GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אסתר קרמר: הדברים הכל כך בסיסיים: המרחק, 17 ילדים בגיל גן בהסעה- - -
יעקב מרגי: אני מאפשר כי זה לא דיון מהותי על התקנות אבל בקשתכם נשמעה, אנחנו נדון, ואם העיקר חסר מן הספר, כפי שאמרה אביבית, אנחנו נפנה לגורמים.
<אסתר קרמר: מי שרואה את הרחוב שלי כל בוקר ב-06:45 בבוקר – 10-12 ילדים עם צריכים מיוחדים מחכים ב-06:45 בבוקר.
<אסתר קרמר: זה לא הגיוני שב-06:45 בבוקר צריכים לצאת מהבית כל כך הרבה ילדים.
<אסתר קרמר: כל הילדים גרים במרחק שעה ורבע מבית ספר, לומדים בתוך ירושלים?
<אסתר קרמר: זה לא הגיוני הדבר הזה.
<אסתר קרמר: עד שלא יהיו תקנות - - -
יעקב מרגי: לוקח לי להגיע מהנגב לירושלים כמעט אותו זמן שלוקח לי להגיע משער הגיא לעבודה.
יעקב מרגי: זו המורכבות של ירושלים ולכן צריך לתת מענה, את צודקת.
<אסתר קרמר: בעלי יצא לטבריה והגיע לפני שהבת שלי הגיעה לבית ספר.
מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, למרות שאתה לא החתמת אותנו על הצעת החוק אבל שני חברי הכנסת מתייצבים - - -
יעקב מרגי: צריך לעשות לעוזר שלך נו-נו-נו.
מסעוד גנאים: אני יודע, אני אומר את זה בהומור.
יעקב מרגי: אבל אני כן מציין אתכם לשבח, דווקא אלה שחתמו לא נמצאים כאן.
מסעוד גנאים: אז אנחנו באנו כמובן לתמוך בהצעת החוק.
מסעוד גנאים: אנחנו נראה גם את התקנות בעתיד, כאשר הן יבואו לדיון.
מסעוד גנאים: אין ספק שהסוגיה של התלמידים בעלי המוגבלויות וההסעות שלהם היא חשובה מאוד וזה מתאים מאוד.
מסעוד גנאים: אני חושב שזה משרת את המטרה להעביר את הנושא וכל העניין לוועדת החינוך ולא לוועדת הכלכלה.
מסעוד גנאים: הבנתי שהסתייגויות זה לא עכשיו?
מסעוד גנאים: הסתייגות דיבור הכוונה.
יעקב מרגי: לא, אנחנו עכשיו רק בהכנה לקראת קריאה ראשונה.
מסעוד גנאים: לא עכשיו, זה אחרי, בסדר גמור.
חנין זועבי: אני רק רוצה הערה –אולי גם לצרף את מאזן גנאים, יושב-ראש ועד הרשויות המקומיות הערביות, או מי מטעם הרשויות הערביות שמתעסק בנושא של הסעות.
חנין זועבי: יש להם המון מה להגיד, הם מרוחקים מקצת מהתהליך הזה.
מסעוד גנאים: לדיון, להזמין לדיון.
חנין זועבי: לשלוח להם חומר כי הם יותר מקצועיים ובשטח.
יעקב מרגי: מי חבר הוועדה מהרשימה?
מסעוד גנאים: אני, חנין ויוסף.
יעקב מרגי: אז אתם חלק.
חנין זועבי: אנחנו נעביר להם אבל אני אומרת שהם גם יקבלו חומר.
יעקב מרגי: ודאי, זה יהיה באתר.
יעקב מרגי: אם כך, אנחנו מביאים את הצעת החוק לקריאה ראשונה להצבעה, עם התיקונים שנאמרו על ידי היועצת המשפטית.
<אילן שי: רציתי לשאול את היועצת המשפטית של הוועדה שאלה: האם הנוסח הקיים, המתוקן, ימנע מאתנו במקום להביא תקנות חדשות להביא תיקון של התקנות הקיימות?
<מירב ישראלי: נראה לי שלא אבל אנחנו נברר.
<מירב ישראלי: מבחינה עקרונית הרי אין הבדל, אתה יכול להביא פשוט את אותו דבר - - -
יעקב מרגי: החוק הזה מדבר, אם הבנתי טוב, על האכסניה שזה ידון.
<מירב ישראלי: אני לא חושבת שיש בעיה.
<מירב ישראלי: לא נראה לי שיש בעיה אבל זה לא כל כך משנה כי המהות היא אותה מהות ואתה יכול פשוט לעשות את זה ברצף אחד מחדש.
<אילן שי: אני חושב שאת לא מפרשת נכון.
יעקב מרגי: יש משהו שמסתתר בשאלה שלך?
יעקב מרגי: אם לא הבנו אותו, אדרבה, שים אותו.
<אילן שי: אנחנו עדיין צריכים לקיים על זה דיון בתוך המשרד אבל כרגע יש תקנות - - -
יעקב מרגי: שאנחנו לא מרוצים מהן.
<אילן שי: שיש בהן רק שני סעיפים - - -
<הדס אגמון: לא טיוטה, אנחנו מדברים על הקיימות.
יעקב מרגי: הקיימות, אני מדבר על הקיימות.
יעקב מרגי: בעטיין קיימנו פה כמה דיונים על המצב הנוכחי, המצב הנוכחי לא - - -
<הדס אגמון: זה ברור.
<אילן שי: לצרף אליהם – ששני הסעיפים הקיימים לא ישתנו אלא יצטרפו אליהם עוד סעיפים.
<מירב ישראלי: אבל אם לא מסתתר מאחורי הדברים איזה רצון שאני לא מבינה אותו בדיוק - - -
יעקב מרגי: גם אני לא הבנתי אותו.
<מירב ישראלי: כי הרי זה לא משנה, זה עניין של טכניקה אז זה לא כזה משנה.
<מירב ישראלי: התקנות היום הן בשם הישן, של החוק הישן, עם "ילדים נכים", כתוב שם בהתחלה לוועדת הכלכלה – לדעתי עדיף כבר להביא תקנות חדשות מסודרות אז אני לא מבינה למה צריך להתעקש - - -
יעקב מרגי: אף אחד לא הוביל אתכם עם אקדח, את המשרד.
יעקב מרגי: עמדה לכם האפשרות לעשות את זה, זה מה שהצגתם, מה שהכנתם, אני לא מבין את השאלה.
יעקב מרגי: אני מביא את הצעת החוק להצבעה.
יעקב מרגי: מי בעד החוק?
יעקב מרגי: באין מתנגדים, באין נמנעים, הצעת החוק אושרה פה אחד להכנה לקריאה ראשונה.
יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 31 באוקטובר 2016, כ"ט בתשרי התשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: הצעת חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט (מכון וינגייט), התשע"ו-2016, הצעת חוק ממשלתית.
יעקב מרגי: הקמת מכון לאומי, לכאורה זה דבר הכי מתבקש, הכי טוב שאנחנו רוצים לעשות כדי לקדם את המצוינות בספורט, במיוחד אחרי הרוח הגבית מכמה מדליות ארד שקיבלנו טרום הפגרה ולא הספקנו להצדיע להם כאן בוועדה.
יעקב מרגי: אני חושב שאדרבה, בואו נמנף את זה.
יעקב מרגי: בשנים האחרונות ראינו הפוך, מהלאומי הלך לפרטי.
יעקב מרגי: אז פה אנחנו רואים, ברוך ה', נסיעה של מכונית באוטוסטרדה נגד כיוון התנועה.
יעקב מרגי: אני מקווה שלא תהיה אקסידנט.
יעקב מרגי: היוזמה היא ברוכה ואני מקווה שנצליח להביא בשורה וברכה.
יעקב מרגי: נמצא אתנו כאן מנכ"ל משרד התרבות והספורט, ואנחנו נשמע ממנו מה היה הרציונל, מה המצב הנוכחי היום, מה זה מכון וינגייט, מה קורה במכון וינגייט היום, מה הרציונל ומהן התועלות והתפוקות שאנחנו רוצים להפיק מחקיקת חוק מכון לאומי.
יעקב מרגי: מר שרעבי, בבקשה, תן לנו סקירה.
<יוסי שרעבי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
<יוסי שרעבי: בוקר טוב לכולם.
<יוסי שרעבי: פתיחת מושב הכנסת, אנחנו מתכבדים להיות כאן.
<יוסי שרעבי: אני אפתח בדברים, אנחנו לא נחכה להעלאת המצגת, ואחרי זה מנכ"ל המכון יציג את מכון וינגייט במצגת שהכנו.
<יוסי שרעבי: המשרד מקדם כבר ארבע שנים את היוזמה של הקמת תאגיד וינגייט כתאגיד לאומי, מתוך רצון להקים מכון לאומי לספורט הישגי, מודל שקיים ברחבי העולם - - -
יעקב מרגי: עשה לי טובה, בימים האלה לומר "תאגיד" זה קצת מסוכן.
יעקב מרגי: יחטפו לך אותו.
יעקב מרגי: תשתדל במושגים - - -
נורית קורן: לא, שלא יסגרו אותו לפני שהוא נפתח.
איתן ברושי: את זה אומרת הקואליציה.
איתן ברושי: תחשוב מה תגיד האופוזיציה.
יעקב מרגי: זה בשביל להעלות חיוך.
<יוסי שרעבי: אוקיי, אבל הכוונה היא להקים את המכון הלאומי לספורט.
<יוסי שרעבי: היום עולם הספורט ההישגי של מדינת ישראל, הגם שיש לו פוטנציאל, נמצא במצוקה לא קטנה.
<יוסי שרעבי: המצוקה הזאת נובעת בין השאר גם ממחסור גדול בתשתיות, ממצוקה לא קטנה של תשתיות, ממחסור בתקציבים במחקר ובפיתוח, מחסור בהשקעה, גם בספורטאים עצמם, גם במערכות האימון, גם בכל המעטפת שעוטפת את הספורטאי ההישגי ומאפשרת לו להגיע ל הישגים גדולים.
<יוסי שרעבי: מכון כזה, שיסתכל בראייה כוללת, במבט כולל של מדינה, על כל עולם הספורט ההישגי ועל כל הנתיבים הקריטיים של הצלחת הספורט ההישגי, שזה גם תשתיות, זה גם מערכות אימון, זה גם מחקר, זה גם רפואה, הרבה-הרבה מאוד מרכיבים – אנחנו הגענו למסקנה שללא מכון כזה תתקשה מאוד מדינת ישראל להצליח להצמיח ולהביא את הספורט ההישגי להישגים גדולים.
<יוסי שרעבי: אנחנו מאמינים שגם ההישגים שנחלנו עד היום הם השיגים שבעבודה נכונה יכולים להיות גדולים פי כמה וכמה.
<יוסי שרעבי: יש מדינות קטנות מאתנו שמגיעות להישגים גדולים ביותר בזכות השקעה נכונה, מדיניות נכונה וראייה נכונה של עולם הספורט ההישגי.
<יוסי שרעבי: תוך כדי עבודת הלמידה שנמשכה ארבע שנים – לא יום-יומיים, אלא נמשכה ארבע שנים – נעשו תהליכים של למידה מה קרה במקומות אחרים ברחבי העולם.
<יוסי שרעבי: עשינו - - - של benchmark, עשינו השוואות, ראינו מכונים אחרים וראינו את הערך המוסף שלהם, וראינו איפה באמת התחולל שינוי.
<יוסי שרעבי: אנחנו מביאים כאן יוזמה שהגיעה לכדי בשלות אחרי עבודת למידה, גם מה קורה בעולם וגם המציאות במדינת ישראל, ובים השאר אנחנו רואים כאן הזדמנות גדולה.
<יוסי שרעבי: הזדמנות גדולה משום שיש פיסת קרקע וגוף שבמהלך עשרות שנים האחרונות צבר גם מוניטין, גם ידע, גם ניסיון, יש שם תשתיות עם פוטנציאל בלתי רגיל, יש שותפויות עם יכולות למקסם את ההזדמנויות בצורה בלתי רגילה, ורק מהלך מהסוג שאנחנו מ ביאים היום כאן יכול למקסם את ההזדמנות הזאת באופן מיטבי.
<יוסי שרעבי: תיכף תשמעו מה זה וינגייט, מה יש היום בווינגייט ומה הפוטנציאל הקיים בווינגייט, תיכף אמוץ יציג את זה, וחשוב לומר, אנחנו מביאים את היוזמה הזאת בין השאר בעקבות דוחות, גם של מבקר המדינה וגם של בית-המשפט שבחנו את הדרך שבה מדינת ישראל מתקצבת את וינגייט.
<יוסי שרעבי: מכון וינגייט מתוקצב היום במסלול של תמיכות.
<יוסי שרעבי: באה מדינת ישראל, על המרכיבים השונים שלה, ואמרה שגוף בעל אופי ציבורי מסוג זה לא יכול להיתמך במסלול של תמיכות.
<יוסי שרעבי: גוף ציבורי משמעותי כזה, שפועלים בו הרבה מאוד איגודים, שיש בו תשתיות ספורט כאלה גדולות וכאלה רחבות, שמושקעים בו כספים כל-כך גדולים במסלול תמיכות, שבאמצעותו מנהלים לא מעט פרויקטים לאומיים, כמו "אתנה" ופרויקטים אחרים – הדרך הנכונה והראויה לתקצב אותו היא במתכונת שאנחנו מציעים היום, כלומר, על-ידי זה שהמדינה תיקח אחריות ותנהל אותו כגוף ציבורי מרכזי שיראה בראייה כוללת את כל תחום ההישגי במדינת ישראל.
<יוסי שרעבי: חשוב לי לומר שבצד וינגייט יש עוד גופים שעושים עבודה טובה.
<יוסי שרעבי: זה לא הגוף היחיד שעושה עבודה טובה.
<יוסי שרעבי: יש הרבה מאוד פעילויות, גם בתחום המחקר – יושבים כאן אנשי מכללת וינגייט, נשיא המכללה, מנהל המכללה, חבריי הטובים, וגם שם נעשית עבודה מאוד איכותית ומאוד טובה בתחום המחקר.
<יוסי שרעבי: נכנס לכאן עכשיו המנהל של הדר יוסף, שעושים שם עבודה בלתי רגילה ויש שם תשתיות ספורט בלתי רגילות.
<יוסי שרעבי: אין מדובר כאן ביוזמה שהתוצאה שלה היא מונופול של וינגייט על עולם הספורט במדינת ישראל.
<יוסי שרעבי: יש הצעה שהמטרה שלה למקסם ולייעל את הדרך שבה אנחנו מנהלים את הספורט ההישגי במדינת ישראל.
<יוסי שרעבי: כלומר, התוצאה של התהליך הזה בסופו של יום, הוא ניהול, מקסום משאבים, השבחת האיכויות, השקעה במחקר, וכמובן, עבודה נכונה עם כל השותפים הפוטנציאליים.
<יוסי שרעבי: גם הצעת החוק שאנחנו מביאים לכאן היא כזו שלא הופכת את וינגייט למונופול, אבל היא כזו שמאפשרת לנו ניהול מרכזי, יעיל ואפקטיבי יותר של עולם הספורט הבין-לאומי.
<יוסי שרעבי: אנחנו מגיעים לכאן אחרי שניהלנו שיחות, אני חושב, מאוד טובות ומאוד איכותיות, עם כל הגופים שהחוק הזה יכול להשליך ולהשפיע עליהם.
<יוסי שרעבי: אני יודע שחלק מהגופים חוששים.
<יוסי שרעבי: אני חושב שחלק מהחששות התבדו במעלה הדרך, ותוך כדי עבודה הדברים התבדו.
<יוסי שרעבי: אנחנו לפחות, בהצעת החוק, נתנו את המענה המשפטי המיטבי שאנחנו יודעים לתת כדי להרגיע וכדי להבהיר את העקרונות שאני מבהיר עכשיו.
<יוסי שרעבי: לא מדובר בהקמת מונופול.
<יוסי שרעבי: מדובר כאן בלייעל ולמקסם את עבודת המדינה בתחום הספורט ההישגי, מדובר כאן במקסום הזדמנות, מדובר כאן בגוף ציבורי שקיבלנו פידבקים, משובים וחוות-דעת וגם הערות, שהדרך הנכונה אותו לנהל אותו היא באמצעות תאגיד ציבורי ולא באמצעות מסלול תמיכות בגלל האופי המיוחד שלו.
<יוסי שרעבי: ואנחנו מאמינים שהדרך הנכונה לעשות זאת היא לקחת את הגוף הזה עם הפוטנציאל הגדול שלו, ולמקסם אותו.
<יוסי שרעבי: ברשותכם, אני רוצה לבקש מאמוץ, מנכ"ל וינגייט - - -
יעקב מרגי: אז בוא נעשה סדר.
יעקב מרגי: אתה סיימת את הסקירה שלך?
<יוסי שרעבי: כן.
איתן ברושי: אז מה רוצים מאתנו?
יעקב מרגי: מיד נתחיל את הליך החקיקה.
יעקב מרגי: אתה קנית בדם ויזע את האצבע שלך לחקיקה.
איתן ברושי: אבל בלי דם, בלי דם.
איתן ברושי: יזע.
יעקב מרגי: רבותי, אני מתלבט.
יעקב מרגי: ישנן כמה דרכים לקדם את הנושא הזה.
יעקב מרגי: או שאני נותן לכמה בעלי עניין ולחברי הכנסת להתייחס לזה ממש בנגיעה קצרה, כי עדיין לא צללנו לנושא, או שנתחיל בהקראה סעיף-סעיף, וניפתח דיון סביבו.
יעקב מרגי: לי אין בעיה לתת עכשיו התייחסות לבעלי עניין, אבל ממש התייחסות קצרה.
יעקב מרגי: יש לזה גם תועלת מצד אחד, שאנשים יציפו כבר בתחילת הדרך נקודות, חששות או תובנות, כי אני חושב שזה חוק רציני, חוק שראוי שיתקיים בו דיון מהותי ומשמעותי, או שאנחנו ניכנס להקראה ונקיים דיון.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, מה אומרים?
נורית קורן: אני חושבת שכדאי להיכנס ל הקראה כי כולנו מסכימים שהגוף הזה צריך לקום ואני מברכת את משרד התרבות והספורט שהוא עושה את זה, ואני חושבת שלווינגייט יש שם מצוין וצריך לסייע להם - - -
יעקב מרגי: אז אנחנו נעשה ככה.
יעקב מרגי: אני אתן רשות דיבור לאמוץ בכר ולפרופסור רוני לידור – על רגל אחת, בקצרה, כי אנחנו לא נקיים פה דיון, ממש לגעת בסוגיה וניכנס להקראה ונתחיל להתייחס סעיף-סעיף ולקיים דיון על כל סעיף.
<אמוץ בכר: אני אשתדל בחמש דקות - - -
יעקב מרגי: לא, לא חמש דקות.
<אמוץ בכר: שלוש דקות?
יעקב מרגי: לחברי כנסת זה שלוש דקות.
יעקב מרגי: אז תהיה צנוע, קח לך משלוש דקות ומטה.
<אמוץ בכר: זה אתגר אדיר להציג בשלוש דקות את העשייה של המכון הלאומי לספורט וגם את ההיסטוריה כדי לחבר את כולם לאיזשהו מכנה משותף שחשוב שיהיה ולא בטוח שכולנו נמצאים בו.
<אמוץ בכר: למעשה, המכון הזה מלווה את המדינה משלבי הקמתה, מ-1944 – מתקבלת החלטה בישיבת הנהלת הוועדה - - - להנצחת מותו של אורד וינגייט, ואז הוקם חבר נאמנים למכון.
<אמוץ בכר: השלבים הם אלו: פתיחה רשמית בדרום נתניה ב-1957.
<אמוץ בכר: רשום פה, אתם יכולים לקרוא לבד, אלה השלבים עד היום.
<אמוץ בכר: כשמסתכלים על מבנה הספורט בישראל, אנחנו תמיד מדברים על הפירמידה שהבסיס שלה הוא ילדים ונוער, ודרך אגודות ומועדונים הילדים מתקדמים עם הגיל, נבחרות לאומיות וספורט הישגי.
<אמוץ בכר: מכון וינגייט מתמקד בפעילות של ספורטאי ההישג, הנבחרות, הסגלים ברמה של הנבחרות הלאומיות שלנו.
<אמוץ בכר: אנחנו נותנים באותו מקום one stop shop, מעטפת שלמה של שירותים לספורטאים האלה, החל מהרפואה והשיקום, מתקנים, מאמנים וכך הלאה, הכשרת מאמנים וכל מה שקשור בזה.
<אמוץ בכר: אתם יודעים על ועדת לוין ב-1996 – אין צורך להכביר מילים בדבר הזה.
<אמוץ בכר: חשוב לי להראות את השקף הזה שמדבר על חזון המכון, שאותו קבענו לפני שלוש שנים להוביל בעולם בתשתיות, בידע ובאימון, לאיתור ולטיפוח ספורטאי הישג בראייה לאומית.
<אמוץ בכר: אלה שלושת הקודקודים של המשולש שעליהם אנחנו שמים את יהבנו: אימון, תשתיות וידע.
<אמוץ בכר: התשתיות שנמצאות היום במכון הן תשתיות אנושיות, מקצועיות.
<אמוץ בכר: אתם רואים פה את כל הפונקציות המקצועיות שנמצאות סביב הספורטאי, כולן נמצאות היום במכון, סביבו: פיזיותרפיסטים, מאמני שיקום, תזונאים, פסיכולוגים, כל העולמות האלה.
<אמוץ בכר: וכמובן, כל המתקנים הפיזיים שאיתם אנחנו נותנים את השירות – זה מתקני אימון, חדרי כושר וחיזוק, מרפאת ספורט ומעבדות מחקר, מרכז התאוששות, בית-מלון, מעונות סטודנטים, מעונות ספורטאים וחדרי אוכל.
יעקב מרגי: אמוץ, אני אעזור לך.
יעקב מרגי: עזוב את ההיסטוריה, עזוב את מה שיש שם.
יעקב מרגי: בוא נעשה תיאום ציפיות – בדקה, מה החוק הה הולך לעשות לווינגייט?
<אמוץ בכר: מכון וינגייט כיום, אחרי הרבה מאוד שנים שבהן הוא לא טופל והוזנח בצורה בלתי רגילה ברמת המתקנים שלו – בהשקעה יחסית קטנה במושגים של מדינה, אנחנו יכולים להביא אותו למצב שהוא ייתן מענה לספורטאים שלנו, כמו שנותנים במדינות המתפתחות בעולם.
<אמוץ בכר: אני חושב שהדבר הנכון לעשות במדינה כמו מדינת ישראל, שהיא מצומצמת בספורטאים ברמה הזאת, וכשיש מכון שהוא כל-כך קרוב להגיע לשם ואפשר להביא אותו לשם ביחס עלות-תועלת מאוד-מאוד טוב, אני חושב שזה נכון לעשות את זה וכדאי לעשות את זה הכי מהר שאפשר.
יעקב מרגי: אז למה אתה צריך את המצגת הזאת?
<אמוץ בכר: הכנתי את המצגת כדי לתאר - - -
יעקב מרגי: עשית את זה טוב, בקצרה, אפילו דקה לא היית צריך.
<רוני לידור: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.
<רוני לידור: שמי רוני לידור, אני נשיא המכללה האקדמית בווינגייט.
<רוני לידור: לא אתחיל לתקן את כל הטעויות שכבר ראיתי בשקף הראשון – מכון וינגייט לא נוסד ב-1944, הוא נוסד אחרי קום המדינה.
<רוני לידור: הגוף שנוסד ב-1944 הוא הגוף שעבדך הנאמן מייצג אותו בצניעות, המכללה האקדמית וינגייט.
<רוני לידור: וכאן מקור הבעיה.
<רוני לידור: יש על המתחם הזה בווינגייט שני גופים.
<רוני לידור: יש את מכון וינגייט, ואני קורא לך משפט אחד: "המכללה האקדמית וינגייט והעומדים בראשה מברכים על הצעת החוק", אבל יש שני גופים על הגבעה.
<רוני לידור: יש את מכון וינגייט שנוסד ב-1957, ויש את המכללה האקדמית בווינגייט שנוסדה ב-1944, קיבלה כמה צריפים במחנה יונה בתל-אביב, במקום שבו גן העצמאות ממוקם היום, וב-1959 עברה למכון וינגייט.
<רוני לידור: לא אלאה אותך כרגע בסקירה היסטורית, אין לנו זמן, אין לי גם עניין.
<רוני לידור: חלוקות הדעות אם מכון וינגייט נועד לשרת את הספורט או שנועד לשרת את ההכשרה הגופנית באותה תקופה.
<רוני לידור: למה אני מזכיר את זה?
<רוני לידור: חוק מכון וינגייט מתעלם לחלוטין מהנוכחות של המכללה האקדמית בווינגייט במתחם הזה במשך למעלה מ-70 שנה.
<רוני לידור: שלוש נקודות ברשותך, בקצרה.
<רוני לידור: האחת, בעזרת החוק הזה מעוניין מכון וינגייט להסדיר אדמות.
<רוני לידור: אנחנו דואגים מאוד מעצירת ההתפתחות האקדמית של המכללה האקדמית בווינגייט.
<רוני לידור: זה גוף שיש בו 1,200 סטודנטים לתואר ראשון, 200 סטודנטים לתואר שני, ועוד כ-7,000 סטודנטים שלומדים מקצועות שונים, כמו: הדרכה, אימון וכדומה.
<רוני לידור: החוק הזה יעצור את ההתקדמות האקדמית - - -
<רוני לידור: השטח שאני יושב עליו הוא שטח סוכנותי, אנחנו חברה סוכנותית.
<רוני לידור: הסוכנות היא בעלת השטח, והבניינים הם של המכללה.
יעקב מרגי: מה החשש?
<רוני לידור: החשש הוא – יש לנו מכתבים שונים מאנשים שונים בהיסטוריה של המכון, שכאשר המכללה תזדקק לאיזושהי הקצאה כדי לטפל בהתפתחות המקצועית והאקדמית שלה - - -
יעקב מרגי: יש לך נייר מקצועי מה הצרכים של המכללה האקדמית לפחות לעשור הבא?
<רוני לידור: חד וחלק.
<רוני לידור: אשמח להעביר את זה לוועדה.
יעקב מרגי: אוקיי, נידרש לזה בהמשך.
יעקב מרגי: כמה סטודנטים יש במכללה?
<רוני לידור: יש במכללה 1,200 סטודנטים לתואר ראשון, 200 לתואר שני - - -
יעקב מרגי: אתם נקראים מכללה לחינוך?
<רוני לידור: אנחנו המכללה האקדמית בווינגייט - - -
יעקב מרגי: מבחינת המל"ג והוות"ת אתם מתוקצבים?
<רוני לידור: ודאי.
<רוני לידור: אנחנו מכללה לחינוך גופני ולספורט - - -
מירב בן ארי: הם בתהליך של מעבר למל"ג, ביחד עם המכללות של המורים.
יעקב מרגי: אתם מיועדים לאיחוד עם מכללות אחרות?
<רוני לידור: אמת.
<רוני לידור: אנחנו כרגע בודקים דיאלוג עם מכללת לוינסקי.
יעקב מרגי: כמה סטודנטים יש בלוינסקי?
<רוני לידור: בלוינסקי רשומים 2,500–2,600 סטודנטים.
יעקב מרגי: אתה יודע שהגורל שלך כמעט נחרץ מבחינת ות"ת-מל"ג.
<רוני לידור: מה זאת אומרת?
יעקב מרגי: בהמשך הדיונים ניכנס לזה.
יעקב מרגי: החרדה שלך היתה צריכה להתעורר, לא בחוק המכון הלאומי למצוינות בספורט.
יעקב מרגי: החרדה שלך היתה צריכה להיות כבר כשטרכטנברג החליט מה שהחליט בנושא מכללות לחינוך.
יעקב מרגי: אבל אנחנו נהיה לך לעזר בהמשך.
יעקב מרגי: קיבלת הבטחה של יושב-ראש הוועדה להיות לך לעזר, כי חשובה לי המכללה.
יעקב מרגי: אתה היית בדברי פתיחה שלי?
<מתתיהו שטיינר: אני שמעתי מה שאמרת, רק אני לא ידעתי שצריך מראש – יש גוף אחד נוסף - - -
יעקב מרגי: אל תפתח לי.
יעקב מרגי: אני אמרתי בפתיח, מה שנתתי עכשיו התייחסות אחרי המנכ"ל זה בונוס שלי כדי שנתכנס.
יעקב מרגי: דבר שני, נתתי - - - כדי לצלול לתוך הסוגיה הזו.
אני חוזר: לכן אני אומר לכם, ואני חוזר על הפתיח שלי: אנחנו נתחיל להקריא, היועצת המשפטית תפתח בהקראה, אנחנו נעצור סעיף-סעיף, אם יש הערות, אנחנו נקיים דיון על אותן הערות.
אני חוזר: אני חושב שזה יותר נכון, יותר חכם והכי יעיל, אלא אם כן יש כאלה שבאו לעשות פיליבסטרים, ואני לא שחקן של פיליבסטרים.
אני חוזר: אז אנחנו נעביר את רשות הדיבור ליועצת המשפטית.
אני חוזר: רבותי, הי ועצת המשפטית מקריאה, אם תוך כדי יש למישהו הערה, הוא לא מתפרץ, מחכה, אני עוצר בסוף הסעיף ואני שואל אם יש התייחסויות.
אני חוזר: ובזה אנחנו נקיים דיון, ככה שאנחנו לא נפספס שום נקודה.
אני חוזר: ההיפך הוא הנכון, אם ניתן לכל אחד לדבר מהבטן עכשיו, ולאחר מכן לא, נפספס.
אני חוזר: לכן אלה שהיו לחוצים, אני חושב שהרגעתי אתכם.
אני חוזר: בבקשה, היועצת המשפטית.
<מירב ישראלי: "הצעת חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט (מכון וינגייט), התשע"ו–2016 עד כה ההגדרות.
יעקב מרגי: לסעיף ההגדרות יש למישהו הערות?
יעקב מרגי: אין הערות.
יעקב מרגי: אנחנו לא נחזור לזה.
יעקב מרגי: אם יש התייחסויות, הערות, השגות, לגבי סעיף ההגדרות, הזמן הוא כרגע, כעת.
יעקב מרגי: הלאה, אנחנו ממשיכים.
<מירב ישראלי: כאן לי יש שאלה.
יעקב מרגי: רגע, אז בואו נעשה ככה – מאחר שהסעיפים פה בנויים ככה, אנחנו נתקדם עד סעיף 4, ואז נשאל את השאלות שלנו.
יעקב מרגי: עד כאן.
יעקב מרגי: עכשיו שאלת היועצת.
יעקב מרגי: משרד המשפטים אתנו כאן?
יעקב מרגי: את יכולה להגיד לי לגבי ההליך הזה שדיברה עליו מירב – הוא הולך לקרות - - - במושגים שלכם?
<לימור תוסייה כהן: אתה מתייחס לתזכיר החוק, אם הוא הולך לעבור.
<לימור תוסייה כהן: הגורמים המקצועיים סיימו את עבודתם.
<לימור תוסייה כהן: בשלב הזה התזכיר מצוי בידי הדרג הפוליטי, להחליט איך ואם לקדם את הנושא.
יעקב מרגי: אם בכלל.
<לימור תוסייה כהן: איך ואם.
יעקב מרגי: לכן אי אפשר לתלות - - -
<מירב ישראלי: לא, לדעתי, ככה המשפט הזה באופן תלוש הוא קצת בעייתי.
יעקב מרגי: אז נוסח מוצע אחר שיהיה, בבקשה.
<מירב ישראלי: ברשות יו"ר הוועדה, אני אבדוק את זה ואני אציע לוועדה בישיבה הבאה.
יעקב מרגי: עוד הערות לסעיפים 2 עד 4?
<לימור תוסייה כהן: לא, לחלוטין לא.
<לימור תוסייה כהן: לחלוטין לא.
יעקב מרגי: למען הסר ספק.
<לימור תוסייה כהן: הנוסח הזה נועד להסיר ספר ולהבהיר שהוא - - -
יעקב מרגי: את תמימת דעים עם היועצת המשפטית של הוועדה?
<לימור תוסייה כהן: אני מקבלת את ההערה בשלב הזה - - -
יעקב מרגי: אז אנחנו נוריד את 9(6), בבקשה.
<מירב ישראלי: "כמשמעותו בחוק מבקר המדינה".
יעקב מרגי: נעצור פה.
<מירב ישראלי: אני לא יודעת אם ההסתדרות נמצאת כאן – קיבלנו את ההערות שלהם בכתב, וגם של מכללת וינגייט לסעיף (ב)(1).
<מירב ישראלי: אז אולי הגופים יציגו את ההערות שלהם.
יעקב מרגי: בבקשה, מימין לשמאל, התייחסות לסעיפים שהוקראו.
יעקב מרגי: אגף ימין, אין לאף אחד התייחסויות, הערות?
התייחסות לסעיפים: יש במדינת ישראל כמה עשרות גופים, הן במגזר החילוני, הן במגזר הדתי, שמטרתם להכשיר מדריכים ומאמנים.
התייחסות לסעיפים: עצם הקיטלוג, עצם מתן התואר: "בית-ספר לאומי להכשרתם ולהסמכתם של מאמנים ומדריכי ספורט", עצם התואר הזה מפר תחרות בריאה שי שהיום בענף, שכל מוסד מתחרה כנגד השני במטרה להכשיר את כוח העבודה הטוב ביותר.
התייחסות לסעיפים: אנחנו מאוד-מאוד מוטרדים מזה, ואנחנו חושבים שזה יכול לחסל את הפעילות - - -
יעקב מרגי: יענה המשרד.
מירב בן ארי: לכולם יש - - -
יעקב מרגי: זה לא מה שהוא מתכוון.
יעקב מרגי: הוא אומר, ברגע שאת מקימה מכון לאומי - - -
מירב בן ארי: אין בעיה, תקים מכון לאומי – אבל אתה אומר: בית-ספר לאומי.
מירב בן ארי: בתוך המכון יש לך בית-ספר.
יעקב מרגי: אז הוא אומר, זה ייהפך לתחרות.
<רוני לידור: הטענה שלי היא שזה יטרפד תחרות, זה לא יעורר תחרות.
יעקב מרגי: יש לכם מרכז לרפואת ספורט במכללה?
<רוני לידור: כבוד היושב-ראש, מה שיש במכון יש גם במכללה.
<רוני לידור: מה שיש במכללה ואין במכון זה מחקר.
יעקב מרגי: סליחה, אני כרגע עוסק במכללה.
יעקב מרגי: הדובר שלי הוא נשיא המכללה, נכון?
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה: אתה מתייחס לסעיף 5(ב)(1)(ב)?
יעקב מרגי: אני מתחייב לך להישאר מפוקס, לטקסט ואליך.
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה ממוקדת, תענה לי.
יעקב מרגי: אתה משיג על סעיף 5(ב)(1)(ב), ואומר: מרכז לרפואת ספורט ומחקר.
<רוני לידור: נכון.
יעקב מרגי: במה זה אמור ובמה זה פוגע במכללה?
<רוני לידור: המכללה האקדמית בווינגייט היא המוסד היחידי במדינת ישראל, היחידי – יש לו חסרונות, אבל הוא היחידי שעוסק במחקר בתחום מדעי הספורט והתנועה, היחידי.
<רוני לידור: כל הפרופסורים המובילים בישראל בתחומי הדעת השונים הם תוצר של המוסד, וכדומה, מחקר יישומי ומחקר מעט-מעט מאוד תיאורטי.
<רוני לידור: האם יעלה על הדעת במדינת ישראל, שמשרד ממשלה, משרד ממשלתי, משרד הספורט, יתמוך במחקר, בגוף שנמצא 200 מטר מהגוף שנקרא: מכללה?
<רוני לידור: האם לא נכון יותר לעשות שמשרד הספורט יקים לו לשכת מדען ראשי כמו שיש בכל המשרדים האחרים?
<רוני לידור: אין לי שום טענות כלפי הקצאת כסף למחקר - - -
יעקב מרגי: השאלות שלך ברורות.
יעקב מרגי: מיד אנחנו ניתן למשרד התרבות לענות על זה.
יעקב מרגי: יש לי מה לומר.
יעקב מרגי: יש עוד שאלות?
<משה סמיה: משה סמיה, יושב-ראש ההסתדרות - - - בפתח דבריי אני רוצה לברך על הצעת החוק הזאת.
<משה סמיה: אני חושב שהצעת החוק הזאת במקומה.
<משה סמיה: יש לעשות הכול כדי שבמדינת ישראל יהיה גוף שיאגד ויאחד את כל מה שקשור בספורט, ובספורט ההישגי במיוחד.
<משה סמיה: אנחנו מדברים על סעיף 5(ב)(1)(ב) המפרט את תפקידי המכון.
<משה סמיה: אנחנו ציינו את זה אומנם בכתב, אבל יש במכון, מעבר לכל הגופים שהקריאה עורכת-הדין יש עוד כל מיני גופי סמך שיש אחריהם עובדים.
<משה סמיה: אנחנו נמצאים במשא-ומתן עם מכון וינגייט כבר שלוש שנים יחד עם נציגי התרבות והספורט ונציגי משרד האוצר כדי לגבש הסכם קיבוצי כלשהו, והחוק כפי שהוא הובא מתעלם מנציגות העובדים וגורם לכך שהעובדים יהיו במצב שהביטחון התעסוקתי שלהם, בלשון המעטה, ייפגע.
<משה סמיה: אני לא אפרט מילה במילה, כי את זה קיבלתם בכתב - - -
יעקב מרגי: החשש לגיטימי, ואנחנו נתמודד אתו.
<משה סמיה: אני מודה לך מאוד.
<מתתיהו שטיינר: לי קוראים שטיינר מתי, ואני מנכ"ל מרכז הספורט האולימפי בתל-אביב.
<מתתיהו שטיינר: אני, לצערי, לא איש בשורות ואני לא רוצה לפגוע באף אחד.
<מתתיהו שטיינר: אתם מדברים על גוף נחשל שרוצה לקחת לעצמו כל מיני טייטלים, ומאיפה, אני לא מבין.
<מתתיהו שטיינר: זה לא היה שלו - - -
יעקב מרגי: על מי כבודו מדבר?
<מתתיהו שטיינר: אני מדבר על מכון וינגייט.
<מתתיהו שטיינר: נכון וינגייט זה גוף נחשל.
<מתתיהו שטיינר: שלא ייעלב פה אף אחד.
<מתתיהו שטיינר: אמוץ הגיע לא מזמן, אנחנו מדברים על שנים אחורה, הוא בעצמו אמר שאין שם מתקנים, הכול הרוס - - -
יעקב מרגי: אם הוא היה טוב, אני מאמין שלא היינו נדרשים לחוק.
<מתתיהו שטיינר: כנראה שלא היינו נדרשים לחוק, כן.
<מתתיהו שטיינר: עכשיו, החוק הזה גם עולה הרבה כסף, אבל זה לא עניין שלי, נכון שזה גם שייך אליי.
<מתתיהו שטיינר: כל אחד צריך להבין למי לייחס – אנחנו גוף מצליח, סליחה שאני אומר את זה, שאני צריך להגיד את ה, אבל אמר את זה קודם גם המנכ"ל של המשרד.
<מתתיהו שטיינר: אנחנו גוף מצליח והוא מבין מה תפקידו.
<מתתיהו שטיינר: כדי להבין מה התפקיד שלי, אני צריך להבין מה מבנה הספורט.
<מתתיהו שטיינר: מכון וינגייט לא יהיה אחראי לאיגודי הספורט האולימפיים לעולם.
<מתתיהו שטיינר: הוא לא יכול להיות גם אם הוא רוצה.
יעקב מרגי: איפה זה כתוב, שהוא יהיה אחראי?
<מתתיהו שטיינר: כתוב פה שהוא יהיה אחראי על "אתנה" ועל ספורט הנשים.
<מתתיהו שטיינר: כתוב, כתוב.
<מתתיהו שטיינר: אני מבין מה תפקידי, מרכז הספורט מבין מה תפקידו.
<מתתיהו שטיינר: אנחנו נותנים מתקנים לאיגודים האולימפיים, שרובם יושבים אצלנו, הם לא יושבים במכון וינגייט.
<מתתיהו שטיינר: גם לגבי מיקום המכון שהוא התייחס אליו, זה המקום האחרון שספורטאי רוצה להגיע אליו היום.
<מתתיהו שטיינר: לגבי לוקיישן, אם מדברים על לוקיישן, זה הרי מקום מנצח.
<מתתיהו שטיינר: אז כדי להבין את כל הדברים האלו, ואני בעד החוק, אני מתחיל מזה, צריך שיקרה משהו טוב בווינגייט.
<מתתיהו שטיינר: לא יתכן, אמר את זה גם יוסי, שיהיה פה מונופול, וצריך להיכתב כאן.
<מתתיהו שטיינר: אני אומר עוד פעם, צריך להבין את מבנה הספורט, ואני לא בטוח שזה הפורום הזה.
<מתתיהו שטיינר: אני לא הכנתי מצגת, לא נתבקשתי להכין מצגת, אבל אם הייתי מכין על מבנה הספורט, הייתם מבינים ש-90% מהדברים שכתובים פה, זה לא תפקיד המכון.
<מתתיהו שטיינר: ושלא יביאו לי דוגמאות מחו"ל ולא מחו"ל, שיבואו ללמוד אצלנו גם.
<מתתיהו שטיינר: גם לנו יש מודלים שהם מצליחים.
<מתתיהו שטיינר: לי יש מודל שבעוד 20 שנה מהיום, עם תב"ע חדשה, זה יהיה מקום שלא תאמינו.
<מתתיהו שטיינר: מדברים על מלון.