GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: בכל רשות מקומית אפשר למצוא חמישה ילדים באותה רמת סיכון שהסביבה שלהם תהיה מוגנת.
יעקב מרגי: המדינה עושה את זה.
יעקב מרגי: שאלתי ואני לא מצפה לתשובה אבל זה חומר למחשבה שצריך לדון בו.
<א': אני רוצה רק לציין כמה דברים בנושא של חינוך ביתי.
יעקב מרגי: לא רציתי לעשות דיון על זה.
<א': אני רוצה לציין שללא שיבוץ, פתרונות כמו "קדימה מדע" ואפילו "ספריית פיג'מה" אינם קיימים, כי אלה עוברים דרך הגן ואתה צריך להיות רשום על-מנת לקבל אותן.
יעקב מרגי: בפרוצדורות אפשר לטפל.
יעקב מרגי: זרקתי ברמת העיקרון.
<ו': שנה טובה וגמר חתימה טובה שתהיה.
יעקב מרגי: תודה, גם לך.
<ו': היינו כבר בשש ועדות חינוך ועתרנו לבג"צ.
<ו': בינתיים, אני רוצה לעדכן אותך שיישמו את ההמלצה שלך בעקבות העתירה לבג"צ והקימו ועדת חריגים, אך היא פועלת בקצב של צב.
יעקב מרגי: החלטה שצריך ללכת לבג"צ בשביל לאמץ אותה.
יעקב מרגי: זה דבר מתבקש מינימאלי שתהיה ועדת חריגה.
<ו': הוועדה פועלת בקצב של צב וללא קריטריונים וילדים רבים, ביניהם בני בן ה-8 שאלרגי לחלב, בוטנים, קשיו, פיסטוק, פניסטיל ואסמטי, לא פוקדים את בית הספר כבר 35 יום.
<ו': משרד החינוך אמור להוציא בעקבות החלטת בג"צ חוזר מנכ"ל עד ה-2.11 אולם זה לא מספיק.
<ו': יש מקרים בהם האלרגיה היא עם היבט סביבתי במגע ויש גם ויש גם בהרחה ובשאיפה.
<ו': צריך לתת לזה מענה בצורת סייעת צמודה.
<ו': בנוסף, ארצה לעדכן אותך שכרגע בבתי הספר אין כלום.
<ו': אין שירותי רפואה, אין כיסוי בביטוח תאונות אישיות להתקף אלרגי בבית הספר.
<ו': מי ששולח את ילדיו והם עושים התקף בבית הספר, הוא נקרא להזריק, להזמין ניידת טיפול נמרץ ואף נאלץ לשלם עבור האמבולנס.
<ו': אני כאן ואני עייפה.
<ו': הורים לא צריכים לחוש כמקבצי נדבות כשהם נלחמים על זכויות ילדיהם לפתרון הנגשתי ולסייעות רפואיות.
<ו': המערכת אמורה לתמוך ולא לשבור, לסייע ולא ללחוץ באמצעות קב"סים, לתת פתרונות ולא לזרוק לכיוון חינוך ביתי.
יעקב מרגי: עורכת דין אביבית ברקאי, בבקשה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה אדוני היושב ראש.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מעבר להורים שבאו לכאן יש עוד הרבה ילדים שנשארו בבית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני בטוחה שאתה יודע על-כך ואני בטוחה שפניות רבות הגיעו אליך.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לגבי הנושא הקודם אני רוצה לציין כמה דברים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אנחנו שלחנו מכתב כבר בחודש יוני למנכ"לית משרד החינוך בנושא הספציפי הזה של רגישות למזון ואלרגיה מסכנת חיים בבקשה ובהצעה לבחון אפשרות של סבסוד הזנה משותפת במסגרת החינוכית שנמצאים בה ילדים עם אלרגיה מסכנת חיים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לצערי, עד היום ולמרות תזכורות, עדיין לא קיבלנו מענה לסוגיה הזאת.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני לא יודעת אם משרד החינוך חשב על הרעיון הזה אבל זה בהחלט רעיון שיכול לפתור את הבעיה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לגבי הנושא של החינוך הביתי.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בחינוך הביתי יש היום בין 6 ל-8 שעות שבועיות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני לא חושבת שזה מה שמגיע לילדה הזאת.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מגיע לה ללמוד כמו כל ילדה בבית הספר בתכנית לימודית מלאה ובמסגרת חברתית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מעבר לכך.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש דמיון רב בין הילדים שנמצאים בבית לבין הנושא הקודם שהיה בפתיח של הישיבה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מעבר לתחושה של הילדים שנמצאים בבית, כמו שאמר האח, שהם בוכים כל היום.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם כשמגיעים לילדים עם צרכים מיוחדים, אין שיבוץ מתאים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ילדים משובצים במסגרת שלא מתאימה להם, בין אם מטעמים שיש כבר הסעה לרשות המקומית למסגרת פלונית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה לא משנה ששם אין מענה לילד אבל לשם יש כבר הסעה אז לשם נשבץ, ובין מסיבות אחרות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: רשויות מקומיות, כפי שאדוני יודע וקיים על-כך לא מעט ישיבות, אין להם סייעות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לעיתים הסייעת היא ההנגשה היחידה והילד לא יכול להגיע לבית הספר והוא נשאר בבית בגלל שאין לו סייעת.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ילדים נמצאים בבית בגלל שאין להם הסעות, או שיום אחד אין להם הסעות ואז אומרים להם: או שתישאר בבית או שתסיע לבד.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: היום המלווה חולה או היום המלווה לא יכול להגיע עד לחודש הבא.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש המון בעיות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לו משרד החינוך היה נערך להן קודם, הילדים לא היו מוצאים את עצמם בבית בשלב הזה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לצערנו, הנושאים האלה חוזרים מידי שנה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מידי שנה ב-1 בספטמבר ובימים שאחר-כך, מתמודדים עם אותן בעיות ועם אותן פניות של הורים לילדים שנמצאים בבית בעל כורחם ולא מבחינה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אילו משרד החינוך היה קובע לוח זמנים חדש לוועדות השמה, היה סוף סוף אולי מתקין את תקנות ההסעות, שהיו פותרות הרבה מאוד בעיות וסוף סוף היו מחייבות את הרשויות המקומיות בדברים שאך טבעי שהן יהיו מחויבות בהן.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לו היה חוק שהיה מפסיק תקצוב של בית ספר שלא רוצה לשלב.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אותה סנקציה שהציע כאן יושב המחוז החרדי היתה ננקטת.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אולי הוא ימליץ על הסנקציה הזאת לאף לחינוך מיוחד.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם לא יקצו תקציבים לבית ספר שמסרב לשלב, אולי שיתוף פעולה בסנקציות היה קצת תורם לטובת העניין כדי שפחות ילדים יהיו בבית בשלב הזה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש לא מעט ילדים, שמגיעים אלינו ומגיעים לארגונים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני מדברת על עשרות ילדים שנמצאים בבית מסיבות שונות.
<ק': אני מגיעה לפה ואני מבינה את כל הצדדים כי אני גם מהמגזר החרדי.
יעקב מרגי: את לוקה בכפול.
<ק': עם היותי אשכנזית, הבנות שלי לא התקבלו לסמינר והיו לנו הרבה בעיות.
<ק': זה עבר דרך עיריית ירושלים ובסוף הן לא התקבלו לאן שהן רצו.
<ק': אני יכולה להגיד שטוב להן, אבל זה לא היה בדרך הקלה.
<ק': אני מטפלת בהרבה פניות של הורים.
<ק': אני לא יודעת איך הורים מגיעים אלי.
<ק': אני שמחה לעזור לכולם.
<ק': אני לא ארגון, אני פשוט אדם שעוזר לאנשים.
<ק': מגיעים אלי הרבה הורים שהילדים שלהם לא התקבלו.
<ק': אם כבר נמצא פה מר זהבי, אני רוצה להגיד שהחינוך המיוחד החרדי הוא עוד הרבה יותר בעייתי מכל מה שאנחנו מדברים פה.
<ק': אין להורים גישה לבית הספר.
<ק': ההורים לא יודעים מה קורה בית הספר.
<ק': בית הספר לא מוכן לעשות שילוב באף כיתה מקדמת במגזר החרדי בארץ.
יעקב מרגי: לא לומר באופן גורף.
יעקב מרגי: יש קושי, אני מסכים איתך אבל יש שיפור קל.
<ק': המצב ממש בעייתי.
<ק': אחת הבעיות היא שהורים במגזר החרדי בסוף שולחים לא לאן שהם רצו.
<ק': אולי עכשיו הילדים שלהם כן בבית ספר.
<ק': אבל הורים שלחו לא לאן שהם רצו והם משלמים מחירים מאוד יקרים.
<ק': אני אישית שולחת את הבת שלי למקום כזה שכמעט השארתי אותה בבית.
<ק': שלחתי אותה בסוף לבית הספר כי אין לי ברירה כי אני חייבת לשלוח אותה לאיזו מסגרת.
<ק': זאת מסגרת שאני לא רוצה שהיא תהיה בה.
<ק': היא יוצאת כל יום ברבע לשבע בבוקר ומגיעה ברבע לתשע לבית ספר.
<ק': היא לא במסגרת שהיא רוצה.
<ק': זה קורה אצל הורים במסגרת החרדים.
<ק': אני רוצה לומר משהו בשם הורים.
<ק': כמו שקשה לי שהבת שלי לא מתקבלת לסמינר, אני מבינה את הכאב כי גם הבת שלי לא התקבלה.
<ק': גם כשהבת לא מתקבלת למסגרת חינוך מיוחד, או מתקבלת ולא יכולה להגיע לבית הספר מסיבות כלשהן, הכאב הוא זהה.
<ק': זה אותו כאב.
<ק': אנחנו כולנו בוכים את אותו בכי.
<ק': יש לי בת בכיתה ז' שהיא ילדה משולבת והסיכוי שלה להתקבל לסמינר הוא אפס.
<ב': הבן שלי שנתיים וחצי בלי מסגרת בחסות עיריית ירושלים.
<ב': שנתיים וחצי הבן שלי לא בבית ספר.
יעקב מרגי: תסבירי.
יעקב מרגי: לא פנתה אליך קב"סית?
<ב': אני פניתי לקב"סית.
<ב': אני רודפת אחרי הקב"סית.
יעקב מרגי: למה הוא בבית?
<ב': בתמצות, עברנו באמצע שנה מסיבות משפחתיות.
<ב': מכיוון שעברנו באמצע שנה, אף בית ספר לא הסכים לקבל.
<ב': עברנו מאשדוד לירושלים.
יעקב מרגי: זה עוד רעה חולה במגזר החרדי שצריך לטפל בה.
<קריאה: זה במגזר הדתי לאומי.
יעקב מרגי: אז גם בדתי לאומי, זה לא מנחם אותי, זה רק מצער אותי עוד יותר.
יעקב מרגי: ילדה עברה מגבעת זאב לירושלים.
יעקב מרגי: במהלך הקיץ האחרון המשפחה עברה לירושלים.
יעקב מרגי: פונים לרישום בעיריית ירושלים.
יעקב מרגי: אומרים: באת חדשה, תני לטפל ב-150.
יעקב מרגי: היא תלויה באוויר.
יעקב מרגי: זאת סוגיה שצריך לתת עליה את הדעת.
יעקב מרגי: עברת מאשדוד לירושלים?
<ב': הבן שלי היה באמצע כיתה ג' ולמד בבית ספר ממ"ד תיכוני רגיל.
<ב': לאחר שעברנו פניתי לקב"ס וביקשתי שיעזור לי.
<ב': בתי הספר אמרו לי לפנות לעירייה.
<ב': פניתי לקב"ס ואמרו לי לחכות אחרי החגים.
<ב': זה היה בפורים, אמרו לי לחכות אחרי פסח.
יעקב מרגי: למה לא שאלת את הקב"סית אם היא מוכנה גם להשאיר את הבת שלה בבית?
<ב': הקב"ס לא אשם.
יעקב מרגי: בגלל הרחמנות שלך הבן שלך שנתיים וחצי בבית.
<ב': אל תדאג, אני לא רחמנית עליהם.
<ב': הוא בסדר, הוא ניסה לעזור.
<ב': המנגנונים האלה עובדים בצורה שאני לא מבינה.
<ב': בשורה התחתונה, עיריית ירושלים אמרה לי: אני לא יכולה לכפות על בתי הספר לקבל את הבן שלך.
יעקב מרגי: גם בממ"ד?
<ב': ממ"ד רגיל אזורי, רישום אזורי.
<ב': אם לא בא להם, הם לא חייבים.
<רויטל לן כהן: אדוני, זה גם בממלכתי החילוני.
<לירון ספרד: יש קושי לייצר הכללה ממקרה פרטני.
<לירון ספרד: את המקרה הפרטני אני אשמח שתעבירי לי את הנתונים כדי שנבדוק.
<רויטל לן כהן: איזה מקרה פרטני?
יעקב מרגי: רויטל, אני לא אתן לך לדבר.
יעקב מרגי: שנתיים וחצי יש פה איזה מחדל.
יעקב מרגי: אפילו אצל החרדים אנחנו לא מרשים שזה יקרה.
יעקב מרגי: יש פה איזה מחדל.
יעקב מרגי: בממלכתי שזה אזורי רישום?
יעקב מרגי: יש פה בעיה אחרת.
<ב': יש, לא נתתי את כל הפרטים.
יעקב מרגי: עזבי את המקרה, אל תציגי אותו.
יעקב מרגי: מייד אחרי הדיון תצאו.
יעקב מרגי: קחו את הפרטים ותבדקו.
יעקב מרגי: מצידי כבר עכשיו אתם יכולים לצאת.
יעקב מרגי: גם הסיפור של בני-ברק תצאו ותברר.
<לירון ספרד: ניקח את כל הפרטים.
<רויטל לן כהן: קודם כל, אני רוצה להגיד ששום מקרה פה הוא לא פרטני.
<רויטל לן כהן: התחלתי כשהבן שלי היה בן 4 והיום הוא בכיתה ח', תבינו כמה שנים אני בתוך העניין הזה.
<רויטל לן כהן: המקרים אינם פרטניים.
<רויטל לן כהן: שנה אחרי שנה, שנה אחרי שנה, הילדים האלה הם הפתעה וחוק חינוך חובה זאת איזו פיקציה שקיימת רק לילדים שלמערכת נוח לשבץ אותם ולהתנהל מולם.
<רויטל לן כהן: יש לנו כמויות לא מבוטלות של ילדים שלא נמצאים במסגרות.
<רויטל לן כהן: על חלק ניכר מהם אנחנו מתריעים, אדוני, עוד לפני ועדות ההשמה.
<רויטל לן כהן: זאת אומרת, עוד לפני מרץ בשנת הלימודים הקודמת, אנחנו מתריעים שיש ילדים שתהיה איתם בעיה.
<רויטל לן כהן: מחכים לרגע האחרון.
<רויטל לן כהן: עונים לנו במיילים שזה בטיפול, מטפלים, בטיפול.
<רויטל לן כהן: אנחנו לא יודעים מה זה בטיפול.
<רויטל לן כהן: אין נוהל לטיפול בפניות.
<רויטל לן כהן: התקשי"ר לא חל על פניות למשרד החינוך.
<רויטל לן כהן: חודשים אנחנו לא מקבלים תשובות.
<רויטל לן כהן: לפעמים אפילו לא מענה שקיבלו את פנייתנו.
<רויטל לן כהן: אז אנחנו מוצאים עצמנו בחופש הגדול, בתחילת השנה, עם אותה בעיה.
יעקב מרגי: גם כשהכותבת היא עורכת דין, לא עונים לך?
<רויטל לן כהן: גם.
<רויטל לן כהן: לפני שנתיים זאת היתה הפעם הראשונה שהתחלתי לשים את התואר עורך-דין ליד השם שלי.
<רויטל לן כהן: עד אז לא עשיתי את זה.
יעקב מרגי: לא עונים?
<רויטל לן כהן: כלום.
<רויטל לן כהן: לא לי, לא לאביבית.
<רויטל לן כהן: אין לי מושג אם לנציבות הם עונים, אבל אני יודעת שכשאני פונה לעמיתיי מהנציבות ושואל אם קיבלו תשובה, גם הוא עונה שהתשובה שקיבלו היא שזה בטיפול.
<רויטל לן כהן: אני מניחה שאפילו למשרד המשפטים הם לא טורחים לענות.
<רויטל לן כהן: השנה התחלתי לפנות לנציבות שירות המדינה.
<רויטל לן כהן: אמרתי, מעבר לזה שיש פה עבירה על חוקי המדינה, יש פה עבירה על התקשי"ר.
<רויטל לן כהן: לא עונים לנו, לא מטפלים בבעיות.
<רויטל לן כהן: קיבלתי גם מניהול ההון האנושי וגם משני הגופים האחרים שאמורים לטפל בדברים האלה, שזה לא עליהם.
<רויטל לן כהן: אני תוהה באמת ובתמים על מי הילדים האלו?
<רויטל לן כהן: אני רוצה לסבר את האוזן בכמה דוגמאות שיתנו אור, מעבר למקרים עליהם שמענו פה.
<רויטל לן כהן: יש לנו ילד מעוספיה שצריך להגיע לכיתת לקויות למידה.
<רויטל לן כהן: שום בית לא מוכן לקבל אותו במגזר היהודי.
<רויטל לן כהן: אין לי במקום אחר והם לא מעוניינים לקבל אותו.
<רויטל לן כהן: הוא עדיין יושב בבית.
<רויטל לן כהן: זה ילד בכיתה ד' או ה'.
יעקב מרגי: משרד החינוך לא מפעיל את סמכותו?
<רויטל לן כהן: אני אגיד לך יותר מזה.
<רויטל לן כהן: האימא הגיעה איתי לוועדה לביקורת המדינה של חברת הכנסת קארין אלהרר ומאז התשובה שהיא מקבלת היא שבגלל שהיא באה לדיון בכנסת, נמשיך לא לטפל.
יעקב מרגי: למרות שהלך לקארין אלהרר, אני מקיים את הדיון.
יעקב מרגי: לא הבנת את הרמז?
<רויטל לן כהן: הבנתי נהדר.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להסביר עוד יותר.
<רויטל לן כהן: מי שמונע את הקבלה שלו לבתי הספר זה השירות הפסיכולוגי החינוכי.
<רויטל לן כהן: נסביר ובטח היועץ המשפטי יוכל להסביר, לשירות הפסיכולוגי החינוכי אין עמידה בשיבוץ.
<רויטל לן כהן: הוא בכלל לא אמור להשתתף במשחק הזה של השיבוצים.
<רויטל לן כהן: את השיבוץ עושה הרשות המקומית השולחת אל הרשות המקומית המקבלת ובזה זה אמור להסתיים.
<רויטל לן כהן: יש שיבוץ והשירות הפסיכולוגי החינוכי מונע בלי סמכות את הכניסה של הילד הזה.
<רויטל לן כהן: יש לנו ילדים שהבעיה איתם זה שהם מורכבים מידי.
<רויטל לן כהן: אז שנה אחר שנה עושים להם ועדות השמה.
<רויטל לן כהן: כל פעם שולחים אותם למסגרת אחרת שלא מתאימה.
<רויטל לן כהן: במקום שהמשרד יכה על חטא ויגיד: אני שולח ילדים למסגרות לא מתאימות, תנחשו מי אשם?
<רויטל לן כהן: הילד.
<רויטל לן כהן: הילד לא בסדר.
<רויטל לן כהן: אחרי שלוש שנים כאלה, ששולחים אותו ממסגרת למסגרת למסגרת לא מתאימה, משבשים עליו את דעתו, הילד מתחיל בכיתה ד', ה', ו', אחרי שהוא כבר עבר שלוש ארבע מסגרות, להוציא את זה החוצה בצורה של אלימות, כפי שהם קוראים לה.
<רויטל לן כהן: אני קוראת לזה תסכול.
<רויטל לן כהן: אז שוב הילד אשם.
<רויטל לן כהן: אז הם גם אומרים: הילד אלים, אני לא יכול לקבל אותו לשום מסגרת והוא יושב בבית.
יעקב מרגי: רויטל, בואי אעשה לך סיכום קטן.
<רויטל לן כהן: אדוני, אתה מכותב לכל הפניות שלנו כל הזמן.
<רויטל לן כהן: עשרות ילדים בבית.
יעקב מרגי: אני רואה אותן.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד עוד דבר אחד.
<רויטל לן כהן: הדבר הכי מעליב, שביום הראשון לתחילת יום הלימודים, ביום לפני בחמ"ל, בלי להתבייש, האמירה שיוצא איתה משרד החינוך זה שפתחנו את השנה עם אפס תקלות.
<רויטל לן כהן: אני תוהה האם הילדים שלנו הם כזה אפס גדול במערכת החינוך?
יעקב מרגי: הם לא תקלה.
<רויטל לן כהן: הם לא תקלות, הם פשוט אפסים.
יעקב מרגי: חס ושלום.
יעקב מרגי: יש עוד מישהו מההורים שרוצה להתבטא?
<ש': שלום לכולם.
<ש': אני אבא לילד בת 7 שסובלת מתסמונת רט.
<ש': היא לא מדברת, היא לא הולכת.
<ש': בואו נאמר זה ה"הארד קור" של החינוך המיוחד.
<ש': זה לא בדיוק האינטרסים שדיברו עליהם עכשיו אבל אני בהחלט מבין איך הגעתי לאן שהגעתי.
<ש': בקצרה, אני מנוסה בבירוקרטיה מאז שהיא נולדה.
יעקב מרגי: איפה אתה גר?
<ש': אני גר בבני-ברק ובשנה האחרונה עברתי לפתח-תקווה.
<רויטל לן כהן: מהפח אל הפחת מבחינת הרשויות.
<ש': לגמרי.
יעקב מרגי: בבני ברק פיתחו מענה, לא?
<ש': רוב האנשים שמתעסקים בבני-ברק בחינוך מיוחד זה שליחותיים, יש להם במשפחה מישהו כזה ואי לכך ובהתאם לזאת הם פועלים בהתאם לאינטרס של הילד ולא של המחוז.
יעקב מרגי: בבני-ברק היה לך מענה?
<ש': היה בפוקס.
<ש': היה בג"צ נגד "עזר מציון".
<ש': עד גיל 3 היא היתה ב"עלה".
<ש': זה סוג של בייביסיטר, מצב סטטי והיא לא התקדמה לשום מקום.
<ש': היה בג"צ נגד "עזר מציון" שהרבה מאוד הורים רצו לחלץ את הילדים מהמסגרת הזאת ולהעביר למסגרת מתפתחת יותר.
<ש': על טרמפ הזה, יום אחד קיבלנו טלפון, למרות שכל שנה נלחמנו איתם, שאנחנו יכולים להעביר את הילדה ל"עזר מציון" אם אנחנו מעוניינים.
<ש': לפני שנתיים הילדה נכנסה ל"עזר מציון".
<ש': התקדמות מטאורית, לא חלמנו שהיא יכולה להגיע לזה.
יעקב מרגי: "עזר מציון" הקימו מוסד?
<ש': הם הקימו גן שהסייעות שם גם נרתמות.
יעקב מרגי: עד איזה גיל היא היתה ב"עלה"?
<ש': עד גיל חמש.
יעקב מרגי: ולא ראית שום שיפור?
<ש': כבודו מוזמן לשאול כל אבא לילד מיוחד שצריך שיתפעלו את הילד.
<ש': ברגע שילד מגיע לשם זה סוג של מקפיא, איך שהוא נכנס הוא יוצא.
<ש': בתקופה שהיא היתה ב"עלה" היא היתה מקבלת 4 פיזיותרפיה, שני הידרותרפיה וקלינאית כל שבוע על חשבוננו.
<ש': לא היו עשו לה כלום בגן.
<ש': אבל זה עבר, קיצצו להם כבר את הכנפיים.
<ש': היא התקדמה מאוד ב"עזר מציון" ממש מטאורי במשך שנתיים.
יעקב מרגי: למה עברת לפתח-תקווה?
<ש': עברתי לפתח תקווה, כי מה לעשות, עד כמה שאנחנו עובדים קשה, אין לי כסף כל-כך לגור בבני-ברק או בגבעת שמואל איפה שהייתי באותה תקופה.
יעקב מרגי: בני-ברק בתנאים שלכם יותר יקרה?
<ש': הדר גנים יותר זול.
<ש': לאיפה שעברתי יותר זול.
<ש': עברתי בתחילת שנה בספטמבר והיה לי מספיק זמן להירשם.
<ש': במשך כל הזמן הזה, אני בין השפ"ח של פתח תקווה בין השפ"ח של בני-ברק בלך ושוב.
<ש': אני התחלתי לחפש מסגרת לבית הספר לילדה.
<ש': היא אמורה אמורה לעלות לבית ספר והיא כבר נשארה שנה אחת.
<ש': חיפשתי בתי ספר ואין בית ספר שעונה על הצרכים שלה.
<ש': היא צריכה גם עזרה קוגניטיבית במוח וגם עזרה מוטורית.
<ש': אין בית ספר שנותן מענה כמו שצריך בשני התחומים האלה.
יעקב מרגי: בפתח-תקווה.
<ש': לא רק בפתח תקווה.
<רויטל לן כהן: אדוני, אני רוצה רגע להסביר את הבעיה בעניין הזה.
יעקב מרגי: לא, תתמודדי עם הקשיים שלך.
<רויטל לן כהן: אבל צריך להבין את הקשיים של הילדה.
יעקב מרגי: תאמיני לי שאני מאמין את הבעיה שלה.
יעקב מרגי: תאמיני לי שחרשתי קילומטרים במוסדות האלה.
יעקב מרגי: אני שואל ותאמיני לי שאני יודע מה אני שואל.
<ש': במאמר מוסגר, לתסמונת הזאת יש רגרסיה חמורה בגיל שנה וחצי אחרי שזה מתפרץ.
<ש': אחרי זה איכשהו הגוף מתאקלם ומתחיל להתקדם עד גיל 10 – 11 ואז ההתקדמות די נעצרת.
יעקב מרגי: אין רגרסיה בגילאים האלה?
<ש': כמעט ולא.
<ש': הרגרסיה מופיעה בשלב המוקדם.
<ש': כמובן שזה כל הזמן משתנה וחוקרים את זה כל הזמן אבל זאת הדעה הרווחת.
<ש': אני מאוד מתאמץ לקדם אותה ואנחנו ממש נלחמים נגד השעון כדי לקדם אותה כמה שיותר.
יעקב מרגי: אתה רוצה להגיד לי ששנה שלמה היא היתה בלי מסגרת?
<ש': לא, אני לא אומר את זה.
<ש': אני אומר שכבר מפסח הגשתי בקשה להשאיר את הילדה עוד שנה במסגרת הנוכחית שלה מהסיבה שאני עברתי וחרשתי.
<ש': הלכתי לתל-אביב, לראש העין.
יעקב מרגי: לא אישרו לך?
<ש': לא רק שלא אישרו.
<ש': קיבלנו את ה"לא אישרו" מהגברת שולמית סוויסה ב-7.9.
<ש': עד אז לא קיבלנו שום דבר.
<ש': גם זה אחרי המון מיילים.
<רויטל לן כהן: וגם אחרי עורך-דין.
<ש': התשובה היתה שהבקשה נדחתה.
יעקב מרגי: מה היה המענה שניתן לך עם הדחייה?
<ש': שבוע לפני ב-29.8 קיבלתי מענה מעיריית פתח-תקווה שהילדה משובצת בבית ספר עוז בחולון, בו בזמן ששבועיים ושבוע לפני אני עדיין הייתי בקשר עם המנהלת של "נאות אילנה" בראש העין, שזה 5 דקות מאיתנו ולא חולון שזה שעה וחצי מאיתנו.
<ש': המנהלת הזאת הגיעה ל"עזר מציון" לראות את הילדה.
<ש': כבר הכול היה סגור.
יעקב מרגי: למה לא אישרו לך בראש העין?
<ש': אין לי מושג.
<ש': התקשרנו למנהלת של "נאות אילנה" והיא אמרה שביטלו לה את התקן ושהיא מצטערת, שאלך לחולון.
<ש': אני בכלל רוצה להשאיר אותה בבית ספר שהיא מתקדמת בו.
<ש': זאת ילדה שהתאקלמות שלה זה ארבעה חמישה חודשים.
<ש': אני מכניס אותה עכשיו לבית ספר, בתקווה שבמאי היא תתחיל להתקדם והיא יכולה להמשיך איפה שהיא.
יעקב מרגי: אתם מבינים שהדיון הזה היה שלב המוקדמות, מה שנקרא.
יעקב מרגי: ביום רביעי אחרי סוכות נעשה דיון מיוחד בסוגיית הילדים האלרגניים.
<יהודית גידלי: יש דיון בוועדה לזכויות הילד.
יעקב מרגי: לא מעניין אותי הוועדה לזכויות הילד.
יעקב מרגי: נגמרה הסובלנות שלי לפניות הציבור, לביקורת המדינה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, אם תמשיכו לרקוד בכל החתונות, לא תקבלו כלום.
יעקב מרגי: אם אתם חושבים שהחבר'ה האלה יש להם מורא מאיזו ועדה אחרת, אדרבא, קחו ותחתמו לי ואני מעביר את כל הסוגיות שלכם לוועדות האחרות.
יעקב מרגי: זה השולחן.
יעקב מרגי: אתם רוצים לרקוד בכל החתונות?
יעקב מרגי: אני לא יודע איך מטפלים בבעיות כשזה נוגע, זה נוגס, ההוא מלטף והשנייה מקרקרת.
יעקב מרגי: אני לא יודע לעבוד כך.
<רויטל לן כהן: אדוני, כשההורים במצוקה הם פונים למי שהם יכולים.
<רויטל לן כהן: הם פנו לחברת הכנסת קארין אלהרר.
<רויטל לן כהן: אני לא יכולה למנוע מהורים לפנות למי שהם רוצים.
יעקב מרגי: נגמרו הנימוסים, זה השולחן, נקודה.
יעקב מרגי: לא יהיה משהו אחר.
יעקב מרגי: אם מבקשים ממני תשובות, זה יהיה רק בשולחן הזה.
יעקב מרגי: ככה אני יודע לעבוד.
יעקב מרגי: אנחנו נעשה דיון ביום רביעי שאחרי סוכות.
יעקב מרגי: ככה קורה כשוועדת הפנים רוצה להתעסק עם התקנות כי מישהו חימם שם את האגו הפרלמנטרי של איזה יו"ר ועדה.
יעקב מרגי: בוועדה נוגעים במשהו וככה לא מתקדמים לשום מקום.
יעקב מרגי: אז תתחילו לרוץ בין חברי כנסת, זה מה שיהיה לכם.
יעקב מרגי: ככה הילדים שלכם ייפלו בין הכיסאות.
יעקב מרגי: סיכמנו שיהיה דיון בנושא הילדים האלרגניים.
יעקב מרגי: לגבי הילדים בחינוך המיוחד, שבו ביניכם, קחו נושא קרדינלי אחד.
יעקב מרגי: את, אביבית, נגעת ב-18 דברים.
יעקב מרגי: רויטל נגעה במספר דברים.
יעקב מרגי: יש בעיות, אתם רוצים את הקטע של הסנכרון בין משרד החינוך לבין הרשויות?
יעקב מרגי: תבחרו נקודה ויהיה דיון בנוסף.
<רויטל לן כהן: מה זאת אומרת תבחרו נקודה?
<רויטל לן כהן: זה בדיוק המהות של ילדים עם צרכים מיוחדים.
<רויטל לן כהן: הצרכים שלהם מורכבים.
<רויטל לן כהן: מה זה תבחרו נקודה?
<רויטל לן כהן: אני אבחר לאיזה ילד לעזור ולאיזה לא לעזור?
יעקב מרגי: קפצת בלי שהבנת.
יעקב מרגי: תשאלי למה התכוונתי.
יעקב מרגי: ממה שעלה מהדברים שלכם, כל שנה בתחילת שנה אנחנו חוזרים על אותם מחלות של ההתאקלמות של הילדים והסנכרון שזה לוקח חודש, חודשים ולפעמים חצי שנה.
יעקב מרגי: הקטע הזה של משרד החינוך, רשות מקומית, כל סוגיות החינוך המיוחד בתחילת השנה, אני רוצה לדון בזה.
יעקב מרגי: יש לכם משהו יותר דחוף?
יעקב מרגי: זה שנתתי לך לבחור זה אות כבוד.
יעקב מרגי: אני יכול לבחור לעצמי את הנושא.
יעקב מרגי: אני חושב שמה שעומד פה זה תחילת שנה בחינוך המיוחד מול הרשויות המקומיות.
<רויטל לן כהן: אבל אדוני, זה לא רק מול הרשויות המקומיות, זה מה שאני מסבירה.
<רויטל לן כהן: הבעיה היא גם בתוך משרד החינוך עצמו.
יעקב מרגי: אני החלטתי, בסדר?
יעקב מרגי: יהיה דיון נוסף באותו יום.
יעקב מרגי: שני דיונים באותו יום.
יעקב מרגי: נציגי מועצת התלמידים, בבקשה.
<דניאל זליקוביץ': אני סגן יושב ראש מועצת התלמידים הארצית.
<דניאל זליקוביץ': הקשבתי לכל הדברים.
<דניאל זליקוביץ': אני רוצה להתייחס בעיקר לנושא של הבנות שלא משובצות.
<דניאל זליקוביץ': האמת שזה גם קשור לזה.
<דניאל זליקוביץ': יש תחושה שפשוט מתייחסים לזה לבעיה שהיא כלום, בעיה מינורית.
<דניאל זליקוביץ': זה לא קוליפורמים בחומוס ואפילו לא סלמונלה בקורנפלקס.
<דניאל זליקוביץ': זאת בעיה אמיתית שילדים לא נכנסים לבתי ספר ולא לומדים.
<דניאל זליקוביץ': זה לא עניין של להעביר אחריות מהמשרד לרשויות מקומיות.
<דניאל זליקוביץ': תשבו, תשתפו פעולה, תבדקו שפונים.
<דניאל זליקוביץ': אני חושב שאם זה לא יעבוד, אפשר לקדם את זה בנושא של חקיקה.
<דניאל זליקוביץ': למשל, בנושא של הקבלה לבתי הספר, אפשר להוסיף רגולטור שיחייב את בתי הספר להעביר קודם כל מה הם תנאי הקבלה לאישור של המשרד ולאחר מכן את התוצאות של העמידה בתנאי הקבלה גם להעביר לאישור.
<רויטל לן כהן: יש חקיקה והיא לא מיושמת.
יעקב מרגי: אין חקיקה, חבל שאת מוסיפה.
יעקב מרגי: כל סוגיית הרישום של המגזר החרדי זאת חצר אחורית.
יעקב מרגי: בבית הספר שלמדת, יש כאלה שיש להם ציונים של 90 ו-100 אבל יש גם כיתות מקדמות, יש כיתת מב"ר וכיתת אתגר.
יעקב מרגי: זה לא קיים בחרדי.
יעקב מרגי: שמישהו יגיד למנהלי הסמינרים, שבחקיקה שאנחנו נגבש גם נחייב אותם שיהיה אחוז מסוים סביר שלא הצליחו לעבור את מבחן הכניסה שלהם.
יעקב מרגי: זה מה שאני מצפה מאיש חינוך.
יעקב מרגי: שלא רק יפתח סטרט אפ כלכלי לעצמו אלא גם ילך עם שליחות של חינוך ויהיה מחויב גם לאותם ילדים שצריך לדחוף אותם קדימה.
יעקב מרגי: תאמינו לי שכשילד חלש יושב ליד ילד חזק הוא ידחוף אותו.
יעקב מרגי: החלש לא יסחוב את החזק למטה, הפוך הוא, הם יעצימו אותו.
יעקב מרגי: לכן גם את זה צריך לקחת בחשבון.
יעקב מרגי: אם מדברים על מכסות, אלא מכסות מותרות.
<אראל גלבוע: רציתי לדבר על נושא הדיון המקורי, אי שיבוץ תלמידות בבתי ספר או סמינרים במגזר החרדי.
<אראל גלבוע: גם היו בלי סוף פסיקות של בתי משפט, גם החוק עצמו אוסר אפליה עדתית.
<אראל גלבוע: צריך לקרוא לילד בשמו, מדובר באפליה של עדות מזרח במוסדות חינוך, שהניהול שלהם או הרשת שלהם היא אשכנזית.
יעקב מרגי: מי יתבע את עלבונם של ההורים?
יעקב מרגי: בעמנואל היה מי שעתר לבית המשפט וחייב.
יעקב מרגי: גם פה, אם היו עותרים ספציפית כל רשות מקומית, ההמוגלובין היה יורד להם לרמה שתיים ותראה שהיו מקבלים אותו.
<אראל גלבוע: רציתי לדבר בדיוק על השלב הזה.
<אראל גלבוע: מדוע אנחנו מגיעים למצב שבו הורה חייב ללכת ולקבל סעד מבית המשפט, כשמי שאמור לדאוג לו זה משרד החינוך בלא צורך באכיפה משפטית.
<אראל גלבוע: משרד החינוך אמור לעשות את זה.
<אראל גלבוע: למשרד החינוך יש את כל הכלים לעשות את זה, גם בחקיקה ראשית, אם זה סעיף 5 לחוק זכויות התלמיד שאוסר אפליה עדתית ואחרת ואם זה חוק הפיקוח, שמאפשר קודם כל סנקציה פלילית נגד מנהל.
<אראל גלבוע: צריך להפעיל את זה כי כל סנקציה אחרת בינתיים הוכחה כלא יעילה.
<אראל גלבוע: סגירת מוסד, אז הם פותחים בבית של השכן את המוסד.
<אראל גלבוע: שלילת תקציב, יש להם את קרנות הגמ"ח שיממנו את הלימודים של הבנות האשכנזיות היקרות.
<אראל גלבוע: רק סנקציה פלילית.
<אראל גלבוע: אותו מנהל של מוסד חינוכי שמסרב לקבל, אדרבא, יעמוד למשפט פלילי.
<אראל גלבוע: דבר אחרון, הנושא של המבחנים.
<אראל גלבוע: נכון שאיכשהו חוזר מנכ"ל מתיר קיום מבחנים במעבר מבית ספר יסודי לבתי ספר על יסודיים.
<אראל גלבוע: כשמדובר בחינוך הממלכתי דתי או המוכר שאינו רשמי שאינו חרדי, אז המבחן צריך להיות ארצי ואחיד.
<אראל גלבוע: זה לפי חוזר מנכ"ל.
<לירון ספרד: אתה טועה.
<אראל גלבוע: אין פיקוח על המבחנים האלה של המגזר החרדי.
<אראל גלבוע: המבחנים האלה צריכים להיות תחת פיקוח.
יעקב מרגי: אני אסכם.
יעקב מרגי: בסוגיית החינוך המיוחד והילדים האלרגניים, הוועדה תקיים דיון ב-26.10.
יעקב מרגי: דיון ראשון בסוגיית הילדים האלרגניים ודיון שני בסוגיית החינוך המיוחד, פתיחת שנת הלימודים והתיאומים בין משרד החינוך לבין הרשות המקומית.
יעקב מרגי: את הכותרת ניתן אחר-כך.
יעקב מרגי: לגבי אי קבלת תלמידות לסמינרים.
יעקב מרגי: שנים רבות משרד החינוך הפקיר את סוגיית הרישום של המוסדות החינוך החרדי על-ידי בעלי עניין ולשלטון המקומי של המגזר החרדי שכשל בסוגיה זאת.
יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה שהיום ב-5.10 עדיין יותר מ-40 בנות לא משובצות ולא נמצאות בשום מסגרת חינוכית.
יעקב מרגי: העולה מהדיונים הוא שהתקנות ונהלי הרישום של משרד החינוך בסוגיית המוסדות החרדים חסר מן הספר ומשאיר הרבה דברים פתוחים ולא סגורים.
יעקב מרגי: התקנות או הנהלים מאפשרים למנהלי המוסדות להתעלם ולסרב להחלטות המשרד והרשויות המקומיות.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל ממשרד החינוך את מסקנות הבדיקה שאתם עושים בנושא הפעלת הקב"סים גם כלפי המוסדות.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל לידיה מוסדות שבפועל עוכב להם התשלום.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לדעת באופן פרטני על כל ילדה וילדה.
יעקב מרגי: אתם לא הולכים לעזוב את זה.
יעקב מרגי: קשה לי לומר לכם איך לעשות את זה.
יעקב מרגי: המדינה לא נערכה.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת כל ילדה וילדה מה הולך לקרות איתה.
יעקב מרגי: אני מבקש לקבל תשובה עד ה-31.10 וקשה לי לומר את זה.
יעקב מרגי: קשה לי לומר את זה כשאני יודע שהילדות נמצאות בבית.
יעקב מרגי: עד 31.10 אני רוצה לדעת שכל הילדות מסודרות ולא, כל אחד מה הסנקציה ומה הטיפול שהולך להיות סביב כל ילדה וילדה.
יעקב מרגי: במקרה של מ' אני מבקש שהנושא ייבדק.