GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק וקנין: לגופו של עניין, אני רוצה להגיד את חלקי בעניין, כיוון שאני ישבתי גם עם החברים שלי וגם עם השר ולהערכתי, אם אתם שואלים אותי, המרחקים הם לא גדולים, המרחקים הם קטנים, אפשר לגשר עליהם.
יצחק וקנין: אני דווקא לא הייתי הולך לפיילוט.
יצחק וקנין: פיילוט לא טוב, כי מה יקרה?
יצחק וקנין: בפיילוט, אז חלק מהיישובים, מי שהרוויח הרוויח, הלך, קיבל את העסק הזה, הצליח.
יצחק וקנין: מי שרוצה לא יכול לעשות.
יצחק וקנין: צריך לתת פה פתרון לכל יישובי קו העימות, לבוא ולהגיד 'חבר'ה, זה ההסדר שאנחנו מציעים' וההסדר הוא לא רחוק.
יצחק וקנין: אני אגיד למה אני מתכוון.
יצחק וקנין: יש פה מספר פרמטרים שנגעתם בהם, כמעט כולם נגעו בהם, נושא של צער בעלי חיים, רווחת העוף, איכות הסביבה, אין ספק, העניינים האלה של הלולים הם מתחת לאף של כל שכן שלי.
יצחק וקנין: מה שפעם יכולנו לעשות, היום זה לא כל כך, יש צימרים, יש כל מיני דברים, זבובים, זה מפריע, יש דברים אחרים, יש עניינים אחרים של הזבל, שלא לדבר על איכות חיים.
יצחק וקנין: יש פה בריאות הציבור ויש פה עוד פרמטר שלדעתי הוא חשוב מאוד.
יצחק וקנין: כשהולכים לרפורמה כזאת הרפורמה הזאת צריכה להביא גם איזה התייעלות שלנו כחקלאים, כדי להוזיל את מחיר הביצה.
יצחק וקנין: בסופו של דבר כולנו רוצים בירידת המחיר לצרכן.
יצחק וקנין: אני חושב שאם נעשה מספר דברים, גם אנחנו, אני פונה גם לחברים שלי, המגדלים, הפערים הם לא גדולים.
יצחק וקנין: אני חושב שהאוצר, לפחות במתווים שאני ישבתי ודיברתי איתם, הגענו לאיזה שהיא הסכמה שיכולה להביא פתרון לכל המדרגים.
יצחק וקנין: זאת אומרת אם התכנית הייתה שהלול הקטן ביותר יהיה 6,000 ואז אנחנו עולים בשדרוג, יש מענק שהאוצר מוכן לתת אותו ללולים של 6,000.
יצחק וקנין: 40,000, האוצר, יש לו שאיפה שהלולים יהיו הרבה יותר גדולים, כי זו התייעלות.
יצחק וקנין: אני דווקא בדעה של האוצר.
יצחק וקנין: אני מגדל בעצמי, אנחנו ראינו מה קרה בענף החלב, כל המגדלים הקטנים התאדו אחרי רפורמה.
יצחק וקנין: מתוך 400 משקים, לא נשארו קרוב ל-200.
יצחק וקנין: לול גדול, אני מבין את העניין של השותפויות, אני לא מתעלם מזה, אני 'בתוך עמי אנוכי יושבת', אני מכיר את המציאות הזו שיש בעיה להיות שותף וכל הדברים, אבל אנחנו ניתן את האפשרות גם למי שלא רוצה להיות שותף, אבל בואו נעשה גם את המהלך הזה של אותם אלה שכן ירצו ללכת בשותפות ביחד.
יעקב מרגי: האוצר יהיה מוכן לתמרץ שותפויות?
יצחק וקנין: הוא לא - - -
<שירה ברגמן: אני יושבת כאן ואני אומרת, לא רק שאנחנו מאמינים, אנחנו בוחנים - - -
יצחק וקנין: בוא נגיד, ההתחלה של כל העניין הזה הייתה, לא היינו שם, אבל אני - - -
יעקב מרגי: מרגע שיש רצון - - -
יצחק וקנין: האוצר מבין שיש פה איזה עניין גם כלכלי, גם למגדל וגם בסופו של דבר לצרכן, בסופו של תהליך.
יצחק וקנין: לכן אני חושב, אנחנו ממש לקראת הסוף, לדעתי אם נעשה מאמץ ביחד, אני דיברתי עם החברים שלי, נעשה מאמץ, אנחנו יכולים להביא פתרון בתוך שלושה שבועות עד חודש ימים ויוצאים לרפורמה שהיא מסודרת, שיהיו בה מספר פרמטרים.
יצחק וקנין: דרך אגב, אני חושב שבסופו של יום, לפי הצעה שאני הצעתי, זה גם יביא פחות כסף - - -
יעקב מרגי: יעלה פחות למדינה.
יצחק וקנין: למדינה זה יעלה פחות כסף, ההתייעלות תהיה יותר גדולה, יש בזה דברים שהם ברורים, שיהיו מחויבים להיות מעוגנים בהסכם, דהיינו התכנון, כי אם אני הולך לשדרג היום ולהשקיע כסף ולהוציא כסף מהכיס, אולי לי יש, ולי יש, אני מסוגל לעשות את זה, אבל יש אנשים שהם לא מסוגלים להוציא, בקושי הם חיים את ה - - - זה קו עימות.
יצחק וקנין: פה צריך להבין גם את מהות היישובים שם, אני אומר את זה, אמרתי את זה ביומיים האחרונים הרבה פעמים - - -
יעקב מרגי: אין ספק שהמדינה צריכה לסייע בהליך התכנון.
יצחק וקנין: יש פה עוד מצב, שצריך לדעת, זה הענף העיקרי, אין לנו ענף אחר, ענף ההטלה הוא הענף העיקרי.
יצחק וקנין: ענף הנשירים, כל המטעים, כולם מבינים שאנחנו לוקחים עוד כסף מהכיס ומממנים את כל המציאות - - -
יעקב מרגי: עוד לא עקרתם את הנשירים?
יצחק וקנין: זה הולך ונעקר.
יצחק וקנין: כל אחד עושה ניסיון על עצמו.
יצחק וקנין: אתה יודע, כל פעם זה מתחלף, פראיירים לא מתים, הם מתחלפים.
יצחק וקנין: זו המציאות שאני קורא אצל החקלאים, לא מתים, ממש מתחלפים.
יצחק וקנין: ענף ההטלה הוא ענף יציב כיוון שיש לו תכנון ועל זה צריך לשמור, לפחות לפרק זמן שאני דיברתי עליו, ויכולה להעיד שירה שלאורך כל הדרך אמרתי, תכנון חייב לתת אופק של לפחות בין שמונה לעשר שנים מינימום.
יצחק וקנין: ואת חוק הגליל, גם אותו להכניס לתוך העסק הזה.
יצחק וקנין: אני מאמין שהחברים שלי בסופו של יום יסכימו ללכת למהלך שאנחנו בו נביא - - - אני אומר לך, אנחנו יכולים לעשות את זה תוך חודש ימים, ונבוא לפה עם איזה בשורה שהולכים לרפורמה.
יצחק וקנין: זה מחויב המציאות, אי אפשר לתת לעופות, אני אומר לכם את זה, חבר'ה, להמשיך להיות שלושה וארבעה עופות בתא אחד קטן, זה בלתי אפשרי.
יצחק וקנין: זה צער בעלי חיים ממדרגה ראשונה, ואני אומר את זה כמגדל.
יצחק וקנין: לכן צריך למצוא פתרון לדבר הזה.
יצחק וקנין: צריך קצת מאמץ מצד החברים שלי, קצת מאמץ מצד - - - המרחקים קטנים.
יצחק וקנין: רבותיי, המרחקים קטנים, אפשר לפתור את הבעיה עם קצת רצון.
יעל כהן-פארן: אני חייבת לצאת גם לוועדת הכספים, לשאול שם שאלות על תקציב משרד החקלאות, גם בהקשרים האלה.
יעקב מרגי: אני לקחתי את שירה משם, תייצגי אותה כשאת הולכת לשם.
<שירה ברגמן: אני אבוא לשם לענות לשאלות שם.
יעל כהן-פארן: אני חייבת לומר כמה דברים.
יעל כהן-פארן: קודם כל צריך להפסיק את מריחת הזמן.
יעל כהן-פארן: אני קוראת להעביר את התקנות גם אם יש תקציב, גם אם אין תקציב.
יעל כהן-פארן: יש פה תקופת מעבר שאפשר להסתדר בה.
יעל כהן-פארן: עצם זה שאין תקנות כי אין תקנות, זה פשוט עילה להמשיך.
יעקב מרגי: את יכולה לערוב לי ולהם שהמדינה לא תמצא שבת לעצמה?
יעל כהן-פארן: אתה יודע איך זה, כשמקימים דירות בלי גנים, אז האנשים יוצאים לרחובות כדי שיקימו את הגן.
יעקב מרגי: הנה אני אומר לך, אני חוזר בי מההצהרה הקודמת ואני הולך להיות מחויב לתקנות ואני הולך לבקש ממשרדי הממשלה לגמור את זה, לא מתכוון למרוח את זה.
יעל כהן-פארן: בדיוק, זה כבר עבר שלוש כנסות.
יעקב מרגי: אבל מהניסיון שלי, אני - - -
יעל כהן-פארן: אתה יודע את זה, אתה היית פה, אני לא.
יעקב מרגי: אני מפרגן לקרדיט שלך ולניסיון הפרלמנטרי והציבורי שלך, אבל מה לעשות, הייתי שר וקדנציה חמישית בכנסת, אני יודע איך זה עובד.
יעקב מרגי: יש פתגם שאומר, לימד אותו בתחילת הדרך איש האוצר, בכל המקומות לכולם הזמן עובד לרעתם, באוצר הזמן עובד לטובתם.
יעקב מרגי: לכן אני לא מוכן.
יעקב מרגי: מרגע זה, אני מודיע, אני מחויב לתקנות, אני מתכוון להעביר אותן.
יעקב מרגי: אני הולך לצד המגדלים, אבל הולך לשבת על משרדי הממשלה ואני אומר, אם צריך אני אלך בשתי רגליים לדיון בבית המשפט.
יעל כהן-פארן: אני רק חייבת לומר, בבית המשפט באה המדינה ואומרת 'כן, יש תקנות, אוטוטו הן עוברות' והיא כבר אומרת את זה שבע שנים.
<שירה ברגמן: אני בכל זאת - - -
יעל כהן-פארן: אני רוצה לומר עוד משהו חשוב.
יעל כהן-פארן: מאחר שהתקנות האלה באמת נכתבו לפני 17 שנים - - -
יצחק וקנין: איזה 17?
יעל כהן-פארן: בסדר, שבע שנים, לפחות שבע שנים, אבל בואו נתקדם קדימה, גם התקנות האלה הן, בוא נאמר, מאוד מצומצמות.
יעל כהן-פארן: מרחיבים את השטח שיש לכל מטילה מ-350 היום, אולי פחות, ל-750 מינימום, וגם הוא מאוד מצומצם.
יעל כהן-פארן: אני חושבת שצריך ללכת יותר רחוק, להתקדם כבר קדימה.
יעל כהן-פארן: כבר הולכים להוציא כספים, כבר הולכים לשדרג לולים, אז כבר תעשו את השדרוג הבא, 81% מהלולים באיחוד האירופי הם לולי מעוף - - -
יעקב מרגי: חברת הכנסת פארן, אני מודיע לך חד משמעית - - -
יעקב מרגי: סליחה, אדוני, אתה רוצה שאני אוציא אותך?
<קריאה: אבל זה שקר.
יעל כהן-פארן: אז 50%, בוא נתווכח על המספרים.
יעל כהן-פארן: היום אנחנו צריכים לראות קדימה ולא להסתכל על המאה ה-19.
יעקב מרגי: תקשיב טוב, אני גם יותר להתנהג בפאתוס.
יעקב מרגי: תקשיבי, חברת הכנסת פארן, אני אומר לך שאני לא מתכוון למרוח את הזמן ואני הולך להוביל את זה בזמן הקרוב.
יעקב מרגי: עורך דין פלג.
יעקב מרגי: מסעוד, אתה רוצה לדבר?
מסעוד גנאים: אני כבר מדבר בנושא משנת 2009.
יעקב מרגי: אז אחרי עורך דין פלג.
<אהוד פלג: אדוני, אני מחזיק ביד את חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) משנת 1994.
<אהוד פלג: מכוחו היו צריכים להיות מותקנות תקנות למניעת סבל בענפים החקלאיים.
<אהוד פלג: אנחנו מדברים כבר על למעלה מ-22 שנה.
<אהוד פלג: אני זוכר, לפני עשר שנים קמה ועדה, בראשות היועצת המשפטית של ועדת החינוך והתרבות, להתקנת התקנות האלה, ואנחנו נמצאים היום במצב של אין תקנות.
<אהוד פלג: אנחנו נמצאים במצב של עבירה מתמשכת, של סבל של תרנגולות ואני שומע את הדיבורים ממשיכים וממשיכים באותה מתכונת.
<אהוד פלג: זה מזכיר לי פרשה, אדוני, מלפני כמה שנים, פרשת פיטום האווזים בישראל.
<אהוד פלג: שם היה מדובר, אדוני, על סגירת ענף חקלאי, הרבה יותר חמור מאשר מדובר פה, על התאמת תנאי הגידול באופן שהסבל לתרנגולות יופחת.
<אהוד פלג: שם היה מדובר על סגירה כליל של ענף פיטום האווזים ושם בג"צ נתן את האמירה שלו, החד משמעית, שהפרקטיקה הזאת לא עולה בקנה אחד עם חוק צער בעלי חיים וקצב למגדלים 18 חודש כדי לסגור את הענף.
<אהוד פלג: כרגיל במקומותינו 18 חודש עברו, שום דבר לא קרה, המדינה לא אכפה את פסיקת בג"צ ועל זה התבטאה השופטת פרוקצ'יה בבג"צ השני שהגשנו, שאי קיום פסק הדין במהלך התקופה מעיד על מציאות קשה במדינת חוק, כאשר המדינה עצמה שותפה לאי כיבוד הדין.
<אהוד פלג: היא האשימה את המדינה בשותפות לדבר עבירה, את משרד החקלאות ואת משרד היועץ המשפטי.
<אהוד פלג: התופעה הזו ראויה לביקורת קשה נוכח הסטייה שהיא מבטאת מהליכי ממשל תקינים ומנורמות חוקתיות בסיסיות הטמונות בבסיסו של ההליך הדמוקרטי.
<אהוד פלג: כאן, אדוני, אנחנו נמצאים היום משום ששם היה מדובר על סגירת ענף, פה אנחנו מדברים על התאמת ענף באופן שיהיה איזון בין הערכים, אבל שהתרנגולות תפסקנה את הסבל הנוראי הזה.
<אהוד פלג: ואנחנו ממשיכים לשמוע דיבורים מאותם שחקנים כמו אז.
<אהוד פלג: אדוני, הדבר הזה לא מתקבל על הדעת וצריך להפסיק אותו לאלתר, ולחילופין צריך לאכוף מחר בבוקר את החוק למניעת התאכזרות בבעלי חיים, כי במצב של עבירה על חוק אחד אנחנו מכשירים עבירות על חוקים אחרים.
יעקב מרגי: מסכים איתך, זה מצב שלא ייעשה, זה מעשה שלא ייעשה.
יעקב מרגי: תיקנתי את התקנות, המגדלים סוגרים, הביצים מאיפה?
יעקב מרגי: אתה תקבל ביצים, אתה יודע מפה?
יעקב מרגי: לא מפוקחים, אם פה הצפיפות בלולים - - - אז אנחנו לפעמים, איך אומרים?
יעקב מרגי: מדקדקים באחד, יש פתגם כזה, ומזלזלים בהלכות שבת.
יעקב מרגי: אז אני בא לומר לך, אני מבין את הזעקה - - -
<אהוד פלג: המבחן של הערכים, אדוני, הוא כאשר - - -
<קריאה: זה דבר - - -
יעקב מרגי: אני אוציא אותך.
יעקב מרגי: יש לכם קול, בן פורת יוסף, לא צריך מיקרופונים.
יעקב מרגי: אל תתפרצו לי, אני לא דן בהתפרצויות.
יעקב מרגי: יש לי מגבלות, אני לא מושלם.
יעקב מרגי: תקשיב טוב טוב, הדבר נכון, הערכים צריכים לחייב אותנו להוביל את זה, לא כל אחד עשה את שלו ואני עשיתי את שלי, שלום עלייך נפשי.
יעקב מרגי: צריך לראות בשום שכל.
יעקב מרגי: אנחנו לא מתקנים עוולה ביצירת עוולה.
יעקב מרגי: הצהרתי, אני מחויב, אנחנו נעביר את זה, אנחנו נדאג לכסף, נדאג למגדלים, גם שיבואו לקראת, וכולם ביחד סביב שולחן עגול והנושא הזה ייגמר.
יעקב מרגי: נציגות המגדלים, מישהו רוצה לדבר?
<מרדכי אלקבץ: אני רוצה לשאול את - - -
יעקב מרגי: אתה לא שואל, אתה מדבר איתי, לפרוטוקול.
יעקב מרגי: תשאל באוויר.
<מרדכי אלקבץ: אני רוצה לשאול אותו האם שמירה על המתיישבים בצפון, על התושבים שם, האם זה לא ערך?
<מרדכי אלקבץ: האם זה לא ערך עליון גם?
<מרדכי אלקבץ: זה לא מנצח ערך אחר?
<מרדכי אלקבץ: לפחות אם הוא משתווה, אז שתבוא המדינה ותממן את זה.
<מרדכי אלקבץ: אתה לא יכול לשלוח חיילים בלי נשק.
<מרדכי אלקבץ: אתה רוצה שאנחנו נבוא ונשדרג, גם אנחנו רוצים, אין לנו שום התנגדות, אנחנו מוכנים לעמוד בכל תקנה שתתוקן לטובת צער בעלי חיים, ובלבד שהמדינה תשים את הכסף.
<מרדכי אלקבץ: נאמרו כאן דברים על ידי משרד האוצר.
<מרדכי אלקבץ: אנחנו יותר רוצים לקדם את זה מאשר משרד האוצר בא ותומך, הוא מציב כל הזמן תנאים שאנחנו לא יכולים לחיות איתם.
<מרדכי אלקבץ: אנחנו התפשרנו בנקודות שחשבנו שאנחנו לא נהיה מוכנים להתפשר ושם התפשרנו והגענו להסכמות.
<מרדכי אלקבץ: בא לכאן משרד ממשלתי, משרד החקלאות, שהתווה תכנית שמבוססת על סיור בצפון ועל הכרה של כל התמונה הכוללת של הענף והציב תכנית.
<מרדכי אלקבץ: אוקיי, אז התכנית לא כל כך מקובלת על ידי משרד האוצר, אז אנחנו ישבנו והיינו מוכנים עוד לבצע תיקונים בתכנית הזו, כאלה שנוכל לחיות איתם, ומשרד האוצר לא יכול לבוא ולהגיד ש'נפגשנו ועשינו', כל זה נעשה תחת לחץ, כשאתה מגיע לישיבה בישיבה יש אטימות של הפקידים, אני לא מדבר על הצמרת, השר מנחה, המנכ"ל מסכים, אבל כשאנחנו יושבים עם הפקידוּת, הפקידות מחזירה אותנו חזרה לתנאים שאנחנו לא יכולים לעמוד בהם.
יעקב מרגי: עוד נציג מהמגדלים?
<יוסף אדוני: שלום לכולם.
<יוסף אדוני: יוסי אדוני, סגן ראש המועצה המקומית מעלה יוסף ונציג מגדלים מהמועצה לענף הלול.
<יוסף אדוני: כנראה שיש פה לא מעט אנשים שלא יודעים מה זה ענף ההטלה להתיישבות.
<יוסף אדוני: החקלאים שנמצאים שם מקום המדינה הם השכפ"צ של המדינה, ענף ההטלה זה השורשים שלנו, זה עמוד השדרה שלנו, של התושבים, של המשפחות ושל ההתיישבות בכלל.
<יוסף אדוני: אנשים לא מבינים את המאטריה של הדבר הזה, ללא ענף ההטלה לא יהיו שם תושבים, יהיו שם חיילים במקום תושבים ואנחנו נלחמים על זה עד זוב דם, אין לנו אפשרות אחרת.
<יוסף אדוני: לגבי צער בעלי חיים, אנחנו, החקלאים, בעד חוק צער בעלי חיים.
<יוסף אדוני: אנחנו בעד רווחת העוף, בעת איכות סביבה, בעד שירותי בריאות הציבור, שירותים וטרינריים, אנחנו בעד, אנחנו רוצים את זה ואנחנו דוחפים את זה כבר כמה שנים, אבל יש לנו מנגד את משרד האוצר.
<יוסף אדוני: משרד האוצר מנותק מהמציאות לגמרי, הם לא מבינים שענף הביצים זה לא רק כלכלה והם חייבים להבין את זה, ענף הביצים זה לא רק כלכלה, ענף הביצים זה התיישבות, זה ביטחון המזון, זה ביטחון של המדינה, זה מה שמחזיק שם על הגבול הצפוני 75% מהמגדלים בארץ.
<יוסף אדוני: היישובים שנמצאים שם וחלקם משלמים גם בדם, זה מה שמחזיק אותם, זה עמוד השדרה.
<יוסף אדוני: בלי ענף ההטלה לא יהיו יישובים, לא יהיו חקלאים, לא יהיו בנים ממשיכים.
<יוסף אדוני: אנחנו החזרנו 30% מהבנים הממשיכים שלנו ממרכז הארץ לגליל בגלל המכסות האלה.
<יוסף אדוני: הם באו והתיישבו ובנו את ביתם וקיבלו מכסות.
<יוסף אדוני: האוצר חייב להבין את זה.
<יוסף אדוני: כבוד היושב ראש, אני רוצה לסיים, משפט אחרון.
<יוסף אדוני: יש דרך שיש לגביה קונצנזוס רחב ומשרד החקלאות מוביל אותה גם בדיונים מול האוצר, ולצערנו האוצר לא מקבל אותה.
<יוסף אדוני: אנחנו מקווים שכבוד היושב ראש, תפעיל לחץ על האוצר וכולם ביחד שיממנו את התכנית הזאת, יש לה מימון, יש לה תקצוב, יש לה הכול מסודר.
יעקב מרגי: אתה צריך להזדהות, כי אני לא מכיר אותך.
<אבי פנקס: אבי פנקס, יושב ראש העמותה למען חיות משק.
<אבי פנקס: אני שלחתי גם באי-מייל וגם מסרתי עכשיו לחברי הכנסת את הנושאים שלדעתי צריך לשדרג ואני מאוד אשמח אם נעבור על הדברים האלה אחר כך, אבל אני רוצה לדבר על הצד הכספי.
<אבי פנקס: יושב איתנו בעל לול, שמוליק כץ, שעומד לעבור מלול כלובים ללול חופש וזה לא יעלה לו.
<אבי פנקס: אני מדבר על זה כבר חמש שנים ולצערי לא כל כך מקשיבים לזה.
<אבי פנקס: לולי חופש מרוויחים יותר מאשר בלולים - - -
יעקב מרגי: עוד מעט אסף יענה לך, אני מכיר את ההרצאה הקודמת שלו על לולי חופש.
<מרדכי אלקבץ: אבל זה ייקר את מחיר הביצה לצרכן.
<אבי פנקס: בכל אופן זה ייקר קצת, זה יוריד את המחירים משום שהיו מקרים שמפקיעים את המחירים בסופרמרקטים ב-25, 28, ואפשר למכור את זה ב-15 ואז 80% מעם ישראל ייקנו את הביצים האלה ונמצא פתרון גם ל-20% הנותרים.
<אבי פנקס: לדעתי, אם נשמע את בעל הלול, שמוליק כץ, אפשר לבנות, להתגבר על המכשול הכספי של הרפורמה, אפשר לתת הלוואות - - -
יעקב מרגי: את הדיון הזה עשינו בדיון הקודם, אני לא רוצה לחזור עליו, אבל אני אתן לו לדבר.
<משה רודנסקי: שלום, משה רודנסקי, חקלאי.
<משה רודנסקי: כשאני שומע את עורך הדין המכובד אז אני המום לחלוטין, כי נדמה לי שאני יוצא מכאן ומחכים לי פה שוטרים ואני סיימתי בזה.
יעקב מרגי: יש פה הרבה עורכי דין בכנסת, חברי כנסת יעזרו לך.
יעקב מרגי: יש לנו הרבה עיתונאים ועורכי דין.
<משה רודנסקי: ישמרו עליי, זה בסדר.
<משה רודנסקי: 106 שנים החקלאות קיימת בארץ והיא הספקית של האוכל והמזון.
<משה רודנסקי: זה לא דבר חדש, תרנגולות.
<משה רודנסקי: אני עבדתי 27 שנים כמהנדס במשרד החקלאות, בענף הלול, כל השיטות של גידול עופות הן פרי מחקרים נטו בכל העולם, ומספיק, לדעתי, לצעוק שבאירופה זה ככה ופה ככה.
<משה רודנסקי: יש איזה שווייץ אחת, הרי אם אנחנו מייבאים היום כבד, מאיפה אנחנו מייבאים אותו?
<משה רודנסקי: ממדינות שמתעללות.
<משה רודנסקי: מאיפה אנחנו מייבאים את הביצים?
<משה רודנסקי: ממדינות שעברו את ועדת החינוך ואת צער בעלי חיים?
<משה רודנסקי: באמת, בואו נסתכל גם על עצמנו.
<משה רודנסקי: הרי לפני שנתיים כשהייתה צריכה להיות ועדת חינוך, אבל באותו זמן היה 'צוק איתן', ביטלו את הוועדה כדי לא להיות מגוחכים.
<משה רודנסקי: מה, אנחנו נתעסק פה בצער בעלי חיים של עופות כשהבנים שלנו נלחמים?
<משה רודנסקי: לא - - -
<משה רודנסקי: זה בדיוק בא על חשבון.
יעקב מרגי: דיברת טוב עד לפני המשפט האחרון, מה אתה עכשיו מקלקל?
<משה רודנסקי: קודמיך, אלכס מילר, כשהוא קרא את תקנות צער בעלי חיים הוא אמר 'בואו נעצור כאן, שבו, המגדלים, עם משרדי הממשלה, תגיעו להסכמות', ועד שלא יהיו הסכמות בואו לא נרוץ עם הדברים האלה.
<משה רודנסקי: אני מקבל את מה שאמרת, מכיוון שיעבירו כאן את התקנות אחר כך זה בכייה לדורות.
<משה רודנסקי: אמר מנכ"ל משרד החקלאות לפני שתי קדנציות, אם הרפורמה הזאת תגרום למשק אחד להיסגר כשלתי בתכנית.
<משה רודנסקי: מצד אחד חבר הכנסת וקנין מדבר על משקים בצפון, מצד שני הוא מכניס את השותפויות ולולים גדולים, פירושו לסגור את החקלאות.
<משה רודנסקי: אני מציע ללכת בזהירות - - -
יצחק וקנין: איך אתה סוגר?
יצחק וקנין: אתה כנראה לא יודע כמה לולים גדולים - - -
<משה רודנסקי: אני יודע בדיוק, תאמין לי שאני יודע בדיוק.
יצחק וקנין: אז לו אתה יכול לספר, לא לי.
יצחק וקנין: לי אתה לא יכול לספר - - -
<משה רודנסקי: אני יודע בדיוק.
יצחק וקנין: סלח לי, יש כבר לולים של 200,000, 180,000 - - -
<משה רודנסקי: מי צודק?
<משה רודנסקי: מי שצועק יותר חזק?
יצחק וקנין: לא, אתה מספר לו סיפורים.
<משה רודנסקי: אני לא מספר סיפורים - - -
יעקב מרגי: תודה, אתה לא יכול לצעוק.
יעקב מרגי: תקשיב טוב, גם בדבריו של חבר הכנסת וקנין, הוא אמר בשום שכל והוא אמר שצריך לאפשר למי שרוצה.
יעקב מרגי: הוא אמר את זה באחריות, וכל הכבוד, ואתה יודע מה?
יעקב מרגי: עם כל הסימפטיה והאמפתיה יש גם לקוחות בדרך ויש מדינה ויש כלכלה.
יצחק וקנין: כל אחד יעשה מה הוא רוצה.
יעקב מרגי: גם יוקר המחיה הוא פקטור.
יעקב מרגי: החוכמה היא שצריך למצוא את האיזון בין כל הפקטורים האלה.
יעקב מרגי: מבחינת כל היושבים פה, כל אחד האמת שלו היא המנצחת, ואם נלך עם כל אחד, עם האמת שלו, נגיע למחוזות שאנחנו לא רוצים להגיע.
יעקב מרגי: לכן צריך לדעת לכבד גם דעות של אחרים.
שמואל כץ: שמואל כץ, מגדל ממרכז הארץ.
יעקב מרגי: אתה במרכז הארץ, איפה במרכז הארץ?
שמואל כץ: מושב בארותיים.
יעקב מרגי: אתם יודעים איפה זה בארותיים?
<קריאה: עמק חפר.
יעקב מרגי: תן לי לעשות מבחן בידיעת הארץ.
שמואל כץ: יש לי רק בקשה אחת.
שמואל כץ: אחרי שעברתי על כל הדברים האלה, להצמיד את כל הנושא של היבוא - - -
יעקב מרגי: אצלכם אין סלעים ואדמות טרשים, נכון?
שמואל כץ: אדמת ביצה.
שמואל כץ: מה שאני מבקש, להצמיד את הנושא של היבוא לפי התקנות שיעברו פה ורק יביאו פה, על מנת שמחננו יהיה טהור, רק ביצים שעומדות בתקנות האלה ממדינות שעברו את התקנות האלה.
שמואל כץ: ואז אפשר לעשות.
שמואל כץ: אחרת - - -
יעקב מרגי: השטחים זה מדינות?
שמואל כץ: אני דוגל במשהו אחר, אני לא רוצה להגיד - - -
שמואל כץ: הם לא מדינה - - -
יעקב מרגי: אז בוא אני אספר לך, אני באר שבעי, באמצע שכונה מיושבת יש מרכז שיווק ענק של ביצים שמכניס כמעט לכל בית את הביצים ואף אחד לא יודע מאיפה הם באים.
שמואל כץ: זו בעיה של צוק בר, לא שלי.
יעקב מרגי: נכון, אני מסכים איתך שצריך לאכוף גם כניסה.
יעקב מרגי: אי אפשר להחמיר על חקלאי ישראל ולהקל - - - מכסים טפח ומגלים טפחיים.
שמואל כץ: תודה.
יעקב מרגי: ואחרון המגדלים.
<ירון וקרט: אני גר בפקיעין החדשה.
<ירון וקרט: אני גר במושב פקיעין החדשה, באזור מעלות.
יעקב מרגי: מקום יפה מאוד.
יעקב מרגי: אתם חיים בשכנות טובה עם ה - - -
<ירון וקרט: יש קצת עימותים מדי פעם.
יעקב מרגי: תשתדלו להיות שכנים טובים שם.
<ירון וקרט: משתדלים.
<ירון וקרט: אני קצת מתרגש, סליחה אם אני - - -
יעקב מרגי: זה עובר, אל תדאג.
יעקב מרגי: גם אני הייתי כזה, באתי לכנסת וקלקלו אותי.
<ירון וקרט: לא, אני שומע פה את כל הארגונים, את משרד האוצר, את הירוקים כמובן, אנשים לא מבינים מה המשמעות של מכסת עופות לבן אדם שגר במושב פקיעין, במושב צוריאל, במושב שתולה - - -
יעקב מרגי: אבל אנחנו לא דנים על המכסות, כי יש הסכמה, המכסות נשארות.
<ירון וקרט: כן, הם לא מבינים שהמכסה הבודדת הזאת זה בעצם האוניברסיטה של הבן שלי, זה החוג של הבן שלי.
<ירון וקרט: כדי לנסוע לקחת את הבן שלי לחוג אני צריך לנסוע - - -
יעקב מרגי: זה גם החלוקה שלי בבוקר בבית.
<ירון וקרט: אוקיי, אבל אנחנו, אתה יודע, אזור התעסוקה שלנו מאוד מאוד מצומצם והם לא מבינים, ההורים שלי היום בני 72, זו הפרנסה היחידה שיש להם.
<ירון וקרט: בא האוצר, רוצה להתייעל, הירוקים רוצים לבוא ולעשות מהפכה, מאיפה נביא את הכסף הזה?
<ירון וקרט: מאיפה?
<ירון וקרט: הדבר היחידי הזה, שמפרנס אותנו, שזה מחזיק אותנו מעל קצת לנשום - - -
יעקב מרגי: תעזוב את סוגיית המימון, לו יצויר שפתרנו את סוגיית המימון, אתה מסכים שצריך לטפל בסוגיית רווחת בעלי החיים?
<ירון וקרט: בהחלט.
<ירון וקרט: צריך - - -
יעקב מרגי: בריאות הציבור?
יעקב מרגי: איכות הסביבה?
יעקב מרגי: מסכים?
<ירון וקרט: אבל הם רוצים להעביר תקנות - - -
יעקב מרגי: עזוב, אני שואל אותך שאלות.
<ירון וקרט: מאיפה אמא שלי, שמתקיימת מקצבת ביטוח לאומי, מאיפה היא מסוגלת היום להביא סכומים - - -
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, אמא שלך, שתהיה בריאה, שתאריך ימים, מקצבת ביטוח לאומי, אם היא המגדלת היא צריכה לסגור את הלול היום, כי היא מתקיימת מ - - - אז בוא - - -
<ירון וקרט: לא, למה אתה אומר - - -
יעקב מרגי: לפעמים תקשיבו לעצמכם.
<ירון וקרט: ה-4,000 שקל שהיא מרוויחה, זה מחזיק אותה מעל, קצת לנשום.
יעקב מרגי: אני בא ואומר לך, ידיד ומכובדי, כרגע סלע המחלוקת הוא סוגיית המימון - - -
<ירון וקרט: יפה, אז הם רוצים להעביר כבר את התקנות - - -
יעקב מרגי: תודה רבה, אתה יכול לתת לי לדבר?
יעקב מרגי: שאלתי שאלה, לו יצויר שאין בעיה של מימון, אתה מסכים לזה שצריך לטפל ברווחת בעלי החיים?
יעקב מרגי: הגנת הסביבה?
<ירון וקרט: מגיע לשדרג את ה - - -
יעקב מרגי: תודה, אנחנו מסכימים, תודה.
<ירון וקרט: תודה.
יעקב מרגי: יש עוד מי שרצה?
<יוסי וולפסון: המשרד להגנת הסביבה ואולי חברי הכנסת.
יעקב מרגי: אתה רוצה לנהל לי את הדיון?
יעקב מרגי: אני אתן לה לדבר.
אוסאמה סעדי: עכשיו המגדלים רק מדברים?
יעקב מרגי: תנו לחיות לִחיות, בבקשה.
אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, רק המגדלים מדברים?
אוסאמה סעדי: כי גם אני מגדל.
יעקב מרגי: יש צער בעלי חיים.
אוסאמה סעדי: אני מגדל, ילדים.
<יוסי וולפסון: אני אקצר, אני גם לא אראה את המצגת או את הסרטון, אני רוצה להגיד כמה מילים.
<יוסי וולפסון: אנחנו פה מ-2009 בעצם בסיפור הזה והתחושה החזקה היא שאין רצון לסדר את הדברים האלה וכל אחד זורק את הדברים מאחד לשני.
יעקב מרגי: יוסי, אני אשאל אותך שאלה.
יעקב מרגי: שמעת את הדברים שלי שאני מחויב להעביר?
<יוסי וולפסון: שמעתי את הדברים.
יעקב מרגי: ועדיין אתה מסופק?
<יוסי וולפסון: אני אגיד.
<יוסי וולפסון: המשפט הבא שלי היה להגיד שאני מאוד שמחתי לשמוע את הרצון להעביר את התקנות האלה במהירות כי אני באמת חושב - - -
יעקב מרגי: הנה אני מצהיר פה, יהיה מימון ויהיו תקנות.
<יוסי וולפסון: אני חושב שבניגוד לסיפור הביצה והתרנגולת לא המימון יביא את התקנות, אולי התקנות יביאו גם מימון.
<יוסי וולפסון: אני לא חושב ש - - -
יעקב מרגי: הנה אני מסכים איתך, התקנות יביאו את המימון ולכן צריך להעביר אותן מהר ולטובת המגדלים, לטובת העניין.
יעקב מרגי: אל תדאג, הן יעברו, איך הן יעברו?
יעקב מרגי: בשום שכל.
<יוסי וולפסון: ומבחינה משפטית, כשהמדינה הודיעה לבית המשפט בשבוע שעבר שיהיה דיון 'ואנחנו מבקשים לעדכן את בית המשפט בעוד 30 יום', אז בית המשפט לא אמר 'אוקיי, תעדכנו אותנו עוד 30 יום', הוא קבע דיון בעוד פחות מ-30 יום כי הסבלנות שם פוקעת - - -
יעקב מרגי: מהפרקטיקה שלי, אל תבנה על זה, לפעמים בית משפט, אחרי שנתן 20 יום בקמצנות, לדיון הבא הם מביאים נימוק והוא נותן להם תשעה חודשים.
יעקב מרגי: אז אל תבנה על זה.
<יוסי וולפסון: אני לא בונה על שום דבר, אני בונה על הוועדה הזאת שתדע ליישם את החוק במהירות.
<יוסי וולפסון: התפקיד שלה זה לדון בשאלה האם התקנות האלה - - -
יעקב מרגי: הגנת הסביבה.
<גלי דוידסון: העמדה של הגנת הסביבה - - -
יעקב מרגי: תגידי, למה אתם עושים צרות?
<גלי דוידסון: סליחה?
<גלי דוידסון: למה אנחנו עושים צרות?
יעקב מרגי: לא, סתם.
<גלי דוידסון: אנחנו את חילוקי הדעות בינינו לבין משרד החקלאות יישרנו כבר לפני אי אילו שנים ומאז גם אנחנו מחכים להתקנת התקנות.
יעקב מרגי: אני אשאל אותך מה ששאלתי את החקלאות, למה לא הלכתם לאוצר לדאוג לזה?
<גלי דוידסון: אני שוב מזכירה, אני המשרד להגנת הסביבה.
<גלי דוידסון: אנחנו לא אמונים על החוק.
יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך למה, את לא האמנת בתקנות שתיקנת.
יעקב מרגי: התחושה שלי שהמשרד להגנת הסביבה לא האמין בתקנות שהוא תיקן - - -
<גלי דוידסון: לא האמין?
יעקב מרגי: לא האמין בהן וגם לא חשב שהן הולכות לעבור, כי הוא לא דאג למימון שלהן.
<גלי דוידסון: המשרד להגנת הסביבה סבור שצריכים להסדיר את הנושא הזה, יש לנו הוראות - - -
יעקב מרגי: עם מימון או בלי מימון?
<גלי דוידסון: כמובן עם מימון, היינו חלק מהישיבות.
<גלי דוידסון: הרי כל התקנות התחילו ונבעו מהחלטת ממשלה שבעקבותיה בא בג"צ שבעקבותיו באו התקנות.
<גלי דוידסון: אבל מה שכן ברור זה שצריכים את התקנות האלה.
יעקב מרגי: חן, דבר.
<חן אסף: אני רק רוצה להגיד - - -
יעקב מרגי: לא, יש לי רגישויות.
יעקב מרגי: בוועדה אצלי לא מדברים עם אצבע על בן אדם ולא עונים להם, עונים לפרוטוקול ולי.
יעקב מרגי: הוא ישמע, בדרך אגב הוא ישמע.
<חן אסף: אני באתי מסיור מחברת טיפוח באירופה לפני חודש וחצי, שהם אחראים על 50% מהזן הגנטי בעולם המערבי ושאלתי אותם כמה עופות יש היום על הרצפה, אז הם אמרו לי שבין 10% ל-15% מהשוק זה עופות על הרצפה.
<חן אסף: יש עם זה - - -
יעקב מרגי: מה זה על הרצפה?
יצחק וקנין: זה נקרא ביצי חופש.
<חן אסף: יש עם זה המון בעיות בריאותיות.
<חן אסף: בלול סוללה הביצה מופרדת מהלשלשת וככה היא הרבה יותר בריאה, בלולי חופש קודם כל העופות מאוד מאוד חולים, כמות התמותה שם היא בין 25% ל-30% יותר, זה גם אחרי שאני אומר לכם שדיברתי עם חקלאים בהולנד שמגדלים, כמות הלכלוך של הביצה - - - אתה יכול לחלוק - - -
יעקב מרגי: לא, אמרתי לך, אני יודע מה אני אומר, כולם רוצים לדאוג לשרשרת המזון של הטבע, לנמיות ול - - - דבר.
<חן אסף: כך שאני לא בטוח שזה נכון, כל הסיפור הזה של להוריד - - - אם אנחנו פה דואגים לילדים, מה זה ביצה?
<חן אסף: ביצה זה חלבון עם נאכלות מאוד מאוד גבוהה שחשוב שכל ילד יקבל אותו, כי אחרי זה כולם ייראו כמו באפריקה, רזים עם בטן בחוץ.
<חן אסף: אני שאלתי שם חקלאים, הם אמרו לי במפורש שהם לא מוכנים לקנות ביצים בסופר שגדלות על הרצפה, כי הם מפחדים מכמות החיידקים שנדבקת בביצה ונכנסת לתוך, כי הקליפה היא נושמת.
<חן אסף: למעשה אם בביצה היה מתקן תהליך של עובר, זה היה בלול רבייה, אז הקליפה היא סוג של ממברנה, זו גם הסיבה שלא שוטפים ביצים.