GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרדכי יוגב: ולכן למערכת החינוכית יש פה משקל מאד גדול, ואם חסר תקציב בעניין, אז איך אנחנו גם את זה מצביעים כלפי משרד ראש הממשלה, כי זאת הזדמנות שאסור – קול דודי דופק – אסור שזה ייפול לנו בין הידיים.
עודד פורר: אגב, יש פה נציג מהמינהל לחינוך התיישבותי?
<יואל גרומבק: אני.
עודד פורר: יש לך עוד משהו להוסיף לפני שאנחנו מסיימים, כי אני רוצה לסכם את הדיון.
<יואל גרומבק: כן, אני אשמח.
<יואל גרומבק: שמי יואל גרומבק, רפרנט צרפת במינהל.
<יואל גרומבק: אני רוצה להתמקד חזרה בנושא של התכניות המיוחדות של המינהל, לטובת המתבגרים שמגיעים עולים לארץ.
<יואל גרומבק: למי שלא יודע, אנחנו מטפלים בכפרי נוער, ישיבות תיכוניות - - -
עודד פורר: ברור, ברור.
<יואל גרומבק: אולפנות וארבעת המקומות שמכינים לבגרות הצרפתית נמצאים בכפרי נוער שלנו.
<יואל גרומבק: אני רוצה לציין שני דברים.
<יואל גרומבק: אחד, הנושא הפנימייתי הוא נושא שמאד מאד עוזר לקליטה של התלמידים ולא משנה באיזו מסגרת.
<יואל גרומבק: מעצם זה שהם חיים בשותפות עם ילדים ישראלים, רכישת השפה היא הרבה יותר מהירה ויותר טובה וההצלחה נמצאת.
<יואל גרומבק: אני רוצה שניזהר משני דברים.
<יואל גרומבק: אחד, לא להתפזר יתר על המידה.
<יואל גרומבק: היום יש ארבעה מקומות שמכינים בגרות צרפתית, מעבר לבעיות של קבלת אישור מטעם השגרירות ומשרד החינוך הצרפתי כדי לקדם עוד מקומות נוספים על מה שדובר כאן.
<יואל גרומבק: מעבר לבעיות הללו, צריך מאד להיזהר לא להתפזר עוד ועוד ונראה לי שעדיף להתמקד בארבעת המקומות הקיימים, לחזק ולשפר מה שיש לשפר בכל אחד מהם בכל תחום ותחום, ו - - -
<אילנה טישלר: ולהתמחות בבגרות עולים.
<יואל גרומבק: ואולי, אם יש ילדים ברשויות מסוימות שזקוקים לזה, דווקא לתגבר מערך הסעות או דברים כאלה ולא להתחיל להתפזר בעוד ועוד מקומות, כי גם ככה לא קל למקומות לגייס, כמו שנאמר, וגם צריך מיומנות מיוחדת כדי לעשות את זה, ולא כל בית ספר יידע לעשות את זה; ולחזק את ההשתלבות של התלמידים דרך כפרי הנוער.
עודד פורר: חברים, ראשית אני רוצה להודות לכל מי שהגיע לדיון.
עודד פורר: אני אציין מוטי, רק בהקשר למה שאמרת, אני מצטרף לעניין הזה.
עודד פורר: העובדה שהעלייה בעלייה היא ברורה בשנים האלה ואני חושב שיש פה הזדמנות שמדינת ישראל עלולה להפסיד אותה.
עודד פורר: בסופו של דבר אנחנו צריכים להפוך את המאזן – מתוך 14.5 מיליון יהודים בעולם, רק 6-6.5 מיליון גרים בישראל.
עודד פורר: צריך להפוך את המאזן הזה שהרוב יחיו בארץ.
עודד פורר: אבל כן צריך להבין בהקשר הזה איך נראית מפת העולם של העולם היהודי.
עודד פורר: הקהילה היהודית הכי גדולה באירופה נמצאת בצרפת – חצי מיליון יהודים, הם פה, הם רוצים לעזוב את צרפת.
עודד פורר: אחד מכל צרפתי שני, לא קשור אם הוא יהודי או לא, שוקל הגירה מצרפת, קל וחומר אם אנחנו מסתכלים על המספרים של היהודים ולצערי קמו בשנים האחרונות קהילות צרפתיות במקומות שלא היו קודם: באנגליה, בקנדה ולו בגלל שהם יודעים להקל על הקליטה שלהם בתחומים שאנחנו לא הגענו אליהם.
עודד פורר: כמו שנגע בזה אריאל, לא רק בנושא החינוכי, זה נכון, אבל אנחנו התכנסנו פה כדי לדון על העניין החינוכי.
עודד פורר: אני רק אוסיף שעולי צרפת גם שונים קצת מעולי המערב, אם אני משווה את זה לקהילה היהודית השנייה בגודלה, אם זה אנגליה, שאגב כשמגיעים עולים מאנגליה ומארצות הברית הם חיים בתל אביב, הם לא יודעים עברית.
עודד פורר: הם לא צריכים, כי בתל אביב אתה מסתדר מצוין עם אנגלית, אין שום בעיה.
עודד פורר: צרפתית – אולי בנתניה כבר אפשר להסתדר לבד בלי ללמוד, אבל גם כאן אנחנו מדברים על דור ההמשך ועל הילדים בבתי הספר ובהחלט יש כאן בעיה.
עודד פורר: אני צריך לסכם ואני רוצה לסכם את הדיון הזה גם עם איזה שהן החלטות לסיכומים שיצאו בסיכום כתוב של הוועדה.
עודד פורר: ראשית, הוועדה קוראת לממשלת ישראל להאריך ולתגבר את החלטת הממשלה 2446, שעוסקת בקליטת עלייה מאזורים שבהם באמת אנחנו רואים מספרי עולים הולכים וגדלים, ובהקשר הזה להפעיל את התכניות החינוכיות כבר החל מהקיץ הקרוב ולא לחכות עוד פעם לסוף השנה, עם אישורי התקציב וכו', ולהקדיש לזה מה שנדרש לצורך כך.
עודד פורר: כלקח גם מיישום אותה החלטה, הוועדה קוראת לממשלה ולמשרד החינוך להקים ועדת תיאום לעניין הזה ולעניין אותה החלטת ממשלה והיישום שלה ברמה החינוכית, שתכלול את משרדי הקליטה והחינוך בוודאי, אבל גם נציג לארגוני העולים מצרפת, שיידע להביא את הבעיות מהשטח וגם לבתי הספר שבהם יש את מספר העולים הגבוה ביותר.
עודד פורר: אתם צריכים לשמוע מה קורה שם מקרוב ולא רק כשמגיעים כאן לוועדה.
עודד פורר: בהקשר הזה לשקול ולבחון אוספת מסלולי לימודים מקצועיים בהקשר העלייה - - -
<אריאל פיקאר: אגב, יש אחד בירושלים.
עודד פורר: אני מדבר על תוספות בעניין הזה.
עודד פורר: לטפל בנושא ההכרה לגמול למורים הצרפתים ובאישור התעודות למורים הצרפתים.
עודד פורר: הכוונה פה למורים שעושים ומטפלים גם בבגרות הצרפתית.
עודד פורר: הוועדה פונה למשרד החינוך להרחיב את נושא סל האולפן לתלמידים אל מעבר לשנתיים הראשונות.
עודד פורר: הנושא הזה הוא דרוש, הוא חשוב והוא קריטי וגם מבחינת משאבים, אני בטוח שהוא יוזיל משאבים במקומות אחרים, שהתלמידים יוכלו לקבל את אותו תגבור בעברית.
עודד פורר: הוועדה קוראת למשרד לבחון את המודל של הבגרות הצרפתית המשולבת גם במקומות כמו נתניה ואשדוד, על מנת לתת פתרונות בהקשר הזה.
עודד פורר: בנוסף, הוועדה קוראת למשרדים לבחון הכרה מיוחדת של כפרי הנוער, עם תקצוב ייעודי כמו רשויות מקומיות.
עודד פורר: צריך להבין שחלק מכפרי הנוער מתפקדי כרשות מקומית לכל דבר.
עודד פורר: זאת אומרת הם ממש הרשות המקומית באותו מקום ותקצוב נוסף יאפשר להם גם לקלוט יותר תלמידים.
עודד פורר: יש לומר שהחלטה 2446 הובילה לתוספת ולעשייה מוגברת בתחום הזה, אבל זה לא מספיק וצריך להבין שהתוספת הזו תידרש עוד יותר בהמשך, גם אם לא יהיה גידול בעלייה, כי מספרי העולים שעלו בשנים האחרונות, אתם תראו אותם במערכת החינוך רק בשנים הקרובות.
עודד פורר: הישיבה נעולה.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-14 ביוני 2016, ח' בסיון תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – תפקיד מערכת החינוך בצמצום התחלות עישון של בני נוער והקפדה על סביבה נקייה מעישון במסגרת יום ללא עישון בכנסת.
יעקב מרגי: הכנסת מציינת היום מספר אזכורים.
יעקב מרגי: הראשון שבהם, ואיתו אנחנו פותחים – יום ללא עישון, ובטח כבר ראיתם בפרוזדור את התערוכה, הפרויקט החכם היומי של כל ישראל חברים.
יעקב מרגי: לא חסרות יוזמות חשובות בכנסת לציבור הרחב ולחברי הכנסת.
יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את חברי הכנסת האורחים שלנו, ובמיוחד אני מחזיק מהדור הבא שלנו.
יעקב מרגי: לא שאני מאוכזב מהדור הנוכחי, אבל בדור הבא אנחנו תולים תקוות.
<קריאה: יהיה יותר טוב.
יעקב מרגי: תיכון איתן ברנקו וייס מקיבוץ נען, נכון?
<פאני דניאלי: כן.
יעקב מרגי: ברוכות הבאות, ברוכים הבאים.
יעקב מרגי: אומר מספר מילים לפני שנעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת ולמשרד החינוך ולכל האורחים שרוצים להתבטא בנושא.
יעקב מרגי: הכנסת נדרשת לסוגיית העישון לא אחת, אם זה בוועדה במאבק באלכוהול ובסמים, אם זה במליאה, בוועדת החינוך, ומתפרסמים סקרים, דו"חות – משרד הבריאות פרסם סקר, מרכז מידע ומחקר של הכנסת פרסם מסמך בנושא.
יעקב מרגי: משרד הבריאות ב-2015 הגיע למסקנה שמצד אחד בקרב בני הנוער חלה ירידה במספר המעשנים סיגריה, לפחות סיגריה אחת בשבוע, אני גם מחייך, ירידה של 8 אחוז לעומת 2002, מ-2002 ל-2015; אבל במקביל המסמכים האחרים מדברים על עלייה, כמעט נסיקה בתופעה שנקראת השימוש בנרגילה בקרב כיתות י"א-י"ב, במסמך שהוצג בפניי.
יעקב מרגי: הפערים בין החברה הערבית לחברה היהודית הצטמצמו, הממוצע בערך כ-40 אחוז – 39 אחוז בחברה היהודית, 42 אחוז בחברה הערבית, אז כמעט שאין פערים.
יעקב מרגי: רבות לא נכתב מחקרים על הנזקים וההשלכות של השימוש בנרגילה, אבל מהמעט שנכתב במסמכים מדעיים, מחקרים, אומר די והותר על ההשלכות של השימוש בנרגילה ועל התופעות החברתיות הנלוות לכך.
יעקב מרגי: אני חושב שכשמדובר בדור הבא, בבני הנוער, יש תפקיד חשוב למשרד החינוך.
יעקב מרגי: אנחנו בהגדה אומרים – "עמלנו אלו הבנים".
יעקב מרגי: כל העמל שלנו זה בשביל הדורות הבאים, ואנחנו צריכים לאפשר להם ולסייע בידם לקבל את ההחלטות הנכונות ולעצב את החיים שלהם בהתאם.
יעקב מרגי: מה גם, שההשלכות הבריאותיות הן לטווח הקצר והארוך.
יעקב מרגי: אני יודע מניסיון ומשיחות שהיו לי גם עם בני נוער, שיש יוזמות כאלה ואחרות של בתי הספר סביב חשיפה של התלמידים לנזק, להשלכות – התוצאות הן טובות – ויכול להיות שנעשות פעולות מצד משרד החינוך, אני לא מכיר אותן, אנחנו נשמע את זה היום.
יעקב מרגי: אני מתאר לעצמי שלא מספיק, מרוב המטלות שיש למערכת החינוך בקרב בני הנוער והתלמידים, אבל אנחנו נשמע מהמעט שנעשה או ממה שנעשה, כמה אנחנו נוכל להעצים את זה, כדי לצמצם את התופעה הזו הן בעישון הסיגריות והן בשימוש בנרגילה.
יעקב מרגי: רשות הדיבור, קודם כל, לחברי הכנסת, או שאתם רוצים לשמוע את משרד החינוך?
יעקב מרגי: נשמע את משרד החינוך קודם.
<קרן רוט-איטח: בוקר טוב.
<קרן רוט-איטח: קרן רוט-איטח, מנהלת היחידה למניעת השימוש בסמים, אלכוהול וטבק ממשרד החינוך, ממונה על התחום.
<קרן רוט-איטח: קודם כל, אני רוצה לפתוח ולברך ולהודות על זה שהכנסת מייחדת את יום העבודה הזה לטובת סיפור של מניעת עישון.
<קרן רוט-איטח: אני חושבת שזאת אמירה מאוד חשובה, שהכנסת מייחדת דיונים במספר ועדות, וגם אתם בוועדת החינוך מקדישים לזה זמן.
<קרן רוט-איטח: מאוד מעריכה את זה.
<קרן רוט-איטח: מערכת החינוך עוסקת בנושא של מניעת עישון במסגרת תמיכה לעשייה לקידום בריאות, מתוך הבנה שמניעת עישון זה חלק מקידום בריאות של תלמידים שלנו.
<קרן רוט-איטח: אנחנו עוסקים בנושא הזה החל מהקדם יסודי ועד כיתות י"ב במסגרת התוכנית לכישורי חיים.
<קרן רוט-איטח: יש לנו פרקים ספציפיים שעוסקים במניעת עישון.
<קרן רוט-איטח: זו תוכנית התפתחותית, שבכל שנה אנחנו מוסיפים פרקים.
<קרן רוט-איטח: עיקר הבוסטר בנושא של מניעת עישון הוא ב-ה'-ו'.
<קרן רוט-איטח: אנחנו לפני שנתיים השקנו תוכנית משותפת עם משרד הבריאות והאגודה למלחמה בסרטן – "מפזרים את מסך העשן" – שזה מרכז למידה חווייתי, שמאפשר - - -
יעקב מרגי: גברת קרן, אנחנו רבות מדברים פה בשולחן על כישורי חיים, ואני אומר לכם, אני מתאר לעצמי את גב הגמל עם אותה שעה אחת שמעמיסים עליה הכל.
יעקב מרגי: את אומרת לי גם ה'-ו'.
<קרן רוט-איטח: כן.
<קרן רוט-איטח: התחלתי, לא סיימתי.
יעקב מרגי: אני רוצה שתתני לנו משהו יותר משמעותי, בואי נאמר, בעשייה.
יעקב מרגי: כי ברגע שאת אומרת לי 'כישורי חיים', התחושה של חברי הכנסת מיד היא ש - - -
<קרן רוט-איטח: כן, בסופו של דבר, הנתונים גם מדברים בעד עצמם, והפחתות העישון לא באים בכדי.
<קרן רוט-איטח: זה בא כתוצאה מעבודה חינוכית מתמשכת, תהליכים, כתוצאה מהסברה מאוד גדולה ועשייה בתחום מאוד גדולה.
<קרן רוט-איטח: זה לא בא סתם.
<קרן רוט-איטח: אז יש כנראה משהו בעשייה שלנו במסגרת תוכנית כישורי חיים, בשיח שמתנהל בתוך בית הספר, שכן עושה איזשהו שינוי בעמדות, שינוי בהתנהגות, שכן עושה משהו בהתנהגות של הילדים.
<קרן רוט-איטח: עכשיו, זאת המסגרת שבה אנחנו עוסקים, אלה התנאים.
<קרן רוט-איטח: הכוונה של כישורי חיים זה איך אנחנו בעצם מייצרים שיח עם הילדים על הדברים שמעסיקים אותם בחיים שלהם – אם מדובר בתרבות הפנאי שלהם, איך הם מבלים, איך הם רוכשים חברים, איך הם מתמקמים מבחינה חברתית, מה הסיפור ששימוש בחומרים עושה כמתווך כדי להיות שייך או לא שייך בקבוצה.
<קרן רוט-איטח: זה השיח שאנחנו בעצם מנסים - - -
יעקב מרגי: וגילאי ה'-ו' הם המיטביים?
<קרן רוט-איטח: אנחנו עושים אפילו קודם.
<קרן רוט-איטח: אנחנו עושים את זה גם בגני הילדים.
<קרן רוט-איטח: תוכנית כישורי חיים - - -
יעקב מרגי: אין לי בעיה עם קודם.
יעקב מרגי: השאלה שלי היא על הגילאים היותר מאוחרים.
<קרן רוט-איטח: גם בגילאים היותר מאוחרים – כיתות ז', ח', בחטיבה העליונה, העבודה היא ספירלית, היא מתמשכת, כל הזמן הולכים קדימה והולכים אחורה.
<קרן רוט-איטח: אנחנו יודעים למשל, שהתחלות של אלכוהול יותר גדולות בתיכון, אז אנחנו מדברים על אלכוהול ועל סמים, וגם העישון יוצא שם.
<קרן רוט-איטח: הדברים לא מנותקים.
<קרן רוט-איטח: תרבות הפנאי כוללת עישון של סיגריות, עישון של נרגילות, אלכוהול, סמים, אז בתוך כל השיח הזה אנחנו נותנים את המידע על ההשפעות של העישון, ההשפעות על הנרגילה, ההשפעה של האלכוהול.
<קרן רוט-איטח: תוך כדי זה, כישורי חברות, איך אנחנו מתמודדים.
<קרן רוט-איטח: זה ברמה הפרו-אקטיבית, זאת התוכנית המניעה האוניברסאלית שמכוונת לכולם.
<קרן רוט-איטח: אנחנו מחזקים גם בעזרת כל מיני תוכניות.
<קרן רוט-איטח: למשל, נמצאים פה ילדים בחטיבת הביניים שישתפו בתוכניות מניעת עישון בית ספריים.
<קרן רוט-איטח: זאת אומרת, שהעיסוק בתחום הזה קיים לאורך כל השנים.
<קרן רוט-איטח: עכשיו, בנוסף יש לנו גם תוכנית אופ"י – אימון ופיתוח יכולות התמודדות, שזאת תוכנית ספציפית לילדים שכבר מעורבים בשימוש באלכוהול או בסמים או בטבק, שכבר מעשנים ורוצים לעשות שינוי בהתנהגות שלהם, ותוך כדי עבודה קבוצתית בתוך בית הספר עם יועצת בית הספר, או עובד סוציאלי, או פסיכולוג בית הספר עושים עבודה בתחום הזה.
יעקב מרגי: אנחנו נעשה הפסקה כרגע.
יעקב מרגי: אני אתן לכמה דוברים שהתעסקו מחקרית עם הסוגיה הזאת, ואם נצרך בהמשך לשלב - - -
<קרן רוט-איטח: בשמחה.
יעקב מרגי: דוקטור יוסי הראל-פיש, בבקשה.
יעקב מרגי: שמתי לב, כשנתתי סקירה, נענעת, אז בוא.
יעקב מרגי: יש לי בעיה שאני לא מפספס, אתה יודע, זו אחת מהבעיות של הקשב והריכוז.
<יוסי הראל-פיש: כל הכבוד.
יעקב מרגי: לא יודע אם זה כל הכבוד, אבל - - -
<יוסי הראל-פיש: אז קודם כל, בוקר טוב.
<יוסי הראל-פיש: אני מצטרף לברכות.
<יוסי הראל-פיש: אני חושב שהנושא הזה מאוד מאוד חשוב, וכשמקדישים בצורה כל כך רצינית ומעמיקה יום בכנסת כדי ללמוד את העסק, זה נותן רוח גבית אדירה לאנשים שיום יום עוסקים במלאכה, שהיא מורכבת ולא פשוטה.
<יוסי הראל-פיש: אני ראש תוכנית המחקר הבינלאומית על בריאות הנוער באוניברסיטת בר אילן, משמש שם כחוקר הראשי של הסקר הבינלאומי של ארגון הבריאות העולמי על הנוער, מלווה את המחקר הזה כבר 25 שנה, מתחילת שנות ה-90.
<יוסי הראל-פיש: אני גם משמש כמדען הראשי של הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול.
<יוסי הראל-פיש: הבאתי מצגת.
<יוסי הראל-פיש: אני מבין שזה לא מתאים להציג מצגות, אבל אני כן אומר שאנחנו בעולם דווקא משתמשים בדוגמה של הסיגריות פה בישראל כאחת ההצלחות המאוד משמעותיות שקרו פה בשני העשורים האחרונים.
<יוסי הראל-פיש: כי שיעורי העישון היו פה יחסית גבוהים, ואם מסתכלים על המגמות של העישון של בני נוער – ואני מדבר כרגע על מה שנקרא תקופת הנעורים האמצעית, מגיל 11 לגיל 15-16 – אנחנו רואים ירידה מאוד עקבית בשיעורי עישון הסיגריות, מתחילת שנות ה-90, שעמד על בסביבות ה-35-40 אחוזים מבני הנוער שאי פעם עישנו סיגריות, וזה הלך וירד בהדרגה במשך שני העשורים הללו, עד שהגיע בשנה האחרונה לסביבות ה-15 אחוזים, 14-15 אחוזים.
<יוסי הראל-פיש: זה בפירוש תוצאה של עבודה מאוד מאוד מאומצת, גם בתוך משרד החינוך וגם בכלל בחברה הישראלית, שעסקה בנושא של מניעת עישון, אם זה בחקיקה, אם זה בשינוי תרבות של עישון בסביבה, דבר שהפך את העישון לפחות, הילדים מרגישים פחות לחץ קבוצתי לעשן, כי זה כבר לא כל כך in, זאת לא התנהגות in-ית, כמו שהיא הייתה בעבר.
<יוסי הראל-פיש: אז את זה אנחנו רואים בצורה מאוד עקבית.
<יוסי הראל-פיש: אם מסתכלים למשל בהשוואה הבינלאומית, ישראל נמצאת די בתחתית הטבלה, בהשוואה ל-47 מדינות באירופה, מבחינת כמות הילדים שהתחילו לעשן מתחת לגיל 13, והיא בערך באמצע הטבלה מאוד בממוצע מבחינת כמות הילדים שמעשנים לפחות פעם בשבוע, שזו ההגדרה של ארגון הבריאות העולמי על מעשן / לא מעשן.
<יוסי הראל-פיש: תת האוכלוסייה של התלמידים שלומדים בבתי הספר הערבים, שם ראינו ב-4-5 שנים האחרונות עלייה בשיעורי העישון של הסיגריות.
<יוסי הראל-פיש: הייתה שם ירידה גם כן במשך השנים, אבל מ-2006-2007 התחילה עלייה, וב-2014 בקרב הבנים במגזר הערבי יש החמרה בשיעורי העישון של הסיגריות, וזה נתון שצריך לחולל אצלנו חשיבה מבחינת איך נערכים במגזר הזה כדי לעשות עבודה הרבה יותר משמעותית בשנים הקרובות.
מירב בן ארי: אז יש ירידה במגזר היהודי ועלייה במגזר הערבי?
<יוסי הראל-פיש: יש ירידה במגזר היהודי לאורך כל השנים מאוד - - -
יעקב מרגי: אתה עושה הבחנה בין נרגילה לסיגריות?
<יוסי הראל-פיש: אני כרגע מדבר רק על סיגריות.
<יוסי הראל-פיש: נדבר על נרגילה עוד רגע.
יעקב מרגי: אין לנו הרבה זמן רק תנסה להיות עיקרי.
<יוסי הראל-פיש: עכשיו אני עובר לנרגילה.
<יוסי הראל-פיש: גם בנושא של הנרגילה - - -
מסעוד גנאים: הסיגריות עולות ו - - -
יעקב מרגי: שמעת את ההערה של חבר הכנסת מסעוד גנאים?
יעקב מרגי: הוא ציפה לשמוע על עלייה בנושאים אחרים.
מסעוד גנאים: אני אומר – עישון הסיגריות עולה, בגרות יורדת.
<יוסי הראל-פיש: את זה לא אמרתי.
יעקב מרגי: לא, הוא רוצה היפוך מגמות.
יעקב מרגי: גם אנחנו שואפים לכך, ומקווים שעוד בקדנציה הזו נעשה הכל כדי שיהיה היפוך מגמה.
<יוסי הראל-פיש: אני מאוד מקווה.
<יוסי הראל-פיש: ואני יודע שגם בכובע שלי כמדען ראשי ברשות למלחמה בסמים, בכל התחומים הללו בשיתוף פעולה מאוד מאוד הדוק עם משרד החינוך ומשרד הבריאות, יש היום עבודה מאוד מאומצת עם המגזר כדי לחולל את המהפך המקווה.
<יוסי הראל-פיש: אז אני מאוד מקווה שנראה את זה בשנים הקרובות.
<יוסי הראל-פיש: גם בנושא של עישון נרגילה, מי שזוכר, היה פה מהפך ענק בתחילת שנות ה-2000, סוף שנות ה-90 בעצם, שהנרגילה נכנסה יש מאין לתוך תרבות הבילוי של הנוער הישראלי, ועברנו תוך שנה אחת מאפס אחוז שימוש בנרגילה למשהו כמו 50 אחוז מבני הנוער בישראל שלפחות פעם אחת עישנו נרגילה.
<יוסי הראל-פיש: אגב, זו התנהגות הסיכון היחידה בהיסטוריה, שהנוער הישראלי המציא אותה לבד, הוא לא ייבא אותה מאיזו מדינה אחרת.
<יוסי הראל-פיש: כלומר, זה קרה כאן, כנראה בגלל תרבות - - -
מסעוד גנאים: מה ההתפלגות בין ערבים ויהודים?
<יוסי הראל-פיש: בהתחלה היהודים עישנו נרגילה, לא הערבים.
<יוסי הראל-פיש: הנוער הערבי לא.
<יוסי הראל-פיש: כלומר, השכיחות של נרגילה כתופעה התנהגותית בקרב המבוגרים באוכלוסיה הערבית הייתה תמיד קיימת.
יעקב מרגי: כנראה תרמילאים, זה גם חלק מהיבוא.
יעקב מרגי: כי אמרת שזה לא יבוא, היא התפתחה פה.
<יוסי הראל-פיש: אנחנו לא יודעים איך זה הגיע ארצה.
<יוסי הראל-פיש: זה נושא מעניין בפני עצמו, אבל לא לדיון הזה.
<יוסי הראל-פיש: מה שכן קרה זה שכולנו, גם משרד הבריאות היה צריך להיערך ומשרד החינוך, כי - - -
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך, שאלתי את הנרגילה, היא אמרה שהיא התקבלה באהדה ובסלחנות בחברה הישראלית.
<יוסי הראל-פיש: זה בדיוק מה שקרה.
<יוסי הראל-פיש: כי אנשים לא ידעו שזה מסוכן, הייתה מין תפיסה כזו שבגלל שיש שם פילטור של מים אז זה לא מסוכן, וגם ההורים לא חשבו שזה מסוכן, ולכן זה תפס כמו אש בשדה - - -
יעקב מרגי: והסטארטאפיסטים הכניסו לשם חומרים נוספים ו - - -
<יוסי הראל-פיש: חומרים נוספים, והכניסו עוד כל מיני דברים מעניינים מהסוג הזה.
<יוסי הראל-פיש: כאשר משרד החינוך ומשרד הבריאות למדו את הנושא והתחלנו לעבוד בצורה קצת יותר מערכתית לטפל בנושא, מאותו רגע והלאה, מתחילת שנות ה-2000, כשדיברנו למשל בכיתות י' על בערך 50 אחוז מהילדים שלפחות פעם אחת התנסו בנרגילה, מהרגע הזה והלאה יש התחלה של ירידה, גם כן, בהתחלה מאוד הדרגתית, אחר כך קצת יותר גדולה, עד שהגענו למשל בכיתות י' היום רק לשליש מהילדים שאי פעם נגעו בנרגילה, שזה הרבה יותר נמוך ממה שהיה בהתחלה.
<יוסי הראל-פיש: זה נכון, אגב, גם לגבי בנים וגם לגבי בנות.
<יוסי הראל-פיש: בתחילת שנות ה-2000 זה תפס גם במגזר של בתי הספר הערביים, אני מדבר שוב על הגילאים של ו' עד י', ב-י"א-י"ב זה קצת יותר גבוה.
יעקב מרגי: יש פיקים גבוהים.
<יוסי הראל-פיש: בגילאים של 11 עד 15 זה ירד מבערך 50 אחוזים לכיוון ה-20 אחוזים, אבל שוב, אצל הבנים במגזר הערבי זה עדיין בסביבות ה-40 אחוז של עישון נרגילה אי פעם.
<יוסי הראל-פיש: כשמסתכלים על עישון נרגילה לפחות פעם בשבוע, שזה חבר'ה שממש הכניסו את זה לתוך החיים היומיומיים שלהם, אז גם שם יש ירידה ברוב המגזרים.
יעקב מרגי: מישהו אמר לי שיש נפיצות של הנרגילה בבתים יותר ממכשיר סודה סטרים.
<יוסי הראל-פיש: מכל מקום, שוב, כאן אצל הבנים הערבים אנחנו רואים 26 אחוז, אצל הבנות הערביות 10 אחוזים, שזה בערך דומה לאחוזים באוכלוסיה של התלמידים היהודים.
<יוסי הראל-פיש: אז גם בנרגילה יש ירידה, למעט בתת אוכלוסיה הספציפית הזו, שכנראה עד היום לא צלחנו בקמפיין המניעה בנושא של הנרגילות באוכלוסיה הספציפית הזו, וזה דבר שאנחנו בשנתיים האחרונות הכנסנו ומכניסים, וקרן יכולה לדבר על זה אולי יותר מבחינת משרד החינוך, אבל זה דבר שאני הייתי אומר שצריך לשים על זה את העין.
<יוסי הראל-פיש: מאוד מעניין.
<יוסי הראל-פיש: נקודה אחרונה שאני רוצה לומר – אגב, הנתונים שאני מדבר עליהם בסקר האחרון זה על 14 אלף בני נוער במדגם מייצג ארצי – אנחנו שאלנו את המנהלים של בתי הספר שהשתתפו במחקר שאלות לגבי הרמה הבית ספרית והמדיניות של בית הספר, ובין השאר שאלנו אותם – האם במסגרת בית הספר שלך אתם מקיימים תוכנית למניעת עישון סיגריות ושימוש בנרגילה.
<יוסי הראל-פיש: ואני רוצה לציין, שקודם כל, בבתי הספר היסודיים האחוז הזה הוא יחסית נמוך, אבל בבתי הספר בחטיבות הביניים ובתיכונים במערכת החינוך הממלכתית זה עומד על מעל 90 אחוזים.
<יוסי הראל-פיש: כלומר, רוב רובם של בתי הספר מקבלים תוכניות מניעה.
<יוסי הראל-פיש: המצב הזה לא כך במסגרת בתי הספר הממלכתיים-דתיים, ששם זה בערך 50 אחוז מבתי הספר שלא מקבלים שום תוכנית מניעה.
<יוסי הראל-פיש: בבתי הספר הערביים – ואולי פה אפשר לעשות חלק מהשיפור – רק שני שליש מבתי הספר - - -
יעקב מרגי: מה, בדתיים אין להם "ונשמרתם לנפשותיכם"?
<יוסי הראל-פיש: כן, אבל אתה יודע, בבתי הספר הדתיים, זה דבר שהוא מאוד מעניין, בשיחות שיש לי עם המנהלים והמפקחים של החמ"ד, יש פער בין הנורמות והערכים של הדת, של "ואהבת לרעך כמוך", וכל אלה שכתובים על הבאנר בבתי הספר, לבין ההכנסה של זה לחיי היומיום.
יעקב מרגי: אני בכוונה אמרתי את זה.
<יוסי הראל-פיש: פרט אחרון – בבתי הספר הערבים יש בערך 70 אחוז מבתי הספר שמקיימים תוכניות כאלה בתוכניות ובתיכונים, ואת זה אפשר לשפר, ואולי לעזור בצורה כזו גם כן להוריד את השיעורים.
יעקב מרגי: אני קודם רוצה לקדם בברכה את תלמידי בית הספר קשת מאשדוד.
<קריאה: קשת ואופק, סליחה.
יעקב מרגי: אופק הגיעו גם?
יעקב מרגי: אופק מאיפה?
<קריאה: אשדוד.
יעקב מרגי: גם מאשדוד.
יעקב מרגי: שזכו, לפחות על קשת כתוב לי, במקום ראשון בעיצוב קופסה נגד עישון.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע מהם.
יעקב מרגי: אבל לפני כן, יסלחו לי הח"כים, יש לנו סבלנות, אני רוצה לשמוע את נציגי תיכון איתן מברנקו וייס, קיבוץ נען.
יעקב מרגי: התלמידה או התלמיד – מי הראשון?
יעקב מרגי: תאמר לנו מה אתה חושב על העישון, ומה אתם יודע שעושים בבית הספר למניעה.
<אביתר אלבז: בית הספר - - -
יעקב מרגי: מישהו אמר לי לשאול אותך - - -
מירב בן ארי: רגע, אני רוצה שהם יסבירו למה הם עם חולצות שחורות כולם.
יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע, קודם כל - - -
מירב בן ארי: לא, זה יותר חשוב לי.
יעקב מרגי: הנוהג פה בוועדה שאתה מציג את עצמך – מי אתה, מאיפה אתה, תענה גם לחברת הכנסת מירב בן ארי מה זו החולצה הזו, מה הקמפיין.
יעקב מרגי: וביקשו ממני לשאול אם אתה מעשן.
<אביתר אלבז: קודם כל, אני לא מעשן.
יעקב מרגי: אז הבמה היא שלך.
יעקב מרגי: תציג את עצמך קודם.
<אביתר אלבז: אני אביתר אלבז, מבית ספר תיכון איתן ברנקו וייס, סתריה, או נען.
<אביתר אלבז: קודם כל, החולצה הזאת - - -
יעקב מרגי: לאלה שלא מבינים בידיעת הארץ, אני יודע איפה זה סתריה, תסביר להם איפה זה.
מירב בן ארי: יודעים.
מירב בן ארי: אנחנו יודעים, יודעים.
<אביתר אלבז: ליד רחובות.
יעקב מרגי: הו, יפה.
<אביתר אלבז: החולצה הזאת זה חלק מקמפיין שעשינו, ציינו בבית ספר את היום נגד עישון, חילקנו מדבקות ועשינו את זה יום מרכזי בבית הספר, עשינו גם שלט גדול בכניסה, וכל הנציגים מהקבוצה שלנו לבשו את החולצות.
<אביתר אלבז: גם בתחרות - - -
<אביתר אלבז: אני בכיתה ח'.
יעקב מרגי: ב-ח', בחטיבה.
יעקב מרגי: ואיך זה התקבל בקרב כל החטיבה?
יעקב מרגי: התחברו לזה?
<אביתר אלבז: כן.
<אביתר אלבז: היו כמה שהתנגדו, אבל - - -
יעקב מרגי: למה התנגדו?
<אביתר אלבז: כי זה לא מובן מאליו שבני נוער מתנגדים לזה, לא מעשנים גם, אבל זה די - - -
יעקב מרגי: מה, אף אחד לא מעשן בבית הספר?
<אביתר אלבז: לא, יש כאלה, אבל זה לא - - -
יעקב מרגי: ואתה חושב שזה ישפיע עליהם?
<אביתר אלבז: מה?
יעקב מרגי: הקמפיין.
<אביתר אלבז: אני חושב שכן.
<אביתר אלבז: אני ראיתי הרבה שהתחילו להסתובב עם זה ולשנות דעות.
יעקב מרגי: בוא נשמע את חברתך מהכיתה.
<מאי טיבי: קוראים לי מאי טיבי, אני גם מאותו בית ספר, גם בכיתה ח', אני גם חלק מהקבוצה הזאת שיושבת פה.
<מאי טיבי: אני גם לא מעשנת.
<קריאה: הצהרה.
יעקב מרגי: חשובה.
מירב בן ארי: זו הצהרת אמונים בוועדה לפני.
יעקב מרגי: השאלה – את מוכנה להתחייב שלא תעשני?
<מאי טיבי: כן.
יעקב מרגי: זה יותר חשוב.
מאיר כהן: עוד נשמע מישהו שאומר – מכיתה ד' אני לא עישנתי.
מסעוד גנאים: אני הפסקתי.
יעקב מרגי: בבקשה, אנחנו מורגלים בקריאות ביניים.
<מאי טיבי: אני גם, כמו שהוא אמר, אני חושבת שכן היו השפעות על ילדים שכן מעשנים אצלנו בבית הספר, ויש חלק שרואים את זה משמעותי.
<מאי טיבי: אנחנו לוקחים בזה חלק, אנחנו מאוד רציניים בזה, לפי דעתי, כי זה נושא שחשוב לכל אחד ואחד מאיתנו שיושבים פה, יותר מלכל ילד רגיל, אני חושבת.
<מאי טיבי: אני, לדוגמה, יש לי במשפחה הרחוקה גם שמעשנים, וכן הצלחתי לעשות שינוי קטן במשפחה, וזה משהו שאני לוקחת ושהוא מאוד חשוב לי.
מירב בן ארי: אני רוצה לשאול משהו – אתם עשיתם פה פעילות יפה של תלמידים, באמת, כל הכבוד לכם – אבל מה בית הספר עושה במסגרת בית הספר נגד עישון?
<מאי טיבי: בקבוצה הזאת של העמיתים אנחנו עושים המון שיעורים גם נגד זה.
<אביתר אלבז: אנחנו בכיתה ח' העברנו לשכבת ז' פעילות, קודם כל, כבחירות, שזה גם מתקשר לנושא של הסיגריות, וגם בכיתות ב"מעגלים" דיברנו על – אם אתה מעשן, אז למה; ואם לא, אז האם תעשן.
<אביתר אלבז: קודם כל, חשוב שתהיה מודעות, וזה גם חלק מהפרויקט, הקופסה של התחרות, זה חלק שבנינו את זה בבית הספר, וגם לזה יש מודעות.
<מאי טיבי: רגע.
מירב בן ארי: רגע, היא רוצה להגיד משהו.
יעקב מרגי: משפט, ונעביר את רשות הדיבור לנציג בית הספר קשת, כי אנחנו מצומצמים בזמן.
<מאי טיבי: גם תלינו שלטים, ו"הידעת?
<מאי טיבי: ", ודברים לגבי עישון, שכן אנשים עוצרים וקוראים את זה, אז כן יש מודעות.
יעקב מרגי: נציג בית הספר קשת, ספר לנו מה זאת הקופסה, מה עשיתם.
יעקב מרגי: תסיט את המיקרופון אליך, זהו, אתה יכול לשבת רגיל.
<אריאל גיימן: טוב, קוראים לי אריאל, אני מבית ספר קשת באשדוד.
יעקב מרגי: כיתה?
<אריאל גיימן: ו'.
<אריאל גיימן: במיצג בו בחרנו יש תמונה של אמא ובן – הבן מנסה להגיע לאמא שלו, אבל עשן הסיגריות מפריע לו.
מירב בן ארי: וואו.
<אריאל גיימן: מטרת המיצג שלנו היא בעצם לעורר את מודעותם של ההורים המעשנים לנזקים הנגרמים לילדיהם כתוצאה מהעישון הפסיבי.
<אריאל גיימן: כמו כן, מטרת המיצג שלנו היא להשוות בין הצורך הבסיסי הכי חשוב בחייו של הילד, שהוא אוויר נקי לנשימה; לבין הצורך הרגשי הכי חשוב בחייו, שהוא הקשר בין ההורה לילדו.
<אריאל גיימן: המסר בו בחרנו מכוון לאמהות, כי אחרי הכל – אין כמו אמא בעולם, אבל אנחנו בטוחים שהוא יפעל וישפיע באותה מידה גם על אבות.
יעקב מרגי: היה שווה.
יעקב מרגי: נציגת בית ספר אופק מאשדוד.
<שני אטיאס: אני שני אטיאס מאשדוד, בית ספר אופק, בכיתה ו'.
<שני אטיאס: אני השתתפתי בפרויקט להכנת מיצג, שבעצם אנחנו הצגנו בו את ההשפעה של הסיגריות על הפן החברתי ועל החברה ועל הדרך שבה הילדים רואים את הסיגריה בתור אמצעי שיקדם אותם חברתית.
<שני אטיאס: במיצג שלנו הסיפור הוא על ילד שרוצה להרשים ילדה באמצעות הסיגריה, אבל הילדה מודעת לנזקים שזה גורם ובעצם היא דוחה אותו.
<שני אטיאס: ואז הוא מבין, ומתעוררת המודעות לכך שזה בעצם רק מוריד למטה ולא מעלה למעלה.
יעקב מרגי: אני חושב שנגעתם בנקודות הכי חשובות, הן בצד הרגשי בין אב לאם, וגם עם הבחור שרוצה באמת לעשות רושם, וזה עושה פעולה בדיוק הפוכה.
יעקב מרגי: שוב, אני רוצה להודות לצוות החינוכי שמלווה אתכם.
יעקב מרגי: יש לי שאלה – כמה שעות השקעתם במיזם הזה?