GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איציק שמולי: לכן הם נאלצים לשלוח את הילדים שלהם לבתי ספר אחרים שלא נמצאים באותה השכונה וזה דורש התארגנות מראש, גם מבחינת הסעות, גם מבחינת המעבר של ילדים בעורקי תחבורה ראשיים, וגם העובדה שילדים בגיל הזה יאלצו ללכת לבדם בשכונה הזו, שהיא לא ידועה במיעוט הסכנות שיש בה.
איציק שמולי: אדוני יושב הראש, אני חשבתי שנכון יהיה לזמן את הדיון הזה, מכיוון שיש פה בעיני איזה שהוא מצב שהוא לא סביר, שבעצם גוזרים על הציבור גזירה שהוא לא יכול לעמוד בה.
איציק שמולי: ותראה איזו איוולת.
איציק שמולי: האנשים האלה הם חלוצים, שנמצאים בשכונה, הם לא שם כי מישהו קשר אותם בשלשלאות לשכונת שפירא.
איציק שמולי: לפחות חלקם, מהעדויות שאני שמעתי.
איציק שמולי: חלק שם נמצאים מבחירה, כי הם אוהבים את השכונה, כי הם גדלו בשכונה, כי הם חושבים שהם רוצים לתת צ'אנס להזדמנות להפריח את המקום הזה, וכדי - - -
מירב בן ארי: היא לא.
מירב בן ארי: שכונת שפירא היום היא שכונה טובה בתל אביב.
מירב בן ארי: להפריח?
מירב בן ארי: זה לא שממה.
איציק שמולי: טובה זה עניין יחסי.
מירב בן ארי: אי אפשר להגיד את המילה להפריח.
איציק שמולי: זה עניין יחסי.
איציק שמולי: זה נכון שיש שם גם הרבה טובים ותשומת הלב של הגורמים הממשלתיים הולכת וגוברת, אפשר לומר זאת כך, אבל עדיין, ביחס לשכונות אחרות, זו שכונה שבאמת יש בה הרבה מאד אתגרים, ואנחנו ביקשנו את הדיון הזה, אדוני יושב הראש, כדי באמת לבחון את סבירות ההחלטה.
איציק שמולי: כי שנת הלימודים הבאה כבר עומדת בפתח וברור שמבלי חלופה ראויה של חינוך ממלכתי, ההורים האלה יתקשו מאד להישאר בשכונה וזהו.
איציק שמולי: אני רוצה להודות לך על הדיון.
יעקב מרגי: יש לנו תושב השכונה איתנו?
<עידן שפיגל: עידן שפיגל.
<עידן שפיגל: תודה.
<עידן שפיגל: אני אנסה לא להוסיף יותר מדי על מה שאמר חבר הכנסת שמולי, שבאמת הקשיב לנו בשכונה ושמע את טענות ההורים.
<עידן שפיגל: קצת על עצמי: אשתי ואני עברנו לשכונה הזאת לפני 10 שנים.
<עידן שפיגל: כשעברנו לשכונה, נכון, עשינו את זה בין השאר מסיבות כלכליות - - -
מירב בן ארי: עברתם כי נולדת שם?
<עידן שפיגל: לא, אשתי גדלה שם במסגרת משפחה.
יעקב מרגי: חשבתי שרק אני הלכתי אחרי אשתי.
יעקב מרגי: כולם הולכים אחרי האישה בסוף.
<עידן שפיגל: כן.
<עידן שפיגל: אז מה שקרה זה שבטעות הגענו לראות דירה בשכונה, התאהבנו, עברנו, ממש דפקנו בדלתות, עברנו בשכונה, הכרנו את האנשים והחלטנו על רכישת הדירה.
<עידן שפיגל: 10 שנים אחורה באותם ימים, אם אתם זוכרים – אוטובוסים מורידים פליטים בגן לוינסקי, כל החברים שלו, כל המשפחה שלנו - - -
יעקב מרגי: אבל קודם הם עברו בדיקות רפואיות בסורוקה.
יעקב מרגי: אני ראיתי אותם שם.
יעקב מרגי: לא הבנתי את זה אף פעם, אבל בסוף אתם סבלתם מזה.
<עידן שפיגל: אז אני שמח לשמוע שהאנשים שהגיעו אלינו זה רק הבריאים.
<עידן שפיגל: כשקנינו את הבית, כל החברים שלנו, כל המשפחה שלנו הציעו לנו – תעזבו, אנחנו נמצא לכם בית, אנחנו נעזור לכם, אל תקנו פה.
<עידן שפיגל: אנחנו עשינו את זה למרות זאת.
<עידן שפיגל: החלטנו שזה הדבר הנכון לעשות.
<עידן שפיגל: לא הפרחנו את השממה, זה נכון מה שאמרה חברת הכנסת, אבל בהחלט עשינו את זה כנגד הרוח השולטת וככל שאנחנו יותר ויותר בשכונה – מכירים, נולדו לנו מאז שני ילדים, אנחנו למדנו שאנחנו לא היחידים והרבה מאד צעירים מכל הארץ, החליטו שזו השכונה לבנות את הבית הראשון שלהם, להקים בית.
<עידן שפיגל: בתל אביב כמו בתל אביב, הרבה בשכירויות, אבל גם רכשו נכס ראשון, ילדים קטנים, גנים.
יעקב מרגי: איפה ילדי שפירא לומדים היום?
<עידן שפיגל: לעצם העניין.
<עידן שפיגל: אני מגיע לזה, דקה אחת.
<עידן שפיגל: כרגע בשכונה עצמה אין בית ספר.
<עידן שפיגל: היה בית ספר יסודי חילוני.
<עידן שפיגל: עם כניסה של אוכלוסיית הזרים הם הופנו לבית הספר ביאליק-רוגוזין ובית הספר היסודי שהיה, המסגרת היסודית שהייתה – הפכה להיות בית ספר דתי, בית ספר שורשים, שהוא נמצא בתוך השכונה.
<עידן שפיגל: כיום הילדים צריכים ללכת כ-20-30 דקות ולחצות את ציר קיבוץ גלויות, כביש 8, שש מסלולי, בשביל להגיע לבית הספר.
<עידן שפיגל: זה יוצר כמובן את הקושי של הסעת ילדים, קושי שהוא ברור והוא מובן.
יעקב מרגי: יש רישום גדול יותר לממלכתי דתי מאשר לממלכתי?
<עידן שפיגל: לא.
יעקב מרגי: ובכל זאת יש בית ספר ממלכתי דתי ולא - - -
<עידן שפיגל: בית הספר הממלכתי דתי גם הוא בתפוסה מאד נמוכה.
<עידן שפיגל: הפעם האחרונה שבדקנו – בממוצע 18 תלמידים לכיתה.
יעקב מרגי: הוא תמיד היה ממלכתי דתי?
<עידן שפיגל: הוא היה משותף.
<עידן שפיגל: בתור בית הספר, המבנה, הוא שימש כמבנה משותף לבית ספר דתי ולבית ספר חילוני.
<עידן שפיגל: שני בתי ספר באותו מבנה.
יעקב מרגי: והיום הוא יכול להכיל שני בתי ספר?
יעקב מרגי: ולמה משרד החינוך?
יעקב מרגי: טוב, נשמע את משרד החינוך.
<עידן שפיגל: למה?
<עידן שפיגל: אמרו לי שיש התנגדות מצד מנהל בית הספר שם.
<עידן שפיגל: יכול להיות שזה קשור לנושא של הפליטים ויכול להיות שלא.
<עידן שפיגל: עכשיו, בשכונת שפירא, מי שלא מכיר, האס שלה, החזקה שלה זה הקהילה שלה.
<עידן שפיגל: הבתים שם הם בתים ישנים, קטנים, מטים ליפול, חלקם אפילו ממש פחונים.
<עידן שפיגל: היא מוקפת כולה בצירים ראשיים, מסחריים, התחנה המרכזית עם כל מה שקשור בזה.
<עידן שפיגל: לא אידיאלי לצאת ממנה, לעבור ממנה לשכונה אחרת.
<עידן שפיגל: זה לא חלק ממרקם עירוני צפוף, כמו שאנחנו מכירים בתל אביב, שאפשר לצאת, לעבור באוטובוסים.
<עידן שפיגל: זה לא קל.
<עידן שפיגל: אי אפשר פשוט לצאת, אי אפשר פשוט לעבור את כביש קיבוץ גלויות, בטח לא ילדים.
<עידן שפיגל: מאד קשה לצאת.
<עידן שפיגל: הרבה ילדים שאני מכיר, גם תיכוניסטים, ואגב זו בעיה, גם היום יש קבוצה שמבקשת לבנות תיכון בדרום תל אביב באופן כללי.
<עידן שפיגל: מי שאני מכיר שם, שגדל שם, מי שהילדים שלו עכשיו ביסודי, אומרים לעצמם ממילא אני צריך להתחיל עכשיו עם הסעות ולצאת מהשכונה, וממילא אני מפרק את המסגרת שעלתה מהגן, אז אני כבר מעדיף לחפש אלטרנטיבות אחרות, שזה בתי ספר אחרים בתל אביב, זה בתי הספר הייחודיים, העל אזוריים, כמו קהילתי, בית ספר לטבע, בית הספר הדמוקרטי, מסגרות כאלה.
<עידן שפיגל: יוצא בפועל שכיתה, כשכיום יש בשכונה שתי כיתות גן, שהן מסיימות ומתפזרות ללא פחות מעשר מסגרות שונות.
<עידן שפיגל: הקהילה מתפרקת.
יעקב מרגי: רק לצורך ההגדרה, אלה שמשתייכים לא לחינוך הממלכתי דתי לומדים עם קהילת הזרים?
<עידן שפיגל: קהילת הזרים מופנית - אני לא יודע איך זה מתבצע פורמאלית - לבית ספר ביאליק-רוגוזין.
<עידן שפיגל: כל השאר, ולדעתי גם יש כאלה שמבקשים בית ספר רוגוזין, אבל הרוב לנופים והרבה מאד לבית ספר לטבע, בית ספר ממלכתי.
<עידן שפיגל: פשוט ההורים כל היום בהסעות.
יעקב מרגי: יש לך להוסיף עוד משהו?
<עידן שפיגל: עוד כמה דברים קטנים.
<עידן שפיגל: אז בקיצור, הנושא של הקהילה מאד חשוב בשכונה הזאת.
<עידן שפיגל: זה מה שמושך.
<עידן שפיגל: עיריית תל אביב, גורמי רווחה, גורמי חינוך, כולם משקיעים, עוזרים לנו מכל הכיוונים להפוך את השכונה הזאת לידידותית למשפחות.
<עידן שפיגל: היום אם אתה מסתובב במתנ"ס, בגינה הציבורית, אתה תראה הורים עם תינוקות, אתה תראה תיכוניסטים.
<עידן שפיגל: אתה לא תראה ילדים מעל גיל 6.
<עידן שפיגל: מי שמגיע לגיל הזה, זה בדרך כלל השלב שבו ההורים חושבים איפה אני אבנה את הבית שלי, איפה אני אקנה את הבית.
<עידן שפיגל: עוזבים את השכירות - - -
יעקב מרגי: תחנת מעבר.
<עידן שפיגל: ואז הם מחליטים, טוב, אני עוזב.
<עידן שפיגל: זה מאד קשה.
<עידן שפיגל: זה שם מקל בגלגלים לכל המאמצים שלי, שלכם, של העירייה, של כולנו.
<עידן שפיגל: זה פשוט פוגם באס הכי גדול, ביתרון הכי גדול של השכונה, שהיא אותה שכונה קהילתית מקורבת, שכולם מתקבלים אליה.
<עידן שפיגל: היא מקבלת, היא ידידותית, חמה.
<עידן שפיגל: עכשיו דיברתי פה עם חברת הכנסת שמכירה, זה מה שבולט ישר מהשכונה כשאתה מסתובב בה, שהיא מקבלת את כולם.
<עידן שפיגל: אנחנו פנינו כמה פעמים לעירייה.
<עידן שפיגל: כתבנו מכתבים.
<עידן שפיגל: התשובה תמיד מתבססת על כל מיני מספרים ואין צורך ולא עלה צורך וכאלה דברים והיו פורמאליים.
<עידן שפיגל: אנחנו צריכים את העזרה שלכם.
<עידן שפיגל: כמו שלפני 10 שנים אנחנו, אני וחברים שלי לא הסתכלנו על הנתונים היבשים, עברנו מעבר לזה, אנחנו צריכים שגם בעירייה יעזרו לנו.
מירב בן ארי: רגע, אני חייבת לשאול למשהו.
מירב בן ארי: מה העירייה אמרה?
מירב בן ארי: שפשוט אין?
יעקב מרגי: אני הבנתי מה העירייה אמרה.
מירב בן ארי: שמה?
מירב בן ארי: שאין מספיק ילדים?
יעקב מרגי: נתונים.
יעקב מרגי: אין תקנים - - -
<עידן שפיגל: היום בית ספר נופים הוא בתת אכלוס.
מירב בן ארי: איפה זה?
<עידן שפיגל: בקריית שלום.
<עידן שפיגל: הוא בתת אכלוס.
יעקב מרגי: אנחנו נפתח את זה.
יעקב מרגי: מנו, בבקשה.
מנואל טרכטנברג: כן, אני מתנצל כי אני צריך לחזור לוועדת כספים.
מנואל טרכטנברג: קודם כל תודה שבאתם ושאתם מציגים את הדברים ותודה איציק ויושב הראש.
מנואל טרכטנברג: תראו, אין דבר כזה שילדי ישראל, אתה יודע, בלב ליבה של המדינה, לא יזכו למסגרת, למינימום שאנחנו צריכים, שזו מסגרת של בית ספר, בסביבה הטבעית שלהם.
מנואל טרכטנברג: לא צריך להיות ליד הבית, אבל מרחק סביר, בטיחותי מהבית.
מנואל טרכטנברג: ממה שאתם תיארתם כאן, יש בית ספר.
מנואל טרכטנברג: בית הספר הכיל שני זרמים.
מנואל טרכטנברג: הרי השאיפה שלנו בכל מקרה, ללא קשר למקרה שאתה מתאר, השאיפה שלנו צריכה להיות שנהיה יחד, לא התבדלות ולא אם יש פה ממלכתי דתי אוי אם ילד שהוא לא ממלכתי דתי חלילה יתקרב לשם.
מנואל טרכטנברג: תראה לאן הגענו.
מנואל טרכטנברג: יש שם שתי כיתות גן אתה אומר.
מנואל טרכטנברג: שתי כיתות גן בהחלט מכילות שתי כיתות של בית ספר, נכון?
מנואל טרכטנברג: אז אני לא אומר להקים עוד בית ספר, כי באמת זה לא מצדיק את זה.
מנואל טרכטנברג: ולהיפך, העובדה שיש - - -
יעקב מרגי: יש מבנה - - -
מנואל טרכטנברג: זה צריך להיות.
מנואל טרכטנברג: זה פלטפורמה - - -
יעקב מרגי: בבית הספר שורשים - יכול להיות שאין לך את הנתונים - כולם תושבי שפירא?
<עידן שפיגל: בבית ספר שורשים לא כולם תושבי שפירא, אבל הנקודה החשובה היא, שמשיחה עם ועד ההורים הוא טוען – ואני מכיר את התופעה כתופעה – אבל המספר שהוא נקב זה 80% לא דתיים, שבוחרים בשביל הקרבה ובשביל להישאר בקהילה, ללכת לבית ספר דתי.
יעקב מרגי: מתוך השכונה?
יעקב מרגי: חשוב לי לדעת.
<עידן שפיגל: כן, מתוך השכונה.
<עידן שפיגל: רובם מתוך השכונה.
מנואל טרכטנברג: כן, אבל גם זה הוא אומר זה 18 ילדים בכיתה, אתה מבין?
מנואל טרכטנברג: מה, אני צריך לכפות על הילדים שיאמצו לעצמם לכאורה שהם ממלכתי דתי?
מנואל טרכטנברג: בכל אופן, אני רוצה שנצא מכאן עם קריאה ברורה, שבאותו בית ספר שורשים, יקומו כיתות של הזרם הממלכתי, נקודה, ושלא יכול להיות שילדי שכונת שפירא או כל שכונה אחרת במדינת ישראל, לא ילכו לבית הספר ששייך למקום.
מנואל טרכטנברג: עכשיו לגבי מה שאמרת על העניין של הקהילתיות.
מנואל טרכטנברג: זה מה שקורה בשפירא וזה מאד יפה, אבל בכל מקום הקהילתיות היא מסביב לבית הספר.
מנואל טרכטנברג: כל אחד מאיתנו - - -
מירב בן ארי: זה העוגן, בית הספר.
מנואל טרכטנברג: זה העוגן.
מנואל טרכטנברג: אני כהורה, כאבא, אני מכיר את כל מי שזז בשכונה, כי שלוש הבנות שלי הלכו לבתי הספר שם.
מנואל טרכטנברג: הרי זה העוגן השכונתי, אין בלתו.
מנואל טרכטנברג: אתה יודע, זה העולם שאנחנו חיים בו וטוב שזה ככה, טוב שהעוגן הוא מסביב לילדים שלנו, לבית הספר.
יעקב מרגי: אבל זו תופעה שמאפיינת שכונות ותיקות, שנחלשו עם הזמן, כמו שיש בבאר שבע.
מירב בן ארי: דווקא זו שכונה שלא נחלשה עם הזמן.
איציק שמולי: אבל מה שמשמעותי כאן זה לא שהיא נחלשה.
איציק שמולי: זה כאילו כי המומנטום הוא חיובי.
מירב בן ארי: כן, זה בדיוק הפוך.
יעקב מרגי: לא, לא, לא מהבחינה הזאת.
יעקב מרגי: כשאני אומר נחלשו, נחלשו בקטע של מבנה האוכלוסייה.
מירב בן ארי: אתה?
יעקב מרגי: בינתיים.
יעקב מרגי: אני רוצה לשלוט בזה כדי לסיים ברבע לשעתיים, בוודאי.
יעקב מרגי: אני לא אוותר עליך, גברת צימרמן.
יעל כהן-פארן: יש פה נציג מעיריית תל אביב?
מירב בן ארי: זהו, בגלל זה אני אומרת.
דב חנין: יש עירייה בתל אביב?
מירב בן ארי: יש עירייה.
יעקב מרגי: יש פה נציג שהתמודד פעם.
מירב בן ארי: יש סגן ראש עיר הממונה על החינוך, שהוא מצוין.
מירב בן ארי: אני קודם כל מודה לחבר הכנסת איציק שמולי, חברי, על העדכון הזה.
מירב בן ארי: אני כבר מציעה לך את עזרתי.
מירב בן ארי: במקרה הממונה על החינוך בעיריית תל אביב הוא ברשימה שלי, אסף זמיר.
מירב בן ארי: אין מה לעשות, מבחינתי אם העירייה לא פה זה סוג של בזבוז זמן של הוועדה.
מירב בן ארי: אבל בגלל שבאנו, אני אפילו לא אבזבז את זמני ואת זמנכם.
מירב בן ארי: אני מתגייסת לעצור.
מירב בן ארי: אנחנו חברים לא מהיום, השכונה הזאת חשובה לי.
מירב בן ארי: אני באתי באמת כדי להיות כאן עבורכם.
מירב בן ארי: אני מוכנה ללכת ונלך ביחד לעירייה, לסגן, נשמע ממנו.
מירב בן ארי: לא טוב, נחזור למשרד החינוך.
מירב בן ארי: אני באתי באמת בשביל זה.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד שאני סיירתי המון בשכונה כשהייתי חברת מועצה.
מירב בן ארי: זו שכונה מעולה.
מירב בן ארי: יש לי אפילו מתמחה משם.
מירב בן ארי: שכונה מקסימה.
מירב בן ארי: אני רוצה גם לעבור בשפירא.
מירב בן ארי: תאמין לי, כבר מיציתי את מרכז העיר ואני חושבת שהיא בתנופה, רק צריך לעזור למנף את השכונה וזה התפקיד שלנו.
יעקב מרגי: תשמע, אני חשבתי שהאופטימיים נעלמו מהנוף.
מירב בן ארי: לא, לא, אני חושבת שבאמת צריך למנף את זה.
מירב בן ארי: אני רוצה לעבור גם.
יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת יעל כהן-פארן.
יעל כהן-פארן: טוב, אז באמת חבל מאד שעיריית תל אביב לא כאן.
יעקב מרגי: נשאר מישהו מהמחנה הציוני?
יעל כהן-פארן: מה, בוועדות אחרות?
יעל כהן-פארן: כן, יש עוד כמה.
יעקב מרגי: זה מחמיא לי.
יעל כהן-פארן: אבל באמת באתי לברך, לחזק את היוזמה של הדיון.
יעל כהן-פארן: תשמעו, כשיש באמת התחדשות עירונית אמיתית, אתה יודע, אני בדיוק בדרך, יש היום יום שלם של ועדת התחדשות עירונית, שזה ארבע שעות דיונים.
יעל כהן-פארן: מנסים להביא התחדשות עירונית, מנסים למצוא את התמריצים שזה יקרה, איך זה יקרה, מה נותנים, מה לא נותנים.
יעל כהן-פארן: והנה זה קורה, אבל כביכול מכשילים.
יעל כהן-פארן: זה פשוט בלתי נתפס לגמרי.
יעל כהן-פארן: אז אני גם קוראת לדברים שנאמרו קודם, למצוא את הפתרון וכבר כמה שיותר מהר.
יעל כהן-פארן: כי באמת, אם נותנים בית ספר, אנשים לא רק יישארו - היום הם בורחים - אנשים הרבה יותר יבואו.
יעל כהן-פארן: יש כאן קהילה מקסימה ואני לא יודעת למה בעצם, אולי אפשר לשאול למה אין את האופציה של בית ספר שורשים.
יעל כהן-פארן: כי הם לא מוכנים?
יעל כהן-פארן: מי לא מוכן?
<עידן שפיגל: ממה שאני שמעתי, לא דיברתי אישית, התנגדות של מנהל בית הספר.
יעקב מרגי: טוב, נבדוק את זה.
יעקב מרגי: חבל שהעירייה לא פה, אבל בסדר.
יעל כהן-פארן: אולי אפשר לשאול את משרד החינוך אם יש מדיניות בנושא.
יעל כהן-פארן: זה החשוב.
יעקב מרגי: ליאור קינן, אתה רוצה להוסיף משהו?
דב חנין: יעקב, אני חייב משפט.
יעקב מרגי: אתה חייב, אז בוא.
יעקב מרגי: בבקשה, דב.
דב חנין: אדוני יושב הראש תודה לך ובאמת הערכה ליוזמי הדיון הזה.
דב חנין: ברכות לכם.
דב חנין: גילוי נאות, אדוני יושב הראש, שניים מהבנים שלי גרים בשפירא, אבל אין לי ניגוד אינטרסים, כי הם צעירים מדי.
דב חנין: עוד אין להם ילדים בבית ספר.
דב חנין: בכל מקרה, זו אכן שכונה מקסימה וזו אכן שכונה שצריך לסייע ולטפח אותה.
דב חנין: ולטפח אותה זה באמת לחשוב על השכונה הזאת כשכונה רב גילאית.
דב חנין: עם הורים לילדים ועם ילדים מבוגרים ועם צעירים.
דב חנין: אני חושב שבמקום יש פתרונות, אני מניח שאתם גם הצגתם אותם, ואנחנו צריכים כוועדה לנסות לדחוף מהכיוון שלנו, כדי שזה באמת יקרה.
מירב בן ארי: היום אנחנו ממש קצרים.
יעקב מרגי: ליאור קינן, בבקשה.
<ליאור קינן: תודה.
דב חנין: אנחנו יוצאים לדיונים אחרים.
<ליאור קינן: אני רוצה לציין משהו מעניין.
<ליאור קינן: אני קודם כל פעיל בדרום העיר כבר שנתיים, חבר המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה.
<ליאור קינן: רציתי לציין לגבי בית ספר שורשים, לגבי מספר הילדים שאינם תושבי השכונה ולומדים בו, די הרבה מהם מגיעים משכונת נווה שאנן, שכונה במצב קטסטרופלי בחלקים נרחבים שלה.
<ליאור קינן: ההורים שלהם רובם ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, מרקע מסורתי, גם אם חילוני.
<ליאור קינן: מעדיפים לשלוח אותם לשם, כי אין להם אף אופציה חינוכית – לא גן, לא בית ספר בנווה שאנן.
<ליאור קינן: לפי מידע שקיבלתי – אני ועוד חברה, פעילה חברתית בדרום תל אביב – קיבלנו מרובע דרום של עיריית תל אביב מידע לא רשמי, יש בנווה שאנן כמה מאות ילדים ישראלים, רובם הגדול יהודים או ערבים, בגילאי טיפת חלב עד בגרות, כך שאני חושב שכל פתרון צריך גם לכלול את הילדים האלה.
<ליאור קינן: כרגע הסיכויים שייפתחו בית ספר כל שהוא בנווה שאנן הם נמוכים - - -
יעקב מרגי: זה תת רישום, אני שומע את הנתונים.
<ליאור קינן: נכון, ובכל זאת הם מגיעים לשורשים.
<ליאור קינן: אז גם יש את האוכלוסייה הזאת שחשוב מאד לזכור אותה.
רויטל סויד: גם אני מברכת על הדיון.
רויטל סויד: צר לי שיש פה דווקא מיעוט נוכחים.
רויטל סויד: כל הכבוד לכם על היוזמה.
רויטל סויד: אני לא צריכה לומר לכם שאנחנו תומכים במאבק הזה.
רויטל סויד: ואדוני יושב הראש, כמו שאנחנו מכירים אות, אתה יודע עם הפטיש לעשות וגם להוציא החלטות - - -
יעקב מרגי: אני אגיד לך את האמת, אם הייתה לי סמכות, אולי הייתי עושה ועדת גבולות לתל אביב, מוציא את השכונות האלה מרון חולדאי, מעביר את זה לראש רשות אחרת, שבאמת יעניין אותו התחום הזה.
מירב בן ארי: זה לא נכון אדוני, זה לא נכון.
יעקב מרגי: את לא חייבת להגן עליו.
מירב בן ארי: מה שמפתיע שדווקא בבחירות האחרונות הוא - - -
יעקב מרגי: גברת צימרמן, משרד החינוך, בבקשה.
מירב בן ארי: לא, זה לא נכון להגיד ש- - -
יעקב מרגי: את מכירה את הנתונים?
<יוהנה צימרמן: קודם כל אני לא עיריית תל אביב.
<יוהנה צימרמן: אני מכירה היטב את הנתונים.
<יוהנה צימרמן: אני לא עיריית תל אביב ואני לא רוצה לסנגר על העירייה.
<יוהנה צימרמן: אני רוצה לדבר על - - -
יעקב מרגי: את משרד החינוך?
<יוהנה צימרמן: נכון, נכון.
<יוהנה צימרמן: נכון שאנחנו עובדים מאד מאד צמוד.
<יוהנה צימרמן: אנחנו עובדים עם עיריית תל אביב, אני חשופה לנתונים, אני לא ניזונה רק ממה שהם אומרים לי, אני גם מפקחת - - -
יעקב מרגי: את מפקחת מחוז?
<יוהנה צימרמן: לא, אני מפקחת מתאמת של החינוך היסודי, אבל אני גם המפקחת על העיר תל אביב יפו.
<יוהנה צימרמן: נכון שלא על השכונה הזאת, אבל אני בהחלט מכירה מה שקורה אישית.
<יוהנה צימרמן: אני רוצה להגיד שקודם כל גם אני מברכת.
<יוהנה צימרמן: אזרחים שבאים ואומרים ודורשים זה נהדר.
<יוהנה צימרמן: אני יכולה כמשרד להגיד, שכשבית ספר פועל על מספר ילדים מאד מאד קטן, הוא לא יכול לפעול.
<יוהנה צימרמן: יש לנו באזור, למשל אני יכולה לתת בתי ספר דומים, שאנחנו בקושי מצליחים להפעיל אותם כשיש בהם 180 ילדים.
<יוהנה צימרמן: אוקיי?
<יוהנה צימרמן: הנתונים שיש בידיים שלנו היום, שלי, לא של עיריית תל אביב, מדברים על כך שכרגע פונים, מבקשים חינוך ממלכתי בשכונה 50 ילדים בכל השכונה.
<יוהנה צימרמן: עכשיו, 50 הילדים האלה, אני לא אומרת שאתם טועים, אני אומרת שזה הנתונים שיש בידי.
<יוהנה צימרמן: 50 ילדים נמצאים היום בשכונת קריית - - -
יעקב מרגי: הוא אמר את זה בסקירה שהוא נתן.
יעקב מרגי: זה קרוב למה שהוא אמר.
<יוהנה צימרמן: זה קרוב.
<יוהנה צימרמן: אני רוצה להגיד שלא בכל שכונה במדינת ישראל יש בית ספר.
<יוהנה צימרמן: אני גרה ברמת השרון בנווה מגן ואין שם בית ספר, יש בשכונה הסמוכה.
יעקב מרגי: כן, אבל אין לכם תחנה מרכזית עם הגשרים האימתניים.
יעקב מרגי: אין לך את המחלפים ואין לך את נתיבי איילון.
<יוהנה צימרמן: רגע, רגע, אתה צודק, אני לא - - - בסדר, אבל אי אפשר מבחינת משרד החינוך להפעיל בתי ספר כל כך קטנים.
<יוהנה צימרמן: עכשיו, כדי שיהיה בית ספר - - -
יעקב מרגי: אבל עדיין קיים שם בית ספר קטן.
<יוהנה צימרמן: רגע, אז אני אומר ככה: יש לנו היום את בית ספר נופים.
<יוהנה צימרמן: א' ילדים גם - - -
יעקב מרגי: איפה ממוקם נופים, שאני אדע.
<יוהנה צימרמן: נופים בקריית שלום, השכונה הסמוכה.
<יוהנה צימרמן: בית ספר נופים הוא לחלוטין לא מלא.
<יוהנה צימרמן: הוא שני שלישים מלא, הכיתות בו הן בנות 28 ילדים, אני בדקתי, ספרתי אתמול בלילה, רציתי להגיע מוכנה.
<יוהנה צימרמן: אני רוצה להגיד שהנתונים שלי יש לגבי עיריית תל אביב והאופן בו היא עובדת - ואני עובדת עם 15 רשויות - שעיריית תל אביב מפעילה מחלקת אסטרטגיה מאד מאד פעילה, פותחת הרבה בתי ספר גם בדרום.
<יוהנה צימרמן: כל דרום העיר היום, למשך השנים הקרובות, נמצא בירידה מאד מאד גדולה של ילדים, דבר שהילדים נפגעים ממנו.
<עידן שפיגל: עדיין לילדי הפליטים חסר בית ספר.
<יוהנה צימרמן: אני רק אומרת כפרספקטיבה.
איציק שמולי: זה אולי הסיפור של הביצה והתרנגולת, את יודעת.
<יוהנה צימרמן: יש לנו למשל את בית ספר שפירא, שלומדים בו היום 180 תלמידים - - -
יעקב מרגי: אבל היא לא הכתובת.
<יוהנה צימרמן: בקושי אנחנו מצליחים להחזיק את בית הספר מבחינת תקנים ומבחינת שירות שאנחנו יכולים לתת לילדים.
יעקב מרגי: איזה, שורשים?
<יוהנה צימרמן: אז רגע.
<יוהנה צימרמן: שורשים גם הוא בית ספר קטן.
<יוהנה צימרמן: הוא בית ספר שנמצא היום בתפוסה - - -
יעקב מרגי: כמה תלמידים יש בשורשים?
<יוהנה צימרמן: כל בתי הספר מיועדים שם ל-12 כיתות, 2 כיתות בשכבה ובסך הכל הם לא מלאים היום.
<יוהנה צימרמן: יש שם כיתות של 28 ילדים בממוצע.
<יוהנה צימרמן: אין כיתות של מעל 30 באף כיתה בבית ספר.
<יוהנה צימרמן: ככה אפשר להתחיל לתת שירות.
<יוהנה צימרמן: מתחת לזה, וגם בית הספר הזה לא בתפוסה מלאה.
<יוהנה צימרמן: אני רק אגיד משהו על הפנייה לבית ספר לטבע.
<יוהנה צימרמן: בית ספר לטבע מכיל במקרה הטוב ילד מכל שכונה.
<יוהנה צימרמן: מדובר בהגרלה מוחלטת היום - - -
מירב בן ארי: כן, בית ספר טבע, זה - - -
יעקב מרגי: בסדר, אבל זה לא הדיון, גברתי.
<יוהנה צימרמן: לכן אני אומרת, אם אני מסתכלת - - -
<קריאה: שנמצא בבית ספר שורשים - - -
<יוהנה צימרמן: אז אני אסביר.
<יוהנה צימרמן: קודם כל החינוך הממלכתי אף פעם, אף פעם לא יאמר לאיזו שהיא אוכלוסייה לא להיכנס, וכך גם הממלכתי דתי.
<יוהנה צימרמן: אנחנו משלבים את כל המגזרים איפה שהם מבקשים.
<יוהנה צימרמן: מעולם לא עלתה תלונה בפני, בפני משרד החינוך, שיש אדם שמבקש להירשם לבית ספר X - - -
יעקב מרגי: לא, זה לא עלה, השאלה - - -
<יוהנה צימרמן: מה כן?
<יוהנה צימרמן: היו לנו ניסיונות - אמר חבר הכנסת, אני מאד מאד מסכימה איתו – בדרום, לעשות בתי ספר משלבים.
<יוהנה צימרמן: יש לנו בית ספר משלב.
<יוהנה צימרמן: היום בבבלי - - -
יעל כהן-פארן: משולב.
<יוהנה צימרמן: לא, משלב של חילוניים ודתיים.
<יוהנה צימרמן: מבחינת משרד החינוך ועיריית תל אביב – אני לא מסנגרת, אני אומרת מה שאני יודעת - - -
יעקב מרגי: זה לא עבירה לסנגר.
<יוהנה צימרמן: אנחנו היינו רוצים כמה שיותר מסגרות כאלה.
<יוהנה צימרמן: רק שיגידו לי, אני אשמח.
<יוהנה צימרמן: זה נתקע לצערי בקשיים.
<יוהנה צימרמן: הרצון הראשוני שלי היה להתחיל דווקא בדרום העיר.
<יוהנה צימרמן: יש יותר אוכלוסייה שהיא מסורתית.
<יוהנה צימרמן: זה לא צלח ברמת תושבים, משום שמדובר בתפיסות עולם, בכל זאת, מאד מאד שונות.
<יוהנה צימרמן: הדתיים שרוצים להשתלב שונים מאד מהדתיים שיושבים בשכונה או מסורתיים שיושבים בשכונה.
<יוהנה צימרמן: זה ממש התפוצץ לנו בפרצוף ואז ניסינו - - -
יעקב מרגי: אני מכיר את האוכלוסיות.
יעקב מרגי: אני מתחבר למה שאת אומרת.
<יוהנה צימרמן: אז אני לפחות יכולה להגיד לכם שגם בתפיסת עולמי אני שמחה על הדיון הזה, מזמינה את התושבים לשבת ולראות את הנתונים.
<יוהנה צימרמן: אני יודעת שיש המון עניין בשכונת שפירא.
יעקב מרגי: יש לי שאלה, אני לא יודעת אם את יודעת את הנתון.
יעקב מרגי: את אומרת לי ששורשים לא הכי עמוס, לא הכי מאוכלס.
<יוהנה צימרמן: שורשים.
<יוהנה צימרמן: יש את דיזנגוף שם גם, שהוא מאד עמוס.
יעקב מרגי: רגע, אני ממוקד מטרה עכשיו על שורשים.
יעקב מרגי: זה הפתרון היחיד שיכול להיות לי.
<יוהנה צימרמן: אני אסביר.
יעקב מרגי: את אומרת לי ששורשים הוא לא בתפוסה מלאה.
יעקב מרגי: השאלה אם את יודעת לומר לי אם התשתיות שם יכולות להכיל שני בתי ספר.
<יוהנה צימרמן: התשתיות שם מיועדות ל-12 כיתות, 2 כיתות בשכבה.
יעקב מרגי: שישנן, קיימות?
<יוהנה צימרמן: היום הוא בתפוסה חלקית מאד, עם כיתות קטנות מאד.
יעל כהן-פארן: יש 12 כיתות, שתי כיתות - - -
<יוהנה צימרמן: עם מעט תלמידים, כן, אבל אנחנו גם לא מדברים באמת על שתי כיתות גן שמבקשות ממלכתי, כי אחרת היו פותחים ממלכתי.
<יוהנה צימרמן: אני אומרת לכם את זה - - -
יעקב מרגי: כן, הוא אמר ביושר.
<יוהנה צימרמן: רק - - -
יעקב מרגי: גברת צימרמן, הוא אמר ביושר, הוא אמר את הדברים בצורה הכי אובייקטיבית, למרות שהוא היה צריך לצייר מצב.
יעקב מרגי: זאת אומרת הוא אמר שתי כיתות גן שמתפזרות ל-10 מסגרות.
<יוהנה צימרמן: כן, אבל זה לא שאם נפתח בית ספר ממלכתי זה לא יקרה.
יעקב מרגי: יקרה.
< יוהנה צימרמן: הם עדיין ילכו ואנחנו נהיה-.
< יוהנה צימרמן: עכשיו מה יקרה?
< יוהנה צימרמן: גם החוק להקטנת כיתות לא עוזר כשיש פחות משלוש כיתות.
< יוהנה צימרמן: אתם מבינים את זה, נכון?
<יוהנה צימרמן: ולכן כל דרום העיר אצלי עכשיו – וזה מעניין לדבר על זה בוועדת החינוך – עם כיתות של 39 ילדים.
<יוהנה צימרמן: כי יש מעט ילדים.
<יוהנה צימרמן: זו התופעה שקורית.
<יוהנה צימרמן: אז גם כמשרד, אני חושבת שכדאי לגלות אחריות מתי פותחים עוד בית ספר בשכונה.
<יוהנה צימרמן: אני רוצה להגיד שהילדים מוסעים, הם לא חוצים את הכבישים לבד, כשיש צורך בכך.
<יוהנה צימרמן: בדקתי את זה.
<יוהנה צימרמן: כל הילדים מוסעים ואף הורה לא מסתובב ומסיע ילדים, אלא אם הוא רוצה בכך.
<עידן שפיגל: הסעות בתשלום לבית ספר נופים ואני מדבר על הקהילה של אחרי הצהריים.
<יוהנה צימרמן: את זה אני מבטיחה לך, גם לי אין את זה.
<יוהנה צימרמן: אני הולכת - - -
יעקב מרגי: אתה אומר הסעות בתשלום לבית ספר נופים?
יעקב מרגי: הוא אומר הסעות בתשלום?
<עידן שפיגל: אני לא מגיע לסף של - - -
<יוהנה צימרמן: ההסעות לילדים שאין להם ברירה ויש להם בית ספר הם לא בתשלום.
<יוהנה צימרמן: הסעות של ילד שצריך להגיע לבית ספר - - -
יעקב מרגי: אומר לך – כל החינוך הממלכתי אין לו מענה - - -
<עידן שפיגל: המרחק הוא לא - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, אני אעזור לך במושגים שלנו.
יעקב מרגי: כל ילדי הממלכתי בשכונת שפירא, אלא שלומדים בנופים – מוסעים.
<יוהנה צימרמן: זה עניין של קילומטרז'.
<יוהנה צימרמן: יש חוקים שנקבעו במדינה ולפי זה - - -
יעקב מרגי: אז יפה, גברתי, תודה רבה.
יעקב מרגי: אז אמרתי, לא דומה שכונות, בוא נאמר ככה, בצפון תל אביב שהן ברצף גיאוגרפי והמרחק קטן או גדול לפי זה שיעבדו לפי הקריטריונים.
יעקב מרגי: בשכונת שפירא – נופים זה אילוץ.
יעקב מרגי: אי לו משהו אחר בשכונה שלו.
יעקב מרגי: התנאים שם – כמה זה היום, 2.5 קילומטר?
<יוהנה צימרמן: תלוי איפה אתה גר, כי יש ילדים - - -
יעקב מרגי: כמה הזכאות?
<יוהנה צימרמן: הזכאות היא לדעתי - - -
<עידן שפיגל: 2 קילומטרים עד כיתה ג'.
<עידן שפיגל: 3 קילומטרים - - -
יעקב מרגי: יפה, 2 קילומטרים.
יעקב מרגי: תציירי בדמיון, אנחנו מכירים את האזור שהוא מדבר עליו.
יעקב מרגי: 2 קילומטרים בתנאי הסביבה שאני אומר לך שאני, כאדם מבוגר, אני רק נכנס לאזור הזה אני מקבל לחץ יותר מאשר אני מקבל בשדרה החמישית במנהטן.
יעקב מרגי: אומר את זה, אובייקטיבית.
יעקב מרגי: איך שזה נראה, איך ההמולה ואיך הכבישים.
יעקב מרגי: ואת אומרת לי אף אחד לא לוקח.
יעקב מרגי: אם יש, ויש ילדים שגרים במרחק מנופים פחות מ-2 קילומטרים?
<עידן שפיגל: המרחק ממרכז השכונה הוא בערך 1.5 קילומטרים - - -
יעקב מרגי: אז הם לא מוסעים.
יעקב מרגי: ואם הם מוסעים, הם מוסעים בתשלום.
איציק שמולי: זה לא הוגן.
יעקב מרגי: זה לא הוגן וצריך לבחון את זה.
יעקב מרגי: ויש חריגים בהסעות - - -
<עידן שפיגל: אפשר להוסיף - - -
יעקב מרגי: לא, לא, תקשיב, אני לא רואה הרבה דברים שאני יכול לדלות מהדיון הזה.
יעקב מרגי: לפחות את זה.
יעקב מרגי: תקשיבי, יש ועדת חריגים בהסעות במשרד החינוך, וזו סוגיה שחייבת לעלות על שולחן ועדת חריגים.
<יוהנה צימרמן: זה בהחלט רעיון.
<יוהנה צימרמן: חשוב.
יעקב מרגי: רבותי, צר לי.
יעקב מרגי: א' אני מודה לחבר הכנסת איציק שמולי ולחברי הכנסת שהשתתפו בדיון.
יעקב מרגי: מודה לכל מי שהשתתף מנציגי התושבים והפעילים.