GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מנואל טרכטנברג: תודה רבה לכם ולכל הנוכחים.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים להתחיל, בואו נתחיל והמצטרפים יצטרפו אלינו.
מירב בן ארי: היום יום רביעי, ה-1.6.2016, כ"ד באייר תשע"ו.
מירב בן ארי: הנושא של הוועדה הוא שסעים בין הזרמים במערכת החינוך, במסגרת יום האחדות בכנסת.
מירב בן ארי: ראשית כמה מילות פתיחה ואז אני כמובן אעביר לדוברים.
מירב בן ארי: אני הייתי גם בישיבה בשנה שעברה ביום האחדות וגם הוצאתי את הסיכום, כי אני רוצה שנתייחס לכמה דברים שהעלינו שם כדי לשמוע אם היו התפתחויות בשנה האחרונה.
מירב בן ארי: אני הייתי ביום ראשון בבית ספר, במסגרת יום האחדות, הלכנו אני וחבר הכנסת שמולי, מקואליציה ואופוזיציה, ודיברנו עם תלמידי תיכון על נושא של אחדות ונגד גזענות וממש הוצאנו לפועל מה שנקרא את אותם ערכים ואותם דברים שאנחנו שומעים הרבה ביום האחדות ובסוף המטרה היא שזה יגיע לתלמידים ולנערים ולנערות.
מירב בן ארי: אז גם אני אגיד תודה לדנה פרידמן, שיושבת כאן, זאת לא פעם ראשונה שאני בבתי הספר, ולעוזר שלי, אלכס, שתיאם וזה היה קשה מאוד.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לכם, חברי כנסת ובתי ספר זה לא קל, היו לנו ביטולים ברגע האחרון ומראש ההשתתפות הייתה יחסית, אני מודה, לא גבוהה, אבל לפחות, וזה מה שאני ודנה גם אמרנו, שכל מי שהיה בבית הספר מהח"כים קצרו מחמאות.
מירב בן ארי: זאת אומרת אלה שהגיעו, זה לא עבר לסדר היום וזה באמת היה בעל משמעות בבית הספר.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לכם שיצאתי מבית ספר ביפו, שמורכב ממוסלמים, נוצרים ויהודים, והיה שיח מאוד מאוד חשוב ובאמת גם נהנינו.
מירב בן ארי: מעבר לזה, ממש נהנינו להיות עם התלמידים, שזה לא פחות חשוב.
מירב בן ארי: יום האחדות מצוין, כמו בשנה שעברה, גם השנה, היום יש את האירוע המרכזי, בבית הנשיא.
מירב בן ארי: אני לא אוכל כמובן להיות בגלל שזה יום רביעי ויש הצבעות, אבל יום האחדות, שהוא היוזמה של משפחות שלושת הנערים, שהבנתי שהם בדרך, כשהם יבואו הם יצטרפו, איל יפרח, גלעד שאער ונפתלי פרנקל, יחד עם עמותת גשר ועיריית ירושלים וראש העיר ירושלים מר ניר ברקת, והפרס של יום האחדות, שאתה גם תדבר עליו, מדבר על הנושא של אחדות בעם.
מירב בן ארי: הייתי פה בשנה שעברה בוועדה, שמעתי את הדברים שאמרו המשפחות, היו גם דברים קשים, אבל בעיקר דיברנו על הדברים המאחדים והדברים הטובים שנעשו.
מירב בן ארי: אני יודעת שמי שמקדם את יום האחדות, כמובן חוץ מעמותת גשר שעושה פעילות מאוד מאוד חשובה, זה קודם כל משרד החינוך, מינהל חברה ונוער, רשויות מקומיות, צה"ל, חברה למתנ"סים, תנועות נוער, שירות לאומי.
מירב בן ארי: אני מאוד התרשמתי מהפעילות של משרד החינוך ואני גם מזכירה שבפעם שעברה, ביוזמתי אגב, החלטנו לפנות למשרד התרבות והספורט.
מירב בן ארי: מעניין, אני לא יודעת אם היה שם משהו, אולי אתה תעדכן אותנו.
מירב בן ארי: אנחנו נתייחס למה שהיה בשנה שעברה, אבל גם כמובן נשמע מכם מה היה השנה.
מירב בן ארי: ראשון הדוברים, בבקשה, מנכ"ל עמותת גשר, בבקשה.
<אילן גאלדור: שלום לכולם.
<אילן גאלדור: ברשות יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת יהודה גליק, חברנו, חברינו ממשרד החינוך.
<אילן גאלדור: אני רוצה לציין גם אורחים שהצטרפו אלינו מחוץ לארץ, שבאו במיוחד ליום האחדות, שיושבים פה מאחוריי, הם באו מארצות הברית ומאנגליה, באמת זכות גדולה לנו.
מירב בן ארי: (אומרת דברים באנגלית להלן התרגום החופשי): תודה שהצטרפתם אלינו.
מירב בן ארי: אני מצטערת שאנחנו נדבר בעברית רוב הזמן, אם יש מישהו שיכול לתרגם עבורכם זה יהיה מצוין.
מירב בן ארי: תודה ואנחנו מאוד שמחים שאתם פה איתנו בדיון החשוב הזה.
<אילן גאלדור: אז אולי אני אתן סקירה קצרה של מה שנעשה ואז אני רוצה לנגוע בעניין עצמו של מערכת החינוך בישראל.
<אילן גאלדור: קודם כל אני אתחיל עם זה שבעקבות אותם 18 ימים שכל עם ישראל, כל החברה הישראלית והעם היהודי חיפשו את שלושת הנערים, נוצרה איזה שהיא תחושה של ביחד, של דאגה משותפת.
<אילן גאלדור: האתגר היה איך לקחת את אותם כוחות שראינו שנמצאים בתוך החברה ולא לחכות למתי שיש לנו תקופת משבר, אלא גם בימים כתיקונם אנחנו צריכים את זה לא פחות, וככה קמה היוזמה שהתחילה כפרס האחדות, הרעיון היה להעניק לארגונים ואנשים פרס שמוקיר את מה שהם עושים לטובת האחדות.
<אילן גאלדור: מתוך זה זה התפתח והיום זה הפך להיות לחלק מהשיח הישראלי ואני מקווה שזה יתרחב עוד יותר, שהעיסוק ביום הזה, ביום האחדות, הוא איזה שהוא מגדלור לכל השנה כולה.
<אילן גאלדור: זה לא משהו שאנחנו עושים וי ביום האחדות ואז אנחנו משוחררים מזה, אלא ההיפך, היום הזה הוא יום שיא.
<אילן גאלדור: כמו שציינת, בכל הדברים שקורים היום אני רוצה לציין שלפרס עצמו, שמוענק בבית הנשיא, ניגשו למעלה מ-150 פרויקטים או אנשים שעושים דברים בחברה הישראלית ובעם היהודי לטובת האחדות, ולבחור מתוכם שלושה-ארבעה זו בחירה קשה מאוד כי נעשים דברים מצוינים.
<אילן גאלדור: כמובן שהתקשורת פחות אוהבת אותם אבל הם דברים משמעותיים שמשפיעים לכולנו על החיים שלנו.
<אילן גאלדור: בסופו של דבר נבחרו השנה ארבעה פרויקטים שכל אחד מבטא זווית שונה של עשייה בחברה הישראלית, פרויקט ראשון נקרא קשר יהודי, מפגש בין סטודנטים לבין אנשים מהמגזר החרדי.
<אילן גאלדור: משתתפים כמה אלפי אנשים שלומדים ביחד באופן קבוע, קשר בעיקר בין חילונים וחרדים.
<אילן גאלדור: פרויקט של תנועות הנוער, משהו שהנוער העובד והלומד ותנועת בני עקיבא עושים, מפגשים של מדריכים וראשי התנועה באופן קבוע, תהליך שקורה במשך השנה כולה והיה ראוי שיקבל ציון.
<אילן גאלדור: מקבלים פרס גם קבוצת הפועל קטמון, שהם אמנם קבוצת ספורט, אבל הם בעצם תנועה חברתית.
מירב בן ארי: הם קבוצה מצוינת, הם היו כאן אתמול, היה כאן דיון שאני ניהלתי גם, של ועדת המשנה לספורט בנושא להטבופוביה בספורט.
מירב בן ארי: היה דיון מאוד מעניין ובמסגרת הנושא של הלהטבופוביה בספורט הגיעו נציגים של הפועל קטמון, סיפרו על האירוע שהיה להם עם דגל הגאווה, אבל בכלל על העבודה שלהם בנושא הזה והם מצוינים לשבח, גם אתמול בוועדת החינוך וגם לפני שבועיים ראיתי אותם בוועדה לזכויות הילד, בכל מה שקשור למאבק בגזענות.
<אילן גאלדור: וזה מדהים מה שקבוצת ספורט יכולה לעשות כתנועה חברתית.
מירב בן ארי: נכון, ואיזה השפעה יש לזה.
<אילן גאלדור: אז יש שם יהודים וערבים ודתיים וחילוניים ובנים ובנות, הכול קורה שם, וסביב הספורט קורים תהליכים באמת מיוחדים.
<אילן גאלדור: הפרויקט האחרון שמקבל פרס היום זה פרויקט בינלאומי שמאורגן על ידי הסוכנות היהודית, שנקרא school twinning, חיבור בין בתי ספר במדינת ישראל לבתי ספר יהודיים בעולם הגדול, למעלה מ-600 בתי ספר שותפים בזה, קצת יותר מ-300 מכאן ומשם, באמת בכל רחבי העולם.
<אילן גאלדור: אני פגשתי עכשיו קבוצת מורים מדרום אפריקה שמציינים את זה כאחת התכניות שילדים בכיתה ג', ד', ה' וכו' כבר יש להם איזה שהוא קשר ישיר עם ילדים בגיל שלהם במדינת ישראל, דבר שהופך את החיבור הזה להרבה יותר טבעי.
<אילן גאלדור: זה מה שקשור לעניין של הפרס.
<אילן גאלדור: אני רוצה עוד משהו לציין.
<אילן גאלדור: לגבי הפעילות שקורית היום, אנחנו מנסים להטמיע, ופה אני מתחבר לדיון שהיה בשנה שעברה, רצינו שזה יהיה יום, לא שעמותה כזו או אחרת עושה את היום הזה, אלא שמדינת ישראל כממלכה מציינת את היום הזה, את יום האחדות, כחלק מהדברים שנמצאים על האג'נדה הלאומית ולא איזה שהיא יוזמה רק מלמטה, אלא צריך להיות חיבור של הממלכה, של הרגולציה, עם הארגונים מהמגזר השלישי.
<אילן גאלדור: זה עוד לא קרה.
<אילן גאלדור: אני מעלה את זה כי אמרת, לגבי הסיכום שהיה בשנה שעברה - - -
מירב בן ארי: עוד לא קרה, כלומר לא הייתה איזה שהיא התפתחות מול ארגוני המגזר השלישי, או - - -
<אילן גאלדור: או שהממשלה בינתיים החליטה לא לשים את היום הזה כיום - - -
מירב בן ארי: מול משרד החינוך?
מירב בן ארי: כי לפני רגע דיברת על עמותות.
<אילן גאלדור: לא, העמותות עושות, אני מדבר על איזה שהוא חיבור שיש - - -
מירב בן ארי: בסדר, דנה, את אחרי זה תתייחסי לזה.
<אילן גאלדור: הנקודה האחרונה שאני רוצה להעלות ובעיניי היא החשובה ביותר, זה מערכת החינוך במדינת ישראל מזמנת לנו צרות.
<אילן גאלדור: הצורה שבה, עוד מימי הסטטוס קוו, שבן גוריון חתם להחליט שיהיו מערכות חינוך נפרדות על פי השתייכות דתית, זאת אומרת המדינה מחולקת למערכת חינוך ממלכתית, ממלכתית דתית והחינוך העצמאי, החינוך החרדי.
<אילן גאלדור: אנחנו מוצאים את עצמנו, ילדים, נערים, אנשים, שגדלים בסקטור מסוים ובעצם לא פוגשים, לא רק שלא פוגשים, הם לא יודעים, הם חיים במסלול חיים שלם בחברה הישראלית ולא מכירים את השונים מהם.
<אילן גאלדור: אני אגיד אפילו יותר מזה, עשינו השתלמות למורים לאזרחות, לאחרונה, אז פגשתי מורה מהמגזר הדתי לאומי, גרה באלון שבות, לא תגידו באיזה הר מבודד, היא בת 35 ובהשתלמות היא אומרת, 'זו פעם ראשונה שישבתי בצורה רצינית עם מורים חילוניים', אמרתי לה, 'איך זה יכול להיות?', אז היא אומרת '18 שנה בתוך המגזר הדתי, שירות לאומי', התחתנה בגיל 19.5, גרה בגוש עציון, למדה הוראה בתוך המגזר והיא מורה בתוך המגזר.
<אילן גאלדור: אז הנה אנחנו יכולים, זה לא משהו חריג, השאלה היא מה מערכת החינוך הפורמלית, מה המדינה עושה.
<אילן גאלדור: אני לא אומר, בואו נעשה, אני לוקח את זה כמובן מאליו, זה המצב, אלה הנתונים, השאלה היא מה אנחנו כחברה ישראלית, מה משרד החינוך, מה הממשלה עושה כדי להתגבר על הדבר הזה כי הוא בונה סטריאוטיפים, הוא בונה סטיגמות, הוא בונה אנטגוניזם שאחרי זה אנחנו צריכים להתמודד איתו כשהוא כבר מגיע והוא כבר גועש.
<אילן גאלדור: שלא לדבר, ובזה אני מסיים, על המגזר החרדי, החינוך העצמאי.
<אילן גאלדור: אז אני מבין שהם רוצים חינוך שיהיה מבודד מהחינוך הרגיל, ואפילו אני לא מתעסק בלימודי ליבה, אבל היחס שהם מקבלים מהחברה הישראלית והיחס שהם נותנים כלפי החברה הישראלית הוא תפוח אדמה לוהט, הוא משהו שאנחנו חייבים לטפל בו עכשיו ויפה שעה אחת קודם.
מירב בן ארי: תודה רבה, אילן.
מירב בן ארי: חבר הכנסת גליק, בבקשה.
יהודה גליק: בוקר טוב, גברתי יושבת הראש, ידידי החבר, בלי הכנסת, אילן גאלדור.
יהודה גליק: אני ממש רוצה קודם כל לברך על היוזמה הזאת, בדיוק יצא שזה בין ל"ג בעומר, שאנחנו מתחילים לנהוג כבוד זה בזה, לבין שבועות שאנחנו עומדים שם ומקבלים את התורה.
יהודה גליק: זו יוזמה, אין לי מילים, רק לברך אותה.
יהודה גליק: הייתי רוצה לומר שגם באופן אישי יש לי עניין מאוד מרגש שאני רוצה לומר, שלפני שנה וחצי עברתי ניסיון התנקשות ובעודי שוכב ללא הכרה עמדה גב' רחל פרנקל על הבמה בכיכר רבין, יום רצח רבין, ודיברה ואמרה שאין הבדל בין רצח כזה לבין רצח כזה והזכירה אותי שם.
יהודה גליק: באמת מאוד מרגש אותי לבוא לפה לאירוע מטעם משפחות פרנקל שאער ויפרח.
יהודה גליק: אני לא בא להטיף, אלא להיפך, דווקא כח"כ מתחיל אני רוצה לקבל על עצמי, ראשית הייתי בעצמי מדריך בגשר, אפילו פעם הצעתי להם לשנות את המדבקה שהיה כתוב 'בואו נדבר' ל'בואו נקשיב', כי לדבר כולם מדברים.
יהודה גליק: בואו נקשיב, נפתח את הקשב ונדמה לי שהדבר הזה הוא קריטי.
יהודה גליק: נדמה לי שדווקא אנחנו כאן בבית הזה חייבים להיות דוגמה, דווקא הבית הזה שמפגיש בין השונים, צריכים להקפיד יותר על לפרגן זה לזה, להקשיב זה לזה, להבין שכל אחד ואחד מאיתנו שהגיע לפה בא כי הוא באמת רוצה טוב ואולי כל אחד יקבל על עצמו, לפני שהוא מעביר ביקורת על האחר, קודם להגיד לו מילה טובה, כי אם אתה לא מסוגל להגיד מילה טובה לאחר אתה לא מסוגל גם להקשיב ולא מסוגל גם להעביר עליו ביקורת.
יהודה גליק: דווקא מערכת החינוך, אפילו דווקא מערכת החינוך בירושלים, בשנה האחרונה, לפני שהייתי חבר כנסת הרציתי ברחבי הארץ, בהרבה מאוד מקומות, ודווקא בנושא שהוא קונטרוברסלי, הר הבית, ודווקא בירושלים מצאתי שלושה בתי ספר שהיה ויכוח בחדר המורים האם לתת לי לבוא לדבר או לא לתת לי.
יהודה גליק: בשלושת בתי הספר הכריעו לתת לי והרציתי גם בבית ספר רעות, שהוא לכאורה בית ספר פתוח בירושלים, וגם בבית ספר הרטמן וגם בבית ספר ליד"ה, שהיה שם ויכוח וקיבלתי הרבה מאוד ברכות.
יהודה גליק: כך שאם מקשיבים אפשר ליצור דיאלוג, זה לא אומר שמסכימים.
יהודה גליק: לכן אני מודיע בזאת שבכנסת, אחד הנושאים, אולי הנושא שאעסוק בו, קראתי ללשכה שלי 'ירושלים של שלום' והלשכה שלי תעסוק בכמה שיותר שיח ומפגשים בין, כמו שאמרת, חרדים, דתיים, חילוניים, ערבים, אתיופים, צפונים, דרומים, בני פריפריה, מלהב"ה ועד שוברים שתיקה.
<קריאה: גם זרמים ביהדות?
יהודה גליק: גם זרמים ביהדות, כן.
יהודה גליק: חטפתי על הראש כבר בשבוע הראשון שלי בכנסת על שהעזתי להגיד שאני קורא לרבנים הראשיים להיפגש עם גורמים רפורמיים.
יהודה גליק: לכן אני אומר, עשיתם את הפרס בבית הנשיא כי הנשיא מסמל אחדות, אבל נדמה לי שהאחדות היא לא אחידות ולכן דווקא היה עדיף שזה היה בכנסת.
יהודה גליק: ולכן אני מברך על הישיבה הזאת, גברתי חברת הכנסת בן ארי, ואני אומר שבאמת כדאי שהכנסת תהיה במה למפגשים בין חלקי האוכלוסייה, כדי שניפגש ונשמע ובעיקר נקשיב זה לזה.
יהודה גליק: שוב, אני, ככל שאוכל, פונה קודם כל לעצמי ואני קורא לעצמי ואני קורא לך, אילן ידידי, תעודד אותי, אני רוצה שהלשכה שלי תהיה מחבר בנושא הזה.
יהודה גליק: ושוב, אני מברך את כל הפועלים בשטח, פגשתי פה את ועדי ההורים, פורומים מאבו גוש, מירושלים, מכל הארץ, ובאמת כל האורחים, נדמה לי שזאת המשימה שלנו וברכותיי.
מירב בן ארי: תודה רבה, תודה, חבר הכנסת גליק.
מירב בן ארי: אבא של נפתלי פרנקל.
<אבי פרנקל: אני אגיד כמה מילים.
<אבי פרנקל: אנחנו עוד מהתחלה, מהימים הראשונים, אנחנו מהר מאוד הרגשנו איך כל העם, כל האנשים שגרים כאן בארץ הזאת, כולם איתנו.
<אבי פרנקל: הרגשנו את זה בהתחלה ככה באוויר, אחר כך זה כמעט היה פיזית, אני יכול להגיד, כולם היו איתנו, בארץ ובתפוצות.
<אבי פרנקל: בסופו של יום הכול נגמר כמו שנגמר, אנחנו יודעים, ובא אלינו ניר ברקת, עוד בימי השבעה, והציע לנו את הרעיון הזה והרגשנו שזה הדבר הנכון לעשות וזה הדבר שאנחנו יכולים לבוא ולהחזיר ולשמש מעין מראה שקלטה את כל האנרגיה, את כל הטוב שאנשים העבירו לנו ולשקף אותו החוצה ולהראות לכולנו שבבסיס שלנו, בדברים האמיתיים ביותר, אנחנו עם אחד.
<אבי פרנקל: כל שאר הדברים הם דברים חשובים, הם דברים שצריך לדבר עליהם, דברים שצריך להתווכח עליהם וצריך לקבוע דרך, אבל בבסיס של כולנו אנחנו כולנו ביחד.
<אבי פרנקל: אני חושב שזה הדבר העיקרי שאנחנו מדברים עליו, זה הדבר שאפיין את הימים ההם וזה הדבר שאנחנו מנסים לעשות כאן היום.
<אבי פרנקל: לשמחתנו עשינו את זה יחד עם ארגון גשר, שמתעסק בזה שנים, יש שם את מנהלת הפרס מדהימה, את ענת, וזאת העבודה.
<אבי פרנקל: בדיוק כמו שחבר הכנסת גליק אמר, את הטקס אנחנו עושים בבית הנשיא, אבל אני חושב שהמקום הזה, הכנסת, שמסמלת את כל החברה, זה לא נשיא כדמות אחת ייצוגית, אלא פה כל אחד עם הדעות שלו ועם העמדות שלו ועדיין לעשות את הדברים האלה פה, זה הדבר הנכון.
<אבי פרנקל: זה המקום הנכון, זה המקום שמסמל את כל החברה שלנו על שלל הגוונים שלו והכול.
<אבי פרנקל: שנצליח להטמיע את הדבר הזה.
מירב בן ארי: רחלי, את רוצה להתייחס גם?
<רחלי פרנקל: רק לומר שאנחנו לא נאיביים ומבינים שזה לא רק עניין של להחזיק ידיים ולשיר שירים ביחד.
יהודה גליק: אנחנו נשמח על נאיביות, נאיביות זה גם דבר טוב.
<רחלי פרנקל: בטח בשבועות הראשונים של חבר כנסת זה נחמד להיות נאיבי.
<רחלי פרנקל: שום דבר לא מתהפך ברגע, אבל אנחנו רואים הרבה חשיבות בפסקי זמן שבהם נעצרים לרגע, אומרים בבסיס יש כאן סוג של משפחה מורחבת, מגוונת אמנם, ויש לנו יכולת להסתכל אחד על השני בכבוד ובשיתוף ובחיבורים ואפילו בקרבה ואחרי פסק הזמן הזה להמשיך ולהתווכח הלאה, אבל עם יותר כבוד ויותר חיבורים.
מירב בן ארי: תודה רבה, רחלי.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע נציג של מועצת התלמידים, מי מדבר?
<חנן יזדי: אני אדבר.
<חנן יזדי: אני חנן יזדי, נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<חנן יזדי: דבר ראשון, אנחנו מברכים על קיום הוועדה בנושא שסעים במערכת החינוך, אנחנו חושבים שזה משהו חשוב ומבורך.
<חנן יזדי: במסגרת המועצה הארצית פועלים כמה צוותים שעוסקים במסגרת הנושא הזה, צוות חינוך לחיים שעוסק כרגע ביישום של כנס חינוך, צוות שעוסק בפריפריה-מרכז וכו' וכו'.
<חנן יזדי: אנחנו מאמינים שבאמצעות שבירת סטיגמות אנחנו נוכל לצמצם ולאחות את אותם שסעים במערכת החינוך.
<חנן יזדי: זה דבר לא חדש, שבירת הסטיגמות וכל הנושא הזה, ואפשר לעשות את זה לאו דווקא באמצעות למידה משותפת, באמצעות מפגשים, באמצעות טיולים משותפים, שיח משותף, מעגלי שיח, אנחנו נוכל ליצור את הקשר האמיתי, הנכון והטוב בין כל האוכלוסיות במדינה ובאמצעות כל הדברים האלה אנחנו נוכל ליצור את זה.
מירב בן ארי: יש עוד מישהו מהתלמידים שרוצה להגיב?
<יהל קירשנר: אני רק אוסיף ואומר שהמועצה עוסקת בנושא כמה שנים, אם זה הנושא השנתי שקיימנו עד השנה ובמשך 20 השנים האחרונות שהמועצה מקיימת את הכנסים ובוחרת נושאים שנתיים.
<יהל קירשנר: אנחנו מאמינים ופועלים עם זה גם במועצות הרשותיות וגם במחוזות, בקיום מעגלי שיח, הידברות לאורך כל השנה, לא רק ביום אחד, ובמפגשים חד פעמיים.
<יהל קירשנר: בכל הנושאים מאחדות עד נושאי אקטואליה ואלה באמת אירועים שחשוב להוביל גם בעולם, אני אקרא לזה עולם המבוגרים, כדי שנוכל לאחות וליצור רצף של שיח נוסף ולא רק ביום אחד שמסמלים אותו.
מירב בן ארי: יש קשר בין עמותת גשר למועצת התלמידים?
<חנן יזדי: אנחנו יודעים על כמה שיתופי פעולה בין מועצות תלמידים רשותיות לבין עמותת גשר, קיום מעגלי שיח משותפים, ימים משותפים.
<אילן גאלדור: זה עובד דרך הרשויות המקומיות.
מירב בן ארי: למה לא דרך מועצת התלמידים?
<אילן גאלדור: כי בסופו של דבר צריך להגיע לשטח והחיבור לשטח נעשה או דרך בתי הספר או - - -
מירב בן ארי: דרך הרשות שזה בעצם בית הספר.
<חנן יזדי: דרך בתי הספר והרשויות יש יותר את יחידות הביצוע בשטח.
מירב בן ארי: נציג ההורים, זאב, אתה רוצה להתייחס?
<זאב גולדבלט: כן, בבקשה.
<זאב גולדבלט: כיו"ר פורום ועדי ההורים היישוביים אני סבור שהפורום יכול לשמש מודל חיובי ודוגמה לגוף אזרחי כלל ארצי שמאחד בתוכו ופועל יחד כשחברים בו ערבים ויהודים, דרוזים, צ'רקסים, נוצרים, מהמרכז, מהפריפריה, מהעשירון העליון, מהעשירון התחתון.
<זאב גולדבלט: זאת אומרת זה לא משנה כרגע אם אתה מכפר שמריהו או סביון או מג'סר א-זרקה, כולם חברים בפורום או בקיצור אנחנו גוף שיכול לשמש כדוגמה למשהו שמלכד ומאחד את כל מרכיבי החברה הישראלית.
<זאב גולדבלט: כולם בפורום שווים ולכולם יש את אותו משקל.
<זאב גולדבלט: ושוב, זה בניגוד להרבה מאוד גופים אחרים.
<זאב גולדבלט: אנחנו לא מדברים אחדות, אנחנו יוצרים אחדות.
<זאב גולדבלט: לא רק נשארים ברמה התיאורטית, עוסקים בפרקטיקה של החיים ועושים את זה חדשות לבקרים.
<זאב גולדבלט: נכון שאנחנו ממוקדים בנושא החינוך.
<זאב גולדבלט: אני חושב שזו אולי זו איזה שהיא דוגמה שלשמאלי יושב מוסא עבדלרחמן מאבו גוש ומימיני פז כהן, שהוא היו"ר של ירושלים, וילדיו לומדים, הוא בטח לא יגיד את זה, מותר לי?
<זאב גולדבלט: בבית הספר הדו לשוני שנשרף לא מכבר, במקרה הכיתה של הילדים שלו, ואני בכלל מגבעתיים, ובשבת אני מרצה בג'ת ינוח, לוועד ההורים של ג'ת ינוח הדרוזי.
<זאב גולדבלט: סתם דוגמה, הסגן הראשון שלי זה מרואן עבד אלחי מטירה.
<זאב גולדבלט: זו דוגמה איך אנחנו עושים הלכה למעשה את האחדות שכולנו מדברים עליה גבוהה גבוהה.
<זאב גולדבלט: אני חושב שראוי ונכון שמשרד החינוך יאמץ את המודל הזה, יאמץ את הפורום אל חיקו, כדוגמה וכסמן ימני לאיך צריך להתנהל באמת בחיים.
<זאב גולדבלט: סתם הרהור נוגה, אני מסתכל מסביב לשולחן ולצערי יושבים כאן רק שני חברי כנסת.
<זאב גולדבלט: אני מכיר את הוועדה ויש ימים שיושבים כאן אפילו 15 חברי כנסת והדיון לוהט וסוער וחבל לי ברמה האישית שעל נושא כל כך חשוב לקיומה של המדינה כמדינה חלק גדול ונכבד מחברי הוועדה בחרו להיעדר.
מירב בן ארי: תודה רבה, זאב.
מירב בן ארי: אני רוצה רק להגיד לך, אני גם התבטאתי השבוע בוועדות, יש חברי כנסת שצריך להבין שהם חברים בעוד ועדות ולכן הם לא נמצאים פה.
מירב בן ארי: שתדעו.
מירב בן ארי: אני חברה בעוד חמש ועדות, עכשיו מתנהל חוק שלי בוועדת העבודה והרווחה, שכבר התנצלתי אתמול בפני אלאלוף.
מירב בן ארי: אז צריך להבין שאנחנו נעים, אבל כן, אין ספק שהפתרון לזה הוא לא להקים עוד ועדות.
מירב בן ארי: זה בינינו מה שנקרא.
יהודה גליק: יש לי את הפריבילגיה שאני עדיין לא חבר באף ועדה, אני יכול לבחור לאיזו ועדה אני רוצה לבוא מרצון חופשי.
מירב בן ארי: גליק, גם זה זמני, אתה יודע.
יהודה גליק: אני יודע, תני לי ליהנות מזה.
מירב בן ארי: תיהנה.
מירב בן ארי: כל עוד אתה יכול לשבת ולסמן לך ולבחור.
<זאב גולדבלט: זה פריבילגיה של צעירים.
מירב בן ארי: מוסא, אתה רוצה להתייחס?
יהודה גליק: הנה עוד חברת כנסת נכנסה.
מירב בן ארי: בדיוק דיברנו על חברי הכנסת.
מירב בן ארי: אגב, אמרתי לכם שהם עסוקים בוועדות אחרות, אז נגיד שולי נמצאת עכשיו עם אותו חוק שלי, החוק של שירות לאומי, שהוא חוק מאוד מאוד חשוב שנמצא עכשיו בוועדת העבודה והרווחה.
<מוסא עבדלרחמן: קודם כל בוקר טוב לכולם.
<מוסא עבדלרחמן: אני שמח שאנחנו נמצאים במטרה אחת, להצלחת הילדים במדינת ישראל, ואני כערבי גאה בהשתתפות המכובדת הזאת, במיוחד עם ידידי זאב, על ההצלחה ועל כל דבר טוב ששייך לכל בית ישראל ושנמצא במדינת ישראל.
<מוסא עבדלרחמן: אני מאחל הצלחה ואנחנו נמצאים כולנו לכיוון אחד, להצלחת הילדים במדינה.
מירב בן ארי: חברת הכנסת שולי מועלם, את רוצה להתייחס עכשיו?
שולי מועלם-רפאלי: לא, אני אקשיב לפחות לעוד אחד או שניים.
מירב בן ארי: אז בואו נשמע את תנועות הנוער, אני רואה שהגיעה נציגות שלכם, תציגו את עצמכם וגם תגידו איפה המקום שלכם ביום האחדות.
<יואב רימר: אני מתנועת דרור ישראל, תנועה חינוכית, חברתית, שהוקמה על ידי בוגרי הנוער העובד והלומד.
<יואב רימר: אני אנסה לדבר בשם שלוש התנועות שזכו בפרס האחדות השנה, דרור ישראל, הנוער העובד והלומד ותנועת בני עקיבא.
<יואב רימר: כדי להבין את המשמעות של הזכייה הזאת צריך ללכת עוד מעט 21 שנים אחורה.
<יואב רימר: אנחנו מדברים בתקופה של אחרי רצח רבין על נתק מאוד מאוד גדול, הנוער העובד והלומד ובני עקיבא אולי מסמלות את השבר, אני אוהב להגיד שהוא שבר מדומיין, באותה תקופה בחברה הישראלית.
<יואב רימר: מבחינת הנוער העובד תנועת בני עקיבא קיבלה שורה של החלטות שלא היה אפשר לעבור עליהן לסדר היום ולא היה אפשר להמשיך את מערכת היחסים כתקנה בתקופה של לפני הרצח.
<יואב רימר: מבחינת בני עקיבא, כמו רבים בציונות הדתית, תחושה שמאשימים אותם ברצח שלא הם ביצעו ונתק מאוד מאוד גדול.
<יואב רימר: בשנים האחרונות אנחנו רואים שינוי של המגמה הזאת שמגיע לשיאו כשקואליציה, בהובלת תנועות הנוער, זוכרים את הרצח, נאבקים על הדמוקרטיה, היא לוקחת על עצמה לארגן את העצרת המרכזית לזכר רצח רבין.
<יואב רימר: רכז תנועת דרור ישראל, פסח האוספטר מתקשר לדני הירשברג, מזכ"ל תנועת בני עקיבא, ומזמין אותו ואת התנועה שלו להשתתף בעצרת אחרי תקופה מאוד ארוכה שהציונות הדתית הדירה את רגליה או הודרו רגליה, תלוי מאיזה זווית מסתכלים על זה, מהמפגש הזה.
<יואב רימר: דני עושה החלטה מאוד מאוד אמיצה להגיע, נושא נאום שמבחינתי לפחות, ברמה האישית, כמי שצפה אותו, היה מאוד מאוד מהפך, הוא מדבר על משבר, בעברית משבר הוא משבר אבל הוא גם מקום מושבה של היולדת, וכך שמשבר יכול להיות נקודה של התחדשות, ומהנקודה הזאת הולך ומעמיק דיאלוג שמתבסס על הבנה הדדית של שתי התנועות ששתיהן תנועות שרואות את עצמן אחראיות באופן מלא לקיומו של עם ישראל בארץ ישראל, מדינה יהודית דמוקרטית, דיאלוג שמתקדם.
<יואב רימר: אגב, הוזכרו מפגשי ההנהגות, אנחנו מדברים היום על אלפי חניכים שנפגשים, היבט שהולך ומתרחב, התחלנו מעגל מצומצם יותר והוא הולך וגדל.
<יואב רימר: אני רוצה לגעת בשתי נקודות עקרוניות שאני חושב שהן חשובות למפגש הזה ואם יש משהו שמערכת החינוך הפורמלית יכולה לקחת מאיתנו, אז זה נוגע בהן.
<יואב רימר: כמובן שהוזכר המפגש בין האוכלוסיות, הוא תנאי הכרחי, זאת אומרת אי אפשר לייצר אחדות בלי להיפגש, אבל יש גם שאלה של איך נפגשים.
<יואב רימר: בקול הקורא של הקואליציה, שאותה הזכרתי קודם, שעליו חתומות כל התנועות, יש שני דברים שאני רוצה לצטט מתוכו, הראשון ציטוט פשוט, לכאורה מובן מאליו, בכל מחלוקת שתהיה בתוכנו תכריע הדמוקרטיה, אנחנו נשענים על הביטוי, אחרי רבים להטות.
<יואב רימר: יש כאן עניין של דיאלוג שמתחיל ממתיחת הגבולות, לא יכול להיות דיאלוג, לא יכולה להיות אחדות אם לא מסכימים על הכלל הבסיסי הזה, על ציות לחוקי הדמוקרטיה ויש לנו ברוך ה' עדיין דמוקרטיה במדינת ישראל, יציבה ומרשימה.
<יואב רימר: ביחס למה שרואים מסביב בטח.
<יואב רימר: אחרי שסימנו גבולות הדבר השני, ואם יורשה לי מילה של ביקורת, שמערכת החינוך שוגה בו או לא מצליחה מספיק בו, הוא יצירת מרכז ערכי משותף.
<יואב רימר: באותו קול קורא רשום גם ציטוט, רבי עקיבא היה אומר, חביב אדם שנברא בצלם, מהות כוונתו הייתה לאדם בכלל ולא לאדם היהודי בפרט.
<יואב רימר: בלי הסכמה על העיקר הזה, על המיקום של מה שבשפה החילונית אנחנו קוראים לו ערך השוויון, ערך האדם, בשפה הדתית יותר אפשר לקרוא לו חביב אדם שנברא בצלם, בלי הסכמה על זה אין מקום לאחדות, אין מקום לדיאלוג, אין יכולת אמיתית להיפגש.
<יואב רימר: ואני אסיים במילה על המושג הזה של אחדות.
<יואב רימר: אחדות מאוד בקלות יכולה גם להיות אחדות כנגד מישהו.
<יואב רימר: הוזכרה כאן אחדות, אחדות היא לא בהכרח מאבק בגזענות, אחדות לכאורה יכולה גם לנבוע מגזענות מאוד גדולה.
<יואב רימר: אני יכול להתאגד נגד אויב משותף, במקורות היהודיים מצטטים הרבה ולרוב לשלילה, את הביטוי אתם קרויים אדם ואין אומות העולם קרויים אדם.
<יואב רימר: זאת אומרת אפילו את חביב אדם שנברא בצלם אפשר לקחת למקום גזעני.
<יואב רימר: מאידך יש לזה גם תשובה וכאן אני מקריא סיפור קצר שהוא יסיים את דבריי.
<יואב רימר: הרב מלובלין שלח את הרב מזא"ה לעזור למנדל בייליס במשפטו המפורסם, בשנת תרע"ב.
<יואב רימר: השופט הנוכרי שאל את הרב מדוע על הפסוק 'אדם כי ימות באוהל' דרשו בתלמוד של היהודים ישראל קרויים אדם ואין אומות העולם קרויים אדם, מדוע אין אתם מחשיבים אותנו בני אדם?
<יואב רימר: שאל השופט את אותו יהודי והרב מזא"ה עונה לשופט בשאלה, כמו יהודי טוב הוא חייב לענות בשאלה, 'אם אדוני השופט היה נשפט בארץ רחוקה, האם היה מגיע גוי מארץ רחוקה אחרת לסייע לו במשפט?
<יואב רימר: ' השופט עונה כמובן לא והרב מזא"ה אומר לשופט 'חז"ל דייקו בלשונם, ישראל קרויים אדם בלשון יחיד, כי כולנו גוף אחד, כאשר יכאב במקום אחד יתפשטו הכאבים בכל הגוף, לכן אנחנו נקראים אדם בלשון יחיד ושאר אומות העולם גם הם נקראים בני אדם', כלומר גם את המקום הזה, האחדות יכולה לאפשר לנו להמיר משהו שהוא לכאורה יכול להיות לעומתי או אפילו גזעני במסר הפוך לחלוטין.
<יואב רימר: ואם את הדברים האלה מערכת החינוך תדע לאמץ, אני חושב שבשנה הבאה אנחנו נהיה במקום יותר טוב מהיום.
מירב בן ארי: חברת הכנסת שולי מועלם, בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: תודה, גברתי.
שולי מועלם-רפאלי: אכן התנצלות מראש על זה שכשאני אסיים עוד קצת ואז אחזור לדיון על חוק השירות הלאומי אזרחי שהוא בכלל לא מנותק מהשיח של פה.
שולי מועלם-רפאלי: הרצון האמיתי להתחבר ולחבר אל תוך מהות של שירות משמעותי את כל חלקי החברה הישראלית, היכולת, אני חושבת, להיות במקום שמאפשר, מתוך החוזק שלנו כמדינה, כציבור, שברור לו לגמרי שאמנם זו מדינה יהודית ודמוקרטית יש בה קהלים נוספים, שחלקם יהודים, אבל מתנהלים באופן אחר ביחס לשירות משמעותי, חלקם לא יהודים, ואיך הם מביאים לידי ביטוי את המחויבות החברתית שלהם לשירות משמעותי, זה דווקא בכותרת הזאת של שירות לאומי אזרחי.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להתחבר דווקא למקום הזה של האחדות גם כמובן מהזכות שהובילו אותנו משפחות שלושת הנערים, משפחת פרנקל שיושבת כאן, ומשפחות שאער ויפרח שאינם כאן, למקום הזה שדיבר בדיוק על חביב אדם שנברא בצלם, דיבר בדיוק על הרצון האמיתי לחיבור המהותי של כל אזרחי מדינת ישראל באותם 18 ימים שעצרו את נשימתם.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להתחבר לדברים שאמרת על רצח רבין, דווקא מהמקום הפרטי שלי.
שולי מועלם-רפאלי: זמן לא רב אחרי רצח רבין, בסך הכול שנה ושלושה חודשים לאחריו התרחש אסון המסוקים וכששאלתי את עצמי ככה במרחק השנים למה תפסנו כל כך הרבה כותרות, בעלי ואני.