GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שני אטיאס: השקענו בזה בערך שלושה ימים, שש שעות שלמות בכל יום, אז שמונה עשרה שעות.
<קריאה: אבל זה מסתיר את הילד.
מירב בן ארי: הסתרת את הילד, אבל.
מירב בן ארי: לא רואים את הילד.
יעקב מרגי: אני חושב שהדברים מדברים בעד עצמם, ולשמוע את זה ממשרד החינוך, אני כל כך שמח שהפסקתי אותך, כדי לחוש גם את מה שאתם עושים ביחד, אין ספק, זה גם מחזק את מה שאמרתי – זה לא היה מתבצע בשעת כישורי חיים, ששם יש את זה, אבל - - -
<קרן רוט-איטח: אני חייבת להסביר משהו – כישורי חיים זה מעבר לשעה.
<קרן רוט-איטח: זה עניין של תפיסה של איך אנחנו מייצרים שיח עם הילדים על דברים שמעסיקים אותם.
<קרן רוט-איטח: זה הסיפור.
<קרן רוט-איטח: עכשיו, יש שעה במערכת, ובנוסף לזה יש שם מוקד, יש הרצאות, יש הצגות, יש מגוון של פעילויות.
<קרן רוט-איטח: אנחנו קוראים לזה כישורי חיים, אבל זה הרבה יותר משעה אחת.
יעקב מרגי: אני הייתי גם רוצה ל - - -
<קרן רוט-איטח: והדבר שלא ציינתי, סליחה, זה מנהיגות נוער.
עבדאללה אבו מערוף: אפשר לשאול?
<קרן רוט-איטח: אנחנו הרבה עובדים עם מנהיגות נוער, כשכל הרעיון הוא מנהיגי דעה, לייצר מעגלים של השפעה ושינוי באמצעות בני נוער שמשפיעים על בני נוער, כפי שפה סיפרו הילדים.
יעקב מרגי: עכשיו, רק לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת, אני חושב שהם בסך הכל גילו סבלנות, והם לא הצטערו על כך שהם התאפקו קודם כדי לשמוע, הייתי רוצה לדעת אם נערכים מדדים לבתי ספר סביב העישון, ואם בית ספר מסוים בולט בכמות המעשנים – האם יש צוות התערבות?
יעקב מרגי: האם יש צוות אקטיבי עם איזו חשיבה אקטיבית?
<קריאה: שולמית פה.
<שולמית כהן: שולמית, אני נציגה של הפיקוח על הבריאות במשרד החינוך.
<שולמית כהן: אתה התייחסת קודם לגבי כך, ששעה של כישורי חיים לא מספיקה.
יעקב מרגי: לא, זה פריקת התסכולים שלי על שעת כישורי החיים.
<שולמית כהן: ברור, ברור.
מירב בן ארי: זה כל הזמן ככה.
יעקב מרגי: לא יעזור כלום, אף אחד לא הצליח לשכנע.
<שולמית כהן: אנחנו ביחד.
<שולמית כהן: אנחנו בעד עוד תוספת של שעות.
<שולמית כהן: אבל מה שרציתי לומר זה דווקא בהקשר של התיכון, בכלל בקידום בריאות אנחנו מתייחסים לאספקטים שונים.
<שולמית כהן: חלק מזה זה בעצם לשנות את אורח החיים, ואנחנו עובדים בשילוב של כוחות.
<שולמית כהן: אז התפיסה היא תפיסה רחבה, וחלק מהתפיסה של קידום בריאות נכנס לכל תחומי הדעת בבתי הספר.
<שולמית כהן: לגבי השאלה הספציפית מה עושים בתיכונים דווקא, בחטיבות הביניים, אז א', ביטלו את פינות העישון.
<שולמית כהן: אין יותר פינות עישון בבתי הספר.
<שולמית כהן: החוק סייע לנו למנוע גם מצוות החינוך לעשן, שהם בעצם מהווים מודלים, וכל תחום העישון יצא משטח בית הספר על פי חוק.
<שולמית כהן: זאת אומרת, מה שהיה בעבר כבר לא קיים.
יעקב מרגי: הן לצוות והן לתלמידים.
<קרן רוט-איטח: לא, לילדים זה אף פעם לא היו מותר.
<שולמית כהן: אבל היו פינות.
<קרן רוט-איטח: היה חוזר מנכ"ל.
יעקב מרגי: אני שמח על סף הרגישות.
<קרן רוט-איטח: לא, אסור היה לעשן, אם הילדים עישנו.
<קרן רוט-איטח: אבל עכשיו גם לצוות החינוכי אסור לעשן בתוך כתלי בית הספר.
יעקב מרגי: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, שהוא גם רופא במקצועו.
עבדאללה אבו מערוף: יום מבורך שהכנסת מציינת את היום הזה, יום נגד עישון, וטוב שזה בוועדת החינוך, הוועדה המיוחדת הזאת, שחייבת להוביל את העניין החינוכי-התרבותי נגד עישון בבתי ספר, שזו גם כתובת נכונה.
עבדאללה אבו מערוף: אני גם מברך בהזדמנות את האגודה למלחמה בסרטן שכאן איתנו, עדנה ופאתן, שאנחנו יודעים מה עושה האגודה למלחמה בסרטן, בטח גם נשמע אותם, יש להם תפקיד חשוב ביותר במלחמה נגד עישון.
עבדאללה אבו מערוף: אפשר לדבר הרבה על הנתונים הסטטיסטיים, על כל הדברים, העובדות הן שהעישון מזיק לבריאות, וזה מוכח, ואין צורך לדבר על מחקרים כאן.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו חייבים לראות מה נדרש מאיתנו לעשות, אנחנו כחברי כנסת, ועדת החינוך, מה לעשות הלאה.
עבדאללה אבו מערוף: שמענו את משרד הבריאות, את משרד החינוך, לא כל יום יש לנו איזושהי תוכנית, כמובן שלא, חסרות תוכניות, לא מספיק, צריך להיות כל יום, לא רק יום אחד בשנה, יום בחודש, יום בשבוע, וצריך להמשיך, להמשיך.
עבדאללה אבו מערוף: ממה שאני יודע, יש מעט תוכניות בכל בתי הספר.
עבדאללה אבו מערוף: מה ששמענו זה מבורך מאוד, זה טוב, אבל זו דוגמה, ואני חושב שיש עוד הרבה מה לעשות בתוכניות בבתי הספר, לא רק בשיעורי התרבות.
עבדאללה אבו מערוף: בכלל.
עבדאללה אבו מערוף: אולי דרך חוק מסוים, חינוכי, במשרד החינוך, שאנחנו נחוקק.
עבדאללה אבו מערוף: היו הצעות רבות.
עבדאללה אבו מערוף: לצערי הרב, משרד החינוך לא משתף פעולה מכל מיני סיבות, שיכול להיות שזה יהיה כאילו חובה, אבל בכל זאת אנחנו חייבים לראות מה אפשר לעשות, ואולי נדבר על זה בהזדמנות אחרת עם יושב ראש הוועדה, מה אפשר לעשות מבחינתנו כפוליטיקאים, כאנשי ציבור, לעזור למשרד החינוך לקדם את התוכניות, שתהיינה תוכניות במהלך כל השנה בתוכנית הלימודים.
עבדאללה אבו מערוף: זה מה שחייבים.
עבדאללה אבו מערוף: לגבי העישון יש כמה דרכים, יש הרבה נקודות שאנחנו חייבים לדבר עליהן – מודעות, תרבות, ענישה ובטח מניעה.
עבדאללה אבו מערוף: אלה הדברים שאנחנו חייבים בשיתוף עם האגודה למלחמה בסרטן, שהציבור יידע שהעישון הוא דבר מזיק מאוד לבריאות מכל הבחינות, גם מבחינה תרבותית.
עבדאללה אבו מערוף: למשל, יש פתגם בערבית שאומר, סליחה על הביטוי, 'אישבא לה סיגרה פיל אלקלף אל חרא'.
עבדאללה אבו מערוף: זאת אומרת, יש תרבות שהיא לא נכונה, מה שאמרו הילדים כאן, שסיגריה זה טוב.
מסעוד גנאים: אתה לא מעשן.
עבדאללה אבו מערוף: אני מוביל תעמולה נגד עישון משנת 74', עוד כשהייתי - - -
מסעוד גנאים: לא, כי הדוגמה היא חשובה מאוד פה.
יעקב מרגי: אני אף פעם לא קניתי סיגריה, אבל אני מעשן קבוע בגלל החברים בסביבה.
מסעוד גנאים: גם אני לא מעשן.
עבדאללה אבו מערוף: עוד כשהייתי בכיתה י"א הובלתי תעמולה נגד סיגריות, ואצלי בבית לא נכנס מי שמעשן, יש שלט.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו חייבים לעשות, לראות מה חסר גם איתכם, מה אפשר לקדם בכל התוכניות האלה – המניעה והגמילה, ובקופות חולים יש תוכניות.
יעקב מרגי: אנחנו לחוצים בזמן, עבדאללה.
עבדאללה אבו מערוף: לכן, זה מה שאנחנו חייבים לעשות, והיום הזה הוא יום מבורך, ואנחנו צריכים לקדם את התוכניות לגמילה מעישון ומניעת עישון.
מסעוד גנאים: אני מצטרף לברכות ליום החשוב הזה.
מסעוד גנאים: גם אני מברך את כל האורחים.
מסעוד גנאים: אני חושב, שחשיבותו של הנושא זה שאנחנו מדברים על הצלת חיי אדם.
מסעוד גנאים: אלפי אנשים מתים כל שנה בגלל העישון, אם זה סיגריות ואם זה נרגילה.
מסעוד גנאים: אני חושב, שכדי להתמודד עם התופעה הזו צריך כן לחנך לאורח חיים בריא, ומשרד החינוך לא צריך להסתפק רק בכישורי חיים.
מסעוד גנאים: מה שהציגו התלמידים הוא מאוד יפה, וזה גם מוכיח – ואני גם כמורה לשעבר יודע – תלמיד יכול לשכנע תלמיד יותר מאשר מורה שישכנע את התלמיד.
מסעוד גנאים: משום שעישון סיגריות ונרגילה, בואו לא נשכח, זה חלק מהמרד, חלק מההתבגרות שלו, או ככה הוא חושב, אם הוא מורד בכללים, בהנחיות או בערכים שהמבוגרים מנסים להנחיל לו, לכן השתתפותם של התלמידים ובני נוער לשכנע את האחרים המעשנים, חבריהם, להפסיק, להביא למשל מישהו שהיה מכור לעישון והוא הפסיק, כדי שישכנע את האחרים מהחברים שלו להפסיק, זה חשוב מאוד, לפי דעתי.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, בקצרה נעבור את כולם.
איתן ברושי: בוקר טוב, אדוני היושב ראש, חברי הכנסת וכל השותפים, בעיקר תלמידים.
איתן ברושי: אני רואה פה תלמידים בעיקר מבתי הספר היסודיים.
איתן ברושי: אני מניח שעיקר הבעיה היא בתיכון ועיקר הבעיה היא בגילאים היותר בוגרים, שספק אם ילדים ביסודי משפיעים על ילדים בתיכון.
איתן ברושי: ולכן חסרה פה, או שיש פה נציגות דווקא של בתי הספר התיכוניים, ששם ההתמודדות היא יותר קשה, והיא לא רק עם נרגילות, היא הופכת גם להיות התמודדות עם סמים קלים ואלכוהול.
איתן ברושי: ולכן צריך לראות את התמונה בשלמותה.
איתן ברושי: השימוש בקנאביס למטרות רפואיות יוצר אצל חלק מהאנשים לגיטימציה לשימושים אחרים, ואני מאלה שמסייע גם פה לשימושים הנכונים, ומתנגד בכל תוקף לשימושים שאנחנו חושבים שהם אסורים.
איתן ברושי: סמים זה סמים, ואין סמים קלים בעיניי, כל סם הוא בעייתי.
איתן ברושי: אבל זה לא הנושא.
איתן ברושי: אני חושב שכשהיה הקמפיין של שמירת הפרחים עשו אותו מהילדים להורים, ושמירת הפרחים בישראל זה אחד ההישגים הגדולים, פרחי הבר, וזו הצלחה שעד היום מתברכים בה.
איתן ברושי: אני יודע שכשאנחנו היינו ילדים לא היינו מעזים להגיד להורים – אל תעשן; ואם כן, בחוץ.
איתן ברושי: אנחנו היינו הולכים החוצה.
איתן ברושי: היום גם הילדים מוציאים את ההורים החוצה, אפילו להדליק את הסיגריה, לא רק לעשן אותה, וזה בסדר.
איתן ברושי: מצד שני, אני אומר את זה למשרד החינוך, המאמץ העיקרי צריך להיות במקום שבעצם שם הוא הבעיה העיקרית, וזה בתיכון, וזה ביציאה לקראת הצבא והחיים העצמאיים.
איתן ברושי: זה משולב בעישון, באלכוהול, בסמים, והנרגילות זה משהו באמצע, שהוא מין משהו חברתי, אבל יש בו גם את הסיכונים.
איתן ברושי: ולכן המסקנה צריכה להיות, אדוני היושב ראש – פה נתנו איזה נתונים, לא יודע איך בדיוק עושים סקר על מעשנים, בטח לא עם ילדים צעירים – אבל המסקנה צריכה להיות ברורה, כמו שיש בבית הספר מי שאחראי על הביטחון, כמו שיש בבית ספר מישהו שאחראי על טיולים, צריך להיות מישהו שיהיה אחראי בבית ספר ויהיו לו את הכלים לטפל - - -
איתן ברושי: אני אומר, אבל לוודא שזה קיים בכל בית ספר, שיש לו את הכלים לטפל בתופעות שהוזכרו כאן ולמנוע אותן.
איתן ברושי: בהצלחה.
יעקב מרגי: אנחנו, חברי הכנסת, נצטמצם, כי יש לנו עוד דוברים שהשקיעו עבודה בנושא, ואני רוצה לשמוע אותם.
מירב בן ארי: שלום, בוקר טוב לכולם.
מירב בן ארי: אני אעשה את זה קצר.
מירב בן ארי: קודם כל, חבר הכנסת ברושי, היום גיל ההתבגרות כבר מתחיל מ-9.
מירב בן ארי: לא פלא שהם שמו את כובד משקלם על היסודי, כי שם הילדים מתחילים לעשן.
מירב בן ארי: הם הרבה פעמים ממשיכים בתיכון, אבל הם מתחילים, לצערי - - -
יעקב מרגי: המודעות מתפתחת, גם אם הם לא מעשנים.
מירב בן ארי: לעשן.
מירב בן ארי: עזוב מודעות.
מירב בן ארי: הם מתחילים לעשן כבר בכיתה ד', בכיתה ה', זה לא מה שהיה כשאנחנו היינו, שהאנשים נחשפו לסיגריה בתיכון.
מירב בן ארי: היום ילדים נחשפים כבר ביסודי, והטעות היותר גדולה ששמו את חטיבת הביניים ביחד עם התיכון, אז ילד בכיתה ז' רואה ילד בכיתה י"ב וחושב שזה לגיטימי, שזו גם אחת הטעויות שנעשו, אבל לא משנה.
מירב בן ארי: אני רוצה רק לומר לכם, לתלמידים שהגעתם לכאן, כל הכבוד על הפעילות שלכם.
מירב בן ארי: בכלל, אתה מאוד מרשים, הצגת את הדברים יותר טוב מרוב חברי הכנסת כאן.
יעקב מרגי: אני כמעט רציתי אותך שתשב פה.
מירב בן ארי: אני נמצאת הרבה בדיונים של הוועדה, אז באמת יישר כוח, דיברת יפה.
מירב בן ארי: ואני חושבת, באמת - - -
יעקב מרגי: יו"ר מועצת התלמידים העתידי, צריך - - -
מירב בן ארי: כן, דבר עם אליאב.
מירב בן ארי: ישבת כבר לידו, אז תעשה לו חפיפה למועצת התלמידים, כן.
מירב בן ארי: אבל באמת רק משפט אחד לסיום, אני חושבת שהישועה בסיפור הזה תבוא מכם.
מירב בן ארי: לא שאני חלילה מזלזלת, רחוק מזה, אני חושבת שהפעילות היא טובה, כישורי חיים – כל דיון שלנו בוועדת החינוך, אני פה כבר שנה פלוס, לא סתם הוא אמר לכם - - -
יעקב מרגי: אני צריך גמילה עוד מעט מהכישורי חיים.
מירב בן ארי: כי זה כל דבר – זה מהלהט"ב, אלכוהול, סמים, הכל מסתכם בכישורי חיים, אבל שבכוונה - - -
מירב בן ארי: רגע, חכה, אתה גם דיברת לי באמצע.
מירב בן ארי: אני ממש דיברתי אפילו פחות משתי דקות.
מירב בן ארי: הנקודה של מה שהתחלתי לומר, זה שאני חושבת שבסופו של דבר הדרך להילחם בעישון תבוא מכם ומהשטח, ואתם עושים פעילות טובה.
מירב בן ארי: ולא סתם שאלתי אותך – מה אתם עשיתם?
מירב בן ארי: אותך וגם את התלמיד השני, כי בסופו של דבר מכם זה יבוא, אז באמת תודה, ותודה גם שבאתם לוועדה וחלקתם את הפעילות הזאת.
יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.
דב חנין: ברכות על הדיון הזה, ברכות והערכה לכל האורחים והאורחות שלנו, במיוחד התלמידים, אנשי מערכת החינוך, על ההתמודדות שלכם.
דב חנין: אני מצטרף לכל דברי קודמיי, גם לגבי הערכת החשיבות של היום, גם לגבי הדגש שאנחנו צריכים לשים על ההתגייסות במערכת החינוך מול נזקי העישון.
דב חנין: הנקודה שאני רוצה לחדד, אדוני היושב ראש, היא שאנחנו צריכים לנסות, ואני מעריך שבמערכת החינוך יש יותר ידע בנושא הזה, להבין מהם המנגנונים הפסיכולוגיים, הנפשיים, החברתיים, שבסופו של דבר מגלגלים נערים צעירים, בעיקר בגילאי תיכון, להתחיל לעשן.
דב חנין: אנחנו צריכים להבין, שההתמודדות עם הדבר הזה לא תיעשה בכוח וגם לא רק תעמולה, אני בהחלט בעד תעמולה על נזקי העישון, אבל הניסיון מלמד שזה לבד לא עובד, יש שם מנגנונים נוספים, שאנחנו צריכים להבין אותם יותר לעומק.
דב חנין: חבריי דיברו על זה קודם, אולי ניסיון לחדד את הייחודיות, או את המרד, או את המקום שלי בחברה לעומת המערכת, ולעומת ההורים, ולעומת המשפחה, ולעומת המבוגרים, ולעומת החברים.
דב חנין: את המנגנונים האלה אנחנו חייבים להבין יותר טוב ולדעת איך לפעול מולם ולגייס כוחות אחרים כדי למנוע מבני נוער לעשן.
יעקב מרגי: גם היה ראש רשות מקומית, גם שר הרווחה וגם מנהל בית ספר תיכון.
יעקב מרגי: אני מקווה שלא פספסתי משהו.
<קריאה: חבר כנסת.
<קריאה: מרוקאי.
יעקב מרגי: טוב, את זה רואים, לא צריך עוד פעם.
מירב בן ארי: זה יש לך בעבודה ברווחה, את הקטע המרוקאי.
יעקב מרגי: יש לנו את זה מובנה, לא צריך.
מאיר כהן: שני דברים למדתם – שכשחבר כנסת אומר 'משפט אחרון', אז זה עשרה משפטים, מירב.
מירב בן ארי: עליי אתה מדבר?
מירב בן ארי: בוא, אפילו לא הייתה דקה וחצי.
מאיר כהן: אני רוצה לומר משהו והוא באמת קצר – ראו, חבריה, לבי לבי על משרד החינוך, ואני מלא גאווה על התלמידים ועל הפרויקטים האלה.
מאיר כהן: למה לבי לבי על משרד החינוך, אדוני?
מאיר כהן: אני מלמד כל יום חמישי אזרחות ברחבי הארץ בתיכוניים, רובם הם בתי ספר על הרצף השש שנתי.
מאיר כהן: אין בית ספר תיכון אחד שאני לא רואה בחצר ילדים מעשנים והמורים מעשנים.
מאיר כהן: אין שום טיול שנתי שבו יש אמירה מאוד ברורה של מנהלי בתי הספר, שבטיול הזה לא מעשנים.
מאיר כהן: וברגע שהתלמידים, ולא משנה, כל פרויקט שנעשה, ויש כאן ילדים, אגב, הילדים שנמצאים בבתי הספר זה לחבק ולנשק כל אחד מהם, אנחנו מגדלים את הנוער הטוב ביותר בעולם, האמינו לי, אבל עדיין, ואני פונה אליכם, משרד החינוך, כשאתם אומרים שהחוק עוזר לנו, תוודאו שאין פינות עישון למורים.
מאיר כהן: עכשיו, אני מעשן סיגריה ביום.
מאיר כהן: אני מודה ומתוודה.
מאיר כהן: אבל כשאני בא לבתי הספר ואני רואה על הקירות של בתי הספר פרויקטים של חינוך של יום כנגד העישון, וצמוד לחדר המורים יושבת קבוצה של מורים מעשנים במקום שהוא מותר, והילדים נכנסים לחדרי המורים ורואים את המורים שלהם מעשנים – הכל מתרסק.
מאיר כהן: וכשעומד בחצר המורה התורן והוא מעשן בפינה – הכל מתרסק.
מאיר כהן: לכן, אם זאת התחלה, זאת התחלה של משהו מאוד טוב, ודב, אתה צודק, להגיד שסיגריה מזיקה לבריאות זה לא עושה שום רושם על הילדים.
מאיר כהן: הסיפור הוא הדוגמה האישית שלנו בתוך בתי הספר, של הנחרצות של המנהלים ושל הנחרצות של משרד החינוך – שהמפקחת, לפני שהיא בודקת מתמטיקה תבדוק שהמורים מכבדים את החוק ואין פינת עישון בתוך בית הספר.
יעקב מרגי: דוקטור רותם.
<רותם קוינט: שלום.
מאיר כהן: ותודה רבה, אדוני היושב ראש.
מאיר כהן: אני לא חבר בוועדת החינוך, אבל אני בא כל יום כי אני פה - - -
יעקב מרגי: תבוא.
יעקב מרגי: כל פעם כשאני רואה אותך אני נהנה, אתה יודע למה?
יעקב מרגי: אני זוכה לקבל ממך מחמאה וחיזוק.
מאיר כהן: אני אומר לך, הדיונים פה הם נהדרים.
<קריאה: תמיד.
מאיר כהן: ולעתים זה פשוט הופך את הכנסת למשהו מיוחד.
יעקב מרגי: השפעת העישון הכפוי על ילדים, בבקשה, בוא תספר.
יעקב מרגי: אבל אתה יודע, אני אתן לך, בדקה וחצי תנסה להעמיד את כל ה-issue שלך.
<קריאה: את כל הדוקטורט שלך.
<רותם קוינט: טוב, אז שמי רותם קוינט.
<רותם קוינט: אני ממכון הבריאות בהדסה עין כרם.
<רותם קוינט: אני נציג איגוד רופאי הריאות בישראל ונציג החברה לגמילה ומניעה מעישון הישראלית, החברה הרפואית.
<רותם קוינט: יש לי רק דקה וחצי, אז אני רוצה לחדד שני נושאים עיקריים שעלו פה.
<רותם קוינט: אחד זה נושא הנרגילה – אנחנו יודעים מכמה וכמה מחקרים שבוצעו גם בארץ וגם בעולם, שהנזק מהנרגילה הוא אפילו יותר מאשר הנזק מהסיגריה, הריכוז של החומרים הרעילים הוא יותר גבוה בעשן שנשאף מהנרגילה מאשר בסיגריות.
<רותם קוינט: ואני חושב, אם שאלתם מה אפשר לעשות, אז כל הנושא של חקיקה כנגד הנרגילות, הפיקוח על המוצרים של הנרגילות ואיסור המכירה של הדברים האלה לילדים.
יעקב מרגי: אנחנו נאבקים בלגליזציה שרוצים לעשות בסמים.
<רותם קוינט: אני חושב שזה נושא מאוד מאוד חשוב, במיוחד במיוחד במגזר הערבי, ששם הנגע הוא גדול יותר, אני חושב, לפי מה שאני מבין.
<רותם קוינט: נושא שני שאני רוצה להעלות, שאולי העלה חבר הכנסת כהן בקצרה, זה כל הנושא של העישון הכפוי.
<רותם קוינט: או סליחה, לא זוכר מי, אחד מחברי הכנסת.
<רותם קוינט: כל הנושא של העישון הכפוי, שאתם קוראים לזה עישון פסיבי, אנחנו קוראים לזה עישון כפוי, במיוחד במיוחד בקרב ילדים, שאנחנו יודעים שהם חשופים הרבה יותר ופגיעים הרבה יותר לעשן הסיגריות, גם בגלל שהם נושמים יותר מהר, גם בגלל שנפח הריאות שלהם יותר קטן על כל פיסת עשן שיש באוויר.
<רותם קוינט: חשוב לחדד שיש כמה סוגים של עישון כפוי – יש עישון כפוי, דרגה שנייה מה שאנחנו קוראים, שזה בעצם מישהו שמעשן לידי ואני נושם את הסיגריה שלו; ויש עישון מדרגה שלישית, שזה בעצם שכשאנחנו מעשנים, עשן הסיגריות והחומרים הרעילים נדבקים לכל הסביבה שלנו – לריפוד המכונית, לספות בבית, לבגדים שלנו, לשיער שלנו, וכשחבר הכנסת כהן מעשן סיגריה אחת ביום ואחר כך מחבק את הבן או את הנכד, אז הוא שואף את כל עשן הסיגריות הזה שנשאר כל הזמן על החפצים שמסביבנו.
יעקב מרגי: אנחנו נאתגר אותו גם את הסיגריה הזו להפסיק.
<רותם קוינט: ואני חושב שמאמצים נוספים - - -
מאיר כהן: נראה אותך יוצא מהכנסת ולא מעשן.
<רותם קוינט: אתה תראה אותי.
<רותם קוינט: תבוא ותראה.
<רותם קוינט: רגע, אני רוצה להגיד רק, שהנושא של העישון הכפוי הוא מאוד מאוד חשוב בעיקר בקרב ילדים, זה גורם להם ליותר ויותר תחלואה, גם דלקות אוזניים, ודלקות נשימה, ואסטמה, וצפצופים, ולפעמים זיהומים קשים, ואנחנו רואים גם תחלואה וגם תמותה בקרב ילדים בגלל עישון כפוי.
יעקב מרגי: אני יודע שכולם אוהבים את הילדים.
<רותם קוינט: נכון.
<רותם קוינט: וגם, אני חושב, שחקיקה בנושא הזה, לדוגמה – איסור על עישון בתוך מכוניות עם ילדים, איסור על עישון בתוך בתים עם ילדים, וכו', וכו', זה משהו שאתם יכולים בהחלט לתרום בו כדי למגר את התופעה.
יעקב מרגי: גמילה מעישון בפנימיות של ההתיישבות העובדת, שוש קרני, אבל ממש בקצרה.
<שושנה קרני: כן.
<שושנה קרני: שמי שוש קרני, אני מנהלת המחלקה לקידום בריאות במאוחדת.
<שושנה קרני: אנחנו מקבלים לעתים תכופות פניות מבני נוער, שמבוטחים אצלנו במרפאות, אצל הרופאים, על כך ש - - -
יעקב מרגי: לפי הכותרת, את מזהה שאצל תלמידי פנימיות האחוזים שם יותר גבוהים מתיכונים רגילים?
<שושנה קרני: אין לי נתונים.
<שושנה קרני: אנחנו מקבלים פניות של כל התלמידים שמבוטחים אצלנו, שרוצים להפסיק לעשן.
<שושנה קרני: הם מעשנים בגיל 17, הם התחילו כבר לעשן בגיל 9, והם במלכודת, וקשה להם להפסיק לעשן.
<שושנה קרני: אנחנו ראינו את זה כאתגר, והושבנו צוות מומחים בתחום של גמילה מעישון ואנשי חינוך, ובנינו תוכנית התערבות, שהיא תוכנית ייחודית לבני נוער, מותאמת לבני נוער, וחיפשנו פרטנרים וקיבלנו יד מושטת מהחינוך ההתיישבותי.
<שושנה קרני: התחלנו ב-2014 לעשות פיילוט וב-2015 הרחבנו והגענו ל-180 משתתפים בסדנאות, כאשר חלקם הפסיקו לעשן, חלקם הפחיתו, ומעל 90 אחוז ציינו שהם קיבלו כלים כיצד להתמודד עם ההתמכרות של עישון.
<שושנה קרני: עשינו את זה במגזרים – במגזר כללי, רוסי, עולים מאתיופיה ומגזר חרדי, ובשנה הבאה אנחנו נרחיב למגזר הערבי, כי אנחנו רואים בכך חשיבות רבה.
יעקב מרגי: הצעה להנחלת גישה מערכתית, דוקטור מילכה, בבקשה.
<מילכה דונחין: קודם כל, אני מצטרפת לכל אלה שהודו על קיום היום הזה.
<מילכה דונחין: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות שעלו כאן בדיון.
<מילכה דונחין: אחד זה הסוגיה של העישון הפסיבי, שזה קיים מגיל אפס אצל הילדים, ועל כן נכון להתחיל לעסוק בעישון מגיל הגן, לא לחכות לתיכון, כי הילד יכול להיות זה שמונע מההורים שלו לעשן, כי הוא מעשן פסיבי.
<מילכה דונחין: זאת נקודה אחת.
<מילכה דונחין: נקודה שנייה היא שכל הקטע החינוכי, שהוא מאוד חשוב ומבורך ונעשה בבתי הספר הוא לא מספיק כדי באמת ליצור אווירה אחרת או נורמה חדשה.
<מילכה דונחין: צריכה להיות פה תוכנית כוללת, מערכתית, משתפת בין כל המערכות שאחראיות על הילדים ביישוב.
<מילכה דונחין: זה צריך להיות גם כמובן בית הספר, אבל גם ההורים וגם המוסדות האחרים של מערכת הבריאות והרשות המקומית – כולם יחד יכולים לחבור וליצור תרבות של בית ספר נקי מעישון.
<מילכה דונחין: היה פרויקט כזה לפני שנתיים, התקציב נגמר והפרויקט נפל.
<מילכה דונחין: אני רוצה פה לחבר עוד ערוץ אחד וזה האחות בבית ספר.
<מילכה דונחין: היה פה דיון לפני שבועיים בוועדה הזאת על תפקידה של אחות.
<מילכה דונחין: אני חושבת שכל חברי הכנסת שהיו נוכחים הסכימו שלאחות יש תפקיד משמעותי בבית ספר.
<מילכה דונחין: זה לא קיים.
מאיר כהן: על איזו אחות את מדברת?
<מילכה דונחין: אם יתקצבו נכון את הפונקציה הזאת של אחות בית ספר, היא יכולה לסייע בכל התהליך הזה המשתף, כי זאת דמות מקצועית שמובילה בית ספר נקי מעישון.
מאיר כהן: אין אחות?
מירב בן ארי: היא אמרה שאין אחות.
יעקב מרגי: גברת אילנה שמלה-ללום נמצאת?
<אילנה שמלה-ללום: כן.
<אילנה שמלה-ללום: שלום.
יעקב מרגי: גם את, בקצרה.
יעקב מרגי: כי אנחנו צריכים גם את נציג מועצת התלמידים, וסיכום.
<אילנה שמלה-ללום: בקצרה, בקצרה.
<אילנה שמלה-ללום: אילנה מעיריית אשדוד, אני מנהלת את מחלקת הבריאות בעיריית אשדוד, ואני רוצה לחדד קצת יותר את הנושא שמילכה דיברה עליו, ואני חושבת שנפגשנו כבר בכמה ועדות ביחד - - -
<אילנה שמלה-ללום: על הנושא של מה התפוקה הטובה ביותר לכל פעילות שאנחנו עושים.
יעקב מרגי: שיתופי פעולה.
<אילנה שמלה-ללום: במיוחד בקרב הילדים.
<אילנה שמלה-ללום: אני חושבת שאיגום משאבים ויצירת עבודה משותפת גם עם הרשות, וגם עם מוסדות החינוך, וגם עם מוסדות הבריאות בעיר, יכולה באמת להניב תוצרים הרבה יותר טובים, וגם אנחנו רואים שהשנה, כעיר, אני יכולה לתת מודל, היום הזה שעשינו, יום שהוא היה יום שיא של תהליך שנמשך בבתי הספר, חובר לקמפיין עירוני גדול, מסיבי, של שלטי חוצות והסברה ברחבי העיר ובמקומות בילוי בנושא של נזקי העישון.
<אילנה שמלה-ללום: אני חושבת שזה מביא את הנושא לקדמת הבמה וגם גורם לדור הצעיר להבין, שעישון היום זה כבר לא משהו in, לא משהו שמתחברים אליו.
<אילנה שמלה-ללום: אנחנו מקווים שעם התמיכה של מערכת החינוך, וכמו שציין חבר הכנסת מאיר כהן, שגם הדמות של המורה ופינות העישון יימחקו מבית הספר - - -
יעקב מרגי: וההורה.
<אילנה שמלה-ללום: וההורה, יביאו לתוצאה הרבה יותר טובה.
יעקב מרגי: איתי שובל, מועצת התלמידים והנוער הארצית, בבקשה.
<איתי שובל: אני איתי שובל, תלמיד כיתה י"א מהרצליה ממועצת התלמידים והנוער הארצית.
<איתי שובל: דבר ראשון, אני באמת רוצה לברך על קיום הוועדה הזאת.
<איתי שובל: לי יש מאבק אישי בבית עם אבא שלי שמעשן כבר 20 שנה בערך קופסה ביום לפחות.
יעקב מרגי: אל תתייאש.
יעקב מרגי: בסוף זה יעבור.
<איתי שובל: עובדים על זה.
<איתי שובל: עכשיו, אני אחלק את דבריי לשלוש נקודות קצרות.
<איתי שובל: הראשונה היא נושא הנרגילות, כמו שהדוקטור כאן אמר, השוק הזה פרוץ, גם לא מצליחים להשתלט על המכירה ולא כתובות אזהרות בנושא הנרגילות על המוצרים, כמו שכתוב על קופסאות הסיגריות, וגם אפשר בקלות לזייף, יש מקומות שמזייפים חומרים, כמו ציוד וטבק, שזה דבר שהוא מאוד מאוד מסוכן.
<איתי שובל: הנקודה השנייה היא בעצם מה שאנחנו עושים, מועצות התלמידים והנוער בארץ, נגד עישון, ואני אתן דוגמה לפעילות אלטרנטיבית, שזה דבר שאנחנו מאוד מאוד מאמינים בו – מסיבת סיום לימודים בהרצליה בשיתוף עם הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, נקייה מסמים ואלכוהול ומעישון, שזה דבר מאוד מאוד חשוב בעינינו.
<איתי שובל: עכשיו, חוץ מזה, אנחנו נשמח באמת לעזור בכל דרך שתתאפשר דרך מועצות התלמידים והנוער בישראל.
יעקב מרגי: אני אומר לכם וידוי קצר – אני הקדשתי שעה לדיון, אמרתי – זה לא מהנושאים, אבל אני חושב שהיה צריך להקדיש לזה יותר זמן, כי בסך הכל אמנם הדיון היה ממצה, אפשר לומר ככה, משמעותי, אבל אני חושב שהיה צריך להשקיע ויותר זמן לתת לזה.
יעקב מרגי: זה חומר למחשבה לפעמים הבאות.
יעקב מרגי: במיוחד שקיבלנו, זכינו, לא קיבלנו, זכינו בנציגות מכובדת של התלמידים שהציגו פה.
יעקב מרגי: יש מושג תלמודי "לא דומה תא שמע לתא חזי".
יעקב מרגי: אם היה משרד החינוך רק מֵסַפר, אבל גם רואים את זה בעיניים, ואני חושב שזה גם נותן.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון, לחברי הכנסת, לאורחים הנכבדים.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת על הפעולות שננקטות הן במערכת החינוך והן בגופי המחקר וקופות החולים ומשרדי הממשלה השונים לצמצום תופעת העישון.
יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הנתונים שמצביעים על ירידה בשנים האחרונות של מספר המעשנים בקרב התלמידים.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה בדאגה על הנתונים הגבוהים בקרב תלמידים מעשנים בחברה הערבית, והוועדה קוראת למשרד החינוך להכין תוכנית מעשית להתמודדות עם התופעה, כמובן בשיתוף עם הקהילה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לתלמידי התיכון – אני אציין אתכם, מה לעשות, אני יוצא מגדרי – תלמידי תיכון איתן מקיבוץ נען ברנקו וייס, הוועדה מודה לתלמידי בית הספר קשת ואופק מאשדוד.
יעקב מרגי: יש לציין את עיריית אשדוד גם בנושא העצמת הורים, הם חלוצים, ופעולות כאלה חשובות.
יעקב מרגי: שוב, תם ולא נשלם.
יעקב מרגי: אנחנו נמשיך להיאבק בתופעה וננסה לצמצם אותה כמה שיותר.
יעקב מרגי: היום ה-20 ביוני 2016, יום היציאה לחופשה של התיכוניסטים, זה תאריך שאף פעם לא שכחתי, י"ד בסיון התשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הצעת מימון משלחות לפולין על ידי חפירות ארכיאולוגיות.
יעקב מרגי: הוועדה קיימה מספר דיונים בסוגיית החשיבות של לימוד השואה והנחלת כל הערכים הנלווים לטרגדיה הנוראה של העם היהודי.
יעקב מרגי: אני חושב שהנושא הזה חייב להילמד, חייב שכל תלמיד וכל בוגר יעבור את המסכת הזו בחייו.
יעקב מרגי: יש מי שטוען שהדרך הכי טובה היא דרך המסעות, יש דעה שאומרת שאפשר לעשות מסעות אלטרנטיביים בארץ, יש מי שטוען שלא צריך לעשות את המסעות לחוץ לארץ.
יעקב מרגי: יש דעות כאלה ואחרות ואני רוצה לקבל את כל הדעות ביחד.
יעקב מרגי: אני טוען שכל שלושת הדעות צודקות.
יעקב מרגי: צריך ללמד את השואה בכל דרך, בכל צורה ובכל מסגרת אפשרית בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: תוך כדי הדיונים עלה שאנחנו כחברה, אסור לנו להשאיר תלמידים מאחור.
יעקב מרגי: נוצר מצב שמערכת החינוך מאפשרת את המצב המפלה הזה ואפילו פוגעני - אמרנו את זה בדיונים קודמים – של ילדים שראויים, ובכוונה אני מדגיש את זה כי מערכת החינוך מדגישה את זה שרק מי שראוי, יכול ומסוגל מצטרף למסע.
יעקב מרגי: תלמידים שראויים, יכולים ומסוגלים ערכית ונפשית להתמודד עם זה אבל לא מסוגלים מבחינה כלכלית להתמודד עם זה.
יעקב מרגי: אני מכיר את סוגיית המלגות.
יעקב מרגי: אני מכיר והכול טוב ויפה אבל אחרי המענק, אחרי המלגה, יש תלמידים שלא מסוגלים לעמוד במטלה הזאת כי מעבר למחיר שמשלמים, יש גם מחיר ההיערכות שאף פעם לא מדברים עליו.
יעקב מרגי: כל תלמיד שיוצא למסע הזה, יש לו עלות נוספת להיערכות אישית ליציאה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם אחרי פניות של הורים שיש בבית הספר בן בכיתה י"א ובן בכיתה י"ב והם נאלצו בשבוע של המסע להיות בבית עם תחושות קשות כי חבריהם יצאו למסע והם לא.
יעקב מרגי: מעבר לכך, אנחנו תהינו ושאלנו למה התלמידים שלא נוסעים, שלא מצטרפים למסע מסיבות כלכליות, לא חווים את החוויה הזאת של ההכנה שעוברים אלה שנוסעים.
יעקב מרגי: תוך כדי הדיונים פנה אלי חבר הכנסת לשעבר ידידי ישראל חסון, מנכ"ל רשות העתיקות, והייתה לו הצעה חשובה.
יעקב מרגי: הוא סיפר לי סיפור חינוכי שהם עשו ברשות העתיקות ואמרתי, אדרבה.
יעקב מרגי: נכון, לקח זמן, פגרה ועוד נושאים שעל סדר היום, והנה אנחנו היום מתכנסים.
יעקב מרגי: ישראל, הבמה שלך.
יעקב מרגי: תן לנו את הנושא.
<ישראל חסון: קודם כל, תודה רבה לך.
<ישראל חסון: זה לא מובן מאליו שאנחנו יושבים כאן.