GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אני מבקש לבדוק שאכן ערכות הקבלה זהות.
יעקב מרגי: גם לגבי המבחנים צריך לבדוק, זה לא אומר שהציון שניתן הוא אמיתי, צריך לבדוק.
<לירון ספרד: דברי עורך הדין ללום זה לא דברי אלוהים חיים.
יעקב מרגי: תכחישו.
יעקב מרגי: עומדת לי הפריבילגיה לקחת את הדברים שלו.
יעקב מרגי: אם זה לא היה, הוא הזיק לי שהוא אמר את זה.
יעקב מרגי: עלה בדעתי לבקש את זה בלי שום קשר.
<לירון ספרד: אנחנו בודקים.
יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון מעקב נוסף סביב הסוגיות האלה.
יעקב מרגי: תודה רבה לכולם, גמר חתימה טובה.
יעקב מרגי: שהילדים יהיו הכי שמחים והכי מאושרים ושיקבלו את כל מה שמגיע להם.
יעקב מרגי: אני מבטיח לכם שבסוגיה של הילדים האלרגניים אני הולך לעשות משהו.
יעקב מרגי: עוד לא ברור לי.
יעקב מרגי: אין ספק שחוק סברינה, אני הולך לעשות אותו.
יעקב מרגי: אני מקווה שאני אקבל אוזן קשבת במשרד.
עודד פורר: צהריים טובים לכולם.
עודד פורר: אני שמח ומתכבד לפתוח את ועדת החינוך של הכנסת.
עודד פורר: היום ז' בסיוון תשע"ו, 13 ביוני 2016, בנושא בתי ספר וחינוך ילדי צפרת.
עודד פורר: לשמחתי, יושב ראש הוועדה נענה לפנייתי לקיים דיון בנושא.
עודד פורר: תראו, אני מהיכרות קרובה קצת עם נושא העלייה ובעיקר העלייה מצרפת, רואה מגמה שקצת מטרידה אותי במספרי העולים לארץ.
עודד פורר: מספר העולים מצרפת, שזינק בשלוש השנים האחרונות ללמעלה מ-8,000 עולים, נמצא בשנה האחרונה בירידה.
עודד פורר: והוא נמצא בירידה לא בגלל שנגמרו היהודים בצרפת ונגמרו זכאי העלייה בצרפת, אלא אחת הסיבות היא בעיות בקליטה, בעיקר במערכת החינוך והעובדה שילדים לא מוצאים את עצמם בתוך התמהיל הזה של מערכת החינוך, שצריך להבין שהמעבר ממערכת החינוך הצרפתית למערכת החינוך בישראל הואט מעבר לא פשוט.
עודד פורר: ממערכת חינוך של בדרך כלל יום לימודים ארוך, שהילדים נמצאים כל יום הלימודים הארוך במסגרת, מערכת חינוך שבה גם חלק לא מבוטל מהילדים למדו במסגרות שהם בתי ספר יהודים, אז זה בתי ספר פרטיים.
עודד פורר: המעבר למערכת החינוך הישראלית מאד מקשה גם על ההורים וגם על הילדים.
עודד פורר: אני כשלעצמי זכיתי לבקר בצרפת בבית הספר יבנה, שאני חושב שהוא מודל שראוי שמשרד החינוך ילמד את המודל הזה, בלי קשר לחינוך בארץ, ומאד התרשמתי מהמודל שבו לומדים כל הילדים ביחד, גם אלה שלומדים יותר לימודי קודש וגם אלה שלומדים יותר לימודי חול.
עודד פורר: יש להם שיעורים שהם שיעורים משותפים ובנפרד הולכים חלק, שרוצים את החינוך היותר דתי ולימודי הקודש וחלק את לימודי החול, אבל את ארוחת הצהריים עושים ביחד, חיים ביחד, לומדים ביחד.
עודד פורר: איזה שהוא מודל שקצת כדאי ללמוד אותו.
עודד פורר: מטבע הדברים, כשהמערכת לא פועלת באופן סדור ואם אין איזו שהיא אג'נדה מאד מאד ברורה עם תכנית שיודעת איך לקלוט, אז גם קמות להן כל מיני מסגרות עצמאיות כאלה או אחרות.
עודד פורר: צריך להבין שהן לא יכולות לבוא במקום הכלל, אלא יכולות לבוא בנוסף.
עודד פורר: לעתים, למישהו יותר מתאים מסגרת כזו או מסגרת אחרת.
עודד פורר: אחת התכניות שאני נחשפתי אליהן היא התכנית שבבית הספר בכפר הנוער מקווה ישראל, שהיא תכנית ייחודית שבה תלמידים שבאמת, אם אנחנו מדברים על תלמידים שעלו בשלב מאוחר כבר, זאת אומרת תלמיד שעלה בכיתה י', י"א, הרבה יותר קשה לו להיקלט במערכת החינוך הישראלית ולסיים מערכת ישראלית והם מציעים לו באמת את האופציה של לסיים בגרות בצרפתית.
עודד פורר: כמו כן אני מניח ואני מבין שיש פה גם נציגה מכפר הנוער בן שמן, שגם הייתי שמח לשמוע מכם ואחר כך לנהל על זה דיון.
עודד פורר: בראשות חברי הכנסת, אני אשמח עם נשמע קודם את האורחים שלנו, כדי שהדיון הזה באמת יהיה ממצה.
עודד פורר: אני רוצה לפתוח עם רונן צפריר, מנהל כפר הנוער מקווה ישראל.
<רונן ראובן צפריר: שלום לכולם.
<רונן ראובן צפריר: ראשית אני אומר שמקווה ישראל בעצם הוקמה על ידי צרפתים בשנת 1870, על ידי אליאנס, כל ישראל חברים שהגיעו לארץ והחליטו שצריך לעשות כאן משהו אחר ומאז בעצם המדינה שלנו נכבשה שלום דרך האדמה והוקם היישוב הראשון - - -
עודד פורר: שוחררה, שוחררה.
<רונן ראובן צפריר: כן, שוחררה.
<רונן ראובן צפריר: והוקם היישוב העברי הראשון בעת החדשה, שזה בעצם מקווה ישראל.
<רונן ראובן צפריר: עד 1918 בערך דיברו אצלנו צרפתית, בשנת 1918 החליפו את הצרפתית בעברית.
<רונן ראובן צפריר: מאוחר יותר, בשנת 2007 אנחנו פתחנו את בית הספר הישראלי צרפתי במקווה ישראל, שבעצם נותן שירות לתלמידים עולים ולתלמידים ישראלים ולתלמידים ילדי שגרירויות, שנמצאים באזור המרכז.
<רונן ראובן צפריר: בית הספר מנוהל על ידינו ובעזרתו של משרד החינוך, האגף לחינוך התיישבותי, ובעצם פועל בשני מסלולים שעובדים במקביל – מסלול שמכוון לבק-אלוריה, החל מכיתה י' ומעלה, ומסלול ישראלי שמכוון לבגרות הישראלית.
<רונן ראובן צפריר: אנחנו מזהים ומגלים בעצם שלאורך השנים שבית הספר קיים, אנחנו עדים לצמיחה גדולה מאד של עולים, שהשנה הנוכחית הזאת קצת נעצרה, אבל בעצם בשנים הקודמות העלייה הכפילה את עצמה משנה לשנה.
<רונן ראובן צפריר: בית הספר התחיל עם 80 תלמידים, היום הם 420 תלמידים.
<רונן ראובן צפריר: הצפי הוא להגיע ל-600 תלמידים.
<רונן ראובן צפריר: הצפי הוא להגיע ל-600 תלמידים שרובם בעצם הם תלמידים שעולים לארץ.
<רונן ראובן צפריר: חלקם כמובן משולבים בפנימייה, והשילוב בפנימייה עצם עושה את ההבדל הגדול והמשמעותי ביותר ברגע שהם עוברים את החוויה של הפנימייה, כי זה בעצם איזה שהוא סוג של בית ספר משלים לחיים, לא רק לרמה של הבגרויות.
<רונן ראובן צפריר: אני רוצה לציין מספר בעיות שאנחנו נתקלים בהן, שבעיקר נובעות מהקליטה של המשפחות עצמן, לאו דווקא של הילדים.
<רונן ראובן צפריר: אני אשמח לענות לשאלות במידה ויש לגבי זה.
<רונן ראובן צפריר: לגבי המשפחות אני חייב לומר שאנחנו צריכים לספק יותר פתרונות בקהילה להורים שמגיעים לארץ, לספק פתרונות למורים שמגיעים לארץ – אם זה מתחיל מההכרה בהשתלמויות שלהם והכרה בתעודות שלהם ובניסיון שלהם.
<רונן ראובן צפריר: זה דבר שאנחנו מזהים לאורך השנים שהוא מאד מאד בעייתי ומורכב, למרות שמשרד החינוך עשה לא מעט שינויים לטובה בסיפור הזה, עדיין אנחנו מזהים את הקושי.
<רונן ראובן צפריר: מורה שנמצא בתהליך במסלול הבגרות הצרפתית למשל, נמצא בימים שבהם הוא משתלב בחו"ל כחמש פעמים בשנה והימים האלה בעצם לא נחשבים לו כ - - -
מירב בן ארי: אורח הכבוד.
<רונן ראובן צפריר: בשנת 2007 אלי היה שותף להקמת בית הספר.
<רונן ראובן צפריר: אז כמו שאמרתי בעצם, הימים האלה לא משתלמים כמו שצריך ואנחנו לא מקבלים בעצם את הפתרונות שההורים צריכים אותם על מנת להקל עליהם בקליטה של הילדים שלהם.
<רונן ראובן צפריר: זה ככה בגדול.
עודד פורר: אני כן הייתי שמח אם היית במתמקד באיך בנויה תוכנית הלימודים אצלכם.
עודד פורר: זאת אומרת מגיע תלמיד כיתה י' - הוא לומד עם תלמידים צברים?
עודד פורר: הם לומדים רק בנפרד?
עודד פורר: יש לימודים משותפים?
עודד פורר: איך זה עובד?
<רונן ראובן צפריר: אנחנו מחלקים אותם לשני מסלולים וזה בעצם שתי כיתות בכל שכבה, כאשר הכיתה הישראלית והכיתה הצרפתית לומדות אחד ליד השנייה, ממש קיר אחר מפריד ביניהם.
<רונן ראובן צפריר: יש שיעורים שהם שיעורים משותפים, הפסקות כמובן משותפות וכל מיני פעילויות משותפות, אבל כל מסלול מתמקד בבגרות הספציפית שלו.
<רונן ראובן צפריר: ואם אני אציין את ההבדלים, אז אם אנחנו מסתכלים על פילוסופיה במסלול הצרפתי, זה משהו שלא קיים במסלול הישראלי.
<רונן ראובן צפריר: אם לומדים פיזיקה, מתמטיקה או שפה נוספת, אז בעצם המסלול הצרפתי - - -
עודד פורר: ומה מתקיים במשותף?
<רונן ראובן צפריר: במשותף יש להם פעילות שהן בעצם קשורות א' לרמה של שפה שנייה שהם לומדים ביחד.
<רונן ראובן צפריר: לעתים הם מחוברים בשיעורי חינוך גופני ואומנות.
<רונן ראובן צפריר: טיולים כמובן הם עושים ביחד עם כלל התלמידים בפנימייה ועם כלל תלמידי בית הספר.
<רונן ראובן צפריר: כמובן גדנ"ע, שזה גם נושא שאנחנו רוצים לדבר עליו, הסיפור של הגדנ"ע.
<רונן ראובן צפריר: ובעצם אנחנו עושים את המקסימום כדי לחבר אותם, אם זה גם ברמה של ההורים, פעילויות משותפות שבעצם מביאות אותם לאיזה סוג של כיתה אחת גדולה שמחולקת לשתי כיתות, כשכל מסלול פועל דרך שלו, עם הצוות שלו ועם המורים שלו וחיבורים שקורים כל הזמן תוך כדי תנועה.
עודד פורר: אני אבקש מאילנה טישלר, מנהלת כפר הנוער בן שמן.
עודד פורר: אצלכם המסלול עובד טיפה שונה.
<אילנה טישלר: אצלנו המסלול עובד טיפה שונה.
<אילנה טישלר: אני אקדים בקצר היסטוריה: המסלול נפתח לפני 10 שנים תודות לחבר הכנסת אלי אלאלוף, שהחליט להביא את הנוער אלינו במסגרת תוכנית נעלה.
<אילנה טישלר: לפני 3 שנים פרשנו מתוכנית נעלה והקמנו תכנית צרפתית בתוך הכפר, שמתמקדת בקליטת עלייה ולא ילדים ללא ההורים.
<אילנה טישלר: ישנן שתי אפשרויות לתוכניות: האחת, פנימיית יום, שהילדים מוסעים לכפר, מגיעים בבוקר ועוזבים ב-6 בערב, ארבע פעמים בשבוע ופעם אחת בשמונה; והאפשרות השנייה היא בפנימייה רגילה.
עודד פורר: כמה זה עולה להורים?
<אילנה טישלר: בפנימייה הרגילה עולים לא משלמים בשנתיים הראשונות.
<אילנה טישלר: נמצא פה יואל מהמשרד והוא יוכל לתת את התנאים, ולאחר מכן זה לפי ההכנסות של ההורים, פרוגרסיבי.
<אילנה טישלר: בפנימיית היום, גם, ברוב המקרים זה נקלט על ידי משרד החינוך ויש השתתפות סמלית של 230 שקלים לחודש לחניך.
<אילנה טישלר: אנחנו קולטים החל מכיתה ט', כאשר בניגוד גם למקווה ישראל וגם לחוות הנוער הציוני, אנחנו מתמקדים בבגרות עולים.
<אילנה טישלר: זה אומר שמהרגע שילד מגיע לכפר, בשנה הראשונה הוא מקבל אולפן של 22 שעות שבועיות ושילוב במקצועות יסוד, עם מורים דוברי צרפתית, ומהשנה השנייה הוא משתלב בתכנית כשהמיקוד הוא להכין אותו לבגרות עולים ישראלים.
<אילנה טישלר: אני יכולה לומר בגאווה רבה שהמחזור של שנת תשע"ב סיים עם 100% בגרות.
<אילנה טישלר: אנחנו נותנים להם במקביל לאולפן ולכיתות שהן מיוחדות להם, גם תגבור פרטני והתלמידים על פי בחירתם משתלבים גם בכיתות הישראליות.
<אילנה טישלר: זאת אומרת אם חניך אומר אני מבקש לבחון 5 יחידות ביולוגיה עם הכיתה הרגילה, אנחנו מאפשרים לו את זה עם תמיכה.
<אילנה טישלר: עכשיו עם עוזר לתמורה יש הרבה שעות פרטניות.
<אילנה טישלר: אנחנו יכולים לאפשר להם תמיכה פרטנית.
עודד פורר: כמה תלמידים כאלה יש אצלכם?
<אילנה טישלר: יש כיום כ-50 תלמידים בכפר.
עודד פורר: סליחה, רק כמה במקווה?
<רונן ראובן צפריר: יש בפנימייה 45 וכ-420 בבית הספר הישראלי צרפתי, מתוכם 250 זה עולים.
<אילנה טישלר: אצלנו האקסטרני נפתח רק השנה.
<אילנה טישלר: בנוסף יש צוות דובר צרפתית הן בפנימייה והן בבית הספר, המחנכים הם דוברי צרפתית והילדים משתלבים החל מי"א גם בהכנה לצבא.
<אילנה טישלר: יש לנו אחוז גיוס גבוה מאד לצבא, שזה אומר השתתפות בתכניות אחרי, לקראתך וכדומה, על מנת שהם ירגישו חלק מהחברה הישראלית.
עודד פורר: פיני כהן, חוות נוער הציוני.
<פיני כהן: כן, בחווה יש את מה שנקרא בשעתו המגמה הצרפתית, שנוסדה על ידי מינהל הסטודנטים ועליית הנוער.
<פיני כהן: מינהל הסטודנטים פרש מהר מהתכנית ולמעשה התכנית התחילה בשנים 1966-1967.
מירב בן ארי: איך זה קשור למינהל הסטודנטים, סתם שאלה?
<פיני כהן: הם הקימו את זה.
<פיני כהן: אתה בוגר ראשון יודע יותר טוב ממני.
אלי אלאלוף: לא, לא.
אלי אלאלוף: אני הייתי שם, אז אני - - -
<פיני כהן: בוגר של תכנית עודד.
אלי אלאלוף: אז זה עודד הקים את התכנית.
אלי אלאלוף: עודד היה הבסיס להקמה של מינהל הסטודנטים.
<פיני כהן: יפה.
<פיני כהן: בכל אופן, המגמה הצרפתית קיימת כל השנים האלה והגיעה לפני 25 שנה לחוות הנוער הציוני, כשהסוכנות התפשטה מכל הנושאים של חינוך ילדי תיכון.
<פיני כהן: בשנים הראשונות היינו צמודים לסוכנות ובשנים האחרונות הסוכנות למעשה פרשה מכל מעורבות בעניין, להוציא קליטה.
<פיני כהן: אפשר לומר שהיום המעורבות של הסוכנות היא אפס בנושא קליטה.
<פיני כהן: יש פה ניסיון לעזור לנו לגייס ילדים מצרפת, שיבואו ללמוד מישראל.
<פיני כהן: אני לא מדבר על עולים שאותם מטבע הדברים קל יותר לגייס או להביא אותם אלינו, והם מחפשים פתרון לפעמים עוד טרם עלייה.
<פיני כהן: הילדים שמגיעים אלינו במעמד של תייר, אין שום סיוע משמעותי היום בצרפת כדי לגייס אותם, וכאלה אפר לגייס רבים-רבים ורובם ככולם היום נשארים בארץ.
עודד פורר: כמה כאלה לומדים אצלכם?
<פיני כהן: אצלנו בכפר 90 ילד, רובם בפנימייה.
עודד פורר: מה אתה אומר?
עודד פורר: גדלת.
<פיני כהן: גדלתי, אם כי אני לא אופטימי.
<פיני כהן: יש ירידה בעלייה.
מירב בן ארי: רגע, 90 ילדים מהצרפתים?
<פיני כהן: צרפתים.
<פיני כהן: לא אמרתי עולים.
<פיני כהן: מחציתם עולים, מחציתם תיירים.
מירב בן ארי: תיירים?
<פיני כהן: תיירים, כן, שמגיעים לפה במעמד תייר ויכולים לעשות עלייה.
<פיני כהן: הם יכולים לעלות לארץ לבד רק כשזה במסגרת תכנית נעלה, או - - -
עודד פורר: כשזה במסגרת תכנית נעלה?
<פיני כהן: לא, לא.
מירב בן ארי: אז מי משלם?
<פיני כהן: זו תכנית שכמו שאני אומר הקימה אותה עליית הנוער ועדיין שותפה לה עליית הנוער - - -
עודד פורר: אז אתם בכלל לא עובדים דרך הפורמט של נעלה?
<פיני כהן: הם ניגשים לבחינות הבגרות של ממשלת צרפת לבק-אלוריה.
מירב בן ארי: ומי מממן את השהות שלהם אם הם תיירים?
<פיני כהן: או, פה אני מגיע.
<פיני כהן: המימון הוא כמו כל ילד ישראלי אחר, של משרד החינוך הצרפתי.
<פיני כהן: אבל אליה וקוץ בה.
<פיני כהן: היות ואנחנו מחויבים לתכנית הלימודים של ממשלת צרפת, שהיא מורכבת ומלאה ואנחנו בכל את רוצים לתת גם יהדות, גם לימודי קודש, אצלנו יש דרישה אצל חלק מהתלמידים, גם עברית וגם היסטוריה של עם ישראל, ותסלחו לי, גם תנ"ך, שלא קיים במסגרת תכנית הלימודים הצרפתית.
<פיני כהן: אנחנו מוצאים את עצמנו מתקשים מאד ונאלצים להיכנס לגירעון כדי לתת להם נושאים שמעבר לתכנית הלימודים הצרפתית.
<פיני כהן: זה קושי גדול מאד, הייתי אומר שזה קושי מרכזי שם.
אלי אלאלוף: אבל העלות לתלמיד או למשפחה שלו, לתייר, כמה היא?
<פיני כהן: לתייר היא אפס, כמו נעלה.
<פיני כהן: בוא נאמר שיש השתתפות של אגרת שירותים רצינית, אבל לא מעבר לכך.
אלי אלאלוף: גם לא בפנימייה?
<פיני כהן: גם לפנימייה.
מירב בן ארי: מי משלם?
<פיני כהן: ממשלת ישראל.
עודד פורר: אני רוצה לשמוע את העמדה של - - -
אלי אלאלוף: יש לי עוד שאלה מהבית.
אלי אלאלוף: חלק מהתחרות שלך היא מול בית הספר הצרפתי של הכנסייה, ברחוב הנביאים.
אלי אלאלוף: מה קורה שם?
<פיני כהן: קשה לעמוד בתחרות.
<פיני כהן: היהודים לא מרגישים שם טוב היום.
<פיני כהן: היו שם אינצידנטים בשנים האחרונות, שביום הזיכרון רצו לעמוד והתלמידים הערבים לא מתלהבים מזה.
אלי אלאלוף: יש בית ספר - - -
<פיני כהן: בית ספר ברחוב הנביאים.
אלי אלאלוף: גם ביפו יש.
<פיני כהן: הם למשל עושים בחינות בגרות אצלנו בבית ספר בימים אלה.
אלי אלאלוף: צריך לעשות הכל למשוך אותם אלינו, לא להשאיר אותם במסגרת הכנסייתית.
אלי אלאלוף: זה אבסורד שהם מגיעים לארץ ו - - -
<ליזה כהן: אין כמעט עולים שהולכים לשם.
אלי אלאלוף: גם לא עולים, אבל יש גם - - -
<פיני כהן: יש, אבל יש.
אלי אלאלוף: יש גם תיירים.
אברהם נגוסה: זה נכון ששמעתי שממשלת ישראל משלמת על תיירים?
<פיני כהן: בוודאי.
<פיני כהן: כל תכנית נעלה זה תיירים שמגיעים לארץ.
אברהם נגוסה: הם חלק מנעלה?
<פיני כהן: לא, זו תכנית קודמת לנעלה.
<פיני כהן: עתיקה מנעלה.
אברהם נגוסה: הילדים הצרפתים שמגיעים כתיירים לפנימייה שלך, מי משלם להם?
<אילנה טישלר: הם מקבלים סטטוס זמני, הם מקבלים מספר זמני ממשטרת ישראל והם יכולים ל - - -
<פיני כהן: זו אותה פרוצדורה כמו ילדי נעלה.
<פיני כהן: זה עוד קטן מילדי נעלה.
עודד פורר: אני אבקש ממיכאל בן סעדון, מנכ"ל ארגון עולים קעליטה, שעוסק בטיפול בעולי צרפת.
<מיכאל בן סעדון: תודה רבה עודד.
<מיכאל בן סעדון: אז קודם כל אני רוצה לברך את כל מי שעוסק במלאכה, אם זה אליאנס, אם זה מקווה ישראל, בן שמן, חוות הנוער, גבעת וושינגטון, ובטח שכחתי הרבה גופים.
אלי אלאלוף: כפר מימון פה?
אלי אלאלוף: לא פה.
<מיכאל בן סעדון: הם לא פה פיזית, אבל איתנו בקעליטה, בעבודה מדהימה.
<מיכאל בן סעדון: אני חוש שהיום אנחנו יודעים מה המודלים שעובדים, כבר מכיתה א' ועד כיתה ט', אנחנו יודעים מהניסיון שאפשר לשלב את העולים במערכת הישראלית הרגילה.
<מיכאל בן סעדון: זה דורש שיפורים, זה דורש התערבות ואת זה משרד החינוך עושה בשיתוף עם כי"ח, ומכיתה י' עד י"ב אנחנו יודעים שהמסלול הצרפתי במודלים שונים כמו במקווה או בחוות הנוער, זה עוד מצוין.
<מיכאל בן סעדון: מה שהיום צריך לעשות זה להרחיב, ואנחנו בקעליטה שותפים להרחבה של חוות הנוער הציוני ומאד חשוב שגם הממשלה תצטרף, כי לא רק הפילנתרופיה צריכה לתרום, כמו שזה קרה במקווה ישראל, אני חושב שמשרד החינוך צריך עוד יותר לתרום ולראות אסטרטגית מה ההרחבה הנדרשת.
<מיכאל בן סעדון: במערכת הישראלית אני חושב שיש התחלה של תכנית מעולה בנתניה, שאני חושב שצריך להרחיב אותה לכל בתי הספר בארץ, וזה קשור להחלטת ממשלה 2446, שאני קצת מודאג, כי בעצם היא תסתיים בסוף השנה.
<מיכאל בן סעדון: עבדנו עם מאיה השנה על יישום ההחלטה ולצערי עבדנו במרץ רב, אבל היישום יתחיל רק בדצמבר-ינואר.
<מיכאל בן סעדון: אז אני קורא לכולם שתשפיעו בבקשה על משרד החינוך, כדי שנתחיל את היישום הפעם כבר בקיץ.
<מיכאל בן סעדון: היא מאד נלחמה כדי שנערך מראש וצריך להיערך מהיום.
<מיכאל בן סעדון: אז אין זמן ואני מאד מקווה שההחלטה הזאת תהפוך להחלטה תלת שנתית לפחות.
<מיכאל בן סעדון: כי חינוך, אתם בוודאי יודעים, זה לא שנה.
<מיכאל בן סעדון: זאת החלטה שתקפה רק לשנה ורק לעולים של אותה שנה.
<מיכאל בן סעדון: אז היא בסיס מאד טוב לרפורמה ואני מקווה שנצליח יחד אתכם להרחיב אותה.
<מיכאל בן סעדון: לסיכום, עוד נקודה אחרונה.
<מיכאל בן סעדון: אני חושב שכדאי שנגדיר לעצמנו יעדים.
<מיכאל בן סעדון: אני יודע שאחוזי הבגרות של עולי צרפת הם נמוכים יותר מהממוצע הארצי.
<מיכאל בן סעדון: אני חושב שמטרה ראויה היא שלפחות נהיה בממוצע הארצי או יותר גבוה.
אלי אלאלוף: עולי צרפת במסלול הישראלי.
<מיכאל בן סעדון: כן.
עודד פורר: תיכף אני אתן לך להתייחס, מאיה.
<מיכאל בן סעדון: עוד נקודה מדאיגה זה הנשירה מצה"ל.
<מיכאל בן סעדון: אנחנו יודעים שהנשירה מאד גבוהה בצה"ל, מפני שכנראה שההכנה של ההורים ושל הנוער בכיתות הגבוהות לא מספיק חזקה.
<מיכאל בן סעדון: זה שתי נקודות שאני חושב שצריך להתייחס אליהן כיעדים.
<קריאה: ושירות לאומי?
עודד פורר: לפני שהוא עוזב, כי אני יודע שחבר הכנסת אלאלוף צריך לצאת ובכל זאת היה לו חלק בתכנית האלה, האם אתה רוצה לומר כמה מילים?
אלי אלאלוף: אז תודה עודד שהזמנת אותי לדיון.
אלי אלאלוף: זה דיון בין חברים.
אלי אלאלוף: באמת.
עודד פורר: אני אשמח אם תתייחס גם למה שקורה בנתניה ואשדוד, שגם היו פניות אליך וגם אלי לגבי חינוך ילדים שם.
אלי אלאלוף: הם המשיכו שם, אבל אני אתייחס.
אלי אלאלוף: קודם כל אני באמת מברך את כל מי שפועל בתחום הזה, כי זה לא היה פעם סקסי במערכת הממשלתית והסוכנותית.
אלי אלאלוף: זה הרבה מאד עקשנות של כל אחד מהגופים לעשות את זה, ואני בשורה להגיד לכם – אין לכם ברירה אלא להמשיך זה.
אלי אלאלוף: זה עוד לא מתואם מספיק, זה עוד לא ממומן מספיק וכו', וזו הבעיה.
אלי אלאלוף: הבעיה הראשונה זה הצורך בתיאום של כל המערכות האלה.
אלי אלאלוף: כל אחד מהם חייב לרוץ לבד לגייס את התלמידים שלו וזה עולה לו כסף, זה עולה לו גם משאבים נוספים להתרכז בזה וזה בזבוז.
אלי אלאלוף: מה גם שזה לא מאפשר לילד לקבל תמונה כוללת ולבחור את המסלול הרצוי לו.
אלי אלאלוף: אני חושב שיש פה מערכות אדירות, ובלי לפגוע באף אחד, כל מי שאני מכיר הוא פשוט עושה עבודה מדהימה, בניגוד להיגיון.
אלי אלאלוף: היה יותר קל להביא ישראלים "רגילים", ולא להתעסק בעלייה מצרפת.
אלי אלאלוף: אז אם רוצים לעשות את זה, קודם כל צריך להיות איזה תיאום בין כל המוסדות האלה.
אלי אלאלוף: נקודה אחת מוזנחת, זה אומר שזה הזנחה של ילדים שלא מגיעים לכל האפשרות של מסלול לימודים מקצועי.
אלי אלאלוף: אין היום בשום מערכת פה מסלולים מקצועיים.
אלי אלאלוף: יש הרבה מאד צעירים שבחלקם לא מגיעים למערכת הלימודים הקלאסיים, הרגילים של הבגרויות הרגילות, והם דווקא כאלה שאנחנו סומכים עליהם שהם גם ימצאו טוב יותר, מהר יותר, את תעסוקתם.
אלי אלאלוף: וזה גם מלווה בפעילות חברתית שמתקנת מצבים שהם לפעמים לא קלים.
אלי אלאלוף: אז הנושא הזה חייב להיכנס והנושא הזה צריך להיות.
אלי אלאלוף: אני חושב, ועודד אתה מכיר את הנושא ובקיא בו, זו נקודה שמתאמת, מדרבנת, מגייסת את כל המערך של הצעירים בארץ ושל הצעירים מצרפת כדי שיבואו לארץ, וזה יכול להגדיל בצורה מאד מאד משמעותית את המספר, כי יש פוטנציאל, למרות שאולי פה יש הרגשה שזה יורד וזמני.
אלי אלאלוף: לצערנו מה שאנחנו יודעים היום על צרפת זה בפורומים שונים, שמדאיגים אפילו את הצרפתים שלא מחפשים תמיד את טובתנו, אז המצב הוא מאד קשה.
אלי אלאלוף: אני חוש שצריך להכפיל את הדגם של מקווה, מפני שיש פוטנציאל לאנשים ללמוד באזורים כמו אשדוד וכמו נתניה, וזה מה שדיברנו אז.
אלי אלאלוף: מפני שיש אפשרות לדעתי להמשיך ויש נכונות עירונית לתמוך בזה, וזה הכי חשוב.
אלי אלאלוף: בלי לפגוע באף אחד, משרד החינוך בלית ברירה ממשיך בזה.
אלי אלאלוף: זאת אומרת המסגרות האלה, שמאפשרות גם ללמוד בצרפתית וגם להתחיל להבין את החיים הישראלים, הן מסגרות שפחות מפחידות את ההורים ולכן הם מוכנים גם לשלוח אותם.
אלי אלאלוף: אני חושב שבית הספר הפרנקו ישראלי, ביום שתוכנן על ידי מיכאל וחשבנו להגיד 200 תלמידים, חשבנו שזו חוצפה והיום זה כבר 450 והוא בולם.
אלי אלאלוף: הוא בולם וזה נותן תחרות טובה מאד.
אלי אלאלוף: לכן אני מאד ממליץ, כל המסגרות אני רואה פה מסביב לשולחן, שאני יכול לזהות, התחילו במספרים קטנים.
אלי אלאלוף: אבל אוי ואבוי אם לא היינו מוכנים לאור המצב הזה.
אלי אלאלוף: כלומר, לא להתייאש מזה שמתחילים במספרים קטנים.
אלי אלאלוף: המסגרת הרצינית אחר כך מושכת את התלמידים שלה.
אלי אלאלוף: לכל אחד יש את האופי המיוחד.
אלי אלאלוף: חוות הנוער הציוני – אני מכיר את היכולות שלה וכל אחד יכול לשווק את המערכת שלו בצורה שונה, וכדאי שהתלמידים וההורים יידעו שאלה מסגרות שונות, משלימות, לא מתחרות, כי זה הדבר שימשוך עוד יותר ויותר.
אלי אלאלוף: לגבי בן שמן – אני שמח לשמוע שיש פנימיית יום.
אלי אלאלוף: זה מדהים.
אלי אלאלוף: כל הכבוד, זו מסגרת שמתאימה לכל ההורים שגרים בסביבה, שאפשר להביא אותם הביתה חזרה בערב כי הם מפחדים ובצדק.
אלי אלאלוף: אני תמיד אומר, בלי לפגוע בפנימיות, שעדיף בבית מאשר בפנימייה.
אלי אלאלוף: אז אני ממש מברך אותך על זה שנכנסת לקואליציה, גם זה טוב, אבל גם - - -
עודד פורר: צריך להעלות את מספרי העולים.
עודד פורר: עכשיו, כשחזרנו למשרד הקליטה, נשנה את המגמה.
אלי אלאלוף: כן, כן, אני בטוח.
אלי אלאלוף: אני מאלה שמאמינים גם כשאין פוליטיקה, אז זה בסדר.
אלי אלאלוף: אבל בהחלט, אני חושב שזו מגמה שצריך לחזק אותה, ויש עוד מקומות בארץ שיכולים למשוך.
אלי אלאלוף: אני אתן דוגמא אחת, יוזמה להתחיל להביא לתחום שונה, ואני אספר על הנושא של בית החולים אסותא, באשדוד.
אלי אלאלוף: חברה, לפני חודשיים אף אחד לא חשב שיש קשר בין העלייה לצרפת לאסותא אשדוד.
אלי אלאלוף: אף אחד.
אלי אלאלוף: זה שאני במקרה עובר שם פעם בשבוע ומתפאר מהיופי של הבניין, חברה, עכשיו יש 158, לא 58 רופאים שמוכנים כבר להגיע מצרפת וכמה עשרות אחיות.
אלי אלאלוף: זה אומר שצרפת היום היא אטרקטיבית מסביב לפרויקטים מוגדרים.
אלי אלאלוף: זה שליש מהרופאים שיהיו בבית החולים החדש הזה, שיכולים להיות פרנקו - - - אז חברה, יש הרבה מה לעשות.
אלי אלאלוף: אני בטוח שלא תתייאשו אף פעם ואני אשמח לעזור כמה שאני אדרש.
אלי אלאלוף: אני מתנצל, יש לי עוד דיון בנושא של עבריינות וחולי נפש.
עודד פורר: תודה, אלי.
מירב בן ארי: אני אהיה קצת ואלך.
<מיכאל בן סעדון: אלי, בעקבות התכנית שאתה מוביל באסותא באשדוד, יש פנייה מעיריית אשדוד להקים בית ספר כמו מקווה ישראל באשדוד, כי הם שמים לב שיהיו הרבה רופאים שיעלו לארץ, בממדים גדולים וזה רק משמח.
אלי אלאלוף: תודה, חברה.
עודד פורר: מאיה שריר ממשרד החינוך.
<מאיה שריר: טוב, אני מבקשת כמה משפטים כלליים על קליטת תלמידים עולים.
<מאיה שריר: תלמידים עולים שמגיעים למערכת החינוך מגיעים לרשות, היכן שהם גרים והם נרשמים לבתי הספר בהתאם לבחירת ההורים.
<מאיה שריר: הם נרשמים לזרם שהם בוחרים ולבית הספר שהם בוחרים.
<מאיה שריר: אנחנו דואגים לתלמידים העולים בכל מערכת החינוך.
<מאיה שריר: קודם כל יש לנו סטנדרטים לקליטת תלמידים עולים, שכל מנהל בית ספר, כל מורה, מחויב להתנהל על פי הסטנדרטים.
<מאיה שריר: יש לנו תיק תלמיד עולה, שמלווה את הילד שלוש שנים, הילד ממלא את הדברים, המורה ממלאת את הדברים ויש מעקב אחריהם.
<מאיה שריר: כמובן שהמשימה הראשונה היא הוראת עברית כשפה שנייה.
<מאיה שריר: קודם כל הילדים צריכים ללמוד עברית ברמה תקשורתית חברתית וזה לא מספיק.
<מאיה שריר: כפי שאמרתם, מערכות החינוך בעולם מאד שונות ממערכת החינוך בישראל.
<מאיה שריר: יש פערים בכל המקצועות, גם מתמטיקה נלמדת אחרת, כותבים אחרת תרגיל חילוק, פערים גם באנגלית וכמובן מקצועות קודש, היסטוריה, גיאוגרפיה, הכל.
<מאיה שריר: אז אנחנו דואגים גם לשיפור השפה, גם להשלמת פערים בכל מקצועות הלימוד עד לבגרות.
<מאיה שריר: כפי שאילנה תיארה, הוצאנו השנה חוזר מנכ"ל מעודכן על התאמות לתלמידים עולים בבחינות בגרות, שהן מאד מאד מקלות.
<מאיה שריר: הן מקלות על ילדים במיוחד שמגיעים בכיתה י', גיל 15, אנחנו מודעים לזה שזה קשה.
<מאיה שריר: הם נבחנים בעל פה, יש בחינות דו-לשוניות בשפת אם ובעברית.
<מאיה שריר: אבל מעבר לכך - - -
עודד פורר: כן, זה בכללי.
<מאיה שריר: מעבר לכך אנחנו דואגים גם לשילוב חברתי.
<מאיה שריר: הם צריכים להיות משולבים גם בחברת התלמידים וגם במדינת ישראל.
<מאיה שריר: אנחנו דואגים לפיתוח ולביסוס זהות יהודית וזהות ישראלית, הכנה לקראת צה"ל וגם - - -
עודד פורר: מאיה, סליחה.
<מאיה שריר: רק עוד משפט אחד.
<מאיה שריר: אנחנו עובדים הרבה מאד עם המשפחות ועם הקהילה ועם צוותי החינוך של בתי הספר ולשם כך אנחנו מפעילים צוות של מגשרים, שאחת הבקשות בתכניות שאת עוד הובלת, של צרפת-אוקראינה-בלגיה – הייתה באמת תגבור המגשרים.
<מאיה שריר: הם עושים עבודה טובה ואנחנו תגברנו.
עודד פורר: אני אשמח אם תגידי מה נותנים יותר, בהקשר של העלייה מצרפת.
עודד פורר: עכשיו, זה לא שעולה צרפתי מגיע לו יותר מעולה אחר, אבל צריך להבין שממצב שבו בכל שנה היו עולים כ-1,600 עולים מצרפת, בארבע השנים האחרונות עלו למעלה מ-21,000 עולים מצרפת.
עודד פורר: אתם במשרד החינוך עכשיו מתחילים להרגיש את מה שקרה פה ארבע שנים אחורה וגם את מה שעוד הולך לקרות.
עודד פורר: זה פי עשרה ממה שהייתם רגילים לטפל בו.
עודד פורר: השאלה היא אם יש איזו שהיא אג'נדה ספציפית לעניין הזה, ואני לוקח את זה בכוונה כן לשתי רשויות ספציפיות.
עודד פורר: בואי ניקח את זה לנתניה ולאשדוד, שמתמודדות עם הבעיה הזו והבעיה הזו היא בעיה.
עודד פורר: היא ללא ספק בעיה.
<מאיה שריר: טוב, אז בשנת 2015, בשנה אחת עלו 2,075 תלמידים עולים מצרפת, מתוך 7,000 תלמידים עולים שעלו לארץ.
<מאיה שריר: אם אנחנו מסתכלים על כל 10 השנים האחרונות, שזה זכאות להיבחן בבחינות בגרות עם התאמות של עולים, אז זה 6,797 תלמידים.
<מאיה שריר: במסגרת התכנית של החלטת הממשלה 2446, הוספנו בהתאם למיפוי צרכים בשטח בשיתוף פעולה עם משרד העלייה והקליטה, ראינו שמה שנדרש זה המגשרים והארכת יום לימודים, ואלה הדברים שאכן נתנו אותם, אבל התקיימו כבר מספר ישיבות בוועדת העלייה והקליטה, בטענה נגד.
<מאיה שריר: זאת אומרת עולים שהגיעו מצרפת בשנת 2015 קיבלו, יום לפני לא.
<מאיה שריר: או עולה מאיטליה לא קיבל.
<מאיה שריר: היו שתי החלטות כבר במסגרת ועדת העלייה והקליטה - חבר הכנסת אברהם נגוסה יצא, אבל הוא הוביל את זה - שלא תהיינה יותר תכנית שמבדלות בתוך תכנית של העולים ש - - -
עודד פורר: לא, לא, צריך להפריד בין נושא הדרך החדשה לקידום שילובם של יוצאי אתיופיה עם הנושא של התכניות המבדלות, לבין החלטות הממשלה.
עודד פורר: עכשיו, עם כל הכבוד, את משרד החינוך מחייבות החלטות הממשלה, לא החלטה של ועדה כזו או אחרת.
<מאיה שריר: ברור.
עודד פורר: עד כמה שההחלטות של הוועדות גם חשובות והממשלה כממשלה צריכה להתייחס אליהן.
עודד פורר: השאלה היא האם הנושא של טיפול בילדים עולים מצרפת, הרי אין אותו דבר בבית ספר שמגיע מספר מסוים של תלמידים, לזה שפתאום תוך שנה הצמיחה היא פי שלושה ופי ארבעה במספרים.