GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן ברושי: אני מקווה שההבהרה הזאת פותרת את הבעיה ל-15'-16', ב-15' היה קול קורא.
איתן ברושי: סליחה על זה שאני צריך לתת.
אורי אריאל: זה לא פותר.
אורי אריאל: רק שנייה, גם אם יהיה 200,000,000 שקל בקופה, אם לא ייגמר הדיון עם משרד המשפטים איך מעבירים, איך רשאים להעביר, הכסף לא ייצא.
אורי אריאל: אתה יודע את זה.
אורי אריאל: מה לא ברור פה?
יעקב מרגי: יש לי עצה אחר כך למשרד המשפטים.
יעקב מרגי: מה שהרבה שופטים אוהבים להשתמש ולעשות, הם לא יותר חשובים מהשופטים.
יעקב מרגי: בבקשה, מירב בן ארי.
מירב בן ארי: אני רוצה רק ממש בקצרה להתייחס.
מירב בן ארי: ראשית, אני מתחברת מאוד לדברים שחבר הכנסת שמולי אמר, כי מבחינתנו קודם כול רוב האנשים כבר מפוטרים.
מירב בן ארי: מי שאני פגשתי הם כבר מתנדבים, זאת אומרת לצערי כבר חלק מהגרעינים די שאבנו להם את הכול והשארנו אותם בלי כלום.
מירב בן ארי: אז זה דבר אחד, שחבל בעיני, אני מרגישה שקצת באנו מאוחר מדי.
מירב בן ארי: דבר שני, אני רוצה להגיד, גם בעניין הזה של מה שהשר אמר, זה שאין ספק שבדרך של העבודה מול משרדי הממשלה נעשו טעויות.
מירב בן ארי: ואני חושבת שאם הייתה ראייה של בעצם כמה הגרעינים האלה חשובים, ופה אמר חבר הכנסת סמוטריץ נכון: זה כל גווני החברה הישראלית, זה כל הצבעים שלה, כל הרבדים שלה.
מירב בן ארי: פגשתי את החבר'ה באמת מקווקז, ויש לי כמובן את דרור ישראל, שחודשים אני כבר מלווה אותם.
מירב בן ארי: ואני אומרת לעצמי: אם אנחנו היינו רואים בהם משימה לאומית, האם היינו אומרים: אוקיי, אין תקציב, לא מסתדר נוהל - - - כפל תמיכות, בואו נסגור את זה.
מירב בן ארי: מה שאני מנסה להגיד, שאם היינו רואים בהם משימה לאומית בעלת חשיבות עליונה, שהרבה פעמים עוסקת בדיני נפשות גם ומצילה גם, אז יכול להיות שהיינו באים ומתגייסים ואומרים: רגע, בואו נלמד אתכם, בואו נסביר לכם איך זה עובד.
מירב בן ארי: אני לא משתלחת כמו ברושי בפקידים.
מירב בן ארי: אני חושבת, דרך אגב, אתמול אמרתי את זה גם בוועדת הביקורת, בוועדה אחרת, זה כבר מתחיל להימאס לי, שמגיעים פקידים ומתחילים להשתלח בהם כאילו - - -
יעקב מרגי: מי השתלח?
יעקב מרגי: זה האוקטבות הגבוהות שלו.
מירב בן ארי: לא, אל תגיד לי.
מירב בן ארי: לא, מה שאמר ברושי, ובצדק אמר לו השר, שזה מוגזם.
מירב בן ארי: וגם אתמול היה את זה.
מירב בן ארי: אבל אני חושבת, הדבר היחיד שאני באה בתלונות לפקידות, ואין לי הרבה, מי שמכיר אותי, אני עובדת מול הרבה משרדים, זה דבר מאוד מאוד פשוט.
מירב בן ארי: זה דבר שאומר אנחנו רואים בזה משימה לאומית, אנחנו רואים בזה מהצלה של ילדים שמסתובבים עד ליישוב הארץ, ואנחנו אומרים: בואו נסדר בנושא הזה.
מירב בן ארי: ולדעתי היה סוג של אוזלת יד.
מירב בן ארי: ושוב פעם, אתם רואים, אני נזהרת בדברי ולא משתלחת אלא אומרת, שלדעתי אם היינו רואים את זה כמשימה זה היה נראה אחרת.
מירב בן ארי: ורק מילה אחרונה אחרונה לסיום.
מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, מהיכרות אתך, אתה באמת יכול להרים את הנושא הזה.
יעקב מרגי: החלשת אותי.
יעקב מרגי: רציתי להיכנס בפקידים, עכשיו - - -
מירב בן ארי: לא, אני רוצה להגיד לך: שמע, יש פה כבר חבר'ה שמפוטרים.
מירב בן ארי: אני חושבת שאנחנו צריכים להעלות את זה לדרגת חירום, ולראות למי אנחנו צריכים לעזור עכשיו, לפני שבאמת סיימנו עם - - -
יעקב מרגי: מיכל בירן, בבקשה.
מיכל בירן: שוב, כל הכבוד ליוזמים על הכינוס של הדיון הזה.
מיכל בירן: אנחנו גם מלווים את העניין באמת כבר תקופה ארוכה.
מיכל בירן: ובסוף, אין לי דרך אלא לחזור לפעולה שהעברתי בכיתה ד' או ה', אני בטוחה שכל אחד עבר אותה בכל מסגרת שבה הייתם, על שיתוף פעולה, וזה עניין די בסיסי.
מיכל בירן: בסוף נראה שאם משרדי הממשלה הרלוונטיים יישבו באותו חדר, יגיעו בסוף להסכמה.
מיכל בירן: הרי זו לא סוגיה שאין לה פתרון, אפשר לפתור את זה.
מיכל בירן: אני רק מבקשת, ומצטרפת פה לחברי, לא לעשות את זה על גבם של האנשים, כי באמת כאילו תסתכלו במה מדובר כאן.
מיכל בירן: בתקופה שהיא כולה אינדיבידואליזם, ורוב האנשים – זה נורא מפריע.
איציק שמולי: הוא נכנס, העיף עלי את הקפה ויצא.
יעקב מרגי: אמרתי לכם: הוא נכנס בתרועה רמה ויוצא.
מירב בן ארי: והשתלח.
יעקב מרגי: הוא לא כאן.
מיכל בירן: רק אומר משפט אחרון: בתקופה שבה כל האנשים דואגים בעיקר לעצמם, וזה המודל החדש שכולם הולכים אחריו, כשיש פה קבוצות כל כך שונות ומגוונות, שבחרו לא לדאוג רק לעצמן, אלא כן לבנות קהילות קהילות, הדבר הזה בעיני הוא יעד אסטרטגי ראשון במעלה של מדינת ישראל, וצריך לפתור את הבעיה הזאת.
מיכל בירן: את הבעיה הטכנית.
יעקב מרגי: תקשיבו, לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לשר אני רוצה לומר לכם, וכדאי שמשרד המשפטים ישמע.
יעקב מרגי: לפעמים הם לא שמים לב לזה, אבל אתם יודעים, יש סוגיה בליבה של הוויכוח הציבורי – לא לימודי הליבה – יש גם סוגיה של הגיוס.
אורי אריאל: לֽיבה.
יעקב מרגי: ליבֽה.
יעקב מרגי: בעברי עבדתי במקום שהיה שם ליבֽה.
יעקב מרגי: אז אתם יודעים, סוגיית הגיוס.
יעקב מרגי: מדינת ישראל נהגה 50 שנה, 60 שנה, מנהג של תורתו אומנותו.
יעקב מרגי: והנה קם, מה לעשות, צורך בחברה הישראלית, מדברים על שוויון בנטל ומחוקקים חוק ראשון, "חוק טל" - - - תבטל אותו, מחוקקים את חוק הגיוס.
יעקב מרגי: ובית-המשפט צועד איתם בסבלנות, צעד עם "חוק טל" בסבלנות.
יעקב מרגי: אחרי שחוקק חוק יסוד של שוויון זכויות במדינת ישראל, צועד איתם בסבלנות, ונותן מתווה.
יעקב מרגי: הוא לא שוויוני.
יעקב מרגי: נותן מתווה.
יעקב מרגי: מאפשר שירות אזרחי, שירות לאומי, שירות מקוצר.
יעקב מרגי: איפה השוויון?
יעקב מרגי: איפה המינהל התקין?
יעקב מרגי: בית-משפט יודע, ואתם יודעים מה?
יעקב מרגי: אותה פקידות, שאני רוחש לה כבוד, שעושה עבודת קודש, לעיתים, לא רוצה להגיד כמו שאחרים אומרים, אולי יש רעשי רקע של אג'נדה כזו ואחרת, אבל מאבדת את התחושה בלאפשר לממשלה למשול, לייעץ לה איך לעשות זאת במידה ובמשורה הנכונה, לבין קביעת דברים בצורה חד-צדדית.
יעקב מרגי: אין מציאות כזו.
יעקב מרגי: אני יודע שאם אני כאזרח עשיתי טעות, אני משלם עליה.
יעקב מרגי: נכון, יש כוונה, לא כוונה.
יעקב מרגי: גם כשזה לא בכוונה פלילית, אז בית-המשפט יודע לתת את ההדרגתיות.
יעקב מרגי: לא ייתכן כשיש טעויות, יש שיטה – קודם כול, עד שזה לא יתוקן, מפסיקים.
יעקב מרגי: יש שיטה אחרת, אולי לא למדתם אותה, יש לכם עד 31 בדצמבר שנת איקס לסיים, מ-1 בינואר איקס לא תקבלו יותר - - - לא ייתכן לעצור.
יעקב מרגי: חוקקתי כאן את חוק זכויות יוצרים ואומנים.
בצלאל סמוטריץ': יש כאלה שלא קיבלו 15'-16' ו-17'.
יעקב מרגי: למדתי מושג משפטי.
מירב בן ארי: לא, לא קיבלו, אין להם משכורת.
יעקב מרגי: השקעתי פה שעות של דיונים.
יעקב מרגי: מושג משפטי למדתי אותו, ואני לא משפטן – "חזקת ההסתמכות".
יעקב מרגי: אתה לא יכול לחוקק חוק חדש, לתקן אותו, כשיש בינתיים גופים שחתמו חוזים על סמך החוק הזה.
יעקב מרגי: מה, כאן זה לא היה?
יעקב מרגי: אי-אפשר להפעיל את "חזקת ההסתמכות"?
יעקב מרגי: רגע, אל תפריע לי, אני לפעמים עושה את זה.
יעקב מרגי: אין לי הרבה נאומים בפאתוס.
בצלאל סמוטריץ': לא, רק עזרתי.
יעקב מרגי: אי-אפשר להפעיל?
יעקב מרגי: אי-אפשר לחשוב על הצורך של אותם אנשים, שהם מעבר לכותרת של גרעינים תורניים, גרעינים משימתיים?
יעקב מרגי: יש שם אנשים, יש שם ילדים.
יעקב מרגי: יש שם אותם גוזלים, שאנחנו אוהבים להגן על הטבע, וטוב שכך, לראות אותם פוערים פה לאמא שתזרוק להם אוכל לפה, אם זה מזון ואם זה סיוע חברתי.
יעקב מרגי: יש אנשים שהקיום שלהם תלוי בכך.
יעקב מרגי: מ-2015 תקועים כספים.
יעקב מרגי: אתם רוצים להסדיר?
יעקב מרגי: תשבו 24 שעות, 48 שעות, 72 שעות.
יעקב מרגי: אם הייתי שר – שבו 72 שעות, 78 שעות, תגמרו, תביאו להם את זה.
יעקב מרגי: מה זה מ-2015 זה תקוע?
יעקב מרגי: מה זה מ-2015 כספים תקועים?
יעקב מרגי: בבקשה, מכובדי, אל תתייחס לצעקות שלי.
<קריאה: זה הרגוע שלו, בדרך כלל הוא הרבה יותר - - -
אורי אריאל: כל המוסיף גורע אחרי הדברים שנאמרו פה, והסיום שלך.
אורי אריאל: אעשה את זה מאוד בקיצור.
אורי אריאל: ואני מראש מתנצל, אני צריך לעזוב אתכם, אני מבלה פה בוועדת החינוך, נהנה מהיושב-ראש, המנכ"לית, הח"כים.
אורי אריאל: תודה לח"כים שהעלו את זה במליאה, וזה הגיע פה לדיון מהיר מאוד על-ידי היושב-ראש, דבר לא מובן מאליו.
אורי אריאל: הסיפור של הגרעינים המשימתיים בצורה הזו, למיטב ידיעתי החל בסביבות שנת 83'-84', אני חושב שהרב אליהו זצ"ל היה דוחף, היו כמה נדיבי עם שלקחו את זה על עצמם, לא המדינה אלא אנשים שראו בחברות החלשות, בעיקר בפריפריה, כולל הפריפריה החברתית, נזכיר אותם כל הזמן, כדי שלא ייצא כאילו שהכול טוב בכל הערים במרכז הארץ, זה לא המצב.
אורי אריאל: אמרו: צריך לעזור להם.
אורי אריאל: וכל מה שאנחנו מדברים פה עכשיו על הגרעינים, היות שאני מכיר פה 90% מהאנשים שיושבים פה, זה לא כי הם דואגים לעצמם.
אורי אריאל: צריך להגיד את זה.
אורי אריאל: אתה אומר דברים כאילו מובנים, אבל כדאי לחזור עליהם.
אורי אריאל: הם הלכו, הולכים, למקומות הללו כי שם יש את הבעיות הכי קשות.
אורי אריאל: והם הולכים לטפל באנשים שצריכים יותר סיוע ממני, ואם מותר לי להגיד, ממך, בסדר?
אורי אריאל: זה העניין פה.
אורי אריאל: עכשיו, זו תופעה ציונית – זו ההגדרה שלי – תופעה ציונית ראשונה במעלה.
אורי אריאל: יש פחות התיישבות חדשה, יש פחות כל מיני דברים.
אורי אריאל: באים אנשים ואומרים: אנחנו רוצים לתרום למדינה.
אורי אריאל: הם לא משלמים אלפי שקלים בתל-אביב באיזה מקום לגור, כי זה טוב להם, כי זה מה שהם חלמו כל החיים.
יעקב מרגי: או באיזה גבעה בדימונה.
אורי אריאל: הם באים לדימונה לא כי שמה הם מצאו את כל החלומות שלהם.
אורי אריאל: הם מצאו שם את האתגר, את החשיבות, את השליחות.
אורי אריאל: אז קודם כול, אני חושב שאני יכול להגיד בשם כולנו:
אורי אריאל: אולי כדאי לתת לזה ביטוי בסיכום, את ההערכה, ואת כל המילים הנכונות.
אורי אריאל: לא אנסה עכשיו, זה לא מנוסח אצלי.
אורי אריאל: שניים, הדרך שהזכיר היושב-ראש וגם אחרים היא לעשות הוראות מעבר.
אורי אריאל: אני פונה למשרד המשפטים וכל מי שנוגע בדבר: שחררתם קצת, צריך להגיד את הכול, לא יודע מה יודעים פה כולם.
אורי אריאל: תנו לעבוד לפי ההוראות הקודמות עד סוף 16'.
אורי אריאל: תנו לנו לשחרר, הרי הכסף קיים, כפי שאמר - - -
יעקב מרגי: אל תגיד תנו, כי בדיון הקודם היו תנו לחיות לחיות.
אורי אריאל: בדיון הקודם היה תנו לחיות לחיות – תנו לגרעינים לחיות.
אורי אריאל: בסדר?
אורי אריאל: כי זה מגיע למציאות קשה.
אורי אריאל: אני לא מתחרה פה עם אף אחד בתיאורים פלסטיים של המציאות הקשה הזאת – זה מגיע, אני אומר לכם, למציאות קשה.
אורי אריאל: וזה חובה שלנו לסייע להם.
אורי אריאל: הם הרי מביאים הרבה כסף שלהם, כמעט כל קול קורא אנחנו אומרים להם: מצ'ינג, תביאו.
אורי אריאל: מאיפה הם בדיוק יביאו?
אורי אריאל: יש מדינה.
אורי אריאל: עכשיו, המדינה סוף סוף לפני כמה שנים, כמי שמלווה את זה כבר עשור ויותר, הבינה.
אורי אריאל: כן, עכשיו הממשלה קיבלה החלטות, אתם מכירים אותה כולכם.
אורי אריאל: ואני רוצה לצטט, שמעתי מפי היועץ המשפטי לממשלה, עורך-דין מנדלבליט, שכמה פעמים שמעתי אותו אומר לאנשיו ולאחרים: תפקידנו לעזור למדינה להוציא לפועל את החלטותיה.
אורי אריאל: זה לא אומר שהכול מותר, זה לא אומר שהכול אפשר, הרי לא ביקשנו את זה גם.
אורי אריאל: אנחנו מבינים את הצורך במינהל תקין, אנחנו תומכים, שקיפות – כל מה שרוצים.
אורי אריאל: אבל תנו לממשלה שקיבלה החלטה נכונה – צריכה להגדיל את הסכום, זה נכון; צריכה להקים מינהלת, זה חשוב; עוד הרבה דברים יש לעשות.
אורי אריאל: אבל תאפשרו, תמצאו את הכלים.
אורי אריאל: אני מבקש מכם, תמצאו את הכלים שמאפשרים לנו את זה.
אורי אריאל: אחרת הכסף ישכב ונחזיר אותו לאוצר – בסדר גמור.
אורי אריאל: לא, עוד שנייה, תן לי עוד שנייה אחת.
אורי אריאל: פניתי גם לשר האוצר, גם לשרים אחרים, לשנות את נהלי התמיכה, כך שיהיה אפשר לקבל מיותר ממשרד אחד.
אורי אריאל: זה לא כתוב בתורה, שזה חייב להיות משרד אחד.
אורי אריאל: אני כן מקבל שצריך להיות שולחן של כל מי שנותן.
אורי אריאל: שמה מציגים את התוכניות, מתאמים, קובעים נהלי דיווח, נהלי שקיפות, מה שאתם רוצים.
אורי אריאל: ובשולחן הזה תשבו גם משרד המשפטים.
אורי אריאל: אני מאלה שמעריך את העבודה, גם כשלפעמים יש מחלוקת או תלונה או משהו.
אורי אריאל: ויש דרך לפתור את זה.
אורי אריאל: אני בטוח.
אורי אריאל: הייתי באירועים כאלה, פתרנו בעיות יותר סבוכות.
אורי אריאל: ואני מבקש שנצא מפה בידיעה שאנחנו פותרים את זה בתוך שבוע.
אורי אריאל: מצדי, יישבו יומם ולילה, כפי שנאמר פה, אין לנו מגבלת זמן, אנחנו רוצים לפתור את זה, כדי לתת לאנשים היקרים והטובים האלה לעבוד, בעיקר בשביל האוכלוסיות – עוד פעם, אני מזכיר את האוכלוסיות – הן המטרה, הן הנושא, הן העיקר.
אורי אריאל: והאנשים שיושבים פה עושים את העבודה, ותפקידנו לסייע להם, בגדר אם אין קמח אין תורה.
אורי אריאל: אני, עוד פעם, מודה על הדיון, ומקווה שזה יעזור לנו.
מיכל בירן: נשמע גם נציגי קהילות קצת?
מיכל בירן: הם הגיעו מרחוק.
אורי אריאל: אבקש את סליחתכם.
יעקב מרגי: סליחה, אם היית רק נותנת קרדיט ליושב-ראש, לא היית צריכה לשאול את השאלה הזאת.
יעקב מרגי: יובי תשומה.
<יובי תשומה-כץ: שלום, אז אני יובי, אני מגיעה מפריפריה חברתית קראת לזה, מגדרה.
<יובי תשומה-כץ: אני מהיזמים של עמותת "חברים בטבע", ואנחנו מפעילים שמונה גרעינים ברחבי הארץ, ויש עוד שמונה נוספים של יוצאי אתיופיה, סך הכול יש קבוצה גדולה של חבר'ה בארץ שעושים את זה.
<יובי תשומה-כץ: אני לא מבינה גדולה לא במשפטים, וגם לא בהרבה מהדברים שדיברתם, כולכם נותנים לנו את הקרדיט הראוי לנו שאנחנו עושים את העבודה.
<יובי תשומה-כץ: תראו את זה.
<יובי תשומה-כץ: כי שורה תחתונה, אני הילד, והילד לא אכפת לו שאמא ואבא רבים.
<יובי תשומה-כץ: ובשורה התחתונה, שבוע זה הרבה בלי אוכל.
<יובי תשומה-כץ: אז לתת לזה 72 שעות זה טוב, אבל - - -
יעקב מרגי: כמה זמן את סובלת?
<יובי תשומה-כץ: אני רוצה לאכול מחר בבוקר ארוחת - - -
יעקב מרגי: אבל כמה זמן את סובלת כבר?
<יובי תשומה-כץ: שנה-שנתיים.
<יובי תשומה-כץ: בשנתיים האחרונות זה בלתי אפשרי.
<יובי תשומה-כץ: עכשיו, המצב הוא לא כזה שפתאום עכשיו, אנשים שהתרגלו לחיות שנים עם פרוסת רגל אחת, והגענו, ופרוסת הלחם הזאת הפכה להיות כיכר לחם, הם ימותו יותר מהר ממה שהם היו מתים לפני כן.
<יובי תשומה-כץ: ולכן המצב הזה הוא קריטי.
<יובי תשומה-כץ: כל הזמן אנחנו מפטרים אנשים, אבל השורה התחתונה זה שאנשים באמת – זה אחרת לדבר על זה פה כשאנחנו שבעים, תבואו לשטח ותראו איך זה עובד.
יעקב מרגי: אתן בקצרה לארגונים, אבל לאחר מכן למשרד המשפטים.
יעקב מרגי: דינה דיין, אבל בקצרה, לא לחזור על דברים שנאמרו.
<דינה דיין: האמת, שדיברו כאן באמת על הכול.
<דינה דיין: יותר מעניין אותי לשמוע את התגובה של משרד המשפטים.
<דינה דיין: אנחנו לא באים במתקפה, אנחנו מבקשים הסדרה.
<דינה דיין: אנחנו הגרעינים שלא מקבלים כפל תמיכות.
<דינה דיין: פיטרתי 30 עובדים בתחילת יוני.
<דינה דיין: הדבר הזה של לעמוד מול העובדים, ומתוך ידיעה שמי שמקבל שם בסוף זה נוער בסיכון באלעד, שכרגע סגרנו שם את הפרויקט תיאטרון.
<דינה דיין: אנחנו היחידים שם בשטח, היחידים שעובדים עם יחידת הנוער, מביאים פרויקטים שאין כדוגמתם.
<דינה דיין: אנחנו חלק מהקהילה, אנחנו לא באים אפילו מבחוץ, אנחנו חיים בתוך הקהילה.
<דינה דיין: אני בת מצפה-רמון.
<דינה דיין: אתם צריכים למצוא פתרונות.
<דינה דיין: אנחנו פונים ואתם לא מגיבים.
<דינה דיין: תגיבו אלינו.
יעקב מרגי: אליעד מלמד.
<אליעד מלמד: שלום.
<אליעד מלמד: אני גם חושב שאי-אפשר לדבר רק על משרד המשפטים.
יעקב מרגי: אתה גם חושב שאני יודע מה אתה עושה?
יעקב מרגי: תגיד מה אתה עושה.
<אליעד מלמד: אני אליעד, אני מרכז רשת של 24 גרעינים.
<אליעד מלמד: יש אצלנו ברשת חילונים, דתיים, מעורבים, בדואים, מכל הקשת.
<אליעד מלמד: פועלים מהגליל עד הנגב.
<אליעד מלמד: עושים פרויקטים חברתיים.
בצלאל סמוטריץ': ממש חוסר שוויון מדהים.
<אליעד מלמד: אני גם בחודשים האחרונים צריך כל תשלום משכורות להחליט איזה עובדים החודש לא מקבלים משכורות.
<אליעד מלמד: אגיד רגע על חוסר השוויון, כי אי-אפשר פה לתלות הכול על משרד המשפטים.
<אליעד מלמד: יש היום תקנות קבועות במשרד החינוך, שמקבלים מהם קבוצות המחנכים, בוגרי תנועות הנוער, הגרעינים התורניים, ויש תמיכות של משרד החקלאות ונגב-גליל.
<אליעד מלמד: כיום מי שמקבל מחינוך מקבל גם מהחקלאות, ובא משרד המשפטים ואומר: יש פה כפל, הם מקבלים גם מפה, גם מפה, לדידם על אותם פעילות.
<קריאה: אז אל תיתנו לכולם.
<אליעד מלמד: מה שקורה, שעכשיו ההנחיה – הם נתנו לוחות זמנים, זה לא מהיום, כבר שנתיים משרד המשפטים במשא ומתן עם זה.
<אליעד מלמד: עכשיו נתנו עד ה-15 בספטמבר למצוא פתרון.
<אליעד מלמד: אבל מה יקרה ב-15 בספטמבר?
<אליעד מלמד: כנראה שלא יהיה פתרון, כי הפוליטיקאים והפקידים כנראה לא ימצאו פתרון, ואז ההנחיה כרגע של סגנית היועץ המשפטי לממשלה היא להקפיא את הפעילות.
<אליעד מלמד: מה זה אומר?
<אליעד מלמד: שהפעילות שמי שמקבל ממשרד החינוך כנראה תימשך, מי שלדידם של משרד המשפטים קיבל כפל ימשיך לקבל תקצוב, ואותם גרעינים שלא מקבלים ממשרד החינוך – רק להם ייסגר.
<אליעד מלמד: אז לפי משרד המשפטים, מי שקיבל כפל ימשיך לקבל, ומי שלא קיבל כפל ימות.
יעקב מרגי: הסוגיה ברורה.
<אליעד מלמד: אני מבקש מהיושב-ראש: בבקשה, תגדיר אתה לוחות זמנים, שיבואו פה משרד המשפטים והחקלאות וחינוך ונגב-גליל, ששכחנו לדבר עליהם, כי הם בכלל מינואר 15' לא העבירו את הכספים בפועל, יבואו כולם ויציעו לכבוד היושב-ראש, תוך שלושה שבועות, חודש ימים, פתרון מוסכם על כולם.
<אליעד מלמד: אי-אפשר להאשים אחד את השני.
<אליעד מלמד: שכולם יתכנסו בחדר עד שייצא עשן לבן, ותהיה הסכמה של כולם.
יעקב מרגי: אלון זיו?
<אלון זיו: אני מוותר על זכות הדיבור.
יעקב מרגי: איך קורה דבר כזה?
יעקב מרגי: בכנסת?
<אלון זיו: כי אני רוצה לשמוע את משרד המשפטים.
יעקב מרגי: אז בבקשה, משרד המשפטים.
<חנן ארליך: כמה זמן יש לי?
יעקב מרגי: כמה זמן לדבר או לתת פתרון?
<חנן ארליך: גם וגם.
יעקב מרגי: התחילו לגלות אופטימיות.
יעקב מרגי: עכשיו רגע, בוא תקשיב.
יעקב מרגי: אני רוצה שתתייחס גם לסוגיה ששמענו בסוף מאליעד, למה כולם – איפה שיש בעיה, בוא נטפל בה.
יעקב מרגי: אני מבין שנתתם תאריכים, אני שומע והכול, וטוב האיפוק שגיליתם בהתייחס לדברים שנאמרו, אבל אין ספק שהדברים האלה חייבים לבוא לידי פתרון.
יעקב מרגי: אני מצטרף לחשש של אליעד, שגם במפגש הבא כנראה לא יגיע הפתרון.
יעקב מרגי: תן הקדמה דקה על הבעיה, ושלוש דקות על הפתרון.
<חנן ארליך: טוב, חנן ארליך, מחלקת ייעוץ וחקיקה, משרד המשפטים.
<חנן ארליך: בראשית הדברים אני רוצה להבהיר, אם יש ספק, שאנחנו לא מפקפקים או ממעטים בחשיבות הפעילות שנעשית.
<חנן ארליך: אמר השר קודם שלדידו רוב רובם של היושבים סביב השולחן מעריכים את הפעילות ותומכים בה, ואני חושב שמשרדי הממשלה כמי שתומכים כספית, וגם אנחנו משרד המשפטים, שאומנם לא תומך כספית, אבל מלווה את הפעילות הזאת הרבה שנים במסגרת הייעוץ המשפטי, כלולים באותו רוב גדול.
<חנן ארליך: אנחנו מנסים, משתדלים, שהדברים ייעשו באופן החוקי, הנכון, לפי מינהל תקין, תוך שמירה על הכללים - - -
יעקב מרגי: מתי ניתנה ההנחיה שלכם לעצור?
<חנן ארליך: שנייה, אתייחס לכול, אשתדל לעשות את זה מסודר.
<חנן ארליך: אני רוצה להפריד בין שני נושאים.
<חנן ארליך: הנושא הראשון זה עניין איחוד תקנות התמיכה השונות, איחוד הקריטריונים והכללים ומבחני התמיכה השונים לאכסניה אחת, אם במובן המשפטי של מערכת כללים אחת ואחידה, שלפיה יחולקו התמיכות לכלל הגרעינים מכלל הסוגים.
<חנן ארליך: ומבחינת האכסניה המינהלית, הביצועית, קרי משרד ממשלתי אחד, שבו העניין יחנה, כאשר בכל מקרה יהיו שותפים, לפי הצעתנו, כלל המשרדים.
יעקב מרגי: אבל, חנן, יש לי שאלה.
יעקב מרגי: אתן לך, תאמין לי אתן לך, תאמר כל מה שעל ליבך, רק יש לי שאלה.
יעקב מרגי: איך משרד המשפטים אישר את החיה הזו, שכל משרד עושה שבת לעצמו, ועושה מבחן תמיכה לגרעינים?
יעקב מרגי: ודאי שיהיה כפל בסוף.
בצלאל סמוטריץ': אבל אין כפל.
יעקב מרגי: אין כפל, בסדר?
יעקב מרגי: הרי בסוף היועץ המשפטי של אותו משרד, בוא ניקח נגב-גליל, החליט לעשות את זה מאיזה שנה איקס, נתן לו אישור לכך, הרי שר לא עושה בלי – ואתה יודע, אני מכיר גם את הדינמיקה, בדידי הווא עובדא.
יעקב מרגי: היועץ המשפטי של המשרד הממשלתי כחגב בעיני הרפרנט שלו, שהתחיל לפני חודשיים במשרד המשפטים.
יעקב מרגי: כחגב.
יעקב מרגי: הוא לא זז ימינה שמאלה, אפילו הצל שלו הוא רואה אותו כל הרגע, מול הרפרנט שלו במשרד המשפטים.
יעקב מרגי: איך זה קרה?
יעקב מרגי: אם תוכל גם להתייחס לזה.
<חנן ארליך: לא אתייחס לדימויים, אני לא מסכים איתם.
יעקב מרגי: לא חגבים, בסדר.
יעקב מרגי: אני בא מצער בעלי-חיים, מושבניק, אתה מבין, אני רואה רק עכבישים, לטאות, חרגולים, מה שאתה רוצה.
<חנן ארליך: מפת הגרעינים, מאז שהתחילה התמיכה בהם לפני אני חושב כ-20 שנה, השתנתה מאוד עד היום.
<חנן ארליך: בעיקר בכמות, באופי הפעילות, במגוון.
<חנן ארליך: וזה נכון שנוספו משרדים במהלך השנים, והבעיה הלכה והתעצמה.
<חנן ארליך: התרענו עליה כבר, כמו שאמר פה החבר אליעד, לפני כבר זמן לא מבוטל, והתחלנו במהלכים לאיחוד התמיכות.
<חנן ארליך: דברים נתקלו בחוסר הסכמה או בתהייה או באי שיתוף פעולה מלא, אבל המגמה היא כזו.
<חנן ארליך: יש שינוי מאוד גדול.
<חנן ארליך: יש הבדל אם זה גרעינים ספורים, שאפשר היה לעשות הבחנה מאוד ברורה בין כאלה לאחרים, לבין מצב של כ-200 קבוצות, או כבר 230, אני לא בטוח שאני זוכר נכון – מעל 200 קבוצות מסוגים שונים.
<חנן ארליך: מידת החפיפה ביניהם - - -
יעקב מרגי: חנן, כדאי להזדרז, כי אני חושב שגם החרדים גילו את הסוגיה של הגרעינים, וזה סטרט-אפ - - -
<חנן ארליך: כבר מזה זמן, כבר כמה שנים - - -
יעקב מרגי: זה לא יהיה 200, זה יהיה 550.
בצלאל סמוטריץ': מרגי, אבל הם תוקעים גרעינים חרדים, שאנחנו רוצים להכניס כבר תקופה ארוכה.
יעקב מרגי: יש כאן איזה סטרט-אפ שלא גיליתי אותו.
<חנן ארליך: התחלתי להגיד שאני רוצה להבחין בין הסוגיה של איחוד תקנות והתמיכות, שזה נושא אחד, שעד כה לא נעצרה התמיכה בגללו.
<חנן ארליך: לא הנחינו עד עכשיו - - -
בצלאל סמוטריץ': הודעתם שמינואר 17' זה נפסק.
יעקב מרגי: אתה אומר שמשרד המשפטים - - -
<חנן ארליך: עד כה, עד סוף 16' לא דרשנו ולא הנחינו לעצור תמיכות בגלל הנושא הזה.
<חנן ארליך: ולכן אני רוצה להבהיר, שכל העיכובים שהיו בתמיכות ב-15' במשרד זה או אחר, ככלל לא נבעו מהתהליך הזה שאני מדבר עליו.
יעקב מרגי: אתה אולי יודע ממה נבעו?
<חנן ארליך: יש פה חברים ממשרד הנגב והגליל, יש פה חברים ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: לא, זה חשוב מה שאתה אומר.
איציק שמולי: רק זה הפוך לחלוטין ממה שאמר השר.
מיכל בירן: לגמרי.
יעקב מרגי: רגע, תנו לי לעזור לכם, חברי הכנסת.
יעקב מרגי: חנן, אני אומר לך, זה חשוב מה שאמרת.
יעקב מרגי: זה לא מה שבתחילת הדיון הובן, לפחות ברקע של קביעת הדיון במליאה וכאן.
יעקב מרגי: זה חשוב שנשמע את משרדי הממשלה.
<חנן ארליך: לכן אני רוצה להבחין בין הנושא של איחוד תקנות, שהוא נושא אחד שאנחנו רואים בו חשיבות גדולה, בהיבט של תמיכה שוויונית בכלל הגרעינים לפי מדדים אובייקטיביים שקשורים להיקפי הפעילות, מספר החברים, ועוד כמובן שילוב של גורמים נוספים ורבים שצריכים להיות.
בצלאל סמוטריץ': מי קובע מה קבוצת השוויון?
בצלאל סמוטריץ': אתה אומר שכל הגרעינים זה אותו דבר, חנן.
בצלאל סמוטריץ': מי קובע את זה?
בצלאל סמוטריץ': מי קובע האם גרעין תורני וגרעין משימתי זה אותו דבר או לא אותו דבר?
מיכל בירן: רגע, אבל למה אנחנו סוטים מהדיון?
בצלאל סמוטריץ': זה ממש לא לסטות מהדיון.
יעקב מרגי: בצלאל, אתן לך.
יעקב מרגי: שאלה במקום, אבל זה ברקע.
<חנן ארליך: בעיית כפל התמיכות בעיקרה, שעליה הצבענו, היא בעיה שהמשמעות שלה היא תמיכה לא שוויונית, תמיכה לפי מערכות כללים אחרות - - -
בצלאל סמוטריץ': לגרעינים אחרים.
<חנן ארליך: זו הבעיה הבסיסית.
<חנן ארליך: לגבי לוחות הזמנים אגיד מילה.
<חנן ארליך: אכן בחוות הדעת שיצאה מאתנו נאמר שאנחנו סבורים שהחל מתחילת 17' צריכה להיות התמיכה במתכונת שדיברתי עליה, זאת אומרת אחידה, לפי כללים אחידים ובמשרד אחד.
<חנן ארליך: והתווינו אבני דרך לתהליך הזה.
<חנן ארליך: אני רוצה להדגיש שהתבקשנו על-ידי מספר משרדים – תגידו אצל מי.
<חנן ארליך: והתעקשנו כמעט הייתי אומר לא להגיד אצל מי, כי אנחנו לא רואים בזה חלק מהמנדט שלנו, זה לא עניין משפטי.
יעקב מרגי: אתם גם לא יכולים להגיד.
יעקב מרגי: ואסביר לך.
יעקב מרגי: נגב-גליל מייעודו פועל בתחומים של פריפריה גיאוגרפית וחברתית.
בצלאל סמוטריץ': הם החריגו אותו.
יעקב מרגי: משרד החינוך פועל בסוגיות החינוכיות.
יעקב מרגי: האמירה שלכם כמשרד המשפטים יכולה להיות: סליחה, מה אתה, משרד החינוך, מתעסק לי עכשיו בחור באוזון, הקמת לי גרעין על התחממות כדור הארץ.
יעקב מרגי: זה תחום של הגנת הסביבה, אתה יכול לומר.
יעקב מרגי: אבל אם אני כשר רוצה במדיניות שלי להקצות מתקציב התמיכה שלי, מתקציב שיש לי, להקים גרעינים משימתיים, שיהיו ייעודיים לתחומו של המשרד, לא חושב שיש לך פה say.
בצלאל סמוטריץ': הוא אמר לך שאתה לא יכול.
בצלאל סמוטריץ': יש לו וחצי.
בצלאל סמוטריץ': הוא אמר בחוות דעת שאתה לא יכול.
בצלאל סמוטריץ': הוא קבע שכל הגרעינים זה אותו דבר, הם כולם צריכים להיות באותו משרד.
יעקב מרגי: בצלאל, תן לי לסיים להבהיר.
יעקב מרגי: לכן אני לא חושב שגם יכולה להיות לך אמירה בקטע הזה, כי אין הנחיה שמשרד ממשלתי אחד יעסוק לדוגמה בעיזבונות.
יעקב מרגי: יש עיזבונות במשרד המשפטים, יש עיזבונות במשרד הדתות.
בצלאל סמוטריץ': דווקא שם יש ועדה אחת.
יעקב מרגי: יש ועדה אחת, בסדר, אבל יש – אני לא רוצה להשוות, כדי שתיתקע לי בעיזבונות.
יעקב מרגי: אתה יכול לומר: סליחה, זה לא תחום עיסוק של משרדך.
יעקב מרגי: כל עוד לא אמרת למשרדים הייעודיים שמטפלים - - -
בצלאל סמוטריץ': סליחה, אדוני היושב-ראש, גם זה הוא לא יכול, כי החלטת הממשלה כן קבעה למשרדים הרלוונטיים מה הם צריכים לעשות.
בצלאל סמוטריץ': מי שקובע את תחומי האחריות של המשרדים זה הממשלה, זה לא היועץ המשפטי.
יעקב מרגי: יפה, זה מה שאני אומר.
בצלאל סמוטריץ': והכול כאן מגובה בהחלטות ממשלה סופר מסודרות.
יעקב מרגי: אתה לא סותר את מה שאמרתי.
יעקב מרגי: אתה יכול לומר לשר: סליחה, אתה פועל בתחום שהוא לא בהגדרת הסמכות של משרדך, כפי שהממשלה קבעה, לא שינית.
<חנן ארליך: אני לא רוצה להיכנס לכל הניתוח המשפטי.
יעקב מרגי: אין פה ניתוח משפטי.
<חנן ארליך: לא, סעיף 3א לחוק יסודות התקציב אומר שתמיכה בסוג של מוסדות ציבור תהיה לפי מבחני תמיכה שוויוניים.
בצלאל סמוטריץ': והוא אומר שאפשר כפל תמיכה, נכון?
בצלאל סמוטריץ': והוא אומר שאפשר לקבל, בסעיף קטן (ח), תמיכה משני משרדים במקביל, ובתנאי שסך התמיכה הכולל לא יעלה על 90%.
בצלאל סמוטריץ': הוא אומר את זה.
<חנן ארליך: אמשיך, ברשותך.
<חנן ארליך: זאת אומרת, שתמיכה בסוג של מוסדות ציבור, אם מגדירים את הקהילות המשימתיות והגרעינים לסוגיהם השונים כסוג של מוסדות ציבור, התמיכה בהם צריכה להיות פי מבחני תמיכה שוויוניים.
יעקב מרגי: חנן, תעזור לי להבין.
יעקב מרגי: חברים, איך אפשר לעשות מבחן תמיכה שוויוני, כשאחד מתעסק בטבע, השני מתעסק בחינוך, השלישי מתעסק ב - - -
בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, לא תוכל להבין את זה אף פעם.
בצלאל סמוטריץ': אתה לא מספיק אינטליגנט.
יעקב מרגי: בצלאל, אל תהיה ציני.
בצלאל סמוטריץ': איך אני יכול לא להיות ציני?
בצלאל סמוטריץ': תגיד לי.
בצלאל סמוטריץ': אנשים פה קורסים, איך אני יכול לא להיות ציני?
יעקב מרגי: סליחה, תן לי, אני סומך על חנן שהוא יידע לענות לי בלי ציניות.
<שלי אלקיים: מלכתחילה המצב הוא לא - - -
יעקב מרגי: שלי, תודה.
<חנן ארליך: אנחנו חושבים שהמכנה המשותף של הגרעינים לסוגיהם השונים הוא מאוד רחב, ואפשר להגדיר אותם כסוג אחד של מוסדות ציבור.
<חנן ארליך: זאת אומרת, מבחינת המושג של מה שנקרא קבוצת שוויון, כלומר אם זו קבוצה אחת או שיש פה קבוצות שונות לגמרי, למשל תיאטראות וקרנות קולנוע זה קבוצות שונות, גרעינים משימתיים, קהילתיים וכו' בסופו של דבר זה סוג אחד של מוסדות ציבור בראייה שלנו.
<חנן ארליך: אבל אני מציע שאתקדם ולא אכנס פה לניתוח.
<חנן ארליך: אני מבין שיש אולי מחלוקת עם חלק מהנוכחים בעניין הזה, אבל אתקדם.
<חנן ארליך: אומר מספר משפטים לגבי העיכובים השונים בתמיכה, או על כך שקבוצות שונות לא מקבלות תמיכה.
<אליעד מלמד: רגע לפני זה, סליחה על ההתפרצות.
יעקב מרגי: לא, אני לא סולח לך, אליעד.