GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זאב נחמן: אנחנו יחד נשים מוכות מאותו בעל.
<זאב נחמן: ומורי ורבותי – כמה שקרית שמואל מוכה, אנחנו מוכים במכה הרבה יותר חזקה.
<זאב נחמן: אנחנו פשוט מוכים מתוך נקמנות, צרות עין ורשעות.
<זאב נחמן: חז"ל אומרים - - - תרשו לי, שנייה.
יעקב מרגי: משפט אחרון, אין לנו זמן.
<זאב נחמן: חברה קנתה בניין פרטי, השכירה לנו שתי קומות.
<זאב נחמן: עירית חיפה השתמשה בשתי הקומות האלה כמכון לאגרוף ומכון כושר.
<זאב נחמן: הכל היה כשר וישר.
<זאב נחמן: כאשר נודע לראש העיר שחברה חרדית עומדת לקנות את הבניין, ראש העיר בעצמו ניסה בכל דרך לקנות את המבנה, על ידי מנכ"ל העיריה, על ידי מנכ"ל החברה הכלכלית.
<זאב נחמן: רגע אחד.
יעקב מרגי: לא, סלח לי.
יעקב מרגי: אני לא צריך עוד ראיות.
יעקב מרגי: רוצה להתרכז בבית הספר בקרית שמואל.
<זאב נחמן: - - - היום, בית ספר שנכנס בעוד שבועיים הוציאו לנו צו איסור עבודה מתוך צרות עין.
<זאב נחמן: 198 בנות עומדות להיזרק לרחוב מבניין פרטי.
<זאב נחמן: מורי ורבותי, זה לא קרית שמואל שמחכים לחסדי העיריה.
<זאב נחמן: בניין פרטי.
<זאב נחמן: איזו התנהגות זו?
<זאב נחמן: אני מוכרח לומר – גברת אילנה קיבלה בשבוע שעבר ביום חמישי מכתב של אימהות.
<זאב נחמן: היא התרגשה בצורה מאוד מאוד מוכבדת.
<זאב נחמן: ראש העיר ושני היועצים פה – אומר לנו נמרוד שיין, הם לא באו לבקש אותנו.
<זאב נחמן: לא באו לבקש.
<זאב נחמן: צריך לבוא לבקש?
<יונתן: אני מבקש לא להזדהות.
<יהודית גידלי: אתה מצולם.
<יונתן: אני הורה של שלושה ילדים בבית הספר, יש לי ברוך ה' שישה ילדים ועוד ירבו, ואני שמח בכך ואני שמח בכך שהציבור הדתי פרה ורב בקרית שמואל.
<יונתן: אני חושב שיש פה ראש עיר שבכוונה תחילה שונא כל דבר שקשור לתורה.
<יונתן: הוא לא מוכן בשום פנים ואופן.
<יונתן: עשינו, הפגנו, אף אחד לא ירד אלינו, הוא ברח ממקום אחר.
<יונתן: אנחנו ציבור בעלי כיפות סרוגות, בעלי כיפות שחורות, רובנו אחרי צבא, אנשים לאומיים.
<יונתן: חס ושלום אין לנו שום דבר נגד אהרון הרא"ה, אנחנו אוהבים את בית הספר אהרון הרא"ה, גם – אבל רוצים גם תלמוד תורה.
<יונתן: זכותנו לתלמוד תורה, זה הדבר היחיד שביקשנו.
<יונתן: אני לא מוכנים יותר, לא יכולים יותר.
יעקב מרגי: עוד הורה, תחליטו ביניכם.
<גונן חניא: אני רס"ן במילואים.
<גונן חניא: אני חייב להגיד משהו, כמה שיישמע לכם מוזר, לטובת עירית חיפה.
<גונן חניא: הדיון פה הפך להיות בעיני יותר מדי חרדים נגד עירית חיפה.
יעקב מרגי: למרות שעירית חיפה נגד חרדים?
<גונן חניא: שנייה, שנייה.
<גונן חניא: זה הפך להיות קצת דיון פוליטי.
<גונן חניא: אני רק רוצה להגיד לעיריה משהו אחד.
<גונן חניא: רשמתי את הבן שלי אלחנן לכיתה א'.
<גונן חניא: יש לי בן בכיתה א', אלחנן, ינון בכיתה ג', שילת, ילדה עשירה ומקסימה שעולה לכיתה ו', ואוריה שסיים כיתה ח'.
<גונן חניא: כשרשמתי את אלחנן אוריה, שהוא גבר, בא אלי בוכה ואמר לי – אבא, אל תרשום אותו.
<גונן חניא: האמת, אני קצת מתרגש.
<גונן חניא: הייתי לוחם ואיבדתי חיילים, אבל במלחמה הזו, כשזה עם הילדים אני מרגיש כבר- - - שאלתי אותו: אוריה, למה לא לרשום אותו?
<גונן חניא: והוא אומר: אבא, אני סבלתי 8 שנים, אני לא רוצה שהוא יסבול.
<גונן חניא: שאלתי – ממה סבלת?
<גונן חניא: לשמוע שהבן שלך סובל, ועל מה?
<גונן חניא: ובאמת, אין מענה אחר.
<גונן חניא: נניח שסוגרים עכשיו את נתיבות משה.
<גונן חניא: לאן ילכו ה-250?
יעקב מרגי: איפה את גר?
<גונן חניא: קרית שמואל.
<גונן חניא: אהרון הרא"ה – אין להם מקום להחזיק 250.
<גונן חניא: ומותר לנו.
<גונן חניא: כל שכונה שהיא, שיבואו 250 אנשים ויבקשו חינוך מסוים, יגידו להם – לא, תשלחו אותם לחינוך אחר.
<גונן חניא: בתור רואה אחד שמשלם מסים, אחד ששירת בצבא, נלחם מלחמות, אני מרגיש שראש העיר שלי הוא לא ראש העיר שלי.
<גונן חניא: הוא לא רואה את הילדים שלי בתור כאלה שזקוקים וכאלה שמגיע להם משהו.
<גונן חניא: אני לא יודע למה זה מגיע לנו.
<גונן חניא: מה אנחנו מבקשים?
<גונן חניא: ויש שטחים בקרית שמואל.
<גונן חניא: זה לא משהו פוליטי של השנה-שנתיים האחרונות שיש מתח קצת בין הציבור החרדי לעיריה.
יעקב מרגי: אל תהיה תמים.
יעקב מרגי: יש איזו השקפת עולם שאומרת – אם נאפשר תשתיות לציבור החרדי הוא יבוא בהמוניו ויגדל.
יעקב מרגי: אסור הומופוביה, אסור איסלמופוביה, אסור עוד הרבה פוביות.
יעקב מרגי: על חרדופוביה עוד אף אחד לא דיבר.
יעקב מרגי: כנראה שאחד מהמובילים שסובל מהסימפטום הזה זה יונה יהב.
יעקב מרגי: אתה לא חייב להגיב לי, אל תגיב לי, תדבר בסגנון שלך, תמשיך בסגנון שלך.
<גונן חניא: אני לא רוצה לקחת את הדברים - - - אתה דיברת על תמימות?
<גונן חניא: אני אגיד לך את האמת שאני כן תמים.
<גונן חניא: אני מטבעי כן תמים.
<גונן חניא: אני באמת לא מבין למה לילד שלי ולילדה שלי לא מגיע בית ספר כמו לכולם?
<גונן חניא: למה לא מגיע מבנה כמו לכולם?
<גונן חניא: מה עשינו?
<גונן חניא: לא שירתנו?
<גונן חניא: לא שילמנו?
<גונן חניא: למה אנחנו בנים חורגים בחיפה?
<גונן חניא: תגידו, יש מענה אחר?
<גונן חניא: אין מענה אחר.
<גונן חניא: אין מקום אחר, אז אני אקח את הילד שלי לעכו?
<גונן חניא: ושילת, שאמרתי, ילדה כל כך עשירה, יצירתית, היא כבויה במקום הזה.
יעקב מרגי: תודה, מבין אותך.
<נוגה מוסקוביץ: אני נציגת ועד ההורים.
<נוגה מוסקוביץ: אנחנו כבר במשא ומתן מול יונה יהב למעלה מ-8 שנים, אני עוד מוועד ההורים הקודם.
<נוגה מוסקוביץ: היינו בפגישה אחת בלשכת ראש העיר עם ראש העיר, לפני הבחירות האחרונות שהיו.
<נוגה מוסקוביץ: הוא אמר לנו – אם הייתם מהמרים על הסוס הנכון, כבר היה לכם מבנה מזמן.
יעקב מרגי: תודה שאמרת את זה.
יעקב מרגי: אני לא רציתי להאמין.
יעקב מרגי: מסתבר שאני יותר נאיבי ממך, גונן.
יעקב מרגי: המחוז החרדי, אני רוצה לדעת – החינוך העצמאי כפוף אליכם.
יעקב מרגי: הוא כפוף במסגרת הפיקוח, והכל.
<שוש איפרגן: בהחלט כן.
יעקב מרגי: אתם מכירים את בית הספר נתיבות משה?
יעקב מרגי: מופיע אצלכם?
<שוש איפרגן: בוודאי.
<שוש איפרגן: יש לנו נתונים – יש שם 18 כיתות תקניות שפועלות בבית הספר.
<שוש איפרגן: בית הספר הזה מלמד ליבה, בדיוק על פי דרישות משרד החינוך.
אורי מקלב: מה זה נקרא "תקניות"?
יעקב אשר: מספר תלמידים.
יעקב מרגי: תעשו חשבון של 850 מ"ר, תחלקו את זה ל-18 כיתות ותבינו מה גודל הכיתה.
<שוש איפרגן: - - - על פי הדוח הפדגוגי בית הספר מתנהל בצורה מיטבית, גם מבחינה פדגוגית.
<שוש איפרגן: יש בו את כל מה שצריך בבית ספר.
<שוש איפרגן: יש שם ציוד מלא, יש שם אביזרים ממוחשבים.
<שוש איפרגן: החינוך העצמאי דואג לבית הספר הזה.
<שוש איפרגן: ראשת החינוך דיברה על אגרות לימודי חוץ שמגיעים לבית הספר, מה שעיריה נותנת לבית ספר אחר בית הספר הזה מן הסתם לא מקבל, ולכן יש להניח שהוא מנתב את אותם כספים שהוא מקבל בכדי להגיע לתוצאה הזו.
<שוש איפרגן: בית הספר הזה באמת מתנהל בצורה מיטבית.
יעקב מרגי: פארס, יש את חוק הפיקוח על בתי הספר.
יעקב מרגי: תהיה אובייקטיבי.
יעקב מרגי: אתה מכיר עוד מציאות כזו בחינוך הממלכתי?
<פארס טויל: אני לא אחראי על החינוך הממלכתי, הם לא עוברים הליך רישוי.
יעקב מרגי: אני וחברי ניסינו לחוקק חוק פיקוח על בתי הספר שיחול על הממלכתי.
יעקב מרגי: המדינה קמה על הרגליים האחוריות.
<פארס טויל: מבחינת הנושא של רישוי – למוסד יש רישיון לתשע"ז, אבל כפי שהראו פה - - -
יעקב מרגי: מקובל עליך?
<פארס טויל: אני אגיד ככה – המצב הוא לא טוב.
<פארס טויל: אנחנו עוברים תהליכים, אנחנו נותנים אוויר כדי שהם יעברו.
<פארס טויל: תמיד יש חוות דעת שליליות כאלה ואחרות.
<פארס טויל: נותנים זמן לתקן, תעשה ככה ותוסיף פה ותוסיף שם – ותמיד זה טלאי על טלאי.
יעקב אשר: הוא הולך לקראתנו, לעצום את העיניים ולאשר.
יעקב אשר: אחרת, מה האלטרנטיבה?
יעקב מרגי: אני חושב שהוא בא לקראת עירית חיפה.
<פארס טויל: המצב שם - - -
יעקב אשר: אם אנחנו נפסיק לבקש, אולי יסגרו.
יעקב מרגי: אני רוצה לראות שייסגר בית הספר הזה.
יעקב מרגי: אולי זה הפתרון.
<פארס טויל: משרד הבריאות נתן היום חוות דעת שהיא קשה מאוד.
יעקב מרגי: אם הם משחקים בשירותים מזמן היו צריכים לקבל חוות דעת.
<פארס טויל: גם אם לא תהיה חוות דעת אחרת שתבטל את זה, זה גם ישפיע על רישוי, או אולי על צו סגירה כזה או אחר.
<פארס טויל: ברור שאנחנו נותנים את הזמן, יש פה 420 ילדים.
<פארס טויל: אבל יש שם בעיה.
<פארס טויל: תמיד יש בעיה בנושא של רישוי, בנושא של בדיקות הבטיחותיות והתברואתיות.
יעקב מרגי: גנאדי, אני לא יודע מה לשאול אותך.
יעקב מרגי: אתה מכיר את הבדיחה – רק שיקנה כרטיס?
יעקב מרגי: הם אפילו כרטיס לא רוצים לקנות בפיס.
יעקב מרגי: הוא - - - להגיש את הבקשה, אני לא יכול לבוא אליך בטענה.
יעקב מרגי: אבל זה זועק לשמים, רבותי.
יעקב מרגי: זה הסטנדרטים שאתה בונה בית ספר?
יעקב מרגי: ראית בתמונה.
<גנאדי קמנצקי: הסיטואציה קצת מוכרת לי.
<גנאדי קמנצקי: במובן – מה המקום של בית הספר שמייצג מיעוט של אוכלוסייה, כאשר רוב האוכלוסייה היא עם אוריינטציה אחרת.
<גנאדי קמנצקי: אנחנו הכרנו את זה עם ההפוך – אוכלוסייה ממלכתית דתית בתוך עיר חרדית – כמו באלעד.
<גנאדי קמנצקי: למרות שלא היתה בקשה, וזה נראה לי - - - אני זוכר את הקמפוס היפה שהיה נמצא באלעד עוד בימיו של ראש העיריה דאז, צביקה כהן, לממלכתי הדתי.
<גנאדי קמנצקי: קמפוס יפהפה.
<גנאדי קמנצקי: אני חושב שזה מקרה חריג, ואנחנו נקיים ישיבה עם העיריה.
<גנאדי קמנצקי: יש לנו דווקא נכסים טובים ושיתוף פעולה מלא.
<גנאדי קמנצקי: המקרה לא היה מוכר לנו.
<גנאדי קמנצקי: אנחנו נקיים ישיבה ונחשוב בראייה הממלכתית מה אפשר לעשות.
יעקב מרגי: אני אומר לך - מאחר וייחסו לנו דיון פוליטי, אני מרגע זה הולך לקחת את זה במישור הפוליטי.
יעקב מרגי: אני אתפוס את השרים הנוגעים בדבר, ונציגי המשרדים - ואני אומר לך, אני לוקח את זה פוליטי.
יעקב מרגי: אם לראש המפלגה שלי יש יחסים טובים עם גזבר עירית חיפה, זה ייפסק.
יעקב מרגי: אני הולך לדרוש ממנו חד משמעית, עד שבית הספר הזה לא תיבנה, אני אבקש שהממשלה תתייחס לעירית חיפה כאל בת חורגת, לפחות כמו שהוא מתייחס לבית הספר נתיבות משה בקרית שמואל, התייחסות מבישה, מבזה.
יעקב מרגי: קח את זה לראש העיר, אני ציפיתי למשהו אחר.
יעקב מרגי: ציפיתי שתהיו היום אנשי בשורה, אבל האגו שלכם כנראה גובר על הכל.
יעקב מרגי: הסיכום של הדיון הוא זה – אני בוש ונכלם מההתייחסות של עירית חיפה לבעיה הכואבת הזו שנקראת בית הספר נתיבות משה.
יעקב מרגי: חבר מועצת העיר, בבקשה.
<מיכאל אלפר: אני חבר מועצת העיר חיפה.
<מיכאל אלפר: האמת היא שאני מתרגש לדבר כאן, אדוני היושב ראש.
<מיכאל אלפר: הדיון הזה מרגש אותי כי המציאות שבה אנחנו רואים את ההורים של הילדים שבאו לפה, וטרחו, והם אנשים עסוקים, ביטלו יום עבודה כדי להגיע להפגנה שחשבו שזה מה שאולי יעורר את האנשים.
<מיכאל אלפר: אני הגעתי לאותה הפגנה.
<מיכאל אלפר: בכיתי לראות את ההורים מגיעים עם הילדים.
<מיכאל אלפר: אני גם יודע איך זה נראה בית הספר, אני יודע באיזה תנאים הם לומדים.
<מיכאל אלפר: זה קורע לב, זה קורע לב.
<מיכאל אלפר: אילנה פה היא די חדשה - - -
<<מיכאל אלפר: > זה לא רלבנטי.
יעקב מרגי: אני שואל, תענה לי.
<מיכאל אלפר: אנחנו בקואליציה.
<מיכאל אלפר: 10 שנים הנושא הזה נמצא על השולחן.
<מיכאל אלפר: לפני 7 וחצי שנים נכנסתי לתפקיד, נלקחה אז קרקע שהקצה מצנע לטובת בית הספר.
<מיכאל אלפר: גפני היה אין ספור פעמים בחיפה.
<מיכאל אלפר: כל שיחה אתו בתחילת הקדנציה התחילה בקרית שמואל.
<מיכאל אלפר: כשקיבלנו יבילים לבית ספר בנווה שאנן הוא אמר לי – קודם קרית שמואל, הם עדיפים, אתם תסתדרו בכל מקרה.
<מיכאל אלפר: למדנו בדירות מגורים ואת הקרוואנים הוא רצה שנביא לקרית שמואל.
<מיכאל אלפר: היה סיכום עם ראש העיר, היתה שותפה ראש מנהל החינוך דאז, רחל מתוקי, שהיום היא מנהלת המחוז מטעם משרד החינוך, שחרדה מהמצב שקורה בקרית שמואל.
<מיכאל אלפר: בשיחות אתי היא אומרת – אני חסרת יכולת להשפיע על העניין, זה שייך למחוז, זה שייך לעיריה, מה שקורה שם לא מסתבר, לא עולה על הדעת.
<מיכאל אלפר: אנחנו הגענו לסיכום עם ראש העיר.
<מיכאל אלפר: יש סיכום פגישה שאומר – תוקצה קרקע סמוך לבית הספר, שעליה יונחו 5 מבנים יבילים.
<מיכאל אלפר: במקביל, כשתסתיים הבנייה של בית הספר אהרון הרא"ה, שנבנה על קרקע ששייכת לנתיבות משה, כמו שאמרתי קודם, הילדים של נתיבות משה ייכנסו למבנה שאותו ישאירו הבנים של אהרון הרא"ה שיעזבו למבנה החדש.
<מיכאל אלפר: הבנייה של בית הספר אהרון הרא"ה נסתיימה.
<מיכאל אלפר: הייתי שותף, אני דירקטור בחברת יפה-נוף.
<מיכאל אלפר: עזרתי להם לסיים את הבנייה כי ראיתי לנגד עיניי את המבנה שיתפנה - - -
יעקב מרגי: בין היתר, ראית.
<מיכאל אלפר: בין היתר.
<מיכאל אלפר: וכפתרון ביניים הוצעה אותה קרקע למבנים יבילים.
<מיכאל אלפר: הבנייה הסתיימה, מבנים יבילים לא הנחנו כי הקשיים שהוצבו בפנינו היו בלתי אפשריים.
<מיכאל אלפר: לא היה אפשר לעבור אותם.
<מיכאל אלפר: נמרוד היה שותף לישיבות.
<מיכאל אלפר: כל פעם מחדש הגעתי עם המסמך, שילמנו אותו, רתמנו אנשים שישלמו תכנון כזה ותכנון אחר, העיקר לרצות את מי שצריך, וכשהגענו התברר שזה לא בסדר, וזה לא בסדר, וזה לא בסדר, תחזור, ותלך ותבוא.
<מיכאל אלפר: בינתיים הבנייה הסתיימה אז חיכינו לאותו מבנה שיתפנה, שאליו ניכנס.
<מיכאל אלפר: לקחו את בית ספר הבנות, פיצלו אותו לשני מבנים.
<מיכאל אלפר: המנהלת אומרת לי בשיחה ב-9 בערב: אין לי בעיה, קחו את הבנות, תחזירו אותן לשם כי פדגוגית לא נכון לי להתנהל בשני מבנים.
<מיכאל אלפר: הבטיחו לכם אותו, שיתנו לכם אותו, אני לא יכולה לתת.
<מיכאל אלפר: ישבתי אצל ראש העיר ואמרתי לו – סיכמנו סיכום שאתה נותן לי, ואני מראה לו שמספר התלמידים קטן, אז הוא אומר לי: לא, אתה לא מבין בנתונים, מספר התלמידים גדל.
<מיכאל אלפר: אמרתי לו – יש לי רעיון.
<מיכאל אלפר: למבנה שהבנים השאירו מגיע חיזוק.
<מיכאל אלפר: נגיש עליו בקשה לחיזוק, נוסיף עליו 2.5 קומות ואת הבנות נעביר למבנה הזה.
<מיכאל אלפר: אנחנו ניקח את המבנה העוד יותר ישן, והעוד יותר קטן.
<מיכאל אלפר: הוא אמר – בסדר.
<מיכאל אלפר: הלכתי לחברת יפה נוף והתברר שיש תוכנית כזו שנעשתה על ידי משרד אדריכלים.
<מיכאל אלפר: משרד החינוך זימן את התכנון הזה.
<מיכאל אלפר: גם זה לא קודם.
<מיכאל אלפר: עירית חיפה היא עיריה עם מסוגלות בלתי ניתנת ל - - -.
<מיכאל אלפר: בנתה איצטדיון - - -
יעקב אשר: סליחה שאני מפריע – יש היום מבנים ריקים בשכונה?
<מיכאל אלפר: כן.
יעקב אשר: אפשר לציין בפנינו שמשרד החינוך יבדוק את זה?
<מיכאל אלפר: יש מבנים שניתנו לפיס.
<מיכאל אלפר: באין כיתות לילדים לוקחים מבני פיס ריקים ומחלקים אותם לכיתות.
<מיכאל אלפר: לא הגשנו בקשה ליבילים, אנחנו לא רוצים יבילים.
<מיכאל אלפר: הגשנו בקשה למגרש שבתב"ע הוא הועבר.
<מיכאל אלפר: זה אתר בנייה ציבורי.
<מיכאל אלפר: אנחנו רוצים שיקצו אותו ומשרד החינוך יתקצב עליו בנייה.
<מיכאל אלפר: אנחנו לא רוצים יבילים, אין לנו יכולת ליבילים, אין צורך ביבילים כשיש קרקע זמינה.
<מיכאל אלפר: באהרון הרא"ה – אני רוצה לפתוח פה משהו שנאמר קודם על מספר הילדים– 81% מהילדים הם ילדי חיפה.
<מיכאל אלפר: באהרון הרא"ה יש יותר ילדים שהם תושבי קרית אתא מאשר בנתיבות משה.
<אילנה טרוק: חד משמעי לא נכון.
<מיכאל אלפר: אולי טעיתי – תבדקי את זה.
<מיכאל אלפר: אם טעיתי בין אהרון הרא"ה ובין פרחי אהרון – תבדקי.
<מיכאל אלפר: זה לא רלבנטי.
<מיכאל אלפר: מספיק שיש כמות כזו של ילדים מחיפה, אי אפשר להתאכזר לילדים.
<מיכאל אלפר: אי אפשר לעשוק מהם את הילדות שלהם.
<מיכאל אלפר: זה לא מתאים לנו, אנחנו לא יכולים לעשות את זה.
<מיכאל אלפר: אתה, שאתה יושב פה, ואתה מייעץ - - - זה פשע.
<מיכאל אלפר: זה פשע.
<מיכאל אלפר: אתה תישא את החטא הזה עליך.
יעקב מרגי: דבר אלי, לא אליו.
<מיכאל אלפר: אני כאן בקריאה למשרד החינוך לעזור לנו, לעזור לנו תחת העושק הזה שאנחנו נמצאים, זה משהו רוחבי.
<מיכאל אלפר: אני בדרך לפה - 4 בתי ספר – זה צריך מכתב כזה, זה צריך מכתב כזה, והשלישי צריך מכתב אחר – עירית חיפה לא נותנת לנו שום מכתב.
<מיכאל אלפר: יש לנו בקשות שהוגשו באיחור, אנחנו מבקשים שתאשרו אותן.
<מיכאל אלפר: הן הוגשו כי העבירו אותנו ממבנה אחד למבנה אחר, לקחו מאתנו גן ילדים כי הוא נמצא בקרבת הטכניון ואולי חרדים יעברו לגור שם.
<מיכאל אלפר: אז ביקשנו העברה למקום אחר.
<מיכאל אלפר: אנחנו לא יכולים להיות תלויים בחסדי העיריה, לא יכולים.
<מיכאל אלפר: זו מציאות בלתי אפשרית.
יעקב אשר: הטכניון זה כולם תושבי חיפה?
<מיכאל אלפר: - - - ומורשת התורה שלומדים במכולות מתכת זה תושבי חיפה.
<מיכאל אלפר: יש 7 מבנים בשכונת הדר שהייעוד שלהם בית ספר, נבנו בכספי משרד החינוך ומשמשים היום למחסני מזון, לבתי דין, מתנ"ס רוסי – דברים שאין להם שום שייכות לחינוך ולא משרתים את תושבי - - -
יעקב מרגי: יושבת אתנו כאן עוד מהדיון הקודם נציגה של מועצת התלמידים והנוער הארצי, ומגיעה לכאן בזמן החופשה שלה.
יעקב מרגי: היא רוצה להתבטא בסוגיה הזו.
<ירדן ניזרי: קודם כל אני באופן כללי מזועזעת מכל הדיון, מהנושא עצמו ורציתי להגיד שהנושא יעלה למועצה העירונית של חיפה ושאנחנו נעשה כל מה שאנחנו יכולים לעזור לכם.
<ירדן ניזרי: אנחנו מאוד מקווים שגם הקול של הנוער - - -
יעקב מרגי: אולי אתם תצליחו במה שהגדולים לא הצליחו.
יעקב מרגי: אני חייב לסכם את הדיון.
<קריאה: אני חייבת להגיד משהו לגבי העיריה שדיברו שהם נפגשו עם נציגי - - -
<קריאה: כשאנחנו הפגנו שם – 400 איש, אף אחד לא הגיע לדבר אתנו, אף אחד לא ירד מהעיריה לדבר אתנו.
יעקב מרגי: איך נאמר, תחזרי על האמירה?
יעקב מרגי: לא הימרתם על הסוס הנכון.
אורי מקלב: מתברר שבחירת ראש עיר זה הימורי סוסים.
יעקב אשר: אני מבקש בסיכום שלך את הבדיקה של משרד החינוך, של מחלקת המיפוי, של אגף התקצוב והבינוי, האם ישנם מבנים בחיפה שהוקצו על ידי משרד החינוך ולא משרתים את האוכלוסייה שאותה הם צריכים לשרת.
יעקב אשר: האם יש בדיקה גם בנושא הזה, מעבר לכל האיכסה שהתגלה לנו פה.
<גל אטיאס: קודם כל בניין בית הספר של חב"ד שאמרה הגברת, שמתקצבים רק תושבים של חיפה – שם יש רק 30% תושבים של חיפה, ו-70% הם לא תושבי חיפה.
<גל אטיאס: שם מתקצבים.
<גל אטיאס: אז זו גם שאלה.
<גל אטיאס: שאלה שנייה שיש לי ובקשה לי, אליך, שהדיון פה לא יתמוסס.
<גל אטיאס: שאתה תיקח את זה באמת לידיים שלך, כמו שאמרת.
<גל אטיאס: קח את זה בבקשה כי אנחנו לא יודעים לאן אנחנו הולכים מפה.
<גל אטיאס: אנחנו ממש לא יודעים.
<גל אטיאס: כשאנחנו רואים את הילדים שלנו הולכים באמצע שיעור ספורט לאחת השכונות – כדי לשחק שם כדורגל עם המורה, בלי אבטחה ובלי כלום, אז אני לא יודע איפה הרחמים פה, אם יקרה משהו למישהו.
<גל אטיאס: בלי ביטוח, בלי כלום, מה אנחנו עושים במצב הזה?
<גדי כהן: אני גם אחד ההורים, וחבר בוועד השכונתי.
<גדי כהן: אני רוצה להדגיש נקודה – יש עשרות ילדים בקרית שמואל שלא מוכנים שהילדים שלהם יחיו בתנאים האלה, שולחים אותם לחיפה, לקריאת אתא ולעכו.
<גדי כהן: האם זו לא בושה לעירית חיפה הגדולה בראשות יונה יהב שילדים מהעיר שלו צריכים לקבץ נדבות בעכו?
<גדי כהן: שמעון לנקרי צריך לגבות את יונה יהב?
<גדי כהן: בושה וחרפה.
יעקב מרגי: רבותי, אני אשתדל תוך כדי לבחור את המלים שלי לסיכום.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהגיע לדיון ותרם את חלקו.
יעקב מרגי: הוועדה למדה מקרוב על מצבו הגרוע של בית הספר נתיבות משה בקרית שמואל.
יעקב מרגי: הוועדה מצרה על כך שעירית חיפה לא רק שלא הביעה צער על מצבו של בית הספר אלא גם מצדיקה את צעדיה ואת התנהגותה כלפי בית הספר, עדיין מתעקשת לומר שהיא מנהלת ומכלכלת את צעדיה בחכמה.
יעקב מרגי: כנראה שאחריות היא נכונה כאשר מדובר רק בחלק מילדי חיפה, אלא בכל ילדי העיר – במקרה הזה, לא בילדי החרדים, בעיר חיפה ובקרית שמואל בפרט.
יעקב מרגי: הוועדה גם מכירה את מצבם של בתי הספר החרדים האחרים, כך שזה לא נחלתם של אנשי קרית שמואל בלבד.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך –שזה גם המחוז החרדי, גם אגף הבינוי, להגיש לה דוח ממצה על בית הספר, על התנאים בבית הספר הזה, ועל הצעדים שמתכוננים לנקוט כלפי העיר חיפה או ראש עירית חיפה או אגף החינוך בעירית חיפה בסוגיית הבינוי.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לא לתקצב שום תוכנית פיתוח בתי ספר בעיר חיפה עד שלא יימצא פתרון לבית הספר נתיבות משה, והוועדה תעקוב אחרי פעולה זו.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לראש העיר לחזור בו מהתנהגותו המתעמרת כלפי הורי וילדי העיר חיפה.
יעקב מרגי: הוועדה מוצאת לנכון להדגיש שמכל התמונות המזעזעות של בית הספר, מדגישה שראש עירית חיפה יונה יהב חי טוב עם זה שילדים משחקים במשתנה של בית הספר ואני כותב זאת בצער – אולי כל זה כדי שנמצא אולי מסילה ללבו הרחמן, אם קיים כזה, של ראש עירית חיפה.
יעקב מרגי: הוועדה תפעל, כמו שאמרנו, מול כל משרדי הממשלה, לתת אותו יחס לעירית חיפה כפי שהוא נותן לילדי קרית שמואל, תלמידי בית הספר נתיבות משה.
יעקב מרגי: הוועדה תקיים סיור בבית הספר נתיבות משה.
יעקב מרגי: ישיבה זו נעולה.
מכלוף מיקי זוהר: אנחנו רוצים לפתוח ישיבה שאני זימנתי, בנושא שיעורים משודרים ככלי לשיפור הבגרויות.
מכלוף מיקי זוהר: הדיון הזה הגיע לפתחי כחבר כנסת שמקבל פניות מן הציבור והקשבתי לזה בקשב רב וקיבלתי החלטה לקיים על זה דיון.
מכלוף מיקי זוהר: אני מברך את חבר הכנסת פרופסור מנואל טרכנברג, שבאופן אישי התגלה לי כאיש מיוחד, שאגב אני נהנה לעבוד איתו.
מכלוף מיקי זוהר: בקרוב תדעו גם על עבודה משותפת שאנחנו עושים יחד ואני שמח שאתה כאן.
מכלוף מיקי זוהר: ברשותכם, נתחיל את הדיון בכך שנאפשר קודם כל מספר מילים – אתה רוצה להתחיל או לשמוע קצת את החברים?
מכלוף מיקי זוהר: ניתן לשמוע מספר מילים, נשמע קודם כל את דבריו של הפונה ומשם גם נקשיב לבעלי המקצוע.
מכלוף מיקי זוהר: חברי הכנסת יביעו את עמדתם ומשם נראה איך מתקדמים.
מכלוף מיקי זוהר: אתה יכול להתחיל.
<יפים ורשבסקי: תודה רבה.
<יפים ורשבסקי: כולכם מודעים למציאות של הבגרויות במקצועות הריאליים, כפי שהוצג בנתוני הלמ"ס.
<יפים ורשבסקי: אחת הדרכים המקובלות כיום בכל העולם לעזור לתמידים להפנים את החומר, היא הוראה מכוונת בווידיאו, כך שתלמידים שמתקשים בחומר - - -
<רבקה וידר: אתה יכול להגיד את השם?
<יפים ורשבסקי: יפים ורשבסקי.
<יפים ורשבסקי: כך שתלמידים שמתקשים בחומר מסיבות שונות, יוכלו להשלים פערים ולעבור על הנלמד בקצב שלהם.
<יפים ורשבסקי: בארץ לעומת זאת קיים מצב אבסורדי, בו השירות הזה ניתן בתשלום עבור אלפי שקלים בחברות פרטיות, ויותר מזה, תלמידי תיכון לא יכולים ללמוד מהאתרים החינמיים הנמצאים בחו"ל, כי כל הטרמינולוגיה היא בעברית.
<יפים ורשבסקי: בגלל מחסור בסיסי באנגלית הם תלויים במערכת החינוך בארץ.
<יפים ורשבסקי: במשרד החינוך קיימת מערכת של מט"ח שנקראת הילקוט הדיגיטאלי, אבל היא כל כך לקונית ומצומצמת, שהיקף ההדרכה הוא של מקסימום 3 שעות עבור כלל המאגר, כאשר בתוך זה התרגולים הם בתור מקטעים של השירות של חברה פרטית, שהוא שירות בתשלום של 10 דקות לכל תת פרק.
<יפים ורשבסקי: אם נשווה זאת להיקף השעות השבועיות שתלמידי תיכון לומדים, מדובר בקומץ עד כדי זניח לרמה של 5 יחידות.
<יפים ורשבסקי: כמו כן, גם המעט הזה הוא נטו עבור לשון ומתמטיקה במערכת של משרד החינוך של הילקוט הדיגיטאלי.
<יפים ורשבסקי: מקצועות כמו פיזיקה, כימיה, אלקטרוניקה, שחיוניים לא פחות לקבלה לאוניברסיטה, כלל לא נמצאים.
<יפים ורשבסקי: ואיפה זה נמצא?
<יפים ורשבסקי: בשירותים שנותנות חברות פרטיות שגורפות אלפי שקלים, ששם כן זה בא לידי ביטוי בשש עד שמונה שעות לכל תת פרק.
<יפים ורשבסקי: תעשייה מאד משגשגת שנשענת על חלמאות.
<יפים ורשבסקי: הפתרון הוא פשוט והוא מיושם באוניברסיטאות שנים על גבי שנים.
<יפים ורשבסקי: מביאים צלם שבמהלך השנה מתעד מורה ומעלה את השיעורים מא' עד תו לספרייה מסודרת לפי תאריכים בכל המקצועות הריאליים, במתכונת של הרצאה ותרגולים.
<יפים ורשבסקי: כמו למשל בוידיאו טאוב שיש באוניברסיטת תל אביב, או Open Course MIT שקיים.
<יפים ורשבסקי: אז בשביל התלמידים עם לקות ראייה, בעיות שמיעה או הפרעות קשב וריכוז שלא יכולים לעמוד בקצב האינטנסיבי של למידה במקצועות של 5 יחידות, השירות הזה יכול לתת מענה מעולה, מעבר לשירותים הקיימים.
מכלוף מיקי זוהר: תראו, אני רוצה לומר משפט ביניים.
מכלוף מיקי זוהר: אני הייתי תלמיד, ובכיתה לא תמיד כל התלמידים היו אוהבים ללמוד.
מכלוף מיקי זוהר: חלק היו אוהבים קצת להפריע, חלק היו אוהבים קצת לדבר ואין שאלה בכלל שהרבה פעמים כשהגעתי הביתה, רציתי ככה לראות אם הבנתי את החומר – זה היה יכול להיות מאד שימושי אם הייתי יכול לשחזר קצת כמה דברים מהשיעור.
מכלוף מיקי זוהר: זה לא היה מזיק לי אם הייתי יכול להסתכל על השיעור שוב.
מכלוף מיקי זוהר: אגב, יש הרבה אנשים שאוהבים ללמוד דווקא – למשל גם באוניברסיטה, כשהייתי באקדמיה – גם בתואר הראשון וגם בתואר השני - אנשים אוהבים להקליט את ההרצאות ואחרי זה ללכת הביתה ולהקשיב להן.
מכלוף מיקי זוהר: ואז הם משננים יותר טוב את החומר ואז הם יודעים יותר טוב את הדברים.
מכלוף מיקי זוהר: בסופו של דבר, הרעיון שבעצם אנחנו מדברים עליו כאן ובעצם מהות הדיון, היא לחשוב על אפשרות בה השיעורים יצולמו או יוקלטו – לא יודעת, אחת מהשניים, מה שאפשר לעשות, כדי שלתלמיד, תהיה אפשרות בשעות הפנאי שלו לבוא ולעשות את זה גם בבית.
מכלוף מיקי זוהר: כמובן שיש בזה גם לא מעט מגבלות.
מכלוף מיקי זוהר: צריכים לחשוב גם על ההשלכות, איך מורים יחושו עם התחושה הזו שהם יהיו מצולמים או מוקלטים, מה ההרגשה שלהם תהיה מהבחינה האישית, התחושה שלהם.
מכלוף מיקי זוהר: זאת אומרת המרחב הפרטי של המורה בכיתה שלו, איך הוא רוצה לעצב את הכיתה שלו.
מכלוף מיקי זוהר: מנגד זה יכול גם להעלות את רמת ההוראה, שבעצם הם יידעו שהם נבחנים כל הזמן וגם חשופים לביקורת.
מכלוף מיקי זוהר: לכן זו שאלה באמת מעניינית שרצינו להעלות במסגרת הדיון הזה, כי בסוף המטרה שלנו היא לשפר כמה שיותר את מערכת החינוך, ויכול להיות שזה איזה שהוא תהליך שאפשר לבחון אותו ברצינות, שכן ישפר את מערכת החינוך ובעיקר יעזור לילדים עם לקויות למידה, שזו בעצם מהות הדיון שלנו.
מכלוף מיקי זוהר: כן, חבר הכנסת טרכטנברג.
מנואל טרכטנברג: אז קודם כל אני שמח על כך שמתקיים דיון ואני רוצה להגיד למשתתפים שמספר היושבים כאן לא מעיד על חשיבות הנושא ולעתים יש לנו פה חדרים מפוצצים עם אנשים והדיון הוא סתמי, ולפעמים יש מעט אנשים והדיון הוא חשוב.
מנואל טרכטנברג: תראו, ההוראה זה אחד מתחומי הפעילות שהם הכי שמרניים ובאיזה שהוא מקום נשארו תקועים בזמנים עברו בהרבה מאד בחינות.
מנואל טרכטנברג: הטכנולוגיה התפתחה והטכנולוגיה כיום מתחילה באמת לעשות הבדל.
מנואל טרכטנברג: זה לא רק עניין של להקליט או לא.
מנואל טרכטנברג: אנחנו רואים את זה כיום בעיקר בתחום של ההשכלה הגבוהה, במה שנקרא moocs.
מנואל טרכטנברג: Moocs זה – Massive Open Online Courses , שזה הפך לתעשייה פורחת בצורה בלתי רגילה.
מנואל טרכטנברג: שתי חברות עולות מאד בארצות הברית, אחת זה קורסרה, שיסודה בסטנפורד, אבל היא חברה פרטית והשנייה זה EDX, שיסודה מזן משותף של הרווארד ו-MIT.
מנואל טרכטנברג: אבל יש גם אחרות.
מנואל טרכטנברג: המיזמים האלה, מה שהם עושים זה לא רק – ופה, מיקי, אני רוצה שנבין – זה לא עניין של להקליט קורסים.
מנואל טרכטנברג: אני כפרופסור באוניברסיטה בקורס שלי במבוא לאקונומטריקה, שהוקלט לפני כ-18 שנה, עד היום משתמשים בו לצרכי הלימודים שם, ורק פוגשים אותי ברחוב ואומרים לי וי, אין לך שפם, כי היה לי שפם אז, אבל עדיין לומדים וגם ל-MA וכו'.
מנואל טרכטנברג: זו טכנולוגיה ישנה.
מנואל טרכטנברג: מה שה-Moocs האלה, הטכנולוגיה הזאת היא הרבה מעבר להקליט הרצאה.
מנואל טרכטנברג: זה כל המערך השלם של תמיכה, של יכולת לשתף אחרים בלימודים וכו', שמתלווה לדבר הזה.
מנואל טרכטנברג: במדינת ישראל יש לנו יכולות.
מנואל טרכטנברג: הזכרתם את מט"ח.
מנואל טרכטנברג: למט"ח באמת יש יכולות מדהימות וגם במקומות אחרים, גם באוניברסיטה הפתוחה, יש יכולות מאד מאד גדולות בתחום הזה.
מנואל טרכטנברג: אין הבדל בין נער בין 16 לבין סטודנט בן 22.
מנואל טרכטנברג: אין שום הבדל.
מנואל טרכטנברג: כלומר ביכולת לנוע, לשבת מול המורה לבין ללכת הביתה מול המסך.
מנואל טרכטנברג: להיפך.
מנואל טרכטנברג: ככל שהם יותר צעירים כיום, הם הרבה יותר מרגישים בנוחות מול מסכים מאשר בסיטואציות הקלאסיות של ההוראה.
מנואל טרכטנברג: ולכן מה שאני רוצה להגיד זה שחייבים להתחיל לחשוב בכיוון של מאמץ לאומי, של להכניס טכנולוגיות הוראה מתקדמות בכל הרמות, בכל הרמות.
מנואל טרכטנברג: אני אומר בכל הרמות כולל בגילאים הצעירים.