GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: כמה תלמידים הלימודים שלהם – למרות שהם נוכחים בבית הספר – לא משמעותית בכלל.
יעקב מרגי: ולכן שיתוף הפעולה של היועצת החינוכית, צוות ההוראה, עם הקב"ס, יכולים להביא לשיפור המצב, לטיפול בבעיה עוד לפני כן.
יעקב מרגי: ברגע שהמשולש הזה הוא לא מתפקד, אנחנו נמצאים במצב של נשירה סמויה ונשירה אפילו מעשית בפועל.
יעקב מרגי: עכשיו, תכפיל את זה ברמות ותרד לאוכלוסיות במצוקה או לרשויות שהן יותר, ואז תבין באיזה סדרי גודל אנחנו מדברים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים, שיש לו איזה מילה או שתיים לומר בחינוך, נכון?
יעקב מרגי: יש לך איזה ניסיון.
מסעוד גנאים: אין ספק שהדיון הוא חשוב מאד.
מסעוד גנאים: אני התייחסתי ונדרשתי לנושא לפני כשלוש שנים, בקשר לתנאי עובדם ושכרם של הקב"סים.
מסעוד גנאים: אבי יודע את זה וכולם, אבל לצערי הרב לא התקדם דבר.
מסעוד גנאים: הנושא של הקב"סים זו דוגמא של עוד דברים במדינה שהולכים הפוך, לצערי הרב.
מסעוד גנאים: ככל שהתפקיד שלך יהיה חשוב יותר, או חברתי יותר, וככל האחריות שלך תגדל וגך העומס יגדל, השכר שלך יהיה ירוד ונמוך ואתה לא תתקדם.
מסעוד גנאים: זה עניין של הפסיכולוגים החינוכיים, זה עניין של המזכירות בבתי הספר, שדנו בהן גם פה בוועדה, אבל העניין של הקב"סים – הם עושים את הכל למען המטרה החינוכית שכל ילד במדינת ישראל תהיה לו מסגרת חינוכית בסוף.
מסעוד גנאים: לכן לפי דעתי צריך מפה, שהמסקנות של הוועדה יהיו נחרצות בנושא הזה בקשר לשיפור תנאי עבודתם ושכר של הקב"סים, משום שגם אם אנחנו רוצים להגיד שצריך להגדיל או להשלים את החסר, וצריך את זה, יש משרות שהן חסרות בעניין של הקב"סים וצריך להשלים אותן.
מסעוד גנאים: אבל גם הנושא צריך להיות אטרקטיבי, צריך להיות מכובד.
מסעוד גנאים: שבן אדם שיהיה בתפקיד קב"ס, שתהיה לו משכורת שהוא יוכל לחיות ממנה באופן שהוא מכובד.
מסעוד גנאים: לכן, לפי דעתי, אחד – צריך לעשות הכל כדי לשפר את תנאי העבודה ואת שכרם של הקב"סים.
מסעוד גנאים: ושנית, צריך להשלים את החסר במשרות הקב"סים וגם צריך דבר יסודי שהוא הגדרה מחדש של המשרה ושל התפקיד, ולפי דעתי זה הבסיס ואנחנו צריכים לפעול למען זה.
יעקב מרגי: נמצאים איתנו גם ממשרד האוצר.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע אם יש כיוון.
ענת ברקו: טוב, מה שאני יכולה לומר, אדוני יושב הראש, בהמשך למה שחברי אמרו כאן, שבעצם עולה למדינה הרבה יותר לטפל בעבריינים צעירים, מאשר לשלם שכר הולם לקציני ביקור סדיר, נקודה.
ענת ברקו: אנחנו קודם כל צריכים לפתוח את העניין הזה של הקב"סים לעוד מגוון של מקצועות, שהיום חסומים.
ענת ברקו: אנחנו רואים שעובדים סוציאליים שמשתכרים מאד מעט, וגם הפסיכולוגים – כפי שחברי אמר – אבל הם לא רוצים, אין להם שום אינסנטיב להגיע למקצוע הזה.
ענת ברקו: מעבר לזה, בהגדרת התפקיד לקרב את הקב"סים לצוות, להיות חלק אינטגראלי מצוות בית הספר.
<אורלי טרי: הוא כבר צוות.
ענת ברקו: כן, אבל היום רואים בקב"סים כאיזה שהוא גוף שהוא מבקר, הוא לא ממש חלק מובנה וחי את ההוויה של בית הספר.
ענת ברקו: הדברים האלה לדעתי חייבים להיות.
ענת ברקו: הגיל הרגיש הוא אכן 15-16-17 וזה גיל שאנחנו רואים צעירים, שהם גולשים לעבריינות ושתייה, שוטטות, נוער מנותק, זנות, דברים כאלה שאנחנו לא רוצים לראות בחברה שלנו, והמסגרת הזאת שומרת עליהם מכל משמר.
ענת ברקו: לצערי הרב, הנוער המנותק הזה יוצר תת תרבות עבריינית, שהיא מעסיקה את כל המערכת וזה מתחיל משם וזו כבר הופכת להיות לפעמים קריירת חיים.
ענת ברקו: ולכן אין מה לדבר על זה.
ענת ברקו: כאילו זה מאסט.
ענת ברקו: ולפתוח את זה לקרימינולוגים ולסוציולוגים.
ענת ברקו: קרימינולוגים אני יודעת שיש לכם, אבל גם לסוציולוגים.
ענת ברקו: לאנשים שיש להם השכלה לפחות של תואר ראשון, שיכולים להשתלב, לעשות השתלמויות מיוחדות.
ענת ברקו: זה לא חייבים היות עובדים סוציאליים.
ענת ברקו: אנשים עם איזו שהיא זיקה לחינוך ובאמת להגדיר מחדש את התפקיד, גם במובן הזה שבית ספר יבין שאין לו יכולת לוותר על האנשים הללו.
ענת ברקו: יש לדרוש לדעת נתונים אמיתיים, אדוני יושב הראש.
ענת ברקו: הם משקרים.
ענת ברקו: הם לא נותנים את הנתונים האמיתיים כדי שהדברים ייראו טוב ויפה.
יעקב מרגי: הנתונים של מה?
יעקב מרגי: של הנשירה?
ענת ברקו: של הנשירה, של היעדרות תלמידים.
ענת ברקו: יש תלמידים שנעדרים באופן קבוע ולא מדווחים.
ענת ברקו: לא אומרים את זה.
יעקב מרגי: ענת, יכול להיות.
יעקב מרגי: בואי תקשיבי, גם אם תקבלי את הנתונים אחד לאחד, מאה אחוז – המושג של נשירה, מה שאת מסתכלת בקיצון לעומת מה שקיים היום, בטוב, אני לא אומר.
יעקב מרגי: הסבלנות של מערכת החינוך היא ברוכה בקטע הזה.
יעקב מרגי: זה לא כמו שהיה בתקופה שאמרתי, את לא היית.
יעקב מרגי: בתקופה שעל כל דבר העיפו ילד הביתה.
יעקב מרגי: טוב שאנחנו לא שם, אבל זו עדיין לא תכלית הכל.
ענת ברקו: אבל המנהלים והצוות החינוכי, שייבדק גם ביכולת להחזיק את האנשים.
יעקב מרגי: יפה, אז זהו.
ענת ברקו: מעבר לקב"ס.
ענת ברקו: אני רוצה לראות את המורה ואת המורה הולכים ועושים ביקורי בית ויודעים מי התלמידים שלהם ולמה הם לא הגיעו.
<אבי קמינסקי: הם עושים.
<אבי קמינסקי: חברת הכנסת ברקו לא הייתה בתחילת דבריי.
יעקב מרגי: בסדר, אוקיי, תודה.
ענת ברקו: הם עושים, אבל צריך - - -
יעקב מרגי: סער הראל.
יעקב מרגי: תראה, אני אגיד לך, אנחנו היינו בדיון הקודם ואנחנו כבר בדיון שני.
יעקב מרגי: יש מחלה שאנחנו יודעים מה הסימפטומים שלה.
יעקב מרגי: א', לית מאן דה פליג שהמקצוע הזה הוא נדרש והוא חשוב.
יעקב מרגי: צריך להגדיר אותו נכון.
יעקב מרגי: נכון שהוא לא המורה, נכון שהוא גם לא היועץ, שלא נתבלבל.
יעקב מרגי: הוא לא היועצת ולא היועץ החינוכי, אבל יש פה איזה מערך של שילוב של הכוחות האלה, גם כוחות ההוראה, גם הייעוץ וגם הקב"סים, שצריכים להביא את התוצאה.
יעקב מרגי: יש סימפטום שאנחנו יודעים, ברגע שאתה מבקש בתנאי הסף – מורה עם ותק של לפחות שלוש שנים בהוראה, כל מורה כזה שהולך להתמודד על קב"ס מצהיר שהוא מוותר על 30 פלוס מהשכר שלו.
יעקב מרגי: אלא אם כן אתה רוצה מורים שנפלטו ויושבים בבית.
יעקב מרגי: אמרנו את זה בהתחלה, אני לא יודע אם הספקתי לשמוע אותי.
יעקב מרגי: אולי צריך לבחון מחדש את תנאי הסף.
יעקב מרגי: אולי בשביל להיות קב"ס צריך עוד תכונות אחרות מעבר לניסיון בהוראה.
יעקב מרגי: ואז, אתה יודע מה, אם האוצר לא חפץ בהגדרת הסף, לפחות נתאים את זה.
יעקב מרגי: אי אפשר להמשיך ככה.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על זה זמן רב, יש שחיקה, יש נטישה של קב"סים ואי גיוס של קב"סים.
יעקב מרגי: אז קודם כל תתחיל עם הנתונים ותן לנו.
<סער הראל: טוב, מאה אחוז.
<סער הראל: בוקר טוב לכולם.
<סער הראל: ד"ר סער הראל, מנהל האגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון.
<סער הראל: הקב"סים זה חלק מהמחלקות של האגף.
<סער הראל: אני רוצה להגיד כמה דברים אולי בסיסיים.
<סער הראל: אחד, אין ספק ולא נחזור על זה, חשיבות התפקיד הזה היא דרמטית, התפקיד הזה הוא מהותי מאד במניעת הנשירה.
<סער הראל: הוא חוליה בחלקים ניכרים לאורך השרשרת של מניעת נשירה, שקשורים גם במניעת או בטיפול בנשירה סמויה, שזה מושג מאד מורכב - פרוגדי 2014, למי שרוצה לקרוא ולהעמיק – ועד הנשירה הגלויה והניתוק – הקב"ס הוא חוליה משמעותית במניעה ובטיפול, ועל זה אנחנו לא חלוקים וגם אין טעם לחזור, אמרתי את הדברים כאן.
<סער הראל: אני חושב ש - - -
יעקב מרגי: רגע, לטובת הלמידה של הנושא, אני רוצה לשאול.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי שהקב"ס או הקב"סית לצורך העניין, זה חוליה משמעותית במניעת הנשירה הסמויה - - -
<סער הראל: גם בטיפול בגלויה.
<סער הראל: בכל הרצף.
יעקב מרגי: בקבוצות.
יעקב מרגי: אז אני לא רוצה לחשוב בגלויה שהם לא קיימים, בסדר.
יעקב מרגי: במקרה הקיצון, שפתאום נורה מהבהבת שהורה לא שלח את הבן שלו חודשיים שלושה לבית הספר, תודה רבה, זה כבר, איך אומרים – במוות קליני.
יעקב מרגי: כשאתה מדבר איתי, אני אומר איפה?
יעקב מרגי: אתה יודע מה, ואני לא רוצה - - -
<סער הראל: בוא אני אגיד כמה פעולות שנעשו.
יעקב מרגי: סער, אני רוצה לחדד את התהייה שלי כדי שתיתן לי את זה בסקירה.
יעקב מרגי: ואני אומר לך את זה ויכול להיות שאני עושה את זה בקלות, שטחית, אבל אני אומר את זה, הם לא קיימים.
יעקב מרגי: בנשירה סמויה הם לא קיימים.
יעקב מרגי: אם ילד יושב, בוא אני אגיד לך - - -
<סער הראל: אני יכול להגיד?
יעקב מרגי: מיד אני אתן לך.
יעקב מרגי: אם ילד יושב בכיתה, לא נעדר, אבל הוא לא עושה כלום מעבר לשבת בכיתה - - -
ענת ברקו: אז הוא לא במקום אחר.
יעקב מרגי: הם לא שם.
<סער הראל: אני רוצה לחדד את הדברים.
<סער הראל: א', תראו, בנשירה סמויה האחריות הראשונית היא של בית הספר.
<סער הראל: קודם כל אנחנו לא צריכים לבלבל את המושגים.
<סער הראל: האחריות הראשונית של מערכת החינוך הקרובה, על המורים, על המחנכים, והאגף ביחד עם בתי הספר עושה הרבה מאד פעולות בהקשר הזה של מניעת נשירה, של פעולות פנים בית ספריות.
<סער הראל: לגבי הקב"ס, לפחות בשנתיים האחרונות, אנחנו עושים כמו שאתם אמרתם פה בעצמכם, חידוד ודיוק והגדרה מאד עמוקה של התפקיד, כולל הכשרות מותאמות.
<סער הראל: ניתן דוגמאות פשוטות סביב ועדת ההתמדה הבית ספרית, סביב החובה שקב"ס יחתום פיזית על התלמידים שנמצאים בכיתות של האגף, כמו כיתור אתגר, מב"ר וחדש, על מנת ליישם את האינטגרטיביות של הקב"ס בתוך המערכת, ועוד הרבה פעולות שאנחנו מפעילים ורוצים שהקב"ס יהיה חלק מהן.
<סער הראל: לדוגמא, מערכת מידע חדשה מלפני חצי שנה, שבה הקב"ס יודע לראות את המצבות של התלמידים בתוך בתי הספר, והוא יושב גם על המערכת של קידום נוער בתוך המידע.
<סער הראל: דרך אגב, אנחנו שקופים מאד במידע.
<סער הראל: כל מי שרוצה לקבל מידע יכול לקבל ממני מידע מדויק על הנשירה הגלויה, מידע מורכב על נשירה סמויה – על המורכבות שלה בשלושת הפרמטרים שלה.
<סער הראל: עוד פעם, אם תרצו, אני יכול להתעמק בזה, ומידע מורכב על הפעולות שאנחנו עושים בתוך בתי הספר ומדויק ככל שאנחנו יכולים לתת.
<סער הראל: אבל אנחנו שקופים מאד במידע שלנו ורוצים להיות מאד גלויים איתו, כי זה עוזר לנו לעשות עבודה מאד ממוקדת.
<סער הראל: צריך גם לעשות הבחנה מגזרית פה.
<סער הראל: יש לנו, כמו שאתם אמרתם, מצוקות גדולות במגזרים היותר חלשים.
<סער הראל: זה לאו דווקא ערבים, זה גם, אבל זה בהחלט יכול להיות בדואים בדרום וזה יכול להיות מזרח ירושלים וזה יכול להיות חרדים, אבל זה גם יכול להיות אפיונים ייחודיים של ציונות דתית, שהנשירה שם היא נשירה עם היבטים אחרים ומוצאים אותם בקצוות האחרים.
<סער הראל: יש לנו מגוון רחב של פעולות.
<סער הראל: דרך אגב, במגזר הכללי רואים ירידה - - -
ענת ברקו: יש גם - - -
<סער הראל: גם, נכון, במגזר הכללי, אני רק בסקירה כללית, אבל יש הרבה מאד קבוצות ייחודיות שצריכות לקבל מענה ייחודי ומותאם, ולאו דווקא איזו שהיא חליפה גנרית, שהמשרד מכיר.
<סער הראל: ואנחנו יושבים עמוק על הדבר הזה כאסטרטגיה, כתפיסה, כדי לנסות ולתת מענים מותאמים אוכלוסיות והקב"ס הוא חלק אינטגרטיבי מתוך הנושא הזה.
<סער הראל: אני רוצה להגיד משהו עקרוני.
<סער הראל: אני חושב שהדבר הכי גרוע שיכול להיות, זה שאנחנו ננמיך את ציפיות התפקיד.
<סער הראל: אני חושב שצריך להגדיל את ציפיות התפקיד.
<סער הראל: לבוא ולהגיד מה אנחנו דורשים.
<סער הראל: זאת מבחינתי צריכה להיות סיירת מובחרת.
<סער הראל: זאת אומרת אם אנחנו מדברים היום על 700 ואנחנו מצליחים לאייש 630, אני יכול להגיד תיכף גם איפה נקודות החולשה שלנו, ואולי צריך גם לחשוב על הגדלה בהתאם להתאמה.
<סער הראל: לא תמיד הזה העניין של ההגדלה, לפעמים זה העניין של המיקוד והאיכות.
<סער הראל: אבל במובן הזה, הדבר הזה מחייב אותנו בעיני קודם כל לאנשים שבאים מתוך מערכת החינוך ומכירים אותה על בוריה.
<סער הראל: קשה מאד להיות קב"ס שלא מכיר היטב את המערכת הבית ספרית.
<סער הראל: מאד מאד קשה.
<סער הראל: ולכן, מי שבא מבחוץ ולא מכיר ולא יודע מה המשמעויות של ההתמודדות הפנימית, בסוף המערכת לא מצליחה לא להבין את השפה שהוא מביא והוא לא מצליח להשתלב בתוכו ולהיות משמעותי.
<סער הראל: ולכן אנחנו כן בעד שהקב"ס יהיה בעל תעודת הוראה מתוך המערכת, בעל ניסיון מתוך המערכת, שהוא יהיה דמות שיכולה להשפיע על המערכת פנימה.
<סער הראל: זה בעניין הזה.
<סער הראל: אני חושב שהסוגיה המרכזית שיושבת פה על השולחן - - -
יעקב מרגי: סער, לא - - -
<סער הראל: אני אגיד מילה על הסוגיה המרכזית אולי.
יעקב מרגי: בוא, אני לא איש מקצוע ואני נתלה באילנות גבוהים, אחד מהם זה אתה, שאתה בא ואומר שאתם בעד שהוא יהיה אחד מתוך המערכת, שמכיר את המערכת, מכיר את השפה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, תתכבדו, אתם מכירים את האגף ההוא שנמצא באזור?
<סער הראל: מכירים היטב, כן.
יעקב מרגי: לא, לא, תחתכו את זה.
יעקב מרגי: תגמרו.
יעקב מרגי: אתה לא יכול לצפות ממורה, שיבוא, יתנדב, אלא אם כן אתה רוצה את המורים שנפלטו מהמערכת.
<סער הראל: אני רוצה לחדד.
יעקב מרגי: אתה מדבר גבוהה גבוהה בחשיבות - - -
<סער הראל: אני אדבר גם בפרקטיקה.
יעקב מרגי: רגע, הפרט החשוב הזה שאמרת, שאתה רוצה אותו איכותי, להעצים אותו ואסור לצמצם את התפקיד, והצד הזה שאתה אומר לי חייב להיות עם אותה שפה, עם הניסיון – היא אבן ריחיים על צווארה.
יעקב מרגי: אלא אם כן תלך, תעצור את המערכת, תמשוך אנד-ברקס ותלך תגיד רבותי, חייבים לתקן את הלקונה הזאת.
<סער הראל: טוב, אז אני אגיד ככה, אתה יודע - - -
<אבי קמינסקי: או אפילו הסדר ביניים.
יעקב מרגי: אבי, שנייה.
<סער הראל: תנו לי, אני אגיד ככה: הדבר הזה, ובגלל זה אמרתי, הנושא המרכזי פה על השולחן בסוף הוא התנאים של הקב"סים.
<סער הראל: זה הנושא המרכזי, אין לנו ספק.
<סער הראל: אנחנו גם חושבים ואני חושב שאתם מכירים היטב, ועושים פעולות משמעותיות בהקשר של איכות כוח האדם, ההכשרה, העבודה העמוקה, הגדרת התפקיד.
<סער הראל: אנחנו לפני חוזר מנכ"ל מחודש בעניין הזה.
<סער הראל: אנחנו עושים עבודה כל הזמן בהיבט האיכותי.
יעקב מרגי: בצד הזה לא באנו ב - - - לא בדיון הקודם ולא בדיון הזה.
<סער הראל: עכשיו אנחנו בהיבט של השכר.
<סער הראל: תראו, צריך להגיד, נעשה מהלך גדול לפני שנה - המעבר של הקב"סים לגוף היציג של הסתדרות המורים.
<סער הראל: זה מהלך משמעותי מבחינתנו.
<סער הראל: הנושא הזה מאפשר להסתדרות המורים לנהל משא ומתן גם על ההיבטים של הקב"סים.
<סער הראל: הדבר הזה נמצא, אני מבין, בתוך הרשימה של הסתדרות המורים, בתוך המשא ומתן שמתנהל אל מול החינוך והאוצר - - -
<אבי קמינסקי: זה ייקח ארבע שנים.
<סער הראל: ואנחנו שם.
<סער הראל: זה מה שאני יכול להגיד על העניין הזה.
<סער הראל: אני יכול להגיד שאני, כאגף מקצועי, מבין את זה מאד.
יעקב מרגי: תקשיב, סער, בתוך עמנו אנחנו יושבים ומיד אני אתן לחבר הכנסת איציק שמולי, אחריך.
יעקב מרגי: אני לא רואה בעשור הקרוב איזה פתחון פה לא לרן ארז ולא לווסרמן, אלא אם כן ארדואן ופוטין ילכו, גם הם ילכו, כמו שתבין – אני לא רואה פתחון פה גם ציבורי לאיזה מאבק, שיביא את מה שהבאנו, את המורים בעשור הקודם.
יעקב מרגי: אתה אומר לי, ברוך השם, טוב שנכנסתם לצינור, מה שנקרא.
יעקב מרגי: אבל אני אומר לך, הגולה הזאת תגיע לקצה הצינור הבא בעשור הבא.
<אורלי טרי: נכון, בשביל זה אנחנו פה, לקבל את העזרה.
יעקב מרגי: הבנת מה אני מתכוון?
<סער הראל: אני מבין.
יעקב מרגי: הדלתא הזו חייבת להיות מטופלת לא במסגרת איזה מאבק כולל עכשיו, של המורים או של הסתדרות המורים על איזו השבתה, בסדר?
יעקב מרגי: זה לא הפתרון.
יעקב מרגי: הפתרון צריך להיות נקודתי, מאבק נקודתי, לשבת עם האוצר.
יעקב מרגי: ואתה יודע מה, גם אתם, גם הסתדרות המורים – שהם לא כאן, נכון?
<יהודית גידלי: יש כאן נציגה.
יעקב מרגי: הולך עכשיו להרים את זה.
<אבי קמינסקי: מחשב מסלול מחדש.
יעקב מרגי: אני לא יכול לחשוב על זה.
יעקב מרגי: קשה לי עם הסתדרות המורים.
יעקב מרגי: קשה לי.
יעקב מרגי: וזה לא אישי.
יעקב מרגי: זה לא אישי.
יעקב מרגי: זה ענייני ומהותי.
יעקב מרגי: אני לא רואה את זה.
יעקב מרגי: זה חייב להיות, אלא אם כן עכשיו תבוא ותאמר לי בשם שולחיה, שזה הולך להיות ברבעון הבא או במחצית הזו, הולך להיות שזה ה-Issue שלהם.
<סער הראל: אני אומר עוד פעם, הדבר הזה חייב והוא נמצא על השולחן.
<סער הראל: הוא נמצא תחת גוף גם שמקל ומקדם את זה - - -
יעקב מרגי: סער, הוא נמצא בפגישה אחת לחצי שנה, בסדר.
יעקב מרגי: זה מרגיע קצת, זה כמו אקמול.
איציק שמולי: אני אגיד לכם מה הבעיה של קציני הביקור הסדיר.
איציק שמולי: הבעיה היא שאתם זה לא 5 יחידות במתמטיקה.
איציק שמולי: בזמן שאנחנו יושבים פה ומדברים על ערכים ועל חברתיות ועל החוליה החלשה בשרשרת, אז גוזרים את הסרטים במשרד החינוך במקום אחר.
איציק שמולי: עכשיו זה בסדר - - -
<אבי קמינסקי: עכשיו גוזרים את זה בלוד, בזה הרגע.
איציק שמולי: אתה יודע, אני לא הוזמנתי, אגב.
<אבי קמינסקי: אל תדאג, גם אני לא.
איציק שמולי: אני לא נפגעתי גם.
איציק שמולי: זה בסדר.
<אבי קמינסקי: גם אני לא.
איציק שמולי: וזה בסדר שיש הישגים ומתפארים בהם, אבל בסוף, אדוני יושב הראש, יש משהו אחד שעובר כחוט השני, כמעט בכל הדיונים שאתה מנהל וזו העובדה שהמערכת לא יכולה להרשות לעצמה להשאיר את החלשים ביותר מאחור.
איציק שמולי: זה התפקיד של מערכת החינוך.
איציק שמולי: זה לא רק להקנות מיומנויות וציונים וכל הדברים האלה, שזה חשוב.
איציק שמולי: אבל בסוף, אם בסופו של דבר זו ההתייחסות לחוליה החלשה בשרשרת, אני חושב שמערכת החינוך חוטאת ביג טיים לתפקידה.
איציק שמולי: עכשיו, אני מעריך את המקצועיות שלך ואני לא מפקפק בה, אבל עצם המחשבה שאתה משפר את ההכשרות ומכניס מערכת מידע למערכת החינוך – זה מה שיגרום לאנשים לבוא – מי ירצה להשתתף בהכשרות שלך?
איציק שמולי: אתה משלם כזאת משכורת עלובה לעבודה כזאת קשה.
איציק שמולי: מי ירצה לבוא?
איציק שמולי: זה בדיוק אותו דבר עם המעונות.
איציק שמולי: זה עדיין לא אצלכם.
איציק שמולי: למה אתם מבקשים את מעונות היום?
איציק שמולי: תראו איך אתם מתנהגים לקציני הביקור הסדיר.
איציק שמולי: עדיף שיישאר כבר במשרד הכלכלה, אני אומר לך, אם ככה אתם מתייחסים.
איציק שמולי: מה אתה חושב, שאם תכניסו מערכת ממוחשבת כולם ישתחוו?
איציק שמולי: על הכיפאק, אז בצד המקצועי אתם על הכיפאק.
איציק שמולי: אבל מי יבוא?
איציק שמולי: ואם זה חשוב לכם, כמו שאתה אומר, אז התפקיד שלך זה לא לבוא ולהגיד זה על השולחן.
איציק שמולי: התפקיד שלך זה כמו שאמר יושב הראש, להרים אנד-ברקס ולהגיד למי שצריך להגיד במשרד החינוך, למנכ"לית או אני לא יודע למי, שאם אנחנו לא פותרים את הסוגיה הזאת, ואני מזכיר לכולם שאנחנו ערב תקציב, אדוני יושב הראש, אז אי אפשר להמשיך והדבר הזה יקרוס לתוך עצמו.
איציק שמולי: וזה מה שצריך להתקבל פה.
איציק שמולי: אני רוצה גם לאתגר את הוועדה.
איציק שמולי: היו מקרים גם בוועדת החינוך וגם בוועדת העבודה והרווחה, שהכנסת בסופו של דבר נאלצה להתערב בחקיקה.
איציק שמולי: אז אני לא חושב שאנחנו עדיין שם, אבל אני מקווה שאתם תבינו את האיתות, כי זה באמת לא יכול להימשך.
איציק שמולי: זה לא יכול להימשך.
יעקב מרגי: השלטון המקומי איתנו?
יעקב מרגי: הם עובדים שלכם, נכון?
<חגית מגן: כן, הם עובדים שלנו.
<חגית מגן: חגית מגן, ראש מינהל שכר והסכמי עבודה במרכז השלטון המקומי.
יעקב מרגי: חבל שאין את הפונקציה הזאת במשרד החינוך בדיון כאן.
יעקב מרגי: כי סער, עם כל הכבוד, הוא יכול לבוא לתת את ההיבט, את החשיבות ואנחנו לא אוהבים את זה.
יעקב מרגי: גם מתאגרף הכי טוב חייב פרטנר מולו.
יעקב מרגי: אין לי פה פרטנר, מה אני יכול לעשות?
יעקב מרגי: הוא התחום המקצועי.
<חגית מגן: אתה אמרת מאד יפה בוועדה הקודמת שהייתי בה – מה אתם רוצים מהרשויות המקומיות?
<חגית מגן: יש לנו הסכמים קיבוציים, עובדים תחת שיפוי תקציבי בכל מה שקשור למערכת החינוך.
<חגית מגן: יתנו – נוכל לנהל משא ומתן חדש.
<חגית מגן: אני רק יכולה לבוא ולבשר שמרכז השלטון המקומי, מעבר להסכם הקיבוצי שנחתם במשק על 7.5%, נותן עוד 2% לבעלי השכר הנמוך.
<חגית מגן: יו"ר המרכז התעקש שזה גם יהיה לעובדי חינוך, נוער, חברה וקהילה, ביניהם גם הקב"סים.
<חגית מגן: ואנחנו הולכים לנהל משא ומתן על 2% נוספים שביניהם גם הקב"סים יקבלו את התוספת הזו.
<חגית מגן: וסרמן, שאמור לנהל איתנו את המשא ומתן, ויתר לארנון בר דוד, יו"ר הסתדרות המעוף, שהוא ינהל את המשא ומתן.
<חגית מגן: אז אנחנו עם הסתדרות המורים בכלל לא בשיח בעניינם.
<חגית מגן: זה רק ככה כדי לסבר את האוזן למה שאמר כאן ד"ר סער, לעניין זה שהם נכנסו למסלול של הסתדרות המורים.
איציק שמולי: אתם יכולים לתת לנו רק כדי לסבר את האוזן, שנבין מה זה משכורת ממוצעת?
יעקב מרגי: אחריה.
יעקב מרגי: אחרי השלטון המקומי נשמע גם את ההסתדרות.
<חגית מגן: אין לי מעבר לזה מה להוסיף.
<חגית מגן: אנחנו חושבים בהחלט שהשכר שלהם ראוי וצריך לעלות.
<חגית מגן: מה שהשלטון המקומי נותן לכל בעלי השכר הנמוך, מעבר למה שהוא מקבל במסגרת השיפויים, זה 2% שאין לי שיפוי ממשרד החינוך עליהם.
<חגית מגן: אין לי כלום.
<חגית מגן: זה הרשויות פותחות את הארנק, כי הן מבינות את המצוקה ואת הצורך.
איציק שמולי: ועכשיו כשעוד לוקחים לכם על מכונות המזל, בכלל מאיפה תביאו כסף?
<חגית מגן: כן, נכון.
יעקב מרגי: התפלאתי על זה.
יעקב מרגי: אתמול מרכז השלטון המקומי התחרט כל כך, שהרי קיימנו פה דיון על כל נושא ההימורים של מפעל הפיס.
יעקב מרגי: הכל היה מצועצע יפה.
יעקב מרגי: לחשוב שמשרד ממשלתי משתף פעולה.
יעקב מרגי: אתם יודעים, בשבילי – יסלחו לי כל בעלי הפיצוציות – פיצוציה במרחב הציבורי היא שטח - - -
איציק שמולי: הפקר.
יעקב מרגי: לא, לא שטח הפקר.
יעקב מרגי: אם אני אכנס לפיצוציה זה כמו שאני נכנס לאיזה מקום של עבריינים.
יעקב מרגי: יש שם דברים, בחסות החוק, מאפשרים את כל התהליך הבקטריאלי של החברה הישראלית.
יעקב מרגי: ואנחנו כמדינה מכניסים לשם מכונות.
יעקב מרגי: אתם יודעים מה, לא רוצה את היכלי הספורט שלכם, לא רוצה את כל מה שאתם תורמים על ה-20%-25% ואל תשחיתו לנו את הנוער שלנו.
יעקב מרגי: זו האמירה שצריכה להיות.
יעקב מרגי: לא רציתי להתייחס בדיון הזה, אבל אל תשחיתו לנו.
יעקב מרגי: מי הולך לשם?
יעקב מרגי: יוצא שמי שממן את כל ההתפארות של היכל פיס, היכל פיס, זה העשירונים התחתונים.
יעקב מרגי: הדלקת אותי, מה אני אעשה?
יעקב מרגי: אני עוד עם ג'ט לג.
איציק שמולי: אחרי שנה בוועדה, אדוני יושב הראש, אני יודע על איזה פתיל ללחוץ אצלך.
יעקב מרגי: בבקשה, הסתדרות המורים.
<נאוה קרניאל: רציתי להוסיף ואחרי זה אני אתייחס.
<נאוה קרניאל: רק רציתי להגיד שהתפקיד של הקב"ס יש בו גם איזו שהיא סכנה, כשאנחנו לא פעם מגיעים – ואני גם קב"סית, אני גם ממונה מטעם משרות הורים ואני גם קב"סית – ולא פעם אנחנו הולכים לביקור בבתים ואני לא אגיד לכם באיזה תופעות אנחנו נתקלים וכמה שזה מסוכן.
<נאוה קרניאל: לא יודעים לפעמים אם אנחנו יוצאים כמו שנכנסנו.
<נאוה קרניאל: כמו שד"ר הראל סער אמר ואורלי גם כן הזכירה, אנחנו נפגשנו עם תלושי שכר מכל הרשויות המקומיות, שזה בערך למשרה מלאה בסביבות 6,000 שקלים ברוטו.
<אורלי טרי: פחות אפילו.
<נאוה קרניאל: את אומרת שפחות אפילו.
<אורלי טרי: פחות, פחות, בוודאי.
<אורלי טרי: 5,000 שקלים.
<נאוה קרניאל: תלוי בתואר.
<אורלי טרי: 4,000 נקי יוצא.
איציק שמולי: כמה מוגדרת משרה מלאה?
<נאוה קרניאל: 42.5.
<אורלי טרי: מקסימום שעות, מינימום שכר.
<נאוה קרניאל: כן.
<נאוה קרניאל: טוב, אני אם דוקטור, אז אני מקבלת קצת יותר ממה שהיא הזכירה.
יעקב מרגי: אני אף פעם לא הבנתי.
יעקב מרגי: אתה יודע, פעם הייתי בתפקיד שכל חודש הייתי עובר על החוברת הזו של מרכז השלטון המקומי, של המכרזים.
יעקב מרגי: לא הבנתי למה כל חודש יש מכרזים לקב"סים.
יעקב מרגי: מרכזים לקב"סים.
יעקב מרגי: כי אף אחד לא יבוא.
יעקב מרגי: בטח שיהיה כל חודש.
<אורלי טרי: נכון, נכון.
<אבי קמינסקי: גם עכשיו.
<אבי קמינסקי: אני יכול להעביר לך את זה עכשיו גם.
<אורלי טרי: נורא ואיום.
<נאוה קרניאל: יש, וכשהם שומעים מה הסכום, מה המשכורת, אז הם מיד יורדים מזה.
<נאוה קרניאל: זה לא שווה להם בכלל להתחיל אפילו להיכנס לעניין.
<נאוה קרניאל: בכל אופן, כפי שהתחלתי לומר, אז אורלי הביאה תלושי שכר מכל מיני רשויות מקומיות, כי גם צריך לדעת שרשויות מקומיות שונות משלמות באופן שונה ונותנות תנאים שונים לקב"סים.
<נאוה קרניאל: אני מדייקת?
<נאוה קרניאל: יש שם גם איזו שהיא בעיה גם עם הנושא הזה.
<אורלי טרי: כן, כן.
<נאוה קרניאל: יש אחד שמקבל כך ויש אחד שגם את זה לא מקבל.
<אורלי טרי: אבל רובם מקבלים את המינימום.
יעקב מרגי: טוב, זו כבר בעיה של המשרד.
יעקב מרגי: זו אכיפה של המשרד.
<אורלי טרי: כן, אבל - - -
יעקב מרגי: טוב, בבקשה.
<נאוה קרניאל: בכל אופן, עזרא גנור תרגם את המספרים לנושאים שיעלו על שולחן המשא ומתן.
<נאוה קרניאל: הבנתי אתמול מרינה, שהם אמורים לקבוע – רינה מהלשכה של וסרמן – את הפגישה הראשונה מול מיכל, המנכ"לית ורפי בטיט.
<נאוה קרניאל: זה יהיה המפגש הראשון ולהמשיך הלאה לכיוון של השלטון המקומי.
<נאוה קרניאל: אבל אני מסכימה איך שזה לא מספיק זריז.
<נאוה קרניאל: עם זה אני מסכימה.
יעקב מרגי: זה אגף הממונה על האוצר בשכר באוצר נכון?
יעקב מרגי: לפני כן, יש לי שאלה.
יעקב מרגי: אני לא יכול לבוא בטענות על מה שהתשובה ידועה, אני גם לא אשאל שאלה שאני אקבל תשובה שאני יודע עליה.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת - יש משהו בקנה?
יעקב מרגי: מישהו יצר איתכם קשר?
יעקב מרגי: אתם הולכים לטפל בסוגיה הזו?
<צהלה עבודי: גם מהדברים שעולים כאן, אני מבינה שבכלל אין פנייה לאוצר.
<צהלה עבודי: מה שעשיתם, אם אני מבינה נכון, ותקני אותי אם אני טועה, נאוה – זה בעצם גיבשתם בתוך ההסתדרות ובכוונתכם לפנות למשרד החינוך.
<צהלה עבודי: לאחר מזה אתם צריכים לשבת עם האוצר.
<נאוה קרניאל: הפגישה הראשונה.
<צהלה עבודי: דיברנו בדיון קודם שתעשה פנייה מטעם ההסתדרות לאוצר.
<צהלה עבודי: היא לא התקבלה.
<צהלה עבודי: לידיעתי ולהבנתי לא התקבלה פנייה כזו.
יעקב מרגי: ואין משהו בקנה.
<צהלה עבודי: וכמו שאמרתי בדיון קודם, זו הפרוצדורה.
<צהלה עבודי: אי אפשר לתת בלי שמבקשים, מה לעשות?
<צהלה עבודי: בתוך 2% - - -
איציק שמולי: חברה, אם זו בעיה דחופה - - -
<צהלה עבודי: אני רוצה גם לומר שאנחנו התקדמנו במובן הזה שנחתמו הסכמי המסגרת.
<צהלה עבודי: לשלטון המקומי ניתנו 2% נוספים מעבר להסכמי המסגרת.
<צהלה עבודי: מה שחגית הזכירה כאן זה שיש משא ומתן על 2% נוספים ובתוך זה גם ההסתדרות יודעת לתעדף אוכלוסיות, כמו שעשו לגבי הסייעות.
<צהלה עבודי: אז בבקשה.
יעקב מרגי: מאיר נח, בבקשה.
<מאיר נח: כן, תודה אדוני יושב הראש.
<מאיר נח: אני רק רציתי להוסיף דווקא כאחד שבא מהמקום, אני תלמיד בכיתת אתגר, לומד ברעננה בתיכון אוסטרובסקי.
<מאיר נח: כיתת אתגר זו כיתה מיוחדת שנותנים בה כל מיני.
<מאיר נח: גם שעות נוספות וגם תגבורים יותר וגם רוב הלמידה נעשית בבית ספר, כי לי קשה, לי ולעוד ילדים בכיתה, קשה ללמוד בבית.
<מאיר נח: ואני רק רציתי להגיד, יש לי גם המון חברים גם בכיתת אייל בתיכון אביב ובעוד מקומות, שגם חברים שלי היום אומרים שאם לא היו מלווים אותם בתהליך, הם לא היו נשארים בבית ספר ודווקא בגלל זה, העבודה של הקב"סים פה מאד מאד חשובה.
<מאיר נח: אפשר לראות שאם לא עובדים, אז נושרים תלמידים כי הם מתייאשים, דווקא גם בכיתות האלו.
<מאיר נח: ולכן אני חושב שהם אלה שבאים, עובדים, נותנים את הנשמה.
<מאיר נח: הם צריכים לעבוד בכבוד וגם לקבל משכורת בכבוד וזהו.
<מאיר נח: תודה.
יעקב מרגי: תודה, תודה רבה לך.
יעקב מרגי: הבעיה שלי זה לא עם מה שסיפר לנו מאיר נח.
יעקב מרגי: פה זה מקרה שזה עבד.
יעקב מרגי: כמה תלמידים כמו מאיר וחבריו לא זכו לזה בגלל תקינה נמוכה, בגלל מחסור, בגלל שחיקה.
<סער הראל: 21,853 – זה מספר הנושרים.
יעקב מרגי: זה לא אומר שזה תכלית הכל, אבל אין ספק שאנחנו יכולים לצמצם ושצריך ללוות.
יעקב מרגי: אבל שוב, אני אומר לכם, אני יוצא מהדיון הזה יותר מתוסכל מאשר בדיון הראשון.
<אורלי טרי: גם אנחנו.
יעקב מרגי: ואני מסכם את הדיון.
<סער הראל: המספר שציינתי זה המספר המצטבר של הנשירה בגילאים 5 עד 17.
<סער הראל: מספר מצטבר, זה אם היינו עושים עכשיו פריזינג של המערכת וסופרים כמה ילדים יש לנו מחוץ למערכות המפוקחות של משרד החינוך – אז היינו מוצאים.
<סער הראל: תראו, זה לא מספר גם ביחס ל-OECD.
<סער הראל: זה כמובן מספר רע מאד, אנחנו רוצים כל הזמן לשפר אותו ואנחנו בתהליך שיפור מתמיד בעניין הזה והוא קשור בין היתר או מחדד עוד פעם את הנושא של חשיבות עבודת הקב"ס.
<יהודית גידלי: זה משהו כמו 5% משנתון.
<סער הראל: לא, מה פתאום.
<יהודית גידלי: כמה ילדים בשנתון?
<סער הראל: זה 1.22.
יעקב מרגי: אבל הוא מדבר איתך גילאי 5 עד 217.
<סער הראל: זה מגיל 5 עד גיל 17 אני מדבר.
<סער הראל: זה במגזר הכלכלי פחות או יותר פחות מ-1%.