GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: מאחר ואלה בעצם תכניות מדף שכל אחד בוחר לו מה מתאים לו, השאלה אם יש ביקורת מה עובד ומה לא עובד.
יעקב מרגי: לכן אנחנו רוצים לראות את זה.
יעקב מרגי: אנחנו סביב השולחן הזה נוכחנו לדעת שחלק לא גדול, חלק מראשי הרשויות, לא קופצים למיזמים החשובים האלה בגלל שיקולים כאלה ואחרים ולאו דווקא כלכליים.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לעקוב אחר הנתונים האלה.
יעקב מרגי: הנוער בסיכון הוא הנוער שלנו.
<עירית בירן: כולל זה שיש נתונים שמראים לאורך השנים התקדמות של ילדים בתכניות מסוימות, שיפור במצב המשפחה.
<עירית בירן: המערכת היא מערכת ממוחשבת, מוצפנת, שאפשר ממש להסתכל ישוב-ישוב, תכנית-תכנית.
יעקב מרגי: אגב, אלה הפרויקטים האלה שמדריכים משחקים אתם אחר הצהרים במגרשים ומלווים אותם?
<קריאה: הכול יש שם.
<קריאה: יש מרכזי נוער.
<עירית בירן: יש מרכזי נוער בשכונות.
<עירית בירן: יש טיפול פרטני.
<עירית בירן: יש הגיל הרך.
מירב בן ארי: זאת לא תכנית שקיימת בחלל ריק.
מירב בן ארי: כל מי שהשתמש בתכנית – אני קוראת לעצמי משתמשת לשעבר – אין דבר כזה, אתה לא לוקח תכנית כמו נגיד נירים בשכונות שזאת תכנית של 360 ומביא אותה לחבר'ה שלך בשכונה ואז להגיד להם תודה, התכנית עובדת.
מירב בן ארי: יש מנגנון מפוקח ואם התכנית שנבחרה על ידיהם לא עובדת, היא לא נמצאת אחרי כן.
מירב בן ארי: לא רק שצריך להרחיב את התכנית אלא שצריך גם להגדיל אותה גם בגיל.
יוסף ג'בארין: אני מבין, ותקנו אותי אם אני טועה, שלמשרד הרווחה יש את הנתונים על כל הילדים ובני הנוער בסיכון.
מירב בן ארי: תכנית 360 היא במשרד החינוך.
יוסף ג'בארין: זה גם וגם.
יעקב מרגי: זאת תכנית בין-משרדית.
יוסף ג'בארין: כדי לקבל תמונה מלאה של הנתונים של התכנית, אנחנו צריכים לראות את כל הנתונים.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת, יכול להיות מצב שיש ישוב מסוים שיש לו באמת תופעה מאוד משמעותית של ילדים ובני נוער בסיכון אבל הוא לא כל כך נהנה מהתכנית.
יוסף ג'בארין: יכול להיות שהוא לא הגיש.
יוסף ג'בארין: צריך פשוט להשלים את התמונה ונקבל גם את המספרים בכלל ולא רק בתכנית.
מסעוד גנאים: אני לא אוסיף לשאלות של חברי יוסף בקשר למספר הרשויות הערביות למשל שכלולות בתכנית.
<עירית בירן: כל הרשויות הערביות כלולות.
מסעוד גנאים: אני חושב שכולן כי הן לא מגיעות עד למצב סוציו אקונומי חמש אלא הן אחת או שתיים.
מסעוד גנאים: אני מכיר את התכנית מקרוב מהעיר שלי, סחנין, אבל מה הקשר של הג'וינט שם?
מירב בן ארי: הם גם מממנים.
מירב בן ארי: ג'וינט אשלים.
מסעוד גנאים: אבל הם לא שותפים בתכנית?
שלמה בוחבוט: זה היה.
שלמה בוחבוט: זה כבר לא קיים.
<נטלי דגה: זה לא שייך.
<נטלי דגה: הג'וינט היו שותפים בתחילת התכנית.
מירב בן ארי: בתחילת התכנית הם היו שותפים.
מירב בן ארי: למה אתם אומרים לי לא?
מירב בן ארי: היום לא, אבל התחלתם את זה אתם.
מסעוד גנאים: ראשית כל, אני רוצה לברך על התכנית.
מסעוד גנאים: לדעתי זאת תכנית מצוינת שפותרת בעיות רבות במקומות החלשים ובקרב השכבות החלשות בישובים הערביים בקרב בני הנוער שהם בסיכון בגלל מניעים חברתיים, כלכליים וכל הדברים האלה.
מסעוד גנאים: רציתי להעיר בקשר למצ'ינג.
מסעוד גנאים: בהתחלה, נכון, זה היה ללא מצ'ינג ועכשיו אני חושב שזה מתחיל בעשרה אחוזים ואחר כך עולה ועולה והמשרדים רואים שלרשויות יש תלות בתכנית הזאת ולכן אולי הן מוכנות גם לעוד חמישה אחוזים ולעוד עשרה אחוזים.
מסעוד גנאים: כוונתי היא שלא יתפתו המשרדים שהמצ'ינג הוא עשרה אחוזים ואפשר להוסיף עוד עשרה אחוזים וכולי.
יעקב מרגי: צריך לעקוב אחרי זה.
מסעוד גנאים: אני מקווה שהעניין יישאר על כנו.
יעקב מרגי: אני אומר לכם בכנות.
יעקב מרגי: אם אני הייתי שומע שהמצ'ינג הוא 20-25 אחוזים, הייתי קורא לכם היום לבטל את המצ'ינג כי המצ'ינג הוכיח את עצמו ככלי שמעצים פערים וההפך הוא הנכון, גם מחטיא את המטרה שלו כי יש רשויות מקומיות שלא יכולות לעמוד בו בגלל הקשיים שלהן ואז הן לא נהנות מהתכנית ויוצא שדווקא מי שנהנה מזה, אלה הרשויות החזקות.
שלמה בוחבוט: אני חייב להוסיף.
שלמה בוחבוט: קודם כל, התכנית היא מצוינת.
שלמה בוחבוט: עיקר הבעיה היא המימון.
שלמה בוחבוט: לוקח בין ארבעה לשישה חודשים עד שהרשות המקומית מקבלת את ההחזר של הכסף.
שלמה בוחבוט: זה עיקר הבעיה.
יעקב מרגי: אנחנו נפנה לחשבת הכללית בקטע הזה.
יעקב מרגי: אגף התקציבים אמר את זה במפורש.
יעקב מרגי: אתה אומר שכבר לפני חודשיים פלוס הייתה פנייה של האוצר לגבי העברת העודפים.
<רותם פאר: נכון.
יעקב מרגי: זה הסיפור של ועדת הכספים.
יעקב מרגי: למירב יש ניסיון בנושא.
יעקב מרגי: היא לא הייתה נערה בסיכון אלא היא טיפלה בנוער בסיכון.
יעקב מרגי: אני חייב להבהיר את זה אחרי שאמרת כמי שהשתמשה בתכנית.
מירב בן ארי: השתמשתי לטובת הנוער.
מירב בן ארי: התכנית היא תכנית מעולה.
מירב בן ארי: היא עדיין מתוקצבת ב-250 מיליון שקלים?
יעקב מרגי: ב-220 מיליון שקלים.
מירב בן ארי: חשבתי שמדובר ב-250 מיליון שקלים.
מירב בן ארי: אני ניהלתי מרכזים לנוער בסיכון במשך עשר שנים בנתניה ובהרצליה.
מירב בן ארי: אני ניהלתי אותם בפריפריה החברתית של מדינת ישראל שמשום מה נשכחת הרבה פעמים, בטח בכל המגזרים של הפילנתרופיה ולשמחתי מה שמציל את הפריפריה החברתית של מדינת ישראל, זאת לא פילנתרופיה כי כשאתה בא לקרנות, הם אומרים לך שאם זאת לא דימונה או קריית שמונה, הם בכלל לא נכנסים להרצליה או לדורה בנתניה, ומי שכן נכנס – זאת התכנית הלאומית שרואה פריפריה בכל הארץ.
<קריאה: גם חברתית.
יעקב מרגי: התכנית הזו נותנת מענה גם לשכונות.
מירב בן ארי: תכנית מעולה.
מירב בן ארי: אני באתי לדבר בשבחה.
מירב בן ארי: פריפריה חברתית וגיאוגרפית של מדינת ישראל זקוקה לסיוע שלה אבל הבעיה שלי היא שבשיח עם גורמים פילנתרופיים, שוכחים את ג'סי כהן בחולון, את אור יהודה ואת אור עקיבא.
שלמה בוחבוט: הרשויות העשירות צריכות לממן.
מירב בן ארי: נתניה היא חמש, להזכיר לך.
שלמה בוחבוט: חולון לא ענייה.
מירב בן ארי: אל תיכנס אתי לעניין הזה.
שלמה בוחבוט: אנחנו כאן מדברים על התושבים.
מירב בן ארי: אין לי ויכוח אתך.
מירב בן ארי: אמרתי גם לפני דקה פריפריה גיאוגרפית וחברתית.
מירב בן ארי: אני בכלל לא נכנסת לעניין ובטח לא לתקצוב שאתה צודק במאה אחוזים.
מירב בן ארי: כל מה שאמרתי זה שהיתרון של התכנית הזו הוא שהיא נוגעת היכן שפילנתרופיה לא נכנסת.
מירב בן ארי: מה שצריך לעשות עם התכנית הזאת, וזה גם טוב עבורך, זה להרחיב אותה ועכשיו אנחנו נמצאים בשיחות גם עם טלאל וגם עם ציפי נחשון גליק להרחיב את התכנית לגיל 18 ומעלה כי היום במדינת ישראל כבר לא מתחתנים בגיל 18 ואותם צעירים שנתת להם, החזקת אותם והבאת אותם או לשירות לאומי או לצבא, הם מסיימים את זה ואז אנחנו מחזירים אותם לרשויות ושוב אנחנו צריכים להתמודד אתם.
מירב בן ארי: זה כל מה שבאתי להגיד.
מירב בן ארי: באתי להגיד שאני משבחת את התכנית.
יעקב מרגי: זה מתחבר למגמה של הרקע המשפחתי אחרי גיל 18.
מירב בן ארי: צריך להמשיך את התכנית הזאת עד גיל 26-27 כי היום זה לא מה שהיה פעם.
יעקב מרגי: תכנית 360 מוכרת לכם?
<סמדר בן יאיר: בוודאי שמוכרת לנו.
יעקב מרגי: מה היא עושה לכם?
<סמדר בן יאיר: אני משתתפת באופן קבוע בוועדות, זאת חובה סטוטורית שלי, ואני משתתפת בוועדה של מחוז מרכז ושותפה באישור התכניות על בסיס קבוע.
<סמדר בן יאיר: כאן מהות הדיון היא כספית.
<סמדר בן יאיר: מאחר והנושא כאן הוא כספי במהותו, לי כמשטרה אין מה לומר כיוון שאנחנו לא מקבלים תקציבים.
יעקב מרגי: לכן לא שאלתי אותך למה את לא מעבירה אלא שאלתי אותך מה עושה לכם התכנית.
מירב בן ארי: ספרי לו על תכנית מיל"ר.
יעקב מרגי: תכנית 360.
יעקב מרגי: מה התרומה?
<סמדר בן יאיר: אני לא רוצה לומר דברים בשליפה מהשרוול.
<סמדר בן יאיר: כמו שאני רואה את התכנית, זאת תכנית טובה, זאת תכנית שתורמת ומטפלת בנוער בסיכון.
<סמדר בן יאיר: אני יושבת בוועדות.
<סמדר בן יאיר: מגיעים הנציגים מהערים ואנחנו רואים את הדברים.
<סמדר בן יאיר: העשייה יפה.
<סמדר בן יאיר: פרט לכך, אין לי עוד משהו להוסיף.
יעקב מרגי: משרד הקליטה.
<מלדה ברהן: אנחנו ממומנים בשניים וחצי מיליון שקלים ומפעילים מרכזים הוליסטים בשעות אחר הצהרים ומועדוני נוער למיניהם.
<מלדה ברהן: מי שמכיר את הנוער, אני חושב שזה פותר לנו הרבה בעיות של שוטטות בשעות אחר הצהרים.
יעקב מרגי: יש עוד מישהו שרוצה להוסיף?
<עופרה ליברמן: גם במשרד אצלנו דיברנו בנוגע למנגנוני התשלום בעקבות הפנייה הזאת ואנחנו רוצים לעשות חשיבה מחודשת במשרד החינוך - אני מאמינה שזה יהיה יחד ובשיתוף משרד הרווחה - לגבי כל נושא מנגנוני התשלום כדי להקל על הרשויות המקומיות בהיעדר תקציב.
<מיכל מנקס: אני לא רוצה לחזור על דברים, אבל זאת הזדמנות לבקש ולחדד את הבקשה להרחיב את התכנית המצוינת הזו לכל הפריפריה החברתית ולא חשוב באיזה אשכול, גם במחיר מצ'ינג גבוה יותר.
<מיכל מנקס: זאת אומרת, זה לא מבהיל אותי אבל לפחות שאני אדע, ובואו אנחנו נדע, שיש רשויות שאין בהן את התכנית ואני לא רק מדברת על הכסף.
<מיכל מנקס: היופי שבתכנית הוא התכלול החכם שבין המשרדים ועל האוטונומיה של הרשות לתפור חליפות מותאמות לקהילה שלה.
<מיכל מנקס: הדבר הנוסף, מילה טובה למשרד החינוך ולצוות שיושב כאן כי באמת כאשר פנה מר בוחבוט למספר אנשים, ובכללם למרכז השלטון המקומי באופן טבעי, דיברתי אישית עם עירית בירן, שהיא סמנכ"לית במשרד, והיא לקחה אישית את הטיפול ועשתה את זה.
<מיכל מנקס: אני חושבת שבאמת הצוות כולו קשוב, הוא אתנו ומטפל ככל שהוא יכול.
<מיכל מנקס: גם זה צריך לדעת לומר.
<מיכל מנקס: תודה.
<מלדה ברהן: אם אפשר להוסיף מילה.
<מלדה ברהן: אני חושב שהרשויות באשכול חמש נכנסו בעיקר בעקבות העולים שנמצאים בהן.
<מלדה ברהן: מספר העולים ברשויות האלה קבע את הכניסה של התכנית.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחבר הכנסת לשעבר מר שלמה בוחבוט, ראש עיריית מעלות תרשיחא, על העלאת הנושא החשוב ועל הצפת נושא הקשיים במימון של התכנית.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לחשבת הכללית להכין נוהל עבודה לסוג כזה של פעילות מול משרדי הממשלה והרשויות המקומיות על מנת שיאפשר הסדר של מימון ביניים או תשלום של אחד חלקי 12 במקרים כאלה.
יעקב מרגי: הוועדה חוששת, לאור הנטייה של משרד הרווחה להסיט יותר תקציבים לטיפול בקהילה, שיועמסו על התכנית הזו חניכים או נערים או ילדים שהיו במסגרת של טיפול פנימייתי ועברו לטיפול בקהילה ואז יוצא שכביכול יש כאן זליגה של תקציב.
יעקב מרגי: אנחנו לא מגדילים את התקציב אלא אנחנו משתמשים באותו תקציב לשתי מטרות.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לקבל פירוט מלא של כל הרשויות המקומיות המשתתפות בתכנית ומספרים - אני לא צריך שמות – של המשתתפים, דירוג של הרשות וגודל התקציב.
מירב בן ארי: אדוני היושב ראש, הערת ייעול.
מירב בן ארי: אנחנו ועדה.
מירב בן ארי: בוא נזמין מחקר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, מחקר מקיף על התכנית.
יעקב מרגי: זה לא סותר את מה שאני אומר.
יעקב מרגי: אני מקבל את הערתך.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים להכיר את התכנית.
יעקב מרגי: אני מקבל.
<נטלי דגה: אפשר להעביר דוח מחקר.
<עירית בירן: יש נתונים.
מירב בן ארי: אז תעבירו לנו אותם.
יעקב מרגי: אני באמצע הסיכום.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת, לאור חשיבות הפרויקט והצורך בו, להרחיב אותו אל מעבר לגיל 18, לפחות שנה אחת לאחר השחרור מהצבא, כדי לראות איך האדם מתאקלם בחיים הפרטיים שלו.
יעקב מרגי: זה תואם גם את המגמות ואת היוזמות שלנו עם כפרי הנוער והיוזמות האחרות אותן אתם מכירים לגבי אותם נערים שהם חסרי עורף משפחתי שמשתחררים מהצבא.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת על כך שהתכנית פועלת גם מעבר לרשויות המקומיות שהן במצב סוציו אקונומי אחד עד חמש ופועלת גם ברשויות המקומיות שהן אמנם חזקות אבל יש בהן שכונות או אזורים בהם יש נוער בסיכון, שכונות שסובלות מהתופעה הזאת, ומבקשת להמשיך לתמוך בהן.
יעקב מרגי: אין לנו בעיה עם הקטע הזה של מצ'ינג בהתאם.
יעקב מרגי: אני מבקש מאגף התקציבים, כמו שביקשתי מהחשבת הכללית, מאחר וזו סוגיה שקשורה אליכם.
יעקב מרגי: זה לא תקציב שמופיע כאחד חלקי 12 אלא כל שנה צריכה להיות העברה לתוך התקציב.
יעקב מרגי: בלי שום קשר לקשיי נזילות, אני מבקש שיתאפשר למשרדי הממשלה למצוא את הדרך ויוכלו לשחרר את הפרויקט הזה באחד חלקי 12.
יעקב מרגי: אני מבקש גם מכם, גם מאגף התקציבים וגם מאגף החשבת הכללית לתת לי תשובות בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: היום ה-20 ביוני 2016, י"ד בסיוון התשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הוא הסדרת מעמדם של הפוסט-דוקטורנטים ועצירת בריחת המוחות מישראל, הצעות לסדר של חברי הכנסת יעקב פרי, ענת ברקו – שבטח תבוא מוועדת החוץ והביטחון לדבר ותאמר שצריך להקדים לשמוע את דבריה כי היא הולכת לדיון נוסף - ואלי אלאלוף אותו נייצג נאמנה כי הוא בטח מקיים דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
מירב בן ארי: אני באתי משם.
יעקב מרגי: לכן אני אייצג אותו נאמנה וחברתו לסיעה מירב בן ארי תייצג אותו גם היא.
יעקב מרגי: מכובדי, חבר הכנסת יעקב פרי, בבקשה.
יעקב פרי: תודה רבה אדוני היושב ראש על קביעת הידון המהיר.
יעקב פרי: נמצאים כאן אתי דוקטור אביב אופיר והגברת שקד אשכנזי.
יעקב פרי: היא דוקטורנטית והוא פוסט דוקטורנט במכון ויצמן.
יעקב פרי: אני אחסוך לאדוני ולחבריי חברי הוועדה את כל הגאווה שיש לנו בהישגי המדע הישראלי.
יעקב מרגי: למרות.
יעקב פרי: למרות.
יעקב פרי: אפילו לא אתפאר בכהונתי הקצרה כשר המדע, הטכנולוגיה והחלל, אבל לצערי הרב, ואני מיד אתחיל, מדינת ישראל איננה ממצה את הפוטנציאל המדעי שגלום בה.
יעקב פרי: אם אנחנו מסתכלים סביבנו, על מדינות מפותחות, זה ברור שמדינת ישראל לא עושה מספיק ויש צורך ממשי להשקיע עוד הרבה יותר במשאבים נוספים, במחקרים אקדמיים, בכל מה שקשור למוסדות להשכלה גבוהה ומרכזי מחקר.
יעקב פרי: יש 58 אחוזים ישראלים שהם פוסט דוקטורנטים והיתר הם פוסט דוקטורנטים זרים שבאים ללמוד כאן ולעבוד כאן.
יעקב פרי: אני ביקשתי לקיים את הדיון המהיר בנושא הסדרת המעמד של הפוסט דוקטורנטים ובריחת המוחות הצטרפה לכך כי יש לזה גם היבט תוצאתי, לעובדה שמעמדם של הפוסט דוקטורנטים איננו מוסדר.
יעקב פרי: אני אמרתי לא פעם – ולא רק אני – שהפוסט דוקטורנטים הם עמוד השדרה של המחקר ושל הניסוי במדעי הטבע והחיים ויחד עם זאת מספר הפוסט דוקטורנטים במעבדה פעילה בישראל עומד על אחד או שניים בשעה שבמעבדה פעילה בחוץ לארץ מספרם עומד על ארבעה-חמישה.
יעקב פרי: ניתן להסביר את המצב בשל התנאים המוצעים למסיימי לימודי דוקטורט בארץ לעומת תנאים שמוצעים להם באוניברסיטת מחקר בחוץ לארץ ואת הסוגיה הזאת אני לא מבקש לתקן כאן היום למרות שאפשר ואם אפשר, זה היה מאוד רצוי.
יעקב מרגי: עדיין לא דיברנו על מבנה המעבדות והתנאים בתוך המעבדות.
יעקב פרי: יפה.
יעקב פרי: תנאי העסקה של הפוסט דוקטורנטים באוניברסיטאות המחקר הם בכי רע.
יעקב פרי: לרוב רובם של בעלי התואר השלישי שנשארים בארץ ומעוניינים להמשיך כאן בעבודת מחקר, אין אפשרויות העסקה במוסדות מחקר אלא מלגות.
יעקב פרי: המלגות הללו מזכירות יותר מענקים להם זכאים סטודנטים מאשר תנאים שמגיעים לחוקרים בעלי תואר שלישי, דוקטורים לכל דבר ועניין, שהשלימו את הלימודים שלהם ומעוניינים לפתח את הקריירה שלהם בארץ הקודש.
יעקב פרי: כמקבלי מלגה, הפוסט דוקטורנטים לא מקבלים זכויות סוציאליות בסיסיות, לא מקבלים פנסיה, דמי הבראה, קרן השתלמות, החזר נסיעות וכיוצא בזה.
יעקב פרי: לא רק כך אלא בשל מעמדם כמקבלי מלגה, הם אינם מוגדרים כעובדים שיכולים להתאגד ולפעול לשיפור התנאים שלהם ללא שהם יחששו מהפגיעה העתידית בעת שינסו להתקבל לאותה, נקרא לה, גילדה מקצועית של סגל אקדמאי בכיר.
יעקב פרי: רוב המלגות הן ממומנות היום דרך תקציבי המחקר של האוניברסיטאות, של המכונים, ושל הוועדה לתכנון ותקצוב קרנות מחקר.
יעקב פרי: יש גם תכניות משופרות של מה שנקרא עמיתי מחקר, דרכם מקבלים פוסט דוקטורנטים תנאים משופרים אבל התקנים בתכניות האלה הם מאוד מעטים למרות שבפועל אין הבדל משמעותי בין עבודת מחקר של פוסט דוקטורנט חסר המעמד לבין חברו, עמית המחקר שמתוגמל באופן יחסי כראוי.
יעקב פרי: אני רוצה לתת שלושה או ארבעה נתונים ולומר כמה מילות סיכום, ברשותך.
יעקב פרי: גילו הממוצע של הפוסט דוקטורנט הוא שלושים-ארבעים וזה אומר שחלק לא מבוטל מהם הם כבר בעלי משפחות.
יעקב פרי: הזכרתי שהעובדה שהם מקבלים מלגה, לא מאפשרת להם לקבל כמעט שום זכויות פנסיוניות ולא להתאגד.
מירב בן ארי: אין להם בכלל יחסי עובד-מעביד?
יעקב פרי: אין בכלל.
יעקב פרי: המשך המצב הקיים לטעמי, ואני מקווה שאני לא מגזים, יוביל לכך שיותר ויותר חוקרים צעירים יעדיפו לעבור לחוץ לארץ.
יעקב פרי: כאן בכל זאת נכנס הנושא של בריחת המוחות מישראל שכבר עכשיו אין כמעט ויכוח שהוא גבוה מדי וכחלק מהמאמץ שאני חושב שהוועדה הזאת, כנסת ישראל, כולנו, להעצים את המחקר הישראלי, לעצור את בריחת המוחות, יש לשפר את מעמדם של הפוסט דוקטורנטים בישראל.
יעקב פרי: מדובר במספרים יחסית קטנים.
יעקב פרי: אפשר להגדיל את סכומי המלגות, אפשר להצמיד אותן למדד המחירים לצרכן, אפשר לכלול פיצויים שיחפו על חוסר זכאותם של הפוסט דוקטורנטים לזכויות סוציאליות בסיסיות.
יעקב פרי: אנחנו צריכים עוד פעם לזכור, אני רוצה להדגיש את זה, שהפוסט דוקטורנטים אינם עוד סטודנטים אלא חוקרים מנוסים, לחלקם יש תשע-עשר, וחלקם עברו כבר 1, שנות השכלה בעבודה אקדמית.
יעקב פרי: כמו שאמרתי, לרובם יש כבר משפחות וילדים.
יעקב מרגי: וחלקנו נהנים ואפילו צורכים תרופות כתוצאה מהמחקרים.
יעקב פרי: במדינות המערב כבר הבינו שלא ניתן עוד להתייחס לאוכלוסייה הזאת כאילו הם סטודנטים צעירים ולכן אני מציע שהוועדה תתרום את חלקה, ויש לה יכולת לתרום, להסדרת מעמדם כעובדים מן המניין.
יעקב פרי: ברשותך, ברגע שאתה תחליט לתת את רשות הדיבור, אני אודה לך ומבקש שתיתן גם לחבריי ממכון ויצמן לטעון את טענותיהם.
יעקב פרי: תודה רבה אדוני.
יעקב מרגי: חברת הכנסת המציעה ענת ברקו אבל לפני כן, מי הכין את המסמך הזה?
יעקב מרגי: משרד הכלכלה?
<נורית אייל: תכנית להשבת אקדמאים.
ענת ברקו: מה יש לומר?
ענת ברקו: האנשים לא רוצים לברוח מכאן.
ענת ברקו: אין להם ברירה.
ענת ברקו: פשוט צריך להגיד את האמת.
ענת ברקו: אני נתקלת באנשים שסיימו את ה- PHD, צעירים שחיפשו את דרכם וקודם כל ההכרה בפוסט-דוק בחוץ לארץ שווה יותר מאשר כאן.
ענת ברקו: זה מתחיל מזה.
ענת ברקו: לאחר מכן אין ממש לאן לחזור.
ענת ברקו: זה הכאב הגדול בכל העניין הזה.
ענת ברקו: אני חושבת שההסתכלות שלנו – ואני מצטרפת לחברי חבר הכנסת יעקב פרי – על אותם אנשים ועל השכלתם צריכה להיות קודם כל כאל בני אדם אבל גם כאל משאב שאנחנו מוותרים עליו.
ענת ברקו: כאילו למדינה יש משאב, איזשהו אוצר, והיא מזדכה עליו בצורה הכי מזלזלת שיכולה להיות.
יעקב מרגי: אפילו בלי הזדכות.
ענת ברקו: אפילו בלי הזדכות.
ענת ברקו: נורא.
ענת ברקו: כאילו היא מוותרת עליו.
ענת ברקו: יש מי שחוטף את אותם אנשים ומקבל אותם בזרועות פתוחות ומבין את הפוטנציאל ומבין את הפוטנציאל העתידי של ההתפתחות של אותם אנשים בתוך מערכות מסוימות.
ענת ברקו: אנחנו רואים את זה ב-NIH, במחקרים, ואנחנו רואים את זה בקמפוסים בארצות הברית ובהרבה מאוד אוניברסיטאות.
ענת ברקו: לכן אני חושבת שהבעיה היא בכלל לא רק בפוסט-דוק.
ענת ברקו: אי אפשר לנתק את זה מהאקדמאים, מאלה שיש להם תואר שלישי, הצעירים שהם לקראת פיתוח והם לא יכולים להגיע למצב שמקבלים איזשהו קצה חוט כדי להתחיל להתפתח במחקר כי אין תקנים, כי לא מקבלים אותם, כי מתייחסים אליהם כאל סגל קבלן או מורה קבלן.
ענת ברקו: לכן אני חושבת שהקריאה מכאן צריכה להיות שננהג כמו שאנחנו לא מוותרים על משאבי הטבע המינימליים.
ענת ברקו: זה כמו שנוותר היום על הגז והרבה יותר חמור מכך כי מי שיעשה את הפיתוח ויעקוב אחרי כן, אלה יהיו בני אדם ואלה יהיו המוחות.
ענת ברקו: אני חושבת שצריך לתת לאנשים גם קצה חוט לחזור אליו.
ענת ברקו: אני יודעת שניסו לעשות את זה בחממות ידע או כל מיני דברים שהציעו להם כדי שיחזרו, אבל יש איזשהו חוסר איזון בין התנאים שמקבלים בארץ לבין התנאים שמקבלים בחוץ לארץ וחוסר הבנה מעמיקה.
ענת ברקו: אם פעם החינוך הדבר הכי חשוב כאן וראינו את החינוך כביטחון – צריך להבין שההשכלה היא היתרון היחסי שיש למדינה.
איתן ברושי: למי את פונה?
ענת ברקו: אני מדברת לכולם.
איתן ברושי: אבל מי הממשלה שאחראית על כך?
ענת ברקו: אני פונה גם אליך.
ענת ברקו: אני פונה לכולם.
יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי, אתה לא פעם ראשונה כאן.
יעקב מרגי: עוד מעט נשמע גם אותך.
יעקב מרגי: כל הצד הזה, אלה פונקציות ממשלתיות שיענו לנו.
ענת ברקו: לכן אנחנו צריכים, אדוני היושב ראש, למצוא או להציג איזשהו פורמט שנותן להם קצה חוט כדי לחזור ולהשתלב ולתרום למדינה שלנו ולא להשקיע בהם כל כך הרבה ואחר כך הם ילכו לרעות בשדות זרים.
יעקב מרגי: כמעט בכל ממשלה, בכל אופן בממשלה בה אני ישבתי, ובכנסות, מדברים על כך.
איתן ברושי: אולי אפשר לקחת מהשמונים מיליון שקלים שעברו אתמול ליהודה ושומרון.
יעקב מרגי: השבת מוחות ודיונים בוועדות, הסוגיה הזו עלתה.
יעקב מרגי: אני מקווה שזאת לא דלת מסתובבת.
יעקב מרגי: אני פוחד שבמקרה יותר גרוע, בדלת המסתובבת הזאת חוזרים מעט ויוצאים יותר.
יעקב מרגי: אנחנו נקבל את הנתונים תוך כדי הדיון.
יעקב מרגי: אנחנו נצור תקדים פרלמנטרי.
יעקב מרגי: חברת הכנסת בן ארי מייצגת כאן את חבר הכנסת אלי אלאלוף.
מירב בן ארי: אני מייצגת את חבר הכנסת אלאלוף.
מירב בן ארי: מהבוקר אנחנו יושבים בוועדת העבודה בנושא הרפורמה בבריאות הנפש.
מירב בן ארי: אולי הוא יצטרף בהמשך, אם נפשית הוא יעמוד ביום הזה.
מירב בן ארי: אני מתנצלת כי בשעה 13:00 אני אצטרך לצאת.
מירב בן ארי: אני חושבת שיש כאן שני דברים שצריך להבין.
מירב בן ארי: האחד, אלה אותה תכנית השבה שקראתי אותה בהתאם להחלטת ממשלה, ובצדק, שהייתה כנראה לאור בריחת המוחות.
מירב בן ארי: צריך להבין מה שחבר הכנסת פרי הציג והציג בצורה כל כך טובה את הנושא הזה של אלה שכבר נמצאים כאן ומקבלים את אותן מלגות שלא מספיקות.
מירב בן ארי: אותו בחור צעיר שישב אצלי במשרד ואמר לי שלא רק שאין יחסי עובד-מעביד אלא הוא גם לא יכול לעבוד בעבודה אחרת.
מירב בן ארי: זאת אומרת, אסור לו לעבוד בעבודה נוספת וגם אם הוא רוצה לעשות זאת בסוף השבוע, הוא לא יכול.
מירב בן ארי: כמובן אותה נקודה חשובה שהם באמת חבר'ה שנראים לנו צעירים אבל אלה חבר'ה עם משפחות וילדים.
מירב בן ארי: אני רוצה להבדיל כי אם עשיתם תכנית לאומית להשבה, וראיתי כאן שהעליתם את מספר החוזרים שזה מצוין, אמנם לא בפער כזה גדול אבל עדיין, עשיתם תכנית לאומית.
מירב בן ארי: זה כמו הדיון שהיה לנו אתמול בבינתחומי ואמרה, ובצדק, אותה אישה בכירה מאינטל ודיברה על חמש יחידות.
מירב בן ארי: היא אמרה שאפשר להסכים או לא להסכים אבל בסופו של דבר זאת תכנית שבאו, שמו עליה משאבים ובאמת העלו.
מירב בן ארי: זה לא משנה מה אני חושבת כרגע על התכנית הזאת.
מירב בן ארי: העניין הוא לשים כאן משהו.
מירב בן ארי: אם באתם ושמתם את זה, אחלה.
מירב בן ארי: השאלה מה קורה עם אלה שנמצאים כאן.
מירב בן ארי: השאלה מה קורה עם אותם חבר'ה סטודנטים שמקבלים בגיל 35-40 סכום של 4,000 שקלים ולא יכולים לעבוד בעבודה נוספת ואין להם תנאים.
מירב בן ארי: אותו בחור צעיר אמר לי שאין לו ימי מחלה, אין לו ימי חופשה, הכול הוא איך שהוא מסתדר.
מירב בן ארי: יכול להיות שתפתיעו אותי אבל אני אומרת שאותו פוסט-דוקטורנט אמר לי את הדברים.
מירב בן ארי: יכול להיות שתאמרו לי שבמקצועות מסוימים כן ובמקצועות מסוימים לא, אני מקבלת ואני בדרך כלל שומעת אתכם, אבל אני רוצה להבין מה קורה כאן.
מירב בן ארי: אם יש קבוצה במדינת ישראל שבגיל כזה מקבלת סכום כזה נמוך ולא מצליחה לעבוד ואם בחוץ לארץ יש לה תנאים יותר טובים, בואו נדבר על זה ונראה אם אפשר לתקן את זה.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע את מכון ויצמן.
יעקב מרגי: אתם באים בשם מכון ויצמן?
<אביב אופיר: לא.
<אביב אופיר: אדוני יושב ראש הוועדה, שלום רב.
<אביב אופיר: שמי דוקטור אביב אופיר, אני אסטרונום ממכון ויצמן.
<אביב אופיר: אני מדבר כאן בשם הפוסט-דוקים במכון ויצמן.
<אביב אופיר: אני רוצה להציג את המצב ממקור ראשון של הפוסט דוקים דהיום להבדיל מהמצב בחוץ לארץ.
מירב בן ארי: אתה למדת הכול בארץ?
<אביב אופיר: את שלושת התארים שלי למדתי בתל אביב ואחר כך המשכתי לפוסט דוק בגרמניה וחזרתי לכאן לפוסט דוק נוסף.
<אביב אופיר: המצב הנוכחי הוא שבמכון ויצמן הפוסט דוקים מקבלים מלגה של כ-9,000 שקלים בחודש.
<אביב אופיר: זה נשמע אולי לא מאוד נמוך, אבל 9,000 השקלים האלה הם ללא שום תנאים סוציאליים נלווים ולכן אם הייתם משווים את זה לשכר, מדובר על סכום נמוך יותר.
יעקב מרגי: זה בא כשכר או כמלגה?
<קריאה: כמלגה.
יעקב מרגי: אלה דמי קיום.
יעקב מרגי: הם חייבים במס?
יעקב מרגי: זה לא בא בתלוש.
<אביב אופיר: יש תלוש אבל זה לא חייב במס.
יעקב מרגי: זה לא מוגדר בפקודת המסים כהכנסה.
<אביב אופיר: זו הכנסה שברמה הזאת אינה חייבת במס.
יעקב מרגי: אם כן, זה מוגדר כהכנסה.
יעקב מרגי: זה 9,000 שקלים ברוטו אליך.
<אביב אופיר: כן.
<אביב אופיר: אבל מבחינת ביטוח לאומי אנחנו מוגדרים מועסקים ולכן אני משלם ביטוח לאומי מלא אבל אני לא מקבל הפרשות לפנסיה, אני לא מקבל נסיעות, אני לא מקבל דמי הבראה.
יעקב מרגי: תגיד תודה שאתה לא צריך לקנות את העכברים.
<אביב אופיר: מזל.
<אביב אופיר: אני אסטרונום.
<אביב אופיר: למזלי כוכבים לא צריך לקנות.
<אביב אופיר: לו היו משווים אותי להכנסה מקבילה, זאת הייתה הכנסה של משהו כמו 7,000 שקלים וזה כאמור לאוכלוסייה שכולה בעלת תואר שלישי.
<אביב אופיר: זה לא מתאים.
<אביב אופיר: בשלב הזה של חיי, יש לי כבר שלושה ילדים וגם לפוסט דוקים אחרים יש משפחות וילדים, ואנחנו לא יכולים לקיים את עצמנו.
<אביב אופיר: כשהייתי בחוץ לארץ, יכולתי לקיים את המשפחה עם ההכנסה שלי שהייתה הכנסה בשכר ולא במלגה.
<אביב אופיר: בגרמניה זה היה 4,000 יורו ברוטו כאשר שליש מהסכום הזה ירד כמסים.
<אביב אופיר: נשארו לי 2,600 יורו.
דב חנין: קיבלת בגרמניה שכר?
<אביב אופיר: שכר.
יעקב פרי: לא מלגה.
יעקב מרגי: זאת המצאה ישראלית.
מירב בן ארי: כדי שלא יהיו יחסי עובד-מעביד.
<אביב אופיר: יכולתי לקיים את משפחתי שם מההכנסה הזו בלבד.
<אביב אופיר: מעבר לזה, אני רוצה לומר שכאשר שוקלים לחזור חזרה לישראל, אין שאלה של איכות המחקר אלא השאלה היא היכולת לקיים את עצמנו כמשפחה שהיא הבעיה החשובה.
<אביב אופיר: בחוץ לארץ המצב הוא פשוט לא כזה.
<אביב אופיר: הפוסט דוקטורנטים בשיעור ערך בולט מועסקים וכאשר הם מגיעים לפוסט דוקטורנטים לישראל, אבל עם מלגות מחוץ לארץ, הם מועסקים בישראל כי בחוץ לארץ לא מוכנים לתת להם מלגה אלא אומרים שהם רק מעסיקים.
<אביב אופיר: במכון ויצמן, במקביל אלינו, יש פוסט דוקטורנטים מועסקים כי הם מקבלים את הכסף שלהם מחוץ לארץ.
<אביב אופיר: המצב הוא שאם מדינת ישראל רוצה להתחרות עם חוץ לארץ, כרגע זה פשוט בלתי אפשרי.
<אביב אופיר: אנחנו מבקשים לשנות את המצב הנוכחי שבו האוניברסיטאות עובדות במסגרת המותר, במסגרת האפשר כלכלית ומנסות למקסם את כוח האדם שלהן ולכן הן מעסיקות אותנו כמלגאים.
מירב בן ארי: מה זה נקרא להעסיק אותך כמלגאי?
מירב בן ארי: מה המשמעות?
<אביב אופיר: אני מלגאי ומותר שכך יהיה.
<אביב אופיר: האוניברסיטאות עושות זאת כי זה נותן להן את התועלת הטובה ביותר לשקט, אבל אני מבקש שמהכנסת הזאת יצא שזה לא ראוי שכך יהיה ולכן תצא הנחיה שהפוסט דוקטורנטים יהיו מועסקים ולא מלגאים.
יעקב מרגי: אתה מחכים אותנו.
יעקב מרגי: אנחנו בדרך לדוקטורט.
יעקב מרגי: על חלקנו עשו דוקטורט.
יעקב מרגי: אני שואל שאלה לטובת הפרוטוקול ולטובת הנוכחים כאן.
יעקב מרגי: המלגה, מקור הכסף הזה, זה מתקציב המחקר של המדינה?
יעקב מרגי: או פילנתרופיה?
<אביב אופיר: תקציב המחקר של המדינה.
יעקב מרגי: מי שברור לו, שיתאפק ולא יקפוץ.
יעקב מרגי: מי שלא ברור לו, יקשיב.
יעקב מרגי: זה מתקציבי המחקר של המוסד.
<אביב אופיר: נכון.
יעקב מרגי: לו יצויר שפרצת דרך במחקר, אתה לא הבעלים היחידים, אם בכלל.
<אביב אופיר: כאשר אנחנו נכנסים כפוסט דוקטורנטים, אנחנו חותמים או חתומים במפורש או במשתמע על הסכם ביטול זכויות יוצרים.
<אביב אופיר: גם אם יש לזה משמעות כלכלית, אנחנו לא נהנה מזה.
יעקב מרגי: מעבר לאחוז מסוים.
דב חנין: אותם הסדרי מלגה לדוקטורנטים.
יעקב מרגי: יש לך תמלוגים מהפירות של המחקר שלך?
יעקב פרי: היה ואתה כפוסט דוקטורנט עובד במעבדה במעמדך היום כמלגאי, והמעבדה הזאת עשתה פריצת דרך של מכירת תרופה או משהו כזה, יש לך אחוזים מהתגמולים?
יעקב מרגי: באחוזים זה קבוע?
<אביב אופיר: למוסד יש מדיניות שאיני מודע לה כי באסטרונומיה אין תועלת כלכלית ולכן לא התעניינתי בה.
יעקב מרגי: בתנאים שאתה עובד וגם באסטרונומיה, זה כמעט מזוכיזם אבל על תחביבים משלמים.
דב חנין: בעברי כדוקטורנט הייתי מלגאי.
יעקב פרי: אבל הגעת יפה.
יעקב פרי: הגעת רחוק.