GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גלעד ארדיטי: בכל התחומים של מקצועות הבריאות ורפואה, בכולם יש בעיה בהתמחויות, בפיזיותרפיה, בריפוי בעיסוק, בהפרעות בתקשורת.
<גלעד ארדיטי: בכולם, בלי יוצא מן הכלל, יש בעיה.
<גלעד ארדיטי: התחום היחיד שאין בעיה זה סיעוד, כי יש בזה צורך פשוט בלתי נגמר כרגע.
<גלעד ארדיטי: גם בזה תהיה בעיה בעתיד ומשרד הבריאות פשוט מסיר מעצמו אחריות.
<גלעד ארדיטי: אף אחד לא יודע כמה התמחויות צריך, אף אחד לא יודע איפה מותר לעשות ואיפה אסור לעשות, ואני יכול להגיד לכם, כמי שהרבה פעמים מבקשים את הנתונים האלה – זה פשוט לא מעניין את משרד הבריאות.
<גלעד ארדיטי: זה אחד המקומות הכואבים בקשר של האקדמיה ותעסוקה.
מירב בן ארי: אוקיי, חבר הכנסת חנין, אתה רוצה להוסיף עוד משהו?
דב חנין: כן, אני ברשותך רוצה להגיד כמה מילים.
דב חנין: קודם כל, בהמשך לדברים שנאמרו עכשיו, אני לוקח את הסוגיה הזאת שוב, כסוג של סמן לבעיה.
דב חנין: הסוגיה של מה שקורה בתחום הפסיכולוגיה הקלינית זה פשוט שערורייה שלא תאומן.
דב חנין: אלא אם כן מדינת ישראל החליטה שאנחנו לא רוצים פסיכולוגים קליניים, כי המצב אצלנו מצוין, כולם שפויים לחלוטין, לא צריכים טיפול, הכל טוב.
ענת ברקו: זה לא רק על הקטע של השפיות, דב.
ענת ברקו: פסיכולוגיה זה לא רק אי שפיות או שפיות.
דב חנין: לא, לא, אני אומר, לגמרי, את צודקת, אבל כולם אצלנו במצב פסיכולוגי טוב, אף אחד לא צריך עזרה, לא צריך תמיכה, לא צריך לברר עם עצמו שום דבר וכולם במצב נפלא.
דב חנין: אם זה המצב, אז אולי אנחנו בכלל מיותרים פה בדיון הזה.
דב חנין: יש איזה שהוא כשל מערכתי שהוא בלתי נסבל, גברתי יושבת הראש ואני מציע שבעקבות הדיון הזה אנחנו נוציא מכתב ספציפי לשר הבריאות.
מירב בן ארי: כן, זה בדיוק מה שאמרתי לה.
דב חנין: כי פה הבטיחו לנו.
דב חנין: אמרו לנו בצורה מפורשת בכנסת כאן בדיונים, יש את סוגיית הרפורמה, אני לא נכנס לוויכוח על זה.
דב חנין: הבטיחו לנו שסוגית ההתמחות לא תיפגע.
דב חנין: וכשהמדינה באה לגורמים כמו קופות החולים ואומרת אנחנו מפסיקים לתת מלגות או המלגות להתמחות במקום 100% יהיו שליש, אז קופת החולים אומרת אנחנו לא רוצים בכלל מתמחים.
דב חנין: אם קופת החולים אומרת אנחנו לא רוצים מתמחים, זה אומר שאין מתמחים.
דב חנין: אם אין מתמחים, אז אין לנו דור עתיד שיוכל לרכוש את החוליה האחרונה של ההכשרה כדי להיות פסיכולוג קליני.
דב חנין: זו פשוט שערורייה וזה גם ביזוי של הכנסת.
דב חנין: אחרי שהבטיחו לנו שלא יהיה שום שינוי והכל יהיה נפלא ומצוין, הנה, אנחנו רואים את התמונה.
דב חנין: אני רוצה לקחת את הנושא הזה כדוגמה לסוגיה יותר רחבה, והיא הסוגיה של מה קורה אחרי הלימודים.
דב חנין: הסטודנט לומד, לפעמים, אם אנחנו מדברים על רפואה או אם אנחנו מדברים על פסיכולוגיה קלינית, מסלול קשה, מסובך, מאד קשה להתקבל, לימודים לא קלים.
דב חנין: בסופו של דבר אנחנו לא מקבלים איזה שהוא ערוץ שמאפשר לאנשים להיכנס למקצוע ולעבוד בו.
דב חנין: זה מצב מאד מאד מטומטם, מאד.
דב חנין: ואני חושב שפה צריך לייצר איזו שהיא התייחסות מערכתית יותר.
דב חנין: לצערי הגדול הנושא הזה נופל בין הכיסאות, כי אני לגמרי מבין את ות"ת ומל"ג שאומרים לנו מה אתם רוצים, אנחנו דואגים למערכת ההשכלה הגבוהה, אנחנו לא גורם שמתעסק בתעסוקה.
דב חנין: גורמים שמתעסקים בתעסוקה אומרים – אנחנו לא מתעסקים בהשכלה גבוהה.
דב חנין: יש פה איזה שהוא חיבור שחייבים לעשות אותו.
דב חנין: ומבחינה זו אני באמת רוצה להודות להתאחדות הסטודנטים על היוזמה שלכם ועל היוזמה של הדיון הזה כאן, אבל הפתרון חייב להיות מערכתי.
דב חנין: אני אומר לך גברתי, שבנוסף למשרדים הרלבנטיים, אני חושב שזה נושא שמחייב איזו שהיא התערבות של משרד האוצר.
דב חנין: גם בתור הגורם המתכלל, בסופו של דבר את כל ההיערכות הכלכלית של המדינה.
דב חנין: זו סוגיה שיש לה משמעות כלכלית עצומה.
דב חנין: אנשים לומדים דברים שאחר כך לא יכולים לעבוד בהם, אנשים לא לומדים דברים שהם רוצים בגלל שהם חושבים שהם לא יוכלו להתעסק בהם וכדומה.
דב חנין: זו סוגיה אחת.
דב חנין: הסוגיה השנייה היא הסוגיה של התעסוקה בזמן הלימודים.
דב חנין: וגם כאן אנחנו רואים מהנתונים שהתאחדות הסטודנטים מביאה בפנינו, שהנטל הכלכלי שמונח היום על סטודנטים הוא עצום, הוא בלתי אפשרי.
דב חנין: וסטודנטים, כדי לממן את עצמם, צריכים כמובן הרבה עזרה ותמיכה מההורים, אבל גם זה לא מספיק ורוב הסטודנטים בישראל הם אנשים עובדים ועובדים קשה, וכל הסוגיה של שילוב של עבודה עם לימודים אקדמיים, היא סוגיה לגמרי לא פתורה.
דב חנין: יש הרבה מה לשנות בתחום הזה.
דב חנין: אני בעד קודם כל כמובן להקל על הנטל של המצוקה הכלכלית של סטודנטים, ויש כאן שורה ארוכה של הצעות בתחום הזה, אבל צריך לצאת מתוך הנחה שלפחות בשנים הקרובות, עדיין חלק גדול מהסטודנטים יצטרכו לעבוד במקביל להשכלה הגבוהה.
דב חנין: ופה התחושה שלי היא שהמערכת עדיין לא רואה את זה כנורמה.
דב חנין: זאת אומרת, מתייחסים לסטודנט כאילו שהוא סטודנט וזהו.
דב חנין: זו ציפייה לגמרי לגיטימית כשאני איש אוניברסיטה, אבל בעולם הריאלי שבו אנחנו נמצאים, הסטודנט האמיתי צריך גם לעבוד.
דב חנין: ואיך בונים מערכת השכלה גבוהה שתהיה ידידותית לאנשים עובדים, זו סוגיה שאני חושב מחייבת את כולנו להרבה מאמץ ועבודה.
ענת ברקו: טוב, אז אני בהחלט מתחברת לדברים שאמר חבר הכנסת חנין.
ענת ברקו: אני רוצה להתייחס לנושא של רצף תעסוקתי.
ענת ברקו: מסיימים לימודים, תואר שני לפעמים, תואר שלישי והתסכול הוא רב, כי שום דבר לא מחכה שם.
ענת ברקו: עבודה קשה של לימודים של הרבה מאד שנות השקעה ומשאבים והירתמות של המשפחה ועבודה במקביל ולפעמים הזנחה של חיי המשפחה וקושי עצום, ובסוף מגיעים לרגע שסוף סוף מסיימים והקטע של המעבר לעולם התעסוקה הוא ממש ממש בעייתי.
ענת ברקו: זה לא היה בתקופה שאנחנו היינו סטודנטים.
ענת ברקו: היה לנו יותר קל.
ענת ברקו: ידענו שמסיימים אוניברסיטה, יש מקצוע, יש תואר, אפשר לרוץ עם זה.
ענת ברקו: זה היום לא כך ואני חושבת שזה דבר שצריך לחשוב איך עושים את הרצף הזה בצורה הרבה יותר טובה.
ענת ברקו: שסטודנטים ואגודות סטודנטים ירכזו מקומות עבודה לסטודנטים, כדי לתת את האופציות ויצירת הרבה מאד קשרים במשק, עם גופים שיכולים לספק תעסוקה לסטודנטים ושכל אוניברסיטה, מכללה – תיתן עדיפות לסטודנטים בדברים הללו, גם בהעסקה בתוך המוסדות עצמם כדי לאפשר לסטודנטים לקבל אפשרות להתפרנס גם לאחר הלימודים, כי אחרת התסכול הוא נורא.
ענת ברקו: יותר מלגות ותמיכות לסטודנטים.
ענת ברקו: אני מדברת גם על יוצאי צבא ובעיקר על יוצאי צבא.
ענת ברקו: אנשים שבמשך שלוש שנים לפחות, השקיעו את מיטב זמנם ומרצם לטובת המדינה, ולאחר מכן גם המלגות של אימפקט, מפעל הפיס, זה לא מספיק.
ענת ברקו: זה לא מספיק וזה לא הוגן לא לתת לאנשים ששירתו יותר, כי הזמן הזה מנוצל על ידי אנשים אחרים כדי לרכוש את ההשכלה והזמן הזה יש לו משמעות גם מבחינת יכולת ההשתכרות.
ענת ברקו: אני חושבת שאנחנו רואים בשנים האחרונות, לפחות בתחושה שלי, יותר מעורבות של הסטודנטים.
ענת ברקו: ראינו את זה גם במחאה החברתית.
ענת ברקו: אני חושבת שזה דבר מבורך.
ענת ברקו: יש הרבה מה להגיד ובמקומות אחרים בעולם הרבה מאד מהפכות התחילו מתוך הסטודנטים ומתוך האוניברסיטאות.
ענת ברקו: ולכן המחשבה שאפשר לשנות וצריך לשנות היא מתבקשת.
ענת ברקו: והחיבורים האלה באמת עם הגופים שאמונים גם על תכניות הלימודים וגם על ההתאמות הנדרשות, זה חייב להיות, כי אין דרך אחרת.
ענת ברקו: היום, בעולם של היום, הלימודים הם לצד עבודה.
ענת ברקו: אין יכולת לעשות את הדברים הללו – רק ללמוד זה לוקסוס שאין להרבה אנשים.
מירב בן ארי: שלמה, בבקשה, מנכ"ל ור"ם.
<שלמה גרוסמן: יו"ר ור"ם.
מירב בן ארי: יו"ר ור"ם, סליחה.
<שלמה גרוסמן: אז תודה רבה ליושבת הראש.
<שלמה גרוסמן: אני רוצה בקצרה, אפשר הרי לדבר פה גם חצי שעה, אבל אני רוצה להתמקד באמת בכמה נקודות שאני חושב שחשוב שחברי הכנסת וגם הסטודנטים - - -
מירב בן ארי: אתה גם יו"ר מכללת אשקלון או נשיא מכללת אשקלון?
<שלמה גרוסמן: אני נשיא מכללת אשקלון.
מירב בן ארי: אז אם אתה יכול להתייחס גם.
<שלמה גרוסמן: הייתי יושב ראש ות"ת 7 שנים בתקופה הקריטית וגם טיפלתי בנושא של הרפואה והקמתי ועדה שאמרה וחזתה את החוסר ברופאים שמתקיים עכשיו, אבל לא רצו לשמוע – לא האוצר ולא משרד הבריאות ומשום כך אנחנו, לפי דעתי, נמצאים פה במצוקה, אבל אני אתייחס לזה בסוף.
<שלמה גרוסמן: אני רוצה קודם לומר ש-א' חל פה מהפך אדיר בכל נושא ההשכלה הגבוהה.
<שלמה גרוסמן: אם בתקופה שלפני כ-20 שנה הרוב למדו באוניברסיטאות, רוב הסטודנטים, היום 70% לומדים במכללות.
<שלמה גרוסמן: שימו לב, זה מהפך אדיר.
<שלמה גרוסמן: רק 30% באוניברסיטאות.
<שלמה גרוסמן: אז זה דבר ראשון.
<שלמה גרוסמן: מה קורה במכללות?
<שלמה גרוסמן: במכללות יש מגוון הרבה יותר רחב של נושאים, החל מאדריכלות וכלה בנושאים אחרים, מכללות להנדסה ולמוסיקה ומכללות כלליות וכך הלאה.
<שלמה גרוסמן: המכללות מאפשרות לסטודנטים לבחור נושאים הרבה יותר אפליקטיביים מבחינתם, ולכן גם הסטודנטים, לפי דעתי, הולכים לשם.
<שלמה גרוסמן: עכשיו, מה שמתקיים במכללות - וזה חשוב מאד להדגיש את זה - זה יריד תעסוקתי.
<שלמה גרוסמן: אנחנו עכשיו סיימנו באשקלון לפני שבוע יריד תעסוקתי.
מירב בן ארי: למה, באוניברסיטה אין יריד תעסוקה?
<שלמה גרוסמן: אני לא יודע.
<שלמה גרוסמן: יכול להיות שיש.
<שלמה גרוסמן: 31 חברות הגיעו לאשקלון כדי להציג את האפשרויות של קליטת סטודנטים בוגרים וכבר סטודנטים משנה שנייה נרשמו לכל מיני אופציות שעמדו בפניהם.
<שלמה גרוסמן: אני חושב שזה החלק והתרומה החשובה ביותר להמשך הפוטנציאל הקיים בשוק, לגבי קליטת הסטודנטים.
<שלמה גרוסמן: אבל המהפך העיקרי אצל הסטודנטים הוא שהם בוחרים היום את הנושאים שהם למעשה יביאו להם את אפשרויות התעסוקה.
<שלמה גרוסמן: סטודנט לא ילמד היום ספרות, אני חושב, פחות או יותר אני מדבר, והוא גם לא ילמד פילוסופיה.
<שלמה גרוסמן: הוא ילך יותר לאבטחת מידע ויותר למחשוב בכיוון מסוים.
מירב בן ארי: יש מכללות בארץ שמלמדות נגיד פילוסופיה?
<שלמה גרוסמן: לא.
<חוה קליין: מדעי הרוח מרוכזים באוניברסיטאות.
מירב בן ארי: הכל באוניברסיטאות.
<שלמה גרוסמן: הכל באוניברסיטאות.
<שלמה גרוסמן: כמובן שיש פה ושם לימודי עזר וזה חשוב מאד.
מירב בן ארי: קורסי בחירה זה בסדר, לעשות קורסי בחירה, אבל לא כתואר ראשון.
<שלמה גרוסמן: פחות רוצים להוציא סטודנט.
<שלמה גרוסמן: אין, לא תמצאי, אבל תמצאי התמחויות רבות ואנחנו למשל בפריפריה, אם אני מסתכל על הפריפריה הצפונית ואותו דבר עכשיו בפריפריה הדרומית, שאני כמובן מייצג, אז פיתחנו את כל הנושא, פרט כמובן לעבודה סוציאלית וקרימינולוגיה ואבטחת מידע ומחשוב וכל זה, פיתחנו עכשיו את כל נושא הבריאות מבחינת א' סיעוד.
<שלמה גרוסמן: באמת יש התנפלות עצומה על הנושא הזה ואנחנו רואים אחד מתוך שלושה, ואני חושב שזה דבר - - -
מירב בן ארי: מדהים.
<שלמה גרוסמן: שקיים באוניברסיטאות אבל לא במכללות, אז זה גם כן מעניין.
<שלמה גרוסמן: ועכשיו אנחנו עומדים לקבל תזונה.
<שלמה גרוסמן: אז גם כן יש פה מלחמת עולם עם משרד הבריאות שטוען שלא צריך יותר תזונאים.
<שלמה גרוסמן: אין אף מוסד שמלמד תזונה בדרום.
<שלמה גרוסמן: זה אבסורד.
<גלעד ארדיטי: אין אף מסד נתונים שאומר למה לא צריך תזונאי.
<גלעד ארדיטי: הם טוענים שלא צריך, אבל אף אחד לא יודע את המספרים.
מירב בן ארי: תדע לך שאתמול היה דיון בוועדת החינוך של הכנסת בנושא של ילדים עם צרכים מיוחדים ואמרו שבעיקר בדרום חסר את התזונאים, קלינאי התקשורת, מרפאים בעיסוק.
מירב בן ארי: זאת אומרת שיש משרות, אבל אין עובדים.
מירב בן ארי: אז נראה לי שהם לא מחוברים למה שקורה בדרום.
<נדב הייפר: וגם שם יש בעיות התמחות.
<חוה קליין: שם הבעיה היא גם של התמחות.
<חוה קליין: סטודנטים לתזונה מחכים היום שנתיים כדי להיכנס למקום התנסות.
<נדב הייפר: במקרה הטוב שנתיים.
מירב בן ארי: אז זה מוזר.
<גלעד ארדיטי: באשקלון זה נפתר.
<שלמה גרוסמן: אז דווקא בזה, בבית החולים ברזילי זקוקים לקבל ואפילו אמרנו שאנחנו מוכנים לתת מספר תקנים כדי שהדבר הזה יזורז.
<שלמה גרוסמן: אז המכללה אמרה שהיא תוותר על משהו אחר כדי שהדיאטנים או הדיאטניות יוכלו - - -
מירב בן ארי: דרך אגב, זה דוגמא לבין זה שאתה מסיים את התואר לתעסוקה.
מירב בן ארי: זאת אומרת שהמכללה מתערבת מול בית החולים כדי שיהיה לסטודנטים שלה מקומות לעשות את ההתמחות.
מירב בן ארי: אגב, ואני לא בות"ת/מל"ג, אבל אם הייתי שם הייתי, לפחות עכשיו כשאני מבינה שיש מצוקה, עושה אפילו איזה שהוא חיבור, את יודעת.
מירב בן ארי: אתם נמצאים בעמדת הכוח.
מירב בן ארי: עושה איזה שהוא חיבור שלא כל מוסד עכשיו עובד מול בית חולים, אלא באמת גם אם קשה לך עם משרד הבריאות, אז אולי עם המנכ"לים של בתי החולים כדי לראות מה הצורך.
מירב בן ארי: אתם עושים את זה?
מירב בן ארי: אני רוצה לדעת.
<חוה קליין: בואי נגיד שזה מהלך, זה לא טריטוריה שלנו מול בתי החולים.
מירב בן ארי: אבל זו הטעות שלך.
<חוה קליין: זו לא טעות שלי.
מירב בן ארי: זה הטעות, כי התפיסה בעיני שאם יש בעיה כמו שיש עכשיו בעיה, הוא בא ואומר שיש מצוקות באזור שלם במדינת ישראל, כן, בשביל זה אתם מל"ג/ות"ת.
מירב בן ארי: לא בשביל שכל מכללה תפתור את הבעיה.
<חוה קליין: לא - - -
<גלעד ארדיטי: מירב, פה אני חושב שזה מקום שהוועדה יכולה לעזור.
מירב בן ארי: בטח שאנחנו נעזור.
<גלעד ארדיטי: צריך להושיב פה את משרד הבריאות יחד עם המל"ג/ות"ת כדי להצליח לקדם את התהליך הזה, כי זה תהליך שאיפה שהוא מתמסמס כבר לא מעט זמן.
<שלמה גרוסמן: לא יכול להיות שמשרד הבריאות ישים וטו על נושאים כאלה - - -
<שלמה גרוסמן: זו בעיה.
<שלמה גרוסמן: הבעיה קיימת.
<שלמה גרוסמן: אני רוצה לומר מילה או שתיים לגבי רפואה, למרות שזו בעיה קשה מאד.
<שלמה גרוסמן: ראשית, ברור שאנחנו הרחבנו את התשתיות של בתי הספר לרפואה הקיימים עד למקסימום.
<שלמה גרוסמן: אי אפשר להגדיל יותר את התשתיות לגבי למידה.
<שלמה גרוסמן: פתחנו את בית הספר לרפואה בצפון, בצפת ויכול להיות שצריך לפתוח עוד שניים-שלושה בתי ספר אם אין ברירה.
<שלמה גרוסמן: מה שכן, לפתח את הלימודים של קדם רפואה כדי להכשיר סטודנטים שיוכלו להתקבל.
מירב בן ארי: יש קדם רפואה היום בארץ?
<שלמה גרוסמן: יש.
<שלמה גרוסמן: יש גם באוניברסיטאות ויש גם במספר מכללות.
<שלמה גרוסמן: אנחנו גם כן מתכננים לפתוח קדם רפואה בדרום.
<שלמה גרוסמן: יש בבן גוריון, אבל אנחנו רוצים לחזק את זה ולפתוח באשקלון.
<שלמה גרוסמן: אנחנו חושבים שבסופו של דבר זה יביא לידי עידוד של סטודנטים, שיוכלו אחר כך למצוא דרך לסיים את לימודי הרפואה או בארץ או גם בחו"ל, אבל לחזור, כי הם מקבלים פה את תמיכת המדינה.
<שלמה גרוסמן: הם יצטרכו להתחייב לחזור כדי שיוכלו להשלים את לימודיהם.
<שלמה גרוסמן: צריך להבין אם כן, זו מהפכה כללית, מבחינה זו שנושאים מסוימים, כפי שאמרתם, ילכו וייעלמו או יקטנו ולעומת זאת נושאים, הייתי אומר הרבה יותר יישומיים, יתפסו את מקומם.
<שלמה גרוסמן: יחד עם זה, אנחנו חייבים להקפיד שסטודנט שמסיים יהיה בעל אינטלקט.
<שלמה גרוסמן: כלומר, שתהיה לו השכלה רחבה גם בתחומים אחרים.
<שלמה גרוסמן: לכן לימודי העזר, לימודי החובה, שהם קיימים במספר מקומות, חייבים להיות חלק מהתשתית.
<שלמה גרוסמן: אי אפשר לסיים לימודים, לא חשוב אם זה באדריכלות או במשהו אחר, בלי התשתית של לימודי עזר שישלימו את הנושאים שחייבים להיות מודעים להם.
מירב בן ארי: כן, הבנתי.
מירב בן ארי: בסדר גמור, תודה רבה.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע נציגה נוספת של התאחדות הסטודנטים.
מירב בן ארי: כן, בבקשה, תציג את שמך.
<יוגב כהן: השם שלי יוגב כהן, אני סטודנט לחינוך, ראש מדור תרבות במכללת דוד ילין פה בירושלים.
<יוגב כהן: אני רציתי לדבר על העניין של התעסוקה בזמן הלימודים.
<יוגב כהן: את אמרת מקודם – סטודנט הוא קודם כל סטודנט ואחר כך הוא עובד.
<יוגב כהן: אז נכון להיום זה לא נכון המצב הזה.
<יוגב כהן: היום סטודנטים עובדים לפחות בשתיים-שלוש עבודות - - -
מירב בן ארי: זה גם פעם היה, זה בסדר.
<יוגב כהן: שתיים שלוש עבודות כדי לממן את הלימודים.
<יוגב כהן: אני יכול להגיד לך על עצמי שאני לוחם משוחרר, אני מלגאי של אימפקט, שזה המון כסף.
<יוגב כהן: זה המון כסף ובכל זאת אני מאד מתקשה לעמוד בתשלומים גם למכללה, גם שכר דירה.
מירב בן ארי: זו מכללה מתוקצבת?
<יוגב כהן: זו מכללה מתוקצבת ואני גם מקבל עזרה מההורים וזה מאד קשה לעמוד בתשלומים גם למכללה, גם שכר דירה, גם קיום.
<יוגב כהן: זה משהו שהוא באמת קשה - יוקר המחייה של סטודנטים.
<יוגב כהן: המזל שלי הוא שההורים שלי באמת מצליחים לעזור לי טיפה.
<יוגב כהן: לצערי - - -
מירב בן ארי: במה אתה עובד?
<יוגב כהן: אני כרגע עובד באגודה ואני כרגע עובד בחנות בגדים.
<יוגב כהן: שאיפה לעבור לעבודה שאני ארוויח בה יותר כסף, אבל לצערי אני מחסיר מהלימודים כדי לעבוד, כדי לשלם את הלימודים שבסופו של דבר אני לא נמצא בהם, כי אני צריך לעבוד כדי לממן את הלימודים, וזה איזה שהוא מעגל שחוזר על עצמו.
<יוגב כהן: ואם זה מלגאי של אימפקט, אז זה אותו עיקרון שאני צריך לעשות שעות התנדבות, אז אני טיפה מחסיר מהשיעור הזה וטיפה מחסיר מהשיעור הזה ובסופו של דבר זה מעגל שחוזר על עצמו, שכדי להרוויח כסף אני לא נמצא בלימודים ובסופו של דבר אני משלם על הלימודים האלה, שאני לא נמצא בהם כי אני מרוויח כסף.
<יוגב כהן: זה מעגל.
<יוגב כהן: זה משהו מאד קשה.
<יוגב כהן: השאלה אם יש איזה פתרונות שאפשר לעשות כדי להקל על סטודנטים ביוקר המחייה בתקופת הלימודים, ולא רק אחר כך, בתקופת הסטאז'.
מירב בן ארי: ובחיים בכלל.
<יוגב כהן: כן.
<יוגב כהן: כי אחר כך אנחנו יוצאים לשוק העבודה, באמת, אנחנו כבר אנשים עצמאים, אנחנו כבר אנשים בוגרים ואנחנו יכולים להסתדר.
<יוגב כהן: התקופה הקשה ביותר של סטודנטים לפי דעתי היא תקופת הלימודים עצמם, להרוויח כסף כסטודנט.
<יוגב כהן: אני גם בא מהפריפריה.
<יוגב כהן: סטודנט שאין לו גב כלכלי מההורים, זה משהו שהוא מאד מקשה עליו.
<יוגב כהן: יש הרבה אנשים שאני מכיר, מהעיר שלי במקור, אני במקור מנתיבות, יש הרבה אנשים שלא הולכים ללמוד ואומרים – אני אסתפק במקצוע, כי אין לי כסף ללמוד וההורים שלי לא יכולים לעזור לי, אז למה אני אעשה את זה לעצמי?
<יוגב כהן: אני בסוף אחיה ברחוב.
<יוגב כהן: זהו.
מירב בן ארי: אבי לב, מנהל תכנית ההתמחות של קרן רוטשילד.
מירב בן ארי: ושוב תודה, שמעתי את כל מה שאמרת, שלא תחשוב.
<אבי לב: תודה רבה חברת הכנסת מירב בן ארי.
<אבי לב: דיברו פה הרבה מנקודת המבט של עולם ההשכלה ושל הסטודנטים, אבל למעבר בין עולם ההשכלה לעולם התעסוקה יש שתי רגליים והרגל השנייה היא בעולם התעסוקה, ומה שאנחנו רואים היום, מהצד של המעסיקים, זה קודם כל שהם לא רוצים לקחת עובדים בלי ניסיון מעשי.
<אבי לב: הם פשוט לא רוצים לקחת עובדים בלי ניסיון מעשי וסטודנטים שמסיימים את התואר מתקשים מאד למצוא תעסוקה.
<אבי לב: והדבר השני, וזו תופעה מאד מדאיגה בעולם, אבל בעיקר בישראל, זה ששיטת ההשמה של חבר מביא חבר בישראל, היא שיטת ההשמה הכי פופולארית.
<אבי לב: זאת אומרת, גם אם אתה סטודנט ולמדת בעיקר בפריפריה החברתית-כלכלית ואבא שלך הוא לא מנכ"ל או אמא שלך היא לא מנכ"לית, אתה מאד מאד תתקשה למצוא את הצעות העבודה, כי הן כבר לא מפורסמות.
<אבי לב: הן מפורסמות דרך חבר מביא חבר ודרך קשרים, ומי שקרוב לצלחת הוא מקבל את אותן הצעות.
מירב בן ארי: על איזה התמחות אתה מדבר?
<אבי לב: קרן רוטשילד הקימה בשנת 2012 ביחד עם קרן גרוס לקידום חיילים משוחררים, תכנית שבעצם מיועדת לסטודנטים בפריפריה החברתית-כלכלית, שהם לומדים בתכניות שאין בהן חובת התמחות.
<אבי לב: לא תכניות של עריכת דין ולא תכניות של ראיית חשבון וכו', אלא תכניות כמו מדעי המדינה, סוציולוגיה, כלכלה וכו'.
<אבי לב: והמטרה באמת הייתה לספק לאותם סטודנטים מהפריפריה, את הקשרים והניסיון המעשי כדי להיכנס לעולם התעסוקה.
<אבי לב: כיום יש לנו 800 סטודנטים, שנה הבאה כבר 1,000 סטודנטים, יש לנו תכנית גם בנוסף לחברה הערבית ותכנית לחברה החרדית.
<אבי לב: מה שחשוב היה לי לומר בדיון הזה, זה שאנחנו עשינו סקירה בינלאומית וישראל היא אולי המדינה היחידה שאנחנו מצאנו בסקירה בעולם המערבי, שבכלל לא מתייחסת לכל הסוגיה של איך עוברים מעולם ההשכלה לעולם התעסוקה.
<אבי לב: בחודשים האחרונים המשרד לשוויון חברתי הקים את האגף - - -
מירב בן ארי: יש כאן נציג של המשרד לשוויון חברתי?
<אבי לב: אבל מה שאנחנו רואים, שיש מדינות שבאופן אקטיבי, כמו אוסטרליה, מספקות לסטודנטים ולמעסיקים מלגות על מנת לקחת סטודנטים ללא ניסיון.
<אבי לב: יש מדינות כמו בריטניה שבהן מבחינת תקנון וחקיקה הם מאפשרים לקחת התמחויות.
<אבי לב: יש מקומות כמו צרפת וגרמניה שמעודדים את זה, ובישראל פשוט אין על זה אפילו מילה אחת, לא בחקיקה ולא בתקינה.
<אבי לב: מה שקורה היום, אפשר לראות בכנסת הרבה מאד מתמחים, אפשר לראות במקומות אחרים מתמחים, אבל כל הנושא הזה הוא בכלל בכלל לא מוסדר.
<אבי לב: אז מצד אחד יש הרבה סטודנטים שמנצלים אותם ומצד שני יש הרבה מעסיקים שלא רוצים לקחת מתמחים בגלל שזה בתחום האפור.
<אבי לב: אני רק אסיים ואומר שבארצות הברית ובאירופה, 60% מהסטודנטים מתמחים.
<אבי לב: אני מדבר על סטודנטים שלא מחויבים בהתמחות.
<אבי לב: זאת אומרת לא עריכת דין, אלא סטודנטים שלומדים מדעי החברה ומדעי הרוח.
<אבי לב: אז הרוב הגדול של הסטודנטים מתמחה וברוב הגדול של החברות בארצות הברית למשל, הליך הגיוס של כוח האדם שלהם הוא דרך המתמחים.
<אבי לב: זאת אומרת הם לוקחים מתמחים שהם עוד סטודנטים ומגייסים אותם לתוך עולם התעסוקה, כשהם מסיימים את התואר.
<אבי לב: בישראל לא רק שאין דבר כזה בכלל, אלא גם אין בכלל התייחסות ואין משרד שכרגע אחראי על זה.
<אבי לב: אולי בחודשים הקרובים המשרד לשוויון חברתי - - -
מירב בן ארי: אנחנו נבקש מהם גם התייחסות.
מירב בן ארי: עמית דיבר?
מירב בן ארי: עמית, נציג הסטודנטים האחרון, בבקשה.
מירב בן ארי: אתה מהסטודנטים עובדי משרד - - -
<עמית כתר: משרדי הממשלה.
מירב בן ארי: אוקיי, בבקשה עמית.
<עמית כתר: אז קודם כל תודה רבה על זה שיש התעסקות בנושא ועל האפשרות לבוא ולהציג את הכובע של הסטודנטים שעובדים במשרדי הממשלה.
<עמית כתר: אני רוצה קודם כל לברך אתכם, חברי הכנסת, ואותך, יושב ראש התאחדות הסטודנטים ובכלל, את כל התאחדות הסטודנטים, שבאמת אתם דואגים לסטודנטים ויש שינוי.
<עמית כתר: אני לומד כבר שלוש ועוד מעט מסיים את השנה השלישית ויש באמת שינוי שאתם עושים לטובת הסטודנטים ועל זה יישר כוח.
<עמית כתר: בכובע של הסטודנטים עובדי משרדי הממשלה, יש פה כמה דברים עיקריים שהם קשיים בקטע של אופק תעסוקתי, שסטודנט שעובד היום במשרד ממשלתי, הוותק שלנו לא נחשב.
<עמית כתר: אנחנו עובדים שנתיים-שלוש שנים, ואם רוצים להיכנס ולהמשיך בעולם השירות הציבורי, אנחנו לא יכולים והוותק שעבדנו לא נחשב לנו.
<עמית כתר: אנחנו לא יכולים להתמודד על מכרזים שהם בין משרדיים או פנימיים, אלא רק על מכרז, כמו כל אחד שבא מבחוץ ורוצה להתמודד.
מירב בן ארי: אתם יכולים להתמודד, פשוט אין לכם עדיפות כי עבדתם אלא אתם כמו כולם.
<עמית כתר: אין לנו את הוותק, בדיוק.
<עמית כתר: הוותק לא נחשב.
מירב בן ארי: את זה צריך לחדד.
<עמית כתר: זה אחד.
<עמית כתר: קושי נוסף הוא שאנחנו עובדים ואין לנו את היחס כמו לכל עובד רגיל במשרד.
מירב בן ארי: כלומר?
<עמית כתר: אנחנו נחשבים כאילו בוועדי העובדים של משרדי הממשלה, כסוג ב', כסוג מזלזל.
<עמית כתר: אם לדוגמא יש פעילויות רווחה לעובדים של משרדי הממשלה, אנחנו הסטודנטים - לא מסתכלים עלינו, רק אם זה על בסיס מקום פנוי.
מירב בן ארי: בוא רק תסכם כי אני חייבת לסיים.
<עמית כתר: אלה הדברים העיקריים.
מירב בן ארי: אתה מכיר את הסיפור הזה עם הסטודנטים עובדי המדינה?
<גלעד ארדיטי: יש גם על זה דיון השבוע, נכון?
<עמית כתר: יש.
<עמית כתר: אנחנו מצטרפים על דיונים בוועדת הרפורמה בנציבות שירות המדינה בראשות חבר הכנסת - - -
מירב בן ארי: אצל אלי כהן?
<עמית כתר: אצל רועי פולקמן.
מירב בן ארי: אז זה לא ועדת הרפורמה, זו ועדה של שירות המדינה.
מירב בן ארי: ראיתי את זה.
<עדן מרין: אני אשמח להוסיף מילה.
מירב בן ארי: כן, בואי תוסיפי.
<עדן מרין: אהלן, אני עדן, סטודנטית להוראה גם בדוד ילין ואני רוצה לציין שאני מאד מתחברת, כי סטודנטים להוראה במשך שלוש או ארבע שנים בתואר שלהם, עובדים בבתי הספר ומחזיקים כיתות שלמות וכשמגיעים לחפש ת"ש ולחפש עבודה במשרד החינוך, אותן שנים שעבדנו בעצם במשרד החינוך, במסגרת אימוני ההוראה שלנו ללא שכר וללא איזו שהיא הכרה כמורים, לא נחשבות כוותק וזה ממש אותו ודבר.
<עדן מרין: אז זה מה שממש היה חשוב לי להוסיף.
מירב בן ארי: את מדברת על זה שהתקופה של הפרקטיקום, של ההתנסות המעשית לא נחשבת לך בוותק.
מירב בן ארי: אני לא יכולה להגיד לך מאה אחוז שאני מסכימה איתך שזה צריך להיות ותק, אבל אני יכולה לברר.
מירב בן ארי: יכול להיות, שוב פעם, ואני אגיד לך גם מה הבעיה.
מירב בן ארי: אנשים עושים הכשרה מעשית.
מירב בן ארי: נגיד עובדת סוציאלית שעושה הכשרה מעשית, אחרי זה כשהיא תהיה עובדת סוציאלית ברשות, התקופה הזאת לא תיחשב לה.
מירב בן ארי: אז זה קצת בעייתי, כי אם נותנים לאחד יצטרכו לתת לכל אלה שעושים פרקטיקום והכשרה מעשית.
מירב בן ארי: אז אני לא יודעת.
מירב בן ארי: אני יכולה לבדוק את זה, אבל אני לא בטוחה שזה צריך להיות ככה.
מירב בן ארי: מה גם שאנחנו פותחים את זה לדיון מאד מאד רחב שעלול לנגוע בכולם.
מירב בן ארי: אני ממש חייבת ללכת עוד דקה.
<עמית כתר: רק עוד דבר אחד קצר.
<עמית כתר: אתם אמרתם שסטודנט הוא סטודנט גם אם הוא - - -
<עמית כתר: את אמרת, שסטודנט הוא סטודנט גם הוא לומד במכללות או כל איזה סוג של - - -
<עמית כתר: אז במכרזים לכניסה לתפקידים של סטודנטים, הם אומרים אך ורק סטודנט שלומד במוסד שמוכר על ידי המל"ג.
<עמית כתר: לדוגמא, סטודנט שלומד עכשיו לימודי תעודה שנה וחצי, לא יכול לעבוד כסטודנט במשרד ממשלתי.
<גלעד ארדיטי: בסדר, זה דיון שנדמה לי שדיברנו איתך בכלל על כל ההגדרה של סטודנטים, כי גם לסטודנטים הנדסאים יש עם זה בעיה.
<גלעד ארדיטי: זו בעיה יותר מורכבת.
מירב בן ארי: לא, דווקא על זה לא, אבל בוא נדבר על זה.
<גלעד ארדיטי: מי הוא סטודנט.
<גלעד ארדיטי: הרי החוק מגדיר מי.
מירב בן ארי: הערה חשובה.
מירב בן ארי: אני לא חושבת שאנחנו דיברנו על זה, אבל אנחנו נדבר על זה – מה ההגדרה של סטודנט.
<גלעד ארדיטי: יש לזה הגדרה בחוק והשאלה היא עד כמה - - -
מירב בן ארי: כן, השאלה כמה היא רלבנטית להיום.
<גלעד ארדיטי: לא, היא רלבנטית, אבל אם את מרחיבה את זה עכשיו לעד אין סוף כולל לימודי תעודה, אז את יכולה להגיד - - -
מירב בן ארי: יכול להיות שלא, אבל בוא - - -
<גלעד ארדיטי: למיליון אנשים שהם סטודנטים.
מירב בן ארי: בוא נקרא את זה.
מירב בן ארי: אוקיי, בסדר גמור.
מירב בן ארי: אני כמובן ראשית מודה לכל מי שהגיע לוועדה.
מירב בן ארי: אנחנו כמובן ממשיכים לשדולה באולם ירושלים למעלה, שדולה של ועדת החינוך.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר כמה דברים לגבי הוועדה הזו: אחד, אנחנו נפנה למשרד לשוויון חברתי ונבקש ממנו תשובה והתייחסות למה שהעלית.
מירב בן ארי: אמרת דברים מאד נכונים לחיבור בין הלימודים לתעסוקה.
מירב בן ארי: רובם התייחסו לזה, אבל אנחנו נבקש גם התייחסות.
מירב בן ארי: ראיתי את הדיונים שהתקיימו כאן בוועדת החינוך בנושא של הרפואה.
מירב בן ארי: קראתי, רפרפתי גם עכשיו על הסיכום.
מירב בן ארי: הסתבר שהיה כאן דיון בכ"ט בתשרי, אין פה תאריך לועזי.
<יהודית גידלי: בסוף ספטמבר.
מירב בן ארי: מתי שהוא בסוף ספטמבר היה דיון.
מירב בן ארי: כנראה שצריך לעשות דיון מעקב.
מירב בן ארי: יש כאן התייחסות של השר נפתלי בנט, שב-11 באוגוסט 2015, שזה גם מזמן וסוכם מתווה עם משרד הבריאות.
מירב בן ארי: אני אדבר גם עם גדי פרנק על העניין הזה של החיבור בין משרד הבריאות לאקדמיה, כי אין ספק שיש כאן בעיה, ומה שכן זה כבר לא מעודכן, זה משנת 2015, אז אנחנו צריכים לעשות דיון בוועדת החינוך ולראות איפה זה עומד, הנושא של הרפואה ובמקביל לעשות פגישה עם גדי פרנק, מנכ"ל המל"ג.
מירב בן ארי: בנוסף, אני אפנה ליפה זילברשץ וכמובן לכל אלה שעוסקים בתכנית החומש, שאנחנו צריכים פה לכנס יד אחת בכל הנושא של כן לשים משהו יעודי לחיבור בין אקדמיה לתעסוקה.
מירב בן ארי: יש תקציבים ייעודיים במל"ג.
מירב בן ארי: צריך לקחת אותם גם לנושא של תעסוקה.
מירב בן ארי: נדב מבצלאל בעניין הנושא של האדריכלים, רשמתי לי את זה.
מירב בן ארי: דיברתי איתך גם אז על זה.
מירב בן ארי: אני חושבת שאנחנו צריכים לשבת לבד ולראות האם זה בחקיקה או במקומות אחרים ולהבין יותר ספציפית.
מירב בן ארי: אני מודה לכם שהגעתם.
מירב בן ארי: אנחנו נמשיך בשדולה.
מירב בן ארי: אני פשוט חייבת ללכת.