה, לנסוע לשם.
<עינת לוי: היום אני גם מובילה מסעות.
<עינת לוי: אבל זה לא הנושא שאני רוצה לדבר עליו.
<עינת לוי: אני רוצה לדבר על איך התלמיד מגיע לחומרים הנפלאים האלה, וכשאני חושבת על זה, אני חושבת על עבודות השורשים.
<עינת לוי: גיליתי לפני כמה שבועות עובדה נפלאה, או קצת לא נפלאה, נפלאה בצורה צינית, שעבודות שורשים זה לא דבר שמושרש בתוכנית חינוכית כלשהי, זה נתון לשיקול של בית ספר, זה לא מתוקצב.
<עינת לוי: כן יש תוכנית עכשיו במשרד החינוך, אני יודעת, שנקראת "תרבות ישראלית יהודית", שעבודת שורשים היא לא חלק ממנה.
<עינת לוי: עד עכשיו עבודת שורשים הייתה עניין אישי.
<עינת לוי: יכול להיות שאני לא מדייקת.
<עינת לוי: עבודת שורשים הייתה עניין אישי, שילד - - -
יעקב מרגי: מתוך דברייך יובן למה את שואפת.
<עינת לוי: בדיוק.
<עינת לוי: עבודת שורשים עד עכשיו הייתה עניין אישי, תלמיד כותב עבודת שורשים, היא חוזרת איתו הביתה, נשארת על איזה מדף – ומה קורה איתה?
<עינת לוי: אני חושבת שהיא צריכה להיות עניין ציבורי, שכל ילד אפשר להעצים אותו ולהגיד לו – 'אוקיי, עכשיו אתה זה שהולך לתעד את המורשת שלנו, אתה גם יוצר את השיח הבין-דורי עם הסבא והסבתא', ובסוף לוקחים את כל הידע הזה ומחברים אותו ביחד ושמים אותו במאגר נגיש.
<עינת לוי: מאגר נגיש וטכנולוגי.
<עינת לוי: עזבו אתכם מהעבודות הישנות עם הדפים והמדפסת.
יעקב מרגי: את רוצה בקצרה להתייחס אליך?
יעקב מרגי: במשפט.
<דינה דרורי: משפט אחד – אנחנו הולכים לקראת זה.
<שלי אלקיים: רעיון מצוין.
<שלי אלקיים: אפשר יהיה לחפש בארכיון בעוד 50 שנה.
נורית קורן: אני רק רוצה לומר לכם בשורה אחת, אני נתקלתי בקורס יהדות תימן של האוניברסיטה הפתוחה, וישבתי וקראתי, אני כמובן לא עשיתי עבודת שורשים, אני רוצה לומר לכם, שמצאתי שאני נצר לרבנים מאוד מאוד חשובים בתימן, ואמרתי – וואו, אם לא היה את הקורס הזה, בכלל לא הייתי יודעת.
נורית קורן: ולכן זה חשוב.
יעקב מרגי: דוקטור יהודה מימרן לסיכום.
<יהודה מימרן: כן, ממש מאוד בקצרה.
יעקב מרגי: לא סיכום היום, כי עוד תפרט לחברים פה את המשך היום, והכל בדקה וחצי.
<יהודה מימרן: שלושה משפטים פשוט.
<יהודה מימרן: אני רוצה לחבר בין מה שהיה פה לוועדת ביטון.
<יהודה מימרן: אני חבר גם בוועדת ביטון.
<יהודה מימרן: אני רוצה לומר, דיברנו הרבה על חכמי יהדות ארצות האסלאם, אבל האוריינטציה היא כלל עם ישראל, ואנחנו רואים חשיבות גדולה מאוד שבהיווצרות החדשה הזאת של הזהות במדינת ישראל, חכמי ארצות האסלאם יהיו נוכחים.
יעקב מרגי: לא מתקנים עיוות בעיוות.
<יהודה מימרן: נכון.
<יהודה מימרן: והוועדה באמת התייחסה לכלל המרכיבים שעלו פה – לתוכניות הלימודים, לחינוך לא פורמאלי, לאוניברסיטאות.
<יהודה מימרן: ואני באמת מאמין שאנחנו בתקופה חדשה, שאי אפשר יהיה יותר לא להביא לידי ביטוי את המורשת הגדולה והעצומה הזאת.
<יהודה מימרן: אז באמת תודה רבה לכולם, תודה רבה לך, חבר הכנסת יעקב מרגי.
<שלי אלקיים: יהודה, אל תשכחו את רבי ישראל נג'ארה.
<יהודה מימרן: זה מאות רבנים.
<שלי אלקיים: רבי ישראל נג'ארה זה צפת.
יעקב מרגי: כשאמרו 'כלל ישראל', לא שכחנו כלום.
יעקב מרגי: כלל ישראל כולל את כולם.
יעקב מרגי: אני רוצה לסכם – מאחר שזה יום חגיגי, איך אומרים?
יעקב מרגי: אין בית מדרש בלא חידוש, גם מי שחשב שהוא מכיר את הפרויקט ויודע הכל על הפרויקט ומתחבר לנושא - - -
מיכל רוזין: צריך לאמץ את זה – אין בית מדרש ללא חידוש.
יעקב מרגי: אין בית מדרש בלא חידוש.
מיכל רוזין: אני בעד חידוש.
יעקב מרגי: חז"ל אומרים – "כינוס של חכמים טוב להם, טוב לעולם".
יעקב מרגי: כי אין בית מדרש בלא חידוש.
יעקב מרגי: ואני שמח על ההזדמנות שניתנה לי, בכלל, היום התחלנו לכאורה בדיונים על מניעת העישון במערכת החינוך, שאמרתי – בדרך כלל, דיונים בכנסת אם הם לא כמעט זירת אגרוף, אתה לא מרגיש שעשית משהו.
יעקב מרגי: וברוך השם, התחלנו את היום ביום נפלא, ראינו את גדלותם של ילדי ישראל עם המיזמים, גדלותו גם של משרד החינוך, וכל מי שעשה בסוגיה הזו, ואנחנו מגיעים לנשמה היהודית של כלל ישראל כאן במיזם החשוב הזה.
יעקב מרגי: מבחינתי, אני אומר לכם, כי"ח – תרגישו שאתם סוגרים מעגל.
יעקב מרגי: תרגישו.
יעקב מרגי: מאז שנוסדה התנועה הזו, דרך כל מה שהיא עברה, ומה שאתם תורמים היום לחברה הישראלית, וזה לא יסתפק, "האלף לך שלמה", שלא יעמוד באלף, כי האוצר הוא גדול, אבל תשלימו את הפרויקט סביב כל מה שאמרו החברים כאן – להנחיל את זה, להנגיש את זה, דיגיטציה של הנושא, לגרות את האנשים לחפש ולהיכנס ולצלול לזה.
יעקב מרגי: אנשים צורכים מידע.
יעקב מרגי: ככל שהוא יותר נזיל, יותר נגיש, יצרכו אותו יותר.
מיכל רוזין: ומעניין.
מיכל רוזין: כמה שהוא יותר מעניין.
יעקב מרגי: ופה הערך המוסף הוא גדול.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת על השתתפותם בדיון, ובמשך כל היום בכנסת, יום כי"ח.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל ישראל חברים על מנהליה, חבריה ופעיליה, ובראשם מר סם פינטו, תודה רבה לך על התרומה החשובה והנכבדה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד החינוך על האוזן הקשובה, על המגמות החשובות.
יעקב מרגי: ואני קורא למשרד החינוך לקחת את הסיכום של הדיון הזה ואת פרוטוקול הדיון, להעצים אותו בעשייה יומיומית.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים שיש רצון טוב, אנחנו גם מכירים במגבלות של מערכת החינוך וגם של כאלה שיושבים שם, שלא אוהבים שינויים, אבל משינויים לא מתים.
יעקב מרגי: צריך לומר להם, משינויים לא מתים.
מיכל רוזין: חידוש.
יעקב מרגי: ואין בית מדרש ללא חידוש.
יעקב מרגי: אז שוב, אני מודה לכולם.
יעקב מרגי: היום רק התחיל.
יעקב מרגי: תיהנו מהתערוכה.
יעקב מרגי: יש מפגש באודיטוריום ב-13:30.
יעקב מרגי: תודה רבה לכם, כל טוב.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 16 בנובמבר 2016, ט"ו בחשוון תשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא הוא הצעת חוק הרשויות המקומיות (ייעוד כספי הקצבות והגנת נכסים למטרות חינוך) (תיקון מס' 4) (חשבונות ניהול עצמי), התשע"ו-2016, הצעה ממשלתית 1079.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר למשרד החינוך בצורה הברורה ביותר שבסוגיה של ניהול בתי הספר כל אחד יסביר לנו את זה בצורה אחרת.
יעקב מרגי: היום כבר יש ניהול עצמי בבתי הספר.
יעקב מרגי: מגישים הצעת חוק.
יעקב מרגי: יש לכם השותף הבכיר, הזרוע הביצועית שלכם.
יעקב מרגי: השלטון המקומי – הדברים לא מגובשים איתם; ארגוני המורים – הדברים לא סגורים איתם.
יעקב מרגי: אני מתריס.
יעקב מרגי: אתה יודע מה, תקן אותי.
יעקב מרגי: אתה יודע מה, עזוב את האגו שלי.
יעקב מרגי: מישהו שיכין את יושב-ראש הוועדה לקראת מה?
יעקב מרגי: לכן אין ספק שיהיו הרבה שאלות בהליך החקיקה של החוק הזה.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לדעת מה לא טוב במתכונת הנוכחית שבגללה נדרשנו לחוקק חוק בנושא הזה.
יעקב מרגי: יש תחושה גם בגלל איך שזה נעשה בממשלה או בוועדת השרים שמישהו רצה "להחליק" את זה בצורה מהירה.
יעקב מרגי: לכן שאלתי האם חוץ מיועצים משפטיים נמצאת כאן פונקציה מקצועית.
יעקב מרגי: אני מבקש ממך, רחל אלניר, תסבירי לנו קודם כול מה זה ניהול עצמי – מה הרציונל, ולמה.
יעקב מרגי: תתייחסי מכוח מה פעלו במתכונת הנוכחית ותתייחסי לדברי הפתיחה הקצרים שלי.
<רחל אלניר: קודם כול הניהול העצמי המחודש הוא מ-2011 כשהחוק חוקק בכנסת.
<רחל אלניר: זה היה חידוש לניהול העצמי שהיה קיים בסוף שנות ה-2000 עם ד"ר וולנסקי.
<רחל אלניר: ב-2011 הוחלט לחדש את המהלך ולצאת עם ליווי פדגוגי.
<רחל אלניר: ניהול עצמי הוא תפיסה פדגוגית.
<רחל אלניר: אנחנו לא רואים את הניהול העצמי למרות שפה אנחנו נמצאים עם הצעת חוק בנושא של תקציב, כלכלה וכו'.
<רחל אלניר: אנחנו רואים את הניהול העצמי כתפיסה פדגוגית.
<רחל אלניר: נכנסנו למהלך של השנה השישית בניהול העצמי.
<רחל אלניר: זה נעשה באופן הדרגתי במחוזות שונים.
<רחל אלניר: זה התחיל משני מחוזות ונוספו עוד שני מחוזות.
<רחל אלניר: זה נעשה בצורה הדרגתית.
<רחל אלניר: זה גם התחיל בפיילוט עם כמה בתי ספר וכל פעם רמ"ה ליוותה אותנו.
<רחל אלניר: הפקנו לקחים וחידשנו את המהלכים שלנו.
<יהודית גידלי: כמה בתי ספר יש היום?
<רחל אלניר: 97% מבתי הספר היסודיים.
<לירון ספרד: היסודיים הרשמיים.
<רחל אלניר: נכון, הרשמיים.
<רחל אלניר: המוכר שאינו רשמי לא נמצא שם.
יעקב מרגי: הם כבר בניהול עצמי מעצם קיומם.
יעקב מרגי: אני אומר את זה לצערי הרב.
<רחל אלניר: יש ניהול עצמי, ויש ניהול עצמי.
<רחל אלניר: אנחנו רואים את זה כתפיסה פדגוגית.
יעקב מרגי: עזבי, אני שחררתי קיטור אישי.
<רחל אלניר: גם אם אני מביאה את הדוגמה האישית שלי – עשר שנים ניהלתי בית ספר, ולא הייתי בניהול עצמי.
<רחל אלניר: הייתי בניהול עצמי ברמה התפיסתית, לא ברמה התקציבית.
<רחל אלניר: אבל התקציב שאתה מקבל לסל שלך נותן לך את האפשרות להרחיב את האוטונומיה ואת הסמכות שלך בתוך בית הספר.
<רחל אלניר: קודם כול המהפך הגדול שקרה בניהול העצמי הוא שמוקד קבלת ההחלטות עבר לתוך בית הספר.
<רחל אלניר: כשהייתי מנהלת בית הספר הייתי צריכה לקבל את ההחלטות.
<רחל אלניר: הרשות רצתה ככה, המפקח רצה ככה.
<רחל אלניר: זה הפך בסופו של דבר את המשולש הזה, ומוקד קבלת ההחלטות הוא של מנהל בית הספר כי הוא יודע הכי טוב מה הצורך שלו בתוך בית הספר.
<רחל אלניר: כמובן, הוא עובד בשיתוף פעולה גם עם הרשות וגם עם משרד החינוך.
<רחל אלניר: שיתופי הפעולה מתהדקים, אבל מוקד קבלת ההחלטות הוא בתוך בית הספר.
<רחל אלניר: למנהל בית הספר יש הרבה יותר גמישות.
<רחל אלניר: בעצם נותנים למנהל בית הספר את כל האחריות ונותנים לו את כל הגמישות הכלכלית והפדגוגית.
<רחל אלניר: זה לא רק כלכלי.
<רחל אלניר: הוא אחראי למעשה החינוכי בתוך בית הספר.
<רחל אלניר: אתמול כבר ראינו את התוצאות של המיצ"ב, שאני מאמינה שחלק מהמהלך של הניהול העצמי השפיע על המהלך הזה ועל התוצאות בבתי הספר.
יעקב מרגי: מה הקשר?
יעקב מרגי: אם יש הכוונה פדגוגית ומדיניות משרד איך הסיפור הכספי יכול להשפיע על תוצאות המיצ"ב?
<רחל אלניר: העניין הכספי הוא שאתה יכול לרכוש לך כל דבר - -
יעקב מרגי: טכנולוגיות חינוכיות?
<רחל אלניר: הכול.
<רחל אלניר: אתה גם יכול כוח אדם.
יעקב מרגי: והם מונחים מה מותר להם ומה אסור להם?
<רחל אלניר: בוודאי.
<רחל אלניר: הם עובדים לפי נהלים.
יעקב מרגי: האגף החדש שמתעבה?
<רחל אלניר: מנהל בית ספר לא עושה כל מה שהוא רוצה.
<רחל אלניר: דרך אגב, יש מנגנון של ועדה מלווה.
<רחל אלניר: פעמיים בשנה מנהל בית הספר צריך להציג את תכנית העבודה מקושרת המשאבים שלו.
<רחל אלניר: התקציב הוא אולי 4%-3% מהתקציב הכללי שמנהל בית הספר מנהל אותו.
<רחל אלניר: יש לו כוח האדם שהוא כמעט 95%, והשעות שהוא צריך - -
יעקב מרגי: זה קשיח.
יעקב מרגי: אני לא מדבר על זה.
<רחל אלניר: אבל היום אתה מסתכל על זה בצורה מערכתית גדולה.
<רחל אלניר: הוא צריך פעמיים בשנה להגיע לוועדה מלווה ולהציג את התכנית שלו בפני כל הגורמים הרלוונטיים, כולל השלטון המקומי.
<רחל אלניר: הרשות חייבת להיות שם, משרד החינוך צריך לשבת שם – כל הגורמים המעורבים בבית הספר.
<רחל אלניר: הוא מציג את התכנית, הוא צריך לקחת אחריות.
<רחל אלניר: בוועדה המלווה מאשרים לו את התכנית התקציבית.
יעקב מרגי: מה מכיל הניהול העצמי?
<רחל אלניר: זה נקרא סל תלמיד.
<רחל אלניר: בונים סל תלמיד שעובר בהסכמת הרשות.
<רחל אלניר: לא בונים סל תלמיד ללא הסכמת רשות.
<רחל אלניר: הרשות היא חלק נכבד בתוך המהלך הזה.
יעקב מרגי: בגלל זה התייעצתם איתם הרבה.
<רחל אלניר: יש גם דבר שנקרא "הסכם הצטרפות".
<רחל אלניר: הכניסה לבתי הספר היא דרך הרשות.
<רחל אלניר: זה ברור.
<רחל אלניר: הוא כולל חשמל, מים, תחזוקה שוטפת.
<רחל אלניר: הוא לא כולל בדק בית.
<רחל אלניר: לפעמים כשחלון מתנפץ הייתי צריכה לעבור מדורי גיהינום עד שיחליפו לי את החלון.
<רחל אלניר: במצב הזה אני מרימה טלפון לזגג, יש לי הכסף וסוגרת את העניין.
<רחל אלניר: זה מקצר תהליכים.
<רחל אלניר: זה הרבה מאוד אנרגיות שמנהל בית הספר משקיע בחלקים האלה הולכים לכיוון הפדגוגיה.
<רחל אלניר: לא בשנה-שנתיים הראשונות.
<רחל אלניר: בשנה-שנתיים הראשונות הוא עוד לומד את כל המהלך.
<רחל אלניר: אבל כשזה נכנס לרוטינה, והוא יודע איך להתנהל הוא משקיע הרבה יותר בפדגוגיה.
<רחל אלניר: וגם הסל של הפדגוגיה מורחב כי אנחנו יודעים שהתוספות שמשרד החינוך משקיע בבתי הספר, חלק מהם צבוע לצורכי פדגוגיה.
<רחל אלניר: זאת אומרת הוא לא יכול להחליט שאת כל הכסף שלו - -
יעקב מרגי: אמרת לי את הכסף של ההוצאות.
יעקב מרגי: מה מקור התשלומים?
<רחל אלניר: חלקו הוא מהרשות, וחלקו הוא ממשרד החינוך.
<רחל אלניר: אני אגיד לך איזה שתי תוספות ממשרד החינוך.
<רחל אלניר: כל בית ספר יסודי בניהול עצמי במדינת ישראל מקבל תוספת שצמודה למדד.
<רחל אלניר: היום היא על סך מאה ארבעים וארבעה שקלים.
<רחל אלניר: כל תלמיד בישראל מקבל את זה באופן שוויוני; ויש תוספת דיפרנציאלית שהיא לפי האשכול של הרשות.
<רחל אלניר: זה נע בין 10-1.
<רחל אלניר: אלה של 2-1 מקבלים מאתיים שקלים; אלה שנמצאים ב-10-8 מקבלים חמישים שקלים.
יעקב מרגי: איך הגבייה מתנהלת?
<רחל אלניר: זה משהו אחר.
<רחל אלניר: הגבייה של תשלומי ההורים היא בחשבון נפרד.
<רחל אלניר: זה החשבון של הניהול העצמי.
<רחל אלניר: לדוגמה, רשות כמו אלעד היא באשכול מאוד נמוך, 2-1.
<רחל אלניר: היא קיבלה ממשרד שלוש מאות חמישים שקלים, והרשות השקיעה מאתיים חמישים שקלים.
<רחל אלניר: יחד יש לנו שש מאות שקלים.
<רחל אלניר: תלמיד שנמצא באשכול גבוה 8 מקבל כמעט אותו סל תלמיד כמו תלמיד באלעד.
<רחל אלניר: כלומר יש כאן סוג של צדק חברתי בעניין הזה.
<רחל אלניר: זה שוויון הזדמנויות מסוים.
יעקב מרגי: מי בעלי החשבון?
<רחל אלניר: הרשות המקומית.