GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מאיה שריר: הבעיה היא שבאותו בית ספר, למשל היה דיון על כך שהגיע אב שהילדים שלו עלו מברזיל, אז באותו בית ספר לומדים 20 תלמידים עולים מצרפת ושניים מברזיל ואלה מצרפת קיבלו ואלה מברזיל לא.
<מאיה שריר: לכן עשינו את זה לאחר שעות הלימודים, יש הארכה של שעות הלימודים – תכנית מיל"ת.
<מאיה שריר: הם קיבלו גם אוכל, גם הזנה וגם שיעורים.
עודד פורר: איפה זה מתקיים?
<מאיה שריר: לכל היישובים הוצאנו קול קורא והיישובים האלה בצהרונים.
עודד פורר: באשדוד ובנתניה?
<מאיה שריר: בוודאי, אשדוד ונתניה ורעננה וירושלים וחיפה.
<מאיה שריר: זיהינו את היישובים ששם יש הרבה והם גם קיבלו תוספת של מגשרים, של רכזים.
עודד פורר: מירב, את רוצה?
מירב בן ארי: אני חייבת לשאול משהו ואחרי אני אשמח אם גם ברוך יתייחס.
מירב בן ארי: אני מנסה להבין, זאת אומרת מהדברים שאת אומרת ואחרי זה תגידי לי אם אני טועה פה.
מירב בן ארי: אני חוזרת לתקופה לפני שהייתי חברת כנסת, עבדתי 10 שנים עם נוער בסיכון בנתניה, אלין מרכז, כך שאני מכירה גם את אלי, שהיה הבוס הגדול שלי, מיכאל מקרן רש"י ואני מנסה לחשוב איפה היה המשרד, כי אני נתקלתי בילדים הצרפתיים שלי – אני קוראת להם הילדים שלי, כי ברוך יודע שטיפחנו אותם בפעילות של רש"י, אחרי בית ספר.
מירב בן ארי: אתם מהנהנים, כי אתם יודעים שבאתי משם ואני באמת תהיתי איפה.
מירב בן ארי: עכשיו תביני, אני כולה שנה פלוס חברת כנסת, זאת אומרת עד לפני שנה ומשהו עבדתי עם בתי ספר בנתניה, בשכונות שיקום, זאת אומרת במקום שהכי צריך ואני לא יודעת.
מירב בן ארי: אני לא נחשפתי לפעילות.
מירב בן ארי: אני גם רוצה גם להקשות.
מירב בן ארי: הקשבתי למה שאמרת.
מירב בן ארי: מה קורה א' עם המשפחות.
מירב בן ארי: אוקיי, עזבי את מיל"ת ואת התכנית, כי את מיל"ת אני מכירה ואת פנימיות היום.
מירב בן ארי: מה קורה מבחינת ליווי משפחות, כי לי היה קושי מאד גדול מול המשפחה.
מירב בן ארי: כי אם הילד לא ידע עברית, המשפחה גם לא ידעה לתקשר עם בית הספר.
מירב בן ארי: והדבר שעוד יותר קשה, והרגשתי את זה בעלייה מצרפת, זה שאנחנו כמדינה אמרנו זה לא אתיופיה, שזה מדינת עולם שלישי, זה לא חבר העמים, אלא אמרנו צרפת זו מדינה חזקה וכך ראינו גם את האוכלוסייה שמגיעה, כי באמת, לרובם לא היו בעיות של עוני, הם היו בסדר.
מירב בן ארי: מצד שני, היו להם קשיים כל כך רבים בלימודים, שאפיינו את אותם נערים שגדלו בדורה בנתניה או שנולדו בארץ.
מירב בן ארי: לכן אני באמת תהיתי עם עצמי והקשבתי לכל מי שדיבר, איך אני לא ראיתי את התכנית הזאת.
מירב בן ארי: איך לא ראיתי את ההורים שהתמודדתי איתם והיה לי מאד מאד קשה.
מירב בן ארי: ואותו ילד שאמר אלי אלאלוף פה ובצדק, שבכלל לא התאים לבית ספר רגיל.
מירב בן ארי: אתה יודע, אני חושבת על איתן סוטו ואני אומרת לעצמי אם הייתי שולחת אותו לבית ספר מקצועי, אולי עוד היינו מצליחים להחזיק אותו, אבל.
מירב בן ארי: ואני אספר לך משהו אישי, חבר הכנסת פורר, ששאלתי את איתן, אותו ילד צרפתי – שמעתי אותו קורא.
מירב בן ארי: הוא היה בכיתה ח', הוא קרא כמו ילד בכיתה א'.
מירב בן ארי: כמו אחיין שלי הוא קרא.
מירב בן ארי: ואמרתי לו איתן, למה אתה לא זה, אז הוא אמר לי – פדיחות.
מירב בן ארי: אז הם לא קוראים בכיתה, אז הם לא חלק מזה, הם כאילו מעלייה חזקה, אבל לא קיבלו שום סיוע.
מירב בן ארי: אז באמת, אם לא הייתי מגיעה משם, הייתי אומרת אולי אני מנותקת, אבל באתי לדיון הזה במיוחד, כי ראיתי פערים שעכשיו את מגלה לי אחרים.
עודד פורר: צריך להגיד למען האמת החלטת 2446 התקבלה בסוף שנת 2014 לשנת 2015.
עודד פורר: זה התחיל רק בשנת הלימודים האחרונה, הזו.
מירב בן ארי: בתשע"ו?
עודד פורר: זה התחיל רק בשנת הלימודים הזו.
מירב בן ארי: אז אולי.
עודד פורר: זו החלטה שקיבלה עוד הממשלה הקודמת.
מירב בן ארי: לא, למה אמרתי ברוך, כי הוא כאילו בא מבית ספר, לא מפנימייה בנתניה ויש לו הרבה צרפתים.
עודד פורר: אני רוצה לשמוע גם אותו.
עודד פורר: מי זה ברוך?
עודד פורר: אני רוצה לשמוע גם אותך ולפני זה אני רוצה לשמוע גם את הסוכנות היהודית.
עודד פורר: אני אגיד לך אריאל, מה מעניין אותי לשמוע דווקא במובן הזה.
עודד פורר: אחת הטענות היא, שכתוצאה מהמשבר הזה בקרב הילדים והדור הצעיר בארץ, גם מספרי העולים לישראל זה חלק מהשיקולים שפוגע בהם מלעלות לארץ, מהדאגה החינוכית ואני רוצה לשמוע את ההתייחסות של הסוכנות בעניין הזה.
<אריאל פיקאר: טוב, אז אני גם אתייחס לסיפור של הגיוס, כי זה נאמר כאן, אז אני אתייחס גם לזה.
<אריאל פיקאר: אז נכון, לפני הכל נכון – יש עכשיו ירידה של 30% מהעלייה בצרפת.
<אריאל פיקאר: זה כבר לא סוד, אז אנחנו אומרים את זה.
<אריאל פיקאר: זה גם מתפרסם וזה בסדר להגיד את זה, וזה עוד יותר בסדר, כי כשאנחנו מנסים להבין איך הגענו למצב הזה, כמו שאמרת בהתחלה, אז אולי אפשר להגדיר את זה ככה: כל ה-20,000 שהגדרת עכשיו, בשלוש השנים האחרונות הם חברה שעלו בגלל שיש כל מיני גורמים שדחפו אותם מחוץ לצרפת.
<אריאל פיקאר: אם זה בעיית האנטישמיות, בעיית הכלכלה הצרפתית.
<אריאל פיקאר: יש כל מיני בעיות, או אפילו העובדה שהם ציונים, אז אחד ועוד אחד, הבן אדם אומר אני כן ציוני, יש אנטישמיות וכבר אין כסף בצרפת, אז אני מגיע לישראל.
<אריאל פיקאר: אנחנו כנראה עכשיו מגיעים לאוכלוסייה חדשה.
<אריאל פיקאר: הרי גם המחקרים האחרונים מראים שכ-60,000 מיהודי צרפת מתכוונים לעלות מחר בבוקר, זה מצד אחד; ומצד שני, יש 30% פחות.
<אריאל פיקאר: כאילו מ-8,000 אנחנו נגיע ל-6,000 והאנשים האלה הם כנראה שכבה חדשה.
<אריאל פיקאר: זה כמו מתווה הגז, רק שזה לא גז, זה עולים.
<אריאל פיקאר: זה שכבה חדשה של אנשים שאומרים אנחנו צריכים מה שנקרא פול פקטור, דברים שיגרמו לנו לעלות לישראל.
<אריאל פיקאר: אחד מהדברים זה דיור, וזה לא לוועדה הזאת.
<אריאל פיקאר: אחד מהדברים זה תעסוקה, וזה חלק כנראה כן מהוועדה הזאת.
<אריאל פיקאר: כל מיני אנשים, היום 50% מהעולים מצרפת ככלל, הם אנשים שהם ללא תואר אקדמי.
<אריאל פיקאר: אם כולם חושבים שהצרפתים עולים ישר מהסורבון למדינת ישראל, אז זה לא המצב.
<אריאל פיקאר: 50% מהם, שהם בגילאי עבודה, מגיעים ללא תואר אקדמאי.
<אריאל פיקאר: זה אומר שזה אנשים שהם צריכים כנראה מסלולים מקצועיים וכנראה לא רק מגיל 18 והלאה, אלא יכול להיות שזה כבר מגיל 16.
<אריאל פיקאר: זה הסיפור הזה.
<אריאל פיקאר: והסיפור של החינוך.
<אריאל פיקאר: עכשיו, מצד שני, המגוון.
<אריאל פיקאר: אז עכשיו מיכאל על עוד בית ספר אולי באשדוד, אז יש מגוון די רחב של בתי ספר בישראל ואנחנו יכולים לחשוב שזה יכול לתת מענה.
<אריאל פיקאר: מצד אחר אני אגיד שהסוכנות היהודית ביחד עם משרד העלייה והקליטה כן פיתחו השנה יותר ויותר ירידים, כולל אפילו יריד ממוקד בנושא חינוך, שאף פעם לא היה דבר כזה, שאנחנו באנו ואמרנו למשפחות – הנה, אתם יכולים לבוא ולבחור את בית הספר המתאים - עד כדי כך שחתכנו גם מהעולם החרדי את זה וזה סיפור אחר - אבל בכל זאת אני חייב להגיד את המשפט הזה עכשיו.
<אריאל פיקאר: זה מצד אחד.
<אריאל פיקאר: מצד שני, תסתכל על הסיפור של מסע.
<אריאל פיקאר: מסע היום זה כ-80 מארגנים, שמגיעים לצרפת ומגייסים בעצמם.
<אריאל פיקאר: אז ברור שהגיוס הוא קשה, אבל יש כל כך הרבה אפשרויות שהסוכנות מנסה להיות ממלכתית ולעשות ירידים בדברים מהסוג הזה.
<אריאל פיקאר: נכון, כשמגיעים למשתתף הקצה זה יותר ויותר קשה.
<אריאל פיקאר: עכשיו יותר מזה, היום מנהלי בתי הספר בצרפת, וחבר הכנסת פורר התייחס לבית ספר יבנה, אז זה אחד מהם וזה גם לא סוד.
<אריאל פיקאר: היום בתי הספר לעלייה בישראל, אתם מתחרים בכל דבר בבתי הספר היהודיים בצרפת.
<אריאל פיקאר: דיברתי על זה עם יובל קצת לפני.
<אריאל פיקאר: היום כל מנהל בית ספר בצרפת - והם כולם חברים שלי ו - - - מנהל משלחת בצרפת ארבע שנים - הם אומרים לי תשמע, הסיפור הזה שפעם היו לנו רשימות המתנה נגמר וזה אומר שפעם, אם היו תלמידים שרצו להגיע לישראל, אז היינו שמחים.
<אריאל פיקאר: היום, אם הם ייצאו מבית הספר בכיתה י', בכיתה י"א או לפני זה, זה אומר שיש לי תלמיד אחד פחות ומבחינה כלכלית אני צריך גם להתמודד עם זה.
<פיני כהן: אם אפשר רק הערה.
<פיני כהן: אצלנו אחוז התלמידים שלא באים מבתי ספר יהודים, נמצא בקו עלייה חד משמעי.
<פיני כהן: זאת אומרת גם היהודים בצרפת מתקשים או לשלם בצרפת או - - -
<אריאל פיקאר: כי קשה לו מאד להיכנס לבית ספר יהודי מבחינת העלויות.
<פיני כהן: בדיוק.
עודד פורר: וכמו שאתה אומר, לא כולם מגיעים מהסורבון, על אותו משקל, לא כולם מגיעים מ - - -
מירב בן ארי: רגע, אבל אתה חייב לתת לנו הסבר.
מירב בן ארי: אמרת שיש 30% ירידה בעלייה.
מירב בן ארי: אנטישמיות עדיין יש.
מירב בן ארי: משבר דיון זה כבר שנים, כבר 10 שנים יש משבר דיור.
מירב בן ארי: אז מה בעצם לדעתך הגורם המרכזי?
<אריאל פיקאר: זה.
מירב בן ארי: החינוך?
מירב בן ארי: אז אני אומר, לטעמי - - -
עודד פורר: אתה יכול לדבר גם על המספרים של היהודים מצרפת שעוזבים לאנגליה ולקנדה.
עודד פורר: אפשר לדבר על זה.
<אריאל פיקאר: אז למרות שהנושא של הוועדה הזאת זה חינוך, לעניות דעתי זה לא החינוך הסיפור המרכזי, זה התעסוקה.
<אריאל פיקאר: וזה לא אומר שהם צריכים עבודה לפני שהם עולים לישראל, כי את זה הם יודעים שהם לא יקבלו, אבל זה מסלולי תעסוקה מאד מאד ברורים.
<אריאל פיקאר: היום מבחינת קליטה, ואם כבר דיברנו על הסוכנות ועל משרדי ממשלה, אז מבחינת תכניות הקליטה יש המון תכניות קליטה, אם זה מסע, אם זה תכניות הקליטה של הסוכנות ושל המשרד לעלייה וקליטה, במה שנקרא לצעירים.
<אריאל פיקאר: זה אומר עד גיל 30-35.
<אריאל פיקאר: מעבר לזה, לעלייה מצרפת, ואני שוב אומר, לעלייה מצרפת, כמעט ואין תכניות קליטה לאוכלוסיות מצרפת.
<אריאל פיקאר: וזה אומר שאם בן אדם נכנס לסוכנות היהודית ואומר – אני מבין שאני לא אקבל את התנאים הסוציאליים שאני מקבל בצרפת, כי אין דבר כזה בישראל.
<אריאל פיקאר: אני חייב לקבל מכם מה שנקרא מסלולי תעסוקה, ובאופן פרו-אקטיבי, לא באופן רי-אקטיבי.
<אריאל פיקאר: לא אני מגיע לישראל ואז יציעו לי דברים שאני אוכל לעבוד בהם או ללמוד בהם או הכשרות תעסוקתיות, אלא במה שנקרא בפרו-עלייה, בטרום עלייה, בעידוד עלייה, תגידו לי מה האפשרויות ותחתמו איתי על חוזה.
<אריאל פיקאר: לא חוזה עבודה, אלא תגידו לי שישה חודשים לפני עבודה מה אני אעשה בישראל - - -
עודד פורר: לא, אבל זה באמת לא הדיון.
<אריאל פיקאר: זה באמת לא בתחום.
<אריאל פיקאר: אז זה בקשר לסיפור הזה ומבחינת הגיוס.
<אריאל פיקאר: המשפט האחרון בכל זאת, בביקור האחרון של שר העלייה והקליטה הקודם, השר אלקין, שהוא כבר לא שר הקליטה אבל הוא ממשיך להיות שר, אז אפילו הייתה פגישה עם מנהלי בתי הספר היהודיים והצענו לעשות אפילו מה שנקרא להגיע לכל בית ספר פעם בשבוע כדי להציע את האופציות האלה גם של מסע וגם של התיכון.
<אריאל פיקאר: אז לכאורה המנהלים אמרו כן.
<אריאל פיקאר: יכול להיות שמול השר הם קצת נלחצו, אבל גם עם המשרד עכשיו אנחנו ננסה לקדם את זה.
<אריאל פיקאר: עוד פעם, אם הדרך זה הארגון של המנהלים היהודיים בצרפת, זה יכול להיות, אבל תזכור תמיד שאתה מתחרה גם שם.
עודד פורר: ברוך.
<פיני כהן: מדינת ישראל מתחרה בכולם מעצם הווייתה.
<ברוך גרשטיין: תודה.
<ברוך גרשטיין: שמי ברוך מעיריית נתניה, אני מייצג את מינהל החינוך, עוזר מנהלת אגף על יסודי.
<ברוך גרשטיין: בעיריית נתניה יש לנו למעלה מ-300 תלמידים עולי צרפת.
<ברוך גרשטיין: אני רוצה להגיד בפתח דבריי שיש לנו שיתוף פעולה מלא עם משרד החינוך, עם משרד הקליטה ועם כי"ח ועושים עבודה מצוינת.
<ברוך גרשטיין: בשנה האחרונה עיריית נתניה השקיעה למעלה ממיליון שקלים בעולי צרפת, בתלמידי צרפת, בעיקר ההשקעה הנדרשת בתיכונים ובחטיבות הביניים, כי שם אנחנו צריכים להגיש אותם לבחינות הבגרות ובפרט אם תלמיד מכיתה בכיתות ט' ו-י', ואנחנו צריכים לתת לו את כיתת האולפן ואחרי זה אתה חייב להצמיד לו מורה אישי כדי שילווה אותו, כדי שהוא יצליח בבגרויות.
<ברוך גרשטיין: אני חושב שעיקר הבעיה היא בהגדרה של עולה חדש.
<ברוך גרשטיין: יש איזה משהו בין מה שמשרד החינוך מגדיר לבין התפיסה של עיריית נתניה, שכל תלמיד שעלה מצרפת, מבחינתנו כל הזמן, כל המענים שאנחנו יכולים לתת ברמה עירונית, הוא יקבל אותם לאורך כל הדרך.
<ברוך גרשטיין: בשנת תשע"ה עיריית נתניה כתבה את תכנית המעטפת.
<ברוך גרשטיין: זו תכנית של עיריית נתניה יחד עם כי"ח, יחד עם משרד הקליטה ומשרד החינוך.
<ברוך גרשטיין: איגום משאבים כדי לראות איך אנחנו עושים הכי טוב לטובת העולים האלה.
עודד פורר: משרד החינוך זה חמש שנים, נכון?
עודד פורר: התקצוב לטובת תלמיד עולה.
<ברוך גרשטיין: אבל הוא הולך ויורד.
<מאיה שריר: סבסוד של שעות זכאות לרכישת השפה העברית כשפה שנייה הוא שנתיים.
<מאיה שריר: היום הוא מה-1 בינואר 2014, אבל אנחנו מאריכים את זה על ידי מגוון תכניות כמו סל"ע, כמו שע"ל, משעולים, יש מגוון תכניות וההתאמות לבגרות זה 10 שנים.
עודד פורר: תודה, ברור.
<ברוך גרשטיין: אוקיי, עיקר התלמידים שלנו, העולים מצרפת מתמקדים בעיקר בחמישה בתי ספר בנתניה.
<ברוך גרשטיין: יש 12 כיתות עולים, כיתת אולפן אחת.
<ברוך גרשטיין: הם קיבלו 10 קורסים תגבור לבגרות בקבוצות קטנות של 10-15 תלמידים, כשמורה מחוץ לבית הספר מגיע ומתגבר אותם, כדי שיהיה להם תעודת בגרות.
מירב בן ארי: השיעורים אחרי הצהריים?
<ברוך גרשטיין: יש בצהריים, אבל יש מה שאת מכירה, איפרגן-תה"ל, שנותנים לעולים חדשים, כדי שיעברו גם את הבגרות של העולים החדשים.
<ברוך גרשטיין: כמו שיש לבית ספר סל טיפוח או מדד טיפוח, כך אני חושב שזה מה שחסר.
<ברוך גרשטיין: חסר מעבר לתקציב הרגיל שמשרד החינוך נותן, צריך לתת סל טיפוח פרטני.
<ברוך גרשטיין: זאת אומרת שכל בית ספר יציג מה בדיוק, מעבר לסל הרגיל, איזה בעיות יש לו עם התלמידים העולים ולא לתת את זה באופן גורף, אלא באופן פרטני.
<ברוך גרשטיין: שינויים שנעשו בשנה האחרונה באמת עם משרד החינוך, רק חבל שזה קרה רק בינואר – יש לנו גם את המגשרים וגם אנשי המקצוע של כי"ח וגם הכנסנו שני רכזים של עיריית נתניה, שהם פשוט שטים, עוברים תלמיד-תלמיד, לא מוותרים על אף אחד.
<ברוך גרשטיין: אני יכול לספר לכם אפילו סיפור שרק בשבוע האחרון אני מרים טלפון לרכז שלי - איפה הוא - בכלל לוקח איזו שהיא תלמידה שהיו לה כל מיני כוונות אובדניות, הוא אישית מלווה אותה כדי שתקבל את הטיפול האישי.
<ברוך גרשטיין: אני חושב שמה שחסר זה בעיקר בעלי מקצוע, אם זה פסיכולוגים, יועצים, צריך לעזור למשפחות האלה כדי שהקליטה שלהן תהיה יותר טובה.
<ברוך גרשטיין: מצד שני יש גם בעיה של תרבות.
<ברוך גרשטיין: אתה יכול להביא את היד אל השוקת.
<ברוך גרשטיין: ובדיוק יש בחינת מגן, אבל אם המשפחה החליטה שהיא נוסעת עכשיו שבוע לתחרות קריקט באילת, אז הוא נוסע לתחרות קריקט באילת.
<ברוך גרשטיין: ואם המשפחה החליטה שהיא נוסעת חזרה לאיזה שבוע-שבועיים נופש לצרפת, אז היא נוסעת, והנושא הזה, של ההתאקלמות שלהם, ייקח עוד קצת זמן.
<ברוך גרשטיין: דבר אחרון שעשינו, אחד המנהלים שלנו, בשיתוף של כי"ח, של העירייה ושל כולם, בנינו משוב ועד ה-30 ביוני אנחנו רוצים לראות כיצד התלמידים תופסים אותנו.
<ברוך גרשטיין: כל המשאבים שנתנו להם – האם הם מרוצים, לא מרוצים וכל הדברים האלה.
<ברוך גרשטיין: ועוד דבר אחרון נוסף, זה נושא של סדנאות הורים, שלאט לאט, גם עם כי"ח וגם ברמה העירונית, סדנאות הורים במיוחד להורים של עולי צרפת.
עודד פורר: משרד הקליטה, שרי פייר.
<שרי פייר: אני מאד מתחברת לכל מה שנאמר פה.
<שרי פייר: המשרד בעצם מתכלל את החלטת הממשלה 2446 בנושאי חינוך, כפי שמאיה ציינה.
<שרי פייר: רציתי לציין שבאמת הנדבך הנוסף הוא המעטפת המשפחתית, ולשם כך, מי שבאמת צריך לתת את הטיפול זה הרשויות המקומיות.
<שרי פייר: המשרד יצא בקול קורא, גם בשנת 2015 וגם בשנת 2016.
<שרי פייר: למשל בשנת 2016 – 41 רשויות קיבלו תמיכה מהמשרד לצורך תחומים של תכניות לגיל הרך, חינוך בלתי פורמאלי, תרבות ואומנות, קשישים, דברים נוספים שפחות קשורים לכאן וגם קיץ של עברית, ברשויות שיש בהן מעל 50 ילדים בגילאי 5 עד 18.
<שרי פייר: דיברתם גם על לימוד העברית למבוגרים והתכנית שאתה הובלת, עודד, הנושא של הוואוצ'רים.
<שרי פייר: הבנו שבעצם העלייה מצרפת, אמנם ההחלטה מדברת גם על יוצאי אוקראינה ובלגיה, אבל זה מאד בולט לגבי עולים מצרפת, כשחלק מהחיים שלהם הם חוזרים לנהל – בעיקר אבי המשפחה – חוזר לנהל לעתים בצרפת, ונתנו להם אפשרות ללמוד עברית בצורה נוספת לאולפן.
<שרי פייר: או במקום אולפן או בתוספת לאולפן.
<שרי פייר: בינתיים זה כדור שלג שצובר תאוצה ואני מקווה שכפי שנאמר פה, הדברים גם יתמשכו.
<שרי פייר: אתה ביקשת להדגים על שתי רשויות – על נתניה ואשדוד – אז כדי לסבר את האוזן, נתניה קיבלה בימים אלה תמיכה של 350,000 שקלים לטובת התכניות שאני דיברתי עליהן כרגע; ואשדוד קיבלה סכום דומה, לא אשדוד קיבלה 232,000 שקלים, שאלה בהחלט סכומים מכובדים.
<שרי פייר: שאלה כאן חברת הכנסת לגבי ילדים ונוער בסיכון, וזה באמת איזו שהיא אשליה שבאים כולם מצרפת ממעמד גבוה.
<שרי פייר: אנחנו רואים בהחלט היסחפות לכיוון של מקומות פחות נורמטיביים, ולכן גם במסגרת החלטה 2446, ניתנו תכניות לילדים ולנוער בסיכון.
<שרי פייר: גם מערכות תמיכה משלימות באינטרנט וגם תכניות אחר הצהריים.
עודד פורר: דניאל חפץ, עמותת עמי.
<דניאל חפץ: שלום.
<דניאל חפץ: אנחנו גם מעורבים בנושא החינוך.
<דניאל חפץ: שמחתי לשמוע את התכניות, אבל הם מייצגות באופן חלקי את העלייה מצרפת.
<דניאל חפץ: להערכתי פחות מ-10% מהתלמידים לומדים במסגרות האלה ויש הרבה בתיכונים העירוניים, אם זה בירושלים, באשדוד, בנתניה.
<דניאל חפץ: יש דברים שצריך להזכיר אותם: הנושא של שנות אולפן, שבשנה הראשונה יש סל גדול, שמסתיים.
<דניאל חפץ: בשנה השנייה הוא עדיין קיים, אבל הוא מוקטן ואנחנו יודעים שבתום השנה הראשונה התלמידים לא שולטים מספיק בשפה וזה משהו שאנחנו מקבלים מהשטח, שחסרות שעות אולפן בשנה השנייה לעלייה ושצריך לתגבר את הנושא הזה.
<דניאל חפץ: אגף תלמידים עולים מפעיל המון תכניות ואפשר לראות את זה באתר האגף, אבל אני כבר שנים מבקש לקבל דיווח על כמה בפועל התלמידים העולים מצרפת משתתפים בתכניות האלה, כמה הם מותאמים.
<דניאל חפץ: לצערי, אנחנו יודעים שזה מתקיים פה ושם ומתקיים לפעמים בהרבה, אבל יש גם עדיין הרבה מאד' תלמידים שלא נהנים מהתכניות האלה.
<דניאל חפץ: זה יכול להיות שפשוט לא הוגשה בקשה על ידי המנהל בזמן, כדי שזה יהיה במסגרת שלו.
<דניאל חפץ: יש המון תירוצים, אבל סליחה שאני אגיד את זה ואני אגיד את זה בכל זאת, אולי בצורה שבעיני חלק מהאנשים זה לא ימצא חן וזה לא ישמע מכובד – ההרגשה שלי היא שיש הרבה דברים בחלון הראווה, וכשנכסים לחנות אומרים לך חסל במלאי, או שזה לא מתקיים או שזה כבר עבר, או שזה כבר לא מתאים לתנאים.
<דניאל חפץ: אז באמת יש הרבה תכניות.
<דניאל חפץ: אני חושב שהוועדה יכולה לבקש ממשרד החינוך, מאגף תלמידים עולים, שייתן דו"ח עדכני, לא מלפני שנתיים או שלוש, כמה תלמידים עולים מצרפת משתתפים בפועל בכל התכניות שהוא מציע, כי באמת יש הרבה תכניות.
<דניאל חפץ: מהשטח אני יודע שלא שמעטים משתתפים בהן וזה לא אחיד.
<דניאל חפץ: שלא יביאו גם תמונה מבית ספר מסוים או מעיר מסוימת, צריך לראות את כל התמונה ואנחנו יודעים שהתלמידים מפוזרים בהרבה מקומות.
<דניאל חפץ: אני מבקש גם יותר גמישות בנושא של התכניות האלה, כי כדי לקיים אותן יש כללים מאד נוקשים ואז זה - - -.
<דניאל חפץ: רצו לקיים את התכנית, השעות לא מתאימות, מספר התלמידים בדיוק – צריך כך וכך תלמידים וחסרים אחד שניים אז זה לא מתקיים.
<דניאל חפץ: דברים כאלה, שצריך לדעת לעגל את הפינות כדי שלא ניפול לנושא של נוער בסיכון, שאנחנו לצערנו גם יודעים שהוא קיים.
עודד פורר: ענת נחמיה לביא, הפורום הציבורי לכפרי הנוער והפנימיות.
<ענת נחמיה-לביא: שלום.
<ענת נחמיה-לביא: אני רוצה קודם כל להודות על היוזמה ועל קיום הדיון.
<ענת נחמיה-לביא: שתי הערות עקרוניות.
<ענת נחמיה-לביא: אני מייצגת שותפות פילנתרופית שמקדמת את כפרי הנוער והפנימיות בישראל, ודווקא מהנקודה של הפילנתרופיה, אני שמחה שבחרת להתחיל במנהלי כפרי הנוער, כי כפרי הנוער וכל מה שהם עושים בנושא של קליטת עלייה זה מודל, ואני לא חושבת שהמדינה רואה את זה היום כמודל.
<ענת נחמיה-לביא: ולכן ההצעה הראשונה שלנו – יש כאן
<ענת נחמיה-לביא: מערכת שכבר יודעת לקלוט עלייה, עוד הרבה לפני קום המדינה ואנחנו רואים, דווקא כגוף פילנתרופי אנחנו רואים שהרבה פעמים, כדי לעשות את הייעוד שלה בקליטת העלייה, היא נעזרת בפילנתרופיה כי המדינה לא נותנת מספיק.
<ענת נחמיה-לביא: חבר הכנסת פורר, אתה בעצמך מהשיחות איתנו יודע למשל שמשרדי ממשלה מעבירים תקציבים לרשויות ואת כפרי הנוער הם לא רואים, למרות שכפרי הנוער לפעמים עושים עבודה לא פחותה מהרשות המקומית, בטח בנושא של ילדים ונוער בסיכון.
<ענת נחמיה-לביא: אז זו בקשה אחת שלנו, לראות, ללמוד את מה שקורה בכפרי הנוער בקליטת עלייה.
<ענת נחמיה-לביא: ראינו כאן מודלים שונים ומעניינים, שילוב של אקסטרני ופנימייה, שילוב של מסלולים נפרדים ומסלולים משותפים, ויש כאן הרבה מה ללמוד לפני שמפתחים תכניות חדשות.
<ענת נחמיה-לביא: זו הערה אחת.
<ענת נחמיה-לביא: הערה שנייה - וגם על זה דיברנו, חבר הכנסת פורר, כשהיית מנכ"ל משרד הקליטה - בפגישה עם שמואל אבואב - שיתוף הפעולה הוא קריטי, לא רק הבין משרדי אלא הבין מגזרי, גם לחברה האזרחית ואנחנו רואים כאן, וגם לפילנתרופיה – יש רצון ויש תפקיד לקחת חלק בקליטת עלייה.
<ענת נחמיה-לביא: שיתוף הפעולה הבין משרדי – חינוך, רווחה ועוד משרדים רלבנטיים – אולי שולחן עגול שאפשר ליזום דרך הוועדה הזאת, כדי לקדם את המשימה הספציפית של העלייה הצרפתית, אני חושבת שהיא קריטית, כי כמו שחבר הכנסת אלאלוף אמר, הרבה גופים עובדים לפעמים בנפרד, לפעמים תוך שיתוף פעולה חלקי, אבל שיתוף פעולה מלא יוביל למציאות הרבה יותר טובה בתחום הזה.
<ענת נחמיה-לביא: תודה.
עודד פורר: רצית לדבר אדוני, מה שמך?
<פטריק ביתן: כן, בהחלט.
<פטריק ביתן: שמי פטריק ביתן, אני סטודנט לדוקטורט בסוציולוגיה וחינוך באוניברסיטת בן גוריון - - - מיל.
<פטריק ביתן: בשנת 1977 עליתי לארץ מצרפת ובשנים ההן היה רק הנסי-פרנסה בירושלים, - - - אז זה מנהל בית הספר והסוכנות היהודית.
<קריאה: עליית הנוער.
<פטריק ביתן: כן.
<פטריק ביתן: מה שכן, אני חושב שמכל מה שנאמר כאן, מה שלא נאמר שלדעתי הוא חיוני, זה שהדור הוותיק של עולים מצרפת יעזרו לדור היותר צעיר.
<פטריק ביתן: אני חושב שזה דבר שבמסגרת מה שחבר הכנסת אלאלוף הציע, דבר שבאמת באותה מסגרת אינטגרטיבית יכול להיות.
<פטריק ביתן: מה שהיה ולהערכתי גם עלה כרגע, שיש קשר ישיר בין הצלחת הקליטה של הורים, קרי: דיור ועבודה, לבין הצלחה של הקליטה של הילד.
<פטריק ביתן: הדבר השני שגם עלה, שלהערכתי הוא גם מרכזי, זה כל הנושא הזה של מה קורה עם אותם ילדים לאחר מכן בצבא, ולכן ההצעה הקונקרטית היא ליצור מסגרת של מעטפת של סוג של חונכות, שתעזור לאותם הילדים ואני נתקל בלא מעט כאלה שקשה להם המעבר לצבא.
<פטריק ביתן: ובסופו של דבר, אני חושב שמה שיש היום במשרד החינוך, שגם כן יכול להיות עם אותם ילדים, זה ליצור מצב שתוך כדי הלימודים הם יהיו מעורבים בפעילות קהילתית חברתית.
<פטריק ביתן: בתקופה שלי זה היה המשמר האזרחי.
<פטריק ביתן: להערכתי זה דבר שיכול להיות ושיכול גם לעזור להם, אבל לא פחות חשוב, וזה גם היה בדור שלי, שכבר בצרפת אנחנו התחלנו בתהליך של הכנה קליטה וזה לא התחיל אך ורק בארץ.
<פטריק ביתן: אני חושב שאינטגרציה שפשוט בשורה התחתונה הדור הוותיק יעזור לדור הצעיר ולדאוג לעבודה של ההורים, ודאי גם לדיור שלהם, זה מה שבסופו של דבר יאפשר לאותם התלמידים להיקלט.
<פטריק ביתן: אני חושב שקבוצת הסיכון היא אותם התלמידים מכיתה ט' עד י"ב.
עודד פורר: חבר הכנסת מוטי יוגב.
מרדכי יוגב: ראשית אני מודה לך שיזמת את הדיון ואני חושב שהדיון הוא מאד חשוב.
מרדכי יוגב: אני כל פעם מקפיץ אותו, גם בוועדת העלייה והקליטה, לקליטה של כלל העולים.
מרדכי יוגב: בשנת 2015 עלו מעל 31,400 עולים.
מרדכי יוגב: ביום העצמאות מסרו מספרים נוספים.
מרדכי יוגב: זה המספר הרשמי שידעתי, ועם צפי בשנת 2016 ל-40,000, כשהורידו את הצפי ל-33,000 שמתממש, וכרגע אני יודע על כ-60% וזו בעיה שלנו, של קליטה לא מספקת.
מרדכי יוגב: כשם שוועדת העלייה והקליטה זה לעניינים מעשיים, אני סבור שאנחנו צריכים לפנות גם למשרד ראש הממשלה, ואני אומר את זה כקואליציה - לא מצאתי שם שיש סמנכ"ל או מנכ"ל שמבין שזה – איך אני אומר – קול דודי דופק, ו-8,000 מצרפת, 8,000 מחבר העמים זה שתי גלויות חזקות, מה שנקרא, שמתדפקות על דלתותינו ועוד 16,000 מכל העולם, עד ה-19 מתימן והמספרים האחרים, 1,000 מפה ו-800 משם.
מרדכי יוגב: זה תקופה שאסור לנו לפספס.
מרדכי יוגב: זה אחד הערכים היותר משמעותיים בציונות.
מרדכי יוגב: בשביל זה באנו לפה ואנחנו מחויבים לאלה שמתדפקים על דלתותינו.
מרדכי יוגב: זו ההחלטה של מדינת ישראל.
מרדכי יוגב: אני גם חושב שמערכת החינוך – ופה אני כבר מתמקד בוועדת החינוך – היא אולי המערכת היותר מאורגנת, שהרי כל ילד מגיל – אלא אם כן מעונות – ומשרד הכלכלה נמצא שם עד גיל 3 – אבל מגיל 4 עד גיל 18 ואנחנו היינו רוצים שזה יהיה עד גיל 21, נמצא שם.
מרדכי יוגב: רוצה לומר כל מנהל שהגיע לתיכון בנתניה או הגיע לגן ילדים ברמת גן – הוא היה צריך מיד לתת דיווח ממוחשב, שהיה מתוכלל בכל המערכות והיו מורידים וואוצ'ר פר-קפיטה לכלל הצרכים, בכך שאם יש 30 נערות או נערים או ילדים מצרפת, אז יהיה לזה תקן של מגשר ולכל אחד מהם יהיה פר-קפיטה אולפן עד שלוש שנים, וואוצ'ר לתנועת נוער או למועדון או למתנ"ס, עד שלוש שנים וארגז כלים שמאפשר לו.
מרדכי יוגב: אם הוא בגיל המתאים לקראת גיוס, ואנחנו מכירים גם מקרים פרטניים יותר מהעדה הצרפתית, שנער בסיכוי עצום או נערה בסיכוי עצום הופך לנער בסיכון מכמה סיבות או רק אחר כך מתגלים הכישרונות שלו, אבל הוא לא הצליח לגשר בין י"א-י"ב לצה"ל, או לשירות לאומי או לבגרות או למעבר בגרות.
מרדכי יוגב: לכן אני חושב שאנחנו צריכים לייחס דיון מקיף יותר, כי הדיונים פה קורים על ההסמכה של רופאי השיניים מצרפת, ואני לא מזלזל בזה, אבל יש גם פסיכולוגים ויש גם בעדה האתיופית ויש ויש ואנחנו חייבים להבקיע את זה לכלל ילדי העולים, שהמדינה תבין שיש פה שנים של הזדמנות.
מרדכי יוגב: אז כמובן להתייחס ספציפית לבעיה של עולי צרפת, גם קהילה גדולה וגם צורך גדול, אבל גם לפתוח את רחב יותר לכלל העולים.
מרדכי יוגב: גם עוד עניין למשרד החינוך: חובה למשל בקיץ זה ומי פה נציגי משרד החינוך, סליחה?
מרדכי יוגב: כן, אני חושב ואולי אתם עושים את זה, אבל נראה לי חובה שבהשתלמויות הקיץ הזה, תהיה יחידה מיוחדת לכלל המנהלים והמורים, לתשומת הלב לכלל ילדי העולים, מכלל המגזרים, איך מורה באופן הבין אישי מראיין, יודע מה קורה אצלו בבית ויודע להגיד למנהל ולמנהל המחוז מה עוד צריך ולתבוע עוד שעות או עוד אולפן בשבילו ולתת תמונת ראי מהצד לעובדים סוציאליים לדוגמא.
מרדכי יוגב: אני הזדעזעתי, בתור סגן ראש מועצה, שבאדם יש עובדת סוציאלית על 250 משפחות.
מרדכי יוגב: הייתי בבנימין.
מרדכי יוגב: הזדעזענו גם בוועדת העלייה והקליטה לפני כחודש, ואתה הרי מכיר את הנושא מצוין, שבראשון לציון יש עובדת סוציאלית לקליטה ל-600 משפחות עולים.
מרדכי יוגב: איך היא מגיעה אליהם בכלל?
עודד פורר: היא לא מגיעה.
מרדכי יוגב: אם כן אני מדבר פה על ראייה מדינתית ועל חסר בחינוך.
<יהודית גידלי: זה לא שונה ביחס לגבי משפחות ישראליות.
מרדכי יוגב: יכול להיות, אבל אנחנו יודעים הרי שלעולה יש את אותו קושי גדול של המעבר העצום ושל השינוי התרבותי ושל היכולת שלו להתמודד.
מרדכי יוגב: אז תמיד אפשר להגיד אף פעם לא היה, אבל זו חובתנו, אנחנו מדינה חזקה.
מרדכי יוגב: חובתנו היום להושיט את היד ולתת את ארגז הכלים הזה, ובצד החינוכי א' להתייחס והייתי שמח שיהיה עוד דיון על כל ילדי העולים בכללותם, שיפרשו בפנינו פה את כלל הילדים במערכת והצפי, וכך שכלל המנהלים והמורים בהשתלמויות הקיץ הקרוב והבא אחריו, יהיו יחידה מחייבת, וכך גם אם יש חומרים שניתנים בפילנתרופיה של דרך אגב מינהל ההתיישבות, לחינוך התיישבותי, אז בהחלט ללמוד מהנעשה שם ולקחת מודלים של התייחסות אל התלמידים הנמצאים שם ומי שעולה ללא עורף, איך משרד החינוך - - -
עודד פורר: צריך - - -
מרדכי יוגב: אני אסיים בזה.
מרדכי יוגב: מי שעולה ללא עורף משפחתי, אם הוא פה בתכניות נעלה או בתכניות אחרות, או שהעורף המשפחתי אינו מספיק חזק כי זיהו שהאבא בכלל עם חצי רגל חזרה בצרפת, כי הוא לא מצליח לסיים את הפנסיה או לעבוד, אז איך משרד החינוך או כלל הגורמים מצליחים להמשיך איתו לפחות עד גיל 21, עוד כמה שנות גישור פה, כדי שהמערכת הזאת – ואין אחרת – היא זאת שרואה את 99% מילדי ישראל.