GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שולי מועלם-רפאלי: אז באמת מעבר לדברים הסטנדרטיים שאפשר להגיד על כל אחד מהנופלים וכל אחד שמוסר את עצמו לטובת הקיום שלנו כאן, שהוא גדול ושהוא משמעותי ובאמת במשמעות של מסירות הנפש, שוב, של שלושת הנערים ושל רבים אחרים, אני חושבת שמה שמאוד תפס היה החיים המורכבים שלי ושל בעלי, כאישה דתייה ואיש חילוני, ששוב, מי שמכיר אותנו מחייו של בעלי יודע שמעולם לא המלצנו על זה כאיזה מודל, גברתי יושבת הראש, לא חשבנו שעכשיו כל הדתיים צריכים להתחתן עם כל החילוניים וככה תבוא הגאולה לחברה הישראלית, אבל כן כל הזמן ניסינו לדבר, ובזה אני מרגישה שאני אוחזת בשולי בגדיהם של משפחות הנערים, כן לדבר בלי הפסקה על אהבה גדולה אחד לשני, בלי הפסקה, אהבה שאינה תלויה בדבר, אהבה לכל מי שצועד איתנו פה במסלול של להביא את מדינת ישראל להיות מקום טוב יותר עם הרבה מאוד סובלנות.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שגם האנשים היותר קרובים וגם האנשים היותר רחוקים וגם האנשים שפגשו את המשפחות לפני, קיבלנו מהם כל כך הרבה בשקט הזה, בהבנה הזאת, שיש פה כלל ומתוך הכלל הזה אנחנו יוצאים אל הפרטים, אל שלושת הנערים שאני מרגישה שבחייהם ולא רק במותם דיברו אלינו ממקום של סובלנות ואהבה וגיוון ורצון אמיתי להתחבר לכלל ישראל ולעשות את הקיום שלנו כאן, לא רק את השירות שלנו, גם את הקיום הכללי שלנו, להרבה יותר משמעותי.
מירב בן ארי: תודה רבה, חברת הכנסת שולי מועלם.
מירב בן ארי: אני אקח את זה, אגב, לתשומת לבי האישית, את הדברים שאמרת.
מירב בן ארי: הם מעניינים אותי.
מירב בן ארי: לורן פוריס, בבקשה.
<לורן פוריס: אני יושבת פה בשני כובעים.
<לורן פוריס: רציתי לברך אותך על הדברים החמים.
<לורן פוריס: אני באמת מרגישה שהרבה זמן ציפיתי לחבר כנסת מהליכוד שיבוא למשכן וידבר בכזו פתיחת וממש תודה רבה.
<לורן פוריס: אני מאחלת לך שבאמת - - -
יהודה גליק: ברור, אני חייל שלו.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא סתם שאני הצעתי שהוא ידבר השבוע איפה שהיה צריך לדבר.
<לורן פוריס: נהדר.
<לורן פוריס: ובשם ארגון ההורים.
<לורן פוריס: האמת היא, מצחיק להגיד את זה, שאני ממש גאה להיות סגן יושב ראש ארגון ההורים בירושלים, הסגנית של פז, שיושב לצדי, אנחנו פעילים מאוד, עושים הרבה מאוד עבור בני הנוער ונפלא שיש ישיבה כזאת.
<לורן פוריס: אני יודעת ומודעת שהרבה חברי כנסת טובים נמצאים ופועלים כעת במקומות אחרים.
<לורן פוריס: ככה זה.
<לורן פוריס: תודה רבה.
מירב בן ארי: פז, אני אתן לך להתייחס לפני שאנחנו עוברים למשרד החינוך.
<פז כהן: קודם כל תודה רבה.
<פז כהן: אני מכיר את המשפחות, הייתי בביתם ומאוד מרגש שהצלחתם להביא אותנו למקום הזה.
<פז כהן: תודה, באמת אנשים אצילים, אני אומרת את זה כי זה חשוב, כי הדבר הזה לא היה קורה בלעדיכם.
<פז כהן: אני כן רוצה להגיד כמה דברים קטנים פרקטיים.
<פז כהן: אחת, תפקיד החברה האזרחית בישראל.
<פז כהן: הרבה מנסים לייצר את הפעילות ואת האחדות בין חלקי העם השונים, אם זה חרדים, חילונים, דתיים, יהודים, ערבים, התחושה שלי, ואני אומר אותה כאן אולי דווקא ביום האחדות וקשה לי להגיד את זה, אבל אין מספיק תמיכה לדבר הזה ברמה הציבורית.
<פז כהן: אני מרגיש שקורים הרבה תהליכים, שיש הרבה מאוד אנשים טובים בשטח שמנסים, אבל כשהשסעים האלה צומחים או כשיש דיון על שסעים כאלה יש הרבה יותר נוכחים, הרבה יותר אנשים מנסים לייצר את האחדות הקבוצתית היותר קטנה וזה חבל.
<פז כהן: צריך לחזק ולהמשיך ולחזק את האחדות המשותפת.
<פז כהן: אני כן אגיד פה עוד משהו אחד והתנצלותי אם הוא יתפרש לא נכון.
<פז כהן: נושא ספר האזרחות שנידון פה בוועדה, זה בדיוק נושא שנידון ומספר איך לוקחים נושא אחד שהוא כן צריך לאחד את כולנו ולוקחים חלקים מסוימים בזרמים היהודיים, ולא רק שמה, ומחלקים את הדבר הזה או שופטים אותו בצורה מסוימת.
<פז כהן: אנחנו חייבים לעשות את העבודה הזאת בכל יום, הוועדה הזאת עושה עבודה מאוד חשובה.
<פז כהן: אני מאוד מודה, עוד פעם, על הדיון הזה ושמח להיות שותף בו, אבל צריך גם להרים את הדגל ולהגיד שלא נעשה מספיק במהלך כל השנה.
מירב בן ארי: נו, אז אתה ישר מעביר את הדגל למשרד החינוך בדברים שלך.
מירב בן ארי: בבקשה, דניאלה פרידמן, משרד החינוך, מפמ"ר מדעי החברה.
<דניאלה פרידמן: ומנהלת המטה לחינוך אזרחי וחיים משותפים.
<דניאלה פרידמן: בוקר טוב.
מירב בן ארי: ועושה עבודה טובה מאוד, לפחות בקשר בין הכנסת לבתי הספר, זה אני יכולה להעיד.
<דניאלה פרידמן: קודם כל אני רוצה להודות על הישיבה הזאת ועל הזכות להיות חלק מתוך הישיבה הזאת.
<דניאלה פרידמן: אני חושבת שהיום הזה הוא יום שנוגע לכולנו.
<דניאלה פרידמן: אנחנו הרבה פעמים מזומנים לישיבות בכנסת על ימי לוח כאלה ואחרים שעוסקים בנושא של התמודדות עם גזענות, של מאבקים, במקרה הזה אנחנו מדברים פה על הצעד הנוסף שהוא אחדות ומה שמייחד אותו זה שהוא קודם כל ספציפי למדינת ישראל ולא ימים בינלאומיים, כפי שאנחנו בדרך כלל רגילים.
<דניאלה פרידמן: יחד עם זאת חשוב לי להגיד שעם הציר הזה המרכזי מערכת החינוך בהחלט מציינת הרבה מאוד ימים שעוסקים בנושא של התמודדות עם סטריאוטיפים, שסעים וכו'.
<דניאלה פרידמן: היו הרבה דברים שכבר דיברתי עליהם בישיבות הקודמות.
<דניאלה פרידמן: אני לא רוצה לחזור עליהם, אלא דווקא להגיד דברים חדשים שנעשים היום במערכת החינוך שאני חושבת שהם בהחלט ברמה של בשורה.
<דניאלה פרידמן: אז קודם כל מבחינת משרד החינוך, הוא נערך היום לתכנית אסטרטגית תלת שנתית, תשע"ז, לשלוש השנים הבאות, ואחת המטרות המרכזיות בתוך התכנית הזאת שמה בפעם הראשונה כשתי משימות מרכזיות את הנושא של מפגשים בחברה הישראלית, שזה לא היה קודם.
<דניאלה פרידמן: היה קיים שערכים והכול היה, רק לא המוקד הזה.
<דניאלה פרידמן: והדבר השני, הנושא של התמודדות עם גזענות.
<דניאלה פרידמן: זה יבוא כמשימות שיעמדו בפני עצמן.
<דניאלה פרידמן: שר החינוך בשבוע שעבר פרסם את המתווה לבתי ספר מצטיינים ובפעם הראשונה הדגש הוא לא רק הישגים לימודיים אלא בהחלט בתוך ההיבט הערכי שם את הנושא של סובלנות והכלת האחר כנושא מרכזי שעליו יימדדו בתי ספר.
מירב בן ארי: אני מוכרחה להגיד ששמעתי את שר החינוך, השבוע הקמתי את ועדת המשנה לחינוך בלתי פורמלי, והוא ישב כאן עם המנכ"לית ומפיו שמענו את העניין שכבר לא למדוד בתי ספר רק לפי אחוז הזכאות לבגרות, כמו שהיה במשך שנים, אלא באמת בנושאים ערכיים אחרים.
מירב בן ארי: אני מחזקת את זה, שמעתי אותו אומר את זה כאן בוועדה.
<דניאלה פרידמן: והוא גם חזר על זה ביום ראשון כשהוא היה בהימלפרב יחד עם נשיא המדינה, הוא בהחלט הראה את המחויבות שלו.
<דניאלה פרידמן: גם היום נבצר ממנו, אני לא חושבת שהוא היה אמור להיות כאן, אבל הוא נמצא בתוך טקס שגם הוא מחזק את הנושא של חיים בשיתוף או חיים משותפים.
<דניאלה פרידמן: אני אזכיר את ועדת ביטון שהוקמה, שגם היא נועדה לחבר בין חלקים בחברה הישראלית וללמד ולהתייחס גם למורשת עדות המזרח.
<דניאלה פרידמן: את כל הנושא של הקהילה האתיופית בשנת הלימודים הקרובה, בתחילת השנה, עומדת לצאת יחידה ספציפית להיכרות, גם עם הקבוצה הזאת.
<דניאלה פרידמן: אנחנו הרבה פעמים מדברים כאן על יהודים-ערבים, דתיים-חילוניים, ושוכחים שיש לנו עוד קבוצות ותרבויות משנה בחברה הישראלית.
<דניאלה פרידמן: פיילוט ערבית מדוברת, שנידון לפני שבוע כאן בוועדות הכנסת, נכנס פיילוט לבית ספר יסודי.
<דניאלה פרידמן: המערכת בעצם אומרת כאן אמירה של לקיחת אחריות.
<דניאלה פרידמן: אם בעבר גופים חיצוניים לימדו ערבית ביסודי, היום אנחנו באים ואומרים שזה חשוב לנו ולכן המערכת הולכת ולוקחת על זה אחריות.
<דניאלה פרידמן: שיתוף הפעולה המאוד טוב שנעשה היום עם בית הנשיא בשלושה צירים שמקדמים את הנושא של הפגשה בין קבוצות.
<דניאלה פרידמן: אחד מהם, בכל מחוז ומחוז, נכון להיום, יושבים שולחנות עגולים שבהם יושבים מנהלים מבתי ספר מכל המגזרים, כולל החרדי, ומנסים לבנות תכנית ספציפית למחוז שבו הם יושבים שיתאים למחוז שלהם ואולי יהיה שונה ממחוזות אחרים.
<דניאלה פרידמן: התכנית להתמודדות עם גזענות, שבוודאי תומכת בנושא של מפגשים, דיברתי עליה המון פעמים, אני מרגישה שזה לא יהיה נכון לעסוק בזה.
<דניאלה פרידמן: ויש היום המון המון המון התחלות, בזכות כנראה כל מה שבכל זאת קורה.
מירב בן ארי: דניאלה, בגלל שזמננו קצר והוועדה תיכף מסתיימת, בואי נרד שנייה מפסגת האולימפוס ותגידי לי כמה בתי ספר היום, לצורך העניין, בממלכתי, בממלכתי דתי, מעבירים את הנושאים האלה.
<דניאלה פרידמן: אני יכולה לדבר כרגע על קרוב ל-70,000 תלמידים, לא באתי עם מספרים של בתי ספר, כן באתי עם מספרים של תלמידים בבתי ספר שונים שבהם מתבצעת פעילות של הפגשה.
מירב בן ארי: מה עושים היום בבתי הספר?
מירב בן ארי: חוץ מהשיעור, נגיד, שאנחנו העברנו, מה עושים?
<דניאלה פרידמן: אז אני אתן להדרה להציג קודם כל את כל מה שקורה בנוער.
<הדרה רוזנבלום: אני אעשה את זה בקיצור.
<הדרה רוזנבלום: תכל'ס יש רשתות שממש לקחו את זה כדגל, אם נדבר על רשת עמל ורשת אורט, ששם בפירוש אני לנגד עיניי רואה לפחות 300 בתי ספר שיש בהם מפגשים.
<הדרה רוזנבלום: כשאנחנו מדברים על מפגשים אני מדברת על מפגשים של ערבים-יהודים, דתיים-חילוניים, פריפריה ומרכז פחות.
<הדרה רוזנבלום: כשאני מדברת על מפגשים אני לא מדברת על מפגש אחד, זה לא לעשות וי, אני מדברת על תהליך של לפחות בין חמישה לשבעה מפגשים כשגם עובדים לחוד וגם עובדים ביחד.
<הדרה רוזנבלום: כלומר אחרי הביחד יש עיבוד ויש ממש תכנית רצינית.
<הדרה רוזנבלום: אם אנחנו מדברים על שעות חינוך בבית הספר, שכולן 24 שעות, ולפחות 60% מהן עוסקות בנושא הזה, בכל מיני צורות, אם אנחנו מדברים גם על הדברים האלה, אבל גם על עיבוד ונושא של מפגשים, זה בהחלט משמעותי.
<הדרה רוזנבלום: אבל, למשל עם חרדים אנחנו לא נפגשים, יש לנו בעיה מאוד קשה וזה לאו דווקא בא מהממלכתי.
<הדרה רוזנבלום: אם אנחנו מדברים גם על המנהיגות של אחר הצהריים, ופה דיברו שני הנציגים, אצלנו אין דבר כזה שאנחנו אומרים 'אל תבואו', כולם ביחד, אבל לחרדים יש - - -
מירב בן ארי: אילן, היה את החיבור הזה של ארגוני הנוער, כשישבתי אצלכם ודיברנו עליהם, שבתוך ארגוני הנוער יש את נוער חב"ד, בנות בתיה - - -
<הדרה רוזנבלום: חב"ד כן משתפים פעולה.
מירב בן ארי: אני דווקא מגיעה דרך הלא פורמלי.
מירב בן ארי: היה איזה שהוא דיבור?
<אילן גאלדור: יש ארגון נוער של בנות חרדיות שמתחיל משהו, אבל זה לא פשוט.
<אילן גאלדור: זאת אומרת כל התפיסה של המגזר החרדי היא מתגוננת וסגורה.
<הדרה רוזנבלום: אבל להשתלמויות הם כן התחילו להגיע.
<אילן גאלדור: כן, המורים וראשי קהילה ואנשים כאלה, הם באים.
<הדרה רוזנבלום: אבל בהחלט יש עדיין רתיעה.
<הדרה רוזנבלום: אני רק רוצה להגיד מילה על הסיפור שהוא אמר, שמשרד החינוך יאמץ את הנושא של חביב אדם שנברא בצלם, בדיוק היום לפני שבועיים הייתה ועידה ארצית, דיבר על זה אחד מהנערים, כי אצלנו זה אירוע מאוד מאוד רציני, גם השר השתתף ומדברים על נושא שנתי וכו', והנושא שהם החליטו עליו השנה הוא דמוקרטיה, מחזון למעשה, עם דגש על הנושא של שוויון.
מאיר כהן: ב-1994 קראו לזה הומניזם ודמוקרטיה, מחזון למעשה.
מאיר כהן: המשרד ממחזר את עצמו.
<הדרה רוזנבלום: אני יודעת, אני הייתי שם.
מאיר כהן: את זוכרת.
<הדרה רוזנבלום: אני זוכרת, כן.
מאיר כהן: והשסעים רק גדלו, כמו שאת יודעת.
מאיר כהן: ככה זה כשמפגשים הם פרויקט ולא דרך חיים.
<הדרה רוזנבלום: אבל זה לא הכול תחת משרד החינוך, בואו נסתכל גם על מה שקורה פה.
מאיר כהן: רציתי, גברתי, לשאול אותך, תנסי לבודד, היות שככל שהימים נוקפים השסע הגדול הוא בין יהודים לבין ערבים, שם השסע הגדול.
מאיר כהן: אני מבין את הסיבות ההלכתיות שבעטיין - - - אני ניהלתי בית ספר 25 שנה ובאמת היה קשה מאוד להביא את החרדים ולא בגלל שהם לא רצו לבוא, אלא כל הזמן שזה יהיה בנים עם בנים ובנות עם בנות וזה לא התאפשר, אבל ערבים, היינו ביחד עם חבר הכנסת טרכטנברג, היינו ברהט, בית ספר יוצא מן הכלל - - -
מירב בן ארי: סליחה, גם אני הייתי שם.
מאיר כהן: ומירב, היושבת ראש הייתה שם, נכון.
מאיר כהן: הילדים בכיתה ח' ו-ט', בחטיבת ביניים, שבשפת המדעים הם מדברים נהדר, כמעט ולא ידעו להגיד מילה בעברית .
מאיר כהן: כששאלתי את מנהל בית הספר 'האם אתה יוצא למפגשים?
מאיר כהן: ' מנהל בית הספר אמר לי 'אנחנו לא יוצאים למפגשים'.
מאיר כהן: אגב, בצד אחד מהאנשים המובילים אמר, 'אתה יודע, מפגשים עם היהודים זה כבר לא אִין עכשיו בחברה הערבית', ככה הוא אמר לי, זה כבר לא אִין בחברה הערבית.
מאיר כהן: לכן אני שואל האם את יכולה לבודד כמה מתוך האחוז הזה, שאמרת שהוא מכובד, אני מכיר את הנגב, אני יכול לתת לך פריסה איזה בתי ספר ואגב יש התחלה טובה מאוד בנגב, שמובלת על ידי משרד החינוך, של בתי ספר יסודיים שנפגשים עם בתי הספר היסודיים בפזורה, אני יודע שבדימונה נפגשים עם אל אוושלה ובירוחם עם רחמה וחורה, האם אפשר להעתיק את זה גם לצפון?
מאיר כהן: את יכולה לתת לנו נתונים כאלה?
<הדרה רוזנבלום: אז אני רוצה לומר על זה כמה דברים.
<הדרה רוזנבלום: קודם כל בצפון יש הרבה יותר בתי ספר שנפגשים מאשר בדרום, למרות שבפעילויות, מבחינת משרד החינוך, כולם עובדים ביחד.
<הדרה רוזנבלום: כל הקורסים שלנו - - -
מאיר כהן: כן, זה אני יודע.
<הדרה רוזנבלום: לא, אני מדברת גם על התלמידים, אבל מה שאתה אמרת זו נקודה מאוד משמעותית, כי פחות מכיתה ט' ו-י' קשה מאוד להיפגש כי אתה לא יודע את השפה.
<הדרה רוזנבלום: אז אנחנו עושים את זה הרבה פעמים, אומרים שעם ילדים זה יותר קל כי עושים את זה דרך משחקים וכו', אבל זה לא דבר כל כך עמוק.
<דניאלה פרידמן: עושים את זה דרך אמנויות למשל.
<הדרה רוזנבלום: בדיוק, דרך תרבות, אמנות, יצירת סרטים, תיאטרון, כל מיני דברים מהסוג הזה, אבל זה לא דבר שאני יכול לעבד מבחינת עומק כי יש באמת מגבלה של השפה.
<הדרה רוזנבלום: למרות שביסודי יש להם, במפתח הלב וכל הדברים האלה, הרבה תכניות בנושא.
<הדרה רוזנבלום: בצפון בהחלט יש הרבה מפגשים.
מאיר כהן: יותר מאשר ב - - -?
<הדרה רוזנבלום: הרבה יותר, בהיקף ממש רציני.
<הדרה רוזנבלום: אני לא מדברת על הדרוזים, שיש המון, אני אומרת מבחינת ערבים, מוסלמים ונוצרים, יש בהחלט הרבה מאוד מפגשים וגם במשולש.
<פז כהן: מה עם ירושלים?
<דניאלה פרידמן: יש בתי ספר שעושים לימוד משותף, 20 צמדים של בתי ספר שגם נסעו ביחד לאירלנד ללמוד את המודל הצפון אירי והם הולכים להיכנס בשנה הבאה, גם היסודיים וגם חטיבות הביניים, לתוך הנושא הזה.
<הדרה רוזנבלום: נמצא פה האבא מאבו גוש, למשל המועצה העירונית של אבו גוש יכלה להיות עם המועצה הכללית של המגזר, היא העדיפה להיות במועצה של ירושלים - - -
מאיר כהן: כן, אבל שוב, את מציינת יישובים שהם - - - לאבו גוש יש היסטוריה נהדרת.
<הדרה רוזנבלום: גם לאבו גוש שרפו ולא היה כיף.
<הדרה רוזנבלום: אז הרעיון הוא שבהחלט הם משולבים במועצה העירונית של ירושלים, עם המחוז.
מאיר כהן: אבל פז לא התכוון לזה.
מאיר כהן: לזה התכוונת, לאבו גוש?
מירב בן ארי: לא, פז הוא בוועד הורי ירושלים ומוסא הוא מהוועד של - - -
מאיר כהן: אני יודע, אבל פז התכוון למפגשים - - -
<הדרה רוזנבלום: לא, הוא דיבר על ירושלים המזרחית.
<מוסא עבדלרחמן: המועצה שלנו, גם התלמידים בבתי הספר היסודי עוד, יש להם שותפות עם בית ספר מבשרת ירושלים וברוך ה' אנחנו גם השתתפנו, ראש המועצה עם ראש מועצת מבשרת ירושלים עשו קרית ספורט אצלנו באבו גוש.
<הדרה רוזנבלום: נכון, זה ממש - - -
מאיר כהן: אתם עכשיו צ'צ'נים.
מאיר כהן: אתם עכשיו מצ'צ'ניה.
מירב בן ארי: דנה התחילה לדבר על התכנית מתשע"ז ועל זה ששמו את הדגש, האמת שכולנו גם קראנו את הסקר הלא מחמיא שהיה על משרד החינוך בנושא של טיפול בדמוקרטיה וגזענות - - -
<הדרה רוזנבלום: זה הכול פונקציה של משאבים.
מירב בן ארי: אז הנה, גם האוצר פה ממול.
מירב בן ארי: אני רוצה רק להבין, מבחינת התכנית לשנה הבאה.
<הדרה רוזנבלום: יש תכנית לשלוש שנים.
מירב בן ארי: יש תכנית לשלוש שנים, מתוקצבת?
<הדרה רוזנבלום: חלק, אני מקווה שיוסיפו.
<שאול קירשנבום: אני לא כל כך מכיר את הפרטים של התכנית, נשמח אם נשב ונראה את הפרטים.
<שאול קירשנבום: אני רפרנט חינוך באגף התקציבים.
<שאול קירשנבום: באמת נשמח לקבל, נשב, נראה את הפרטים ונראה במה באמת מדובר.
מירב בן ארי: נראה לי חשוב שתדברו.
<שאול קירשנבום: כן, נשמח.
מאיר כהן: הוא ישמח לשמוע אתכם ולהגיד לכם שיש לכם לזה תקציב.
מירב בן ארי: חבר הכנסת מוטי יוגב, אני ממש מבקשת שתקצרו, כי הדיון של חבר הכנסת טרכטנברג היה צריך להתחיל.
מרדכי יוגב: ברשות היושבת ראש, ברשות משפחת פרנקל וכל הנוכחים, היה חשוב לי לשמוע קודם למרות שכפי שציינו פה, אנחנו נעים ונדים קצת יותר מדי בין פיצולים, בין ועדת העלייה והקליטה שעוסקת כרגע בענייני האתיופים, נקודה שהזכרתם, לבין חוץ וביטחון שצריך להצביע שם עוד מספר דקות.
מרדכי יוגב: אז אני כן אגיד כמה נקודות.
מרדכי יוגב: הראשונה, אנחנו פה על בסיס הרקע של יום האחדות, שהאצילות של משפחת פרנקל ומשפחות שאער ויפרח ואהבת ישראל שהם הפגינו וכולנו והדאגה לנערים באמת יצרו שיאים של אחדות שזה ערך עליון בעיני כולנו, לחפש את המשותף ולא את המפריד, ובכל מעגל, במעגל של תוככי עם ישראל, המעגל בינינו כיהודים, המעגל של החיים בתוכנו פה כולנו, עם ישראל על שכנינו מכלל העדות, הערבים והדרוזים ואחרים, לחפש את המשותף ואת החיים המשותפים.
מרדכי יוגב: אני אומר את זה ואני ממליץ, וכך גם בעדה האתיופית בעת האחרונה, תוך העמקה של השורשים ולא תוך דלדולם, דבר שמעמיד כל אחד על העמקת השורשים הטובים שבו, הוא נותן לו את החוסן ואת העמידות ויחד עם זאת לחפש את המכנים המשותפים.
מרדכי יוגב: זה צד אחד.
מרדכי יוגב: הדבר השני, לומר בימים הללו, ואני מציין שתי תקופות שנים, אחת לפני 49 שנה, ממשלת ישראל הראשונה התאחדה, ממש בימים הללו, לפני יומיים בתאריך העברי, ועד אז אמרו בלי מק"י ובלי חירות ואז הכניסו את בגין ודיין והגענו לשישה ימים מופלאים, כתוצאה מאחדות.
מרדכי יוגב: ובימים האלה, לפני 3,300 ויותר שנים, נקרא בעוד שבוע וחצי, ויחן שם ישראל כנגד ההר, המדרש אומר בלב אחד, כאיש אחד, ומזה הגענו לשיאים שאני חושב שבתרבות השפיעו על כל העולם.
מרדכי יוגב: כל העולם, גם המודרני, לקח מאותו בסיס של עשרת הדברות רק ערכים טובים.
מרדכי יוגב: אז הערך הזה הוא ערך עצום ודגל ויום שכזה, מה שאני הייתי רוצה לשמוע עוד, אם אני נשאר פה עוד כמה דקות, זה מה משרד החינוך או כלל האנשים עושים ביום האחדות הקרוב, הבא עלינו לטובה.
מרדכי יוגב: ראיתי את מה שהיה, נכון לראות מה יהיה ואיפה אנחנו יכולים להיות שותפים בכדי שהיום הזה יאיר.
מאיר כהן: מצרפים את בוז'י.
מרדכי יוגב: אי אפשר שלא לקחת מכל הציטוטים שלי שהייתי כל הזמן בעד, חשבתי שזה חשוב והייתי בעד הצירוף.
מאיר כהן: גם אנחנו בעד.
מרדכי יוגב: גם אם לכאורה זה יעכב את הרצונות הפרטיים של המפלגה שלי או שלי אני מניח שנצעד בשם כולנו.
מירב בן ארי: בשם האחדות.
מרדכי יוגב: אז אני רוצה להגיד באמת תודה על הדיון עצמו.
מרדכי יוגב: יערה, מה את רוצה לרמוז לי?
<יערה שילה: להזמין אותך לבוא ביום חמישי, מחר, בשש בערב, בפארק המסילה, לרוץ איתנו, עם רצים ללא גבולות.
מאיר כהן: יערה, בכל זמן נתון היא תזמין אותך בעוד שעה למשהו, אז תהיה זהיר.
מרדכי יוגב: נדמה לי שמחר יש לי שני ערבים שבאים לגייס צעירים לחיזוק הפריפריה ואני חלק מרמה של ערב כזה, הפריפריה הגיאוגרפית והחברתית, אז נדמה לי שלא אוכל, אבל אני בהחלט רוצה מאוד להעריך ולהיות שותף לכל מעשה שייעשה למען האחדות בישראל.
מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת מאיר כהן, בקצרה, אתה רוצה להתייחס?
מירב בן ארי: אז אני רוצה לסכם את הדיון.
מירב בן ארי: אני רוצה להודות לכל הנוכחים בוועדה, אני רוצה להודות למשפחת פרנקל שהגעתם ושיתפתם אותנו, לאילן מעמותת גשר, כמובן למשרד החינוך, ועדת החינוך שמחה לשמוע שתהיה תכנית לשלוש שנים, גם למלחמה בגזענות וגם ליצור את המפגשים האלה.
מירב בן ארי: אני מבקשת, מכיוון שאין נתונים מספריים, גם עבור חבר הכנסת יוגב וגם עבור הוועדה, אנחנו רוצים לדעת בכמה בתי ספר היום במדינת ישראל, מדברים על יום האחדות, מדברים על מפגשים שנתיים.
מירב בן ארי: דיבר כאן פז על ירושלים, מצד שני דנה אומרת שיש 20 בתי ספר בירושלים, נשמח לקבל את הנתונים של הפעילות הקיימת היום בשטח בנושא הזה של מפגשים ושל אחדות.
מירב בן ארי: אני לא הספקתי להתייחס, כי אין לי זמן לזה, אבל אנחנו ביקשנו בשנה שעברה, גם ממשרד הספורט, נתונים על האירועים בספורט שעוסקים ביום האחדות.
מירב בן ארי: לא התייחסנו ואין פה גם נציג של משרד הספורט, אז אני מבקשת שהוועדה תפנה למשרד הספורט.
מירב בן ארי: אמנם זה נושא של חינוך, אתמול ניהלתי את ועדת המשנה לספורט ונתקלים בגילויי גזענות קשים מאוד ואני חושבת שליום האחדות יש מקום מאוד מאוד טבעי שם.
מירב בן ארי: אני ממש מבקשת התייחסות לוועדה גם מהמשרד הזה.
מירב בן ארי: אני כמובן אמשיך ללוות את הנושא גם מול עמותת גשר, הם שותפים שלי בכל מקרה בנושא הזה.
מירב בן ארי: אני מודה גם לתנועות הנוער, אני יודעת שגם ארגוני הנוער מצורפים לנושא של יום האחדות וכמובן לנציגי ההורים והתלמידים שהגיעו לכאן ולהמשיך בעבודה, להמשיך בהידברות.
מירב בן ארי: כמובן אני רוצה לציין לפרוטוקול את חברי הכנסת שביום ראשון היו בבתי הספר ועשו פעילות מאוד יפה ליום האחדות.
מירב בן ארי: דיברנו על זה, אנחנו מדברים על זה כל הזמן, לא צריך יום אחדות בשביל ללכת לבתי ספר, זה משהו שחברי הכנסת צריכים לעשות כל הזמן ומדהימה כמה השפעה יש לחברי הכנסת.
מאיר כהן: אני בכל יום חמישי מלמד.
מאיר כהן: בשבוע שעבר הייתי בכדורי, יש שם אחדות יוצאת מן הכלל, בכל שכבה יש כ-50 ילדים מכפר כמא, מוסלמים, בית ספר לדוגמה.
מירב בן ארי: סליחה על האיחור.
מירב בן ארי: אני החלפתי גם את יושב ראש ועדת העבודה והרווחה, היה לנו דיון מצוין ומאד מאד חשוב.
מירב בן ארי: בכל אופן, אני חברת הכנסת מירב בן ארי אחליף את חבר הכנסת יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט.
מירב בן ארי: היום ה-31 במאי 2015, כ"ג באייר תשע"ו.
מירב בן ארי: אני ולצידי חברת הכנסת עליזה לביא, שותפתי לשדולה.
מירב בן ארי: שתינו מכהנות כיושבות ראש השדולה למען הסטודנטים וההשכלה הגבוהה.
מירב בן ארי: אני מאד מודה לך כמובן פה וגם על הדיונים שאנחנו מנהלות היום.
מירב בן ארי: אני כן אמרתי את זה בוועדת העבודה והרווחה וחשוב לי לומר את זה גם כאן, שהדיונים היום מאד מאד פרקטיים, מאד במטרה לחשוב ביחד.
מירב בן ארי: אני יכולה לומר לכם שכבר היה לנו דיון בוועדת העבודה והרווחה, שיצרנו איזו שהיא פריצת דרך מעניינת.
מירב בן ארי: אני מודה גם לשלמה כמובן ולארדיטי, שהיו שם.
מירב בן ארי: סיפרתי עכשיו גם לחברת הכנסת עליזה לביא, שאנחנו באמת מנסים להוביל מהלך, שבו סטודנט או אדם שמקבל הבטחת הכנסה, ברגע שהוא יירשם לתואר ראשון, ישאירו לו את הבטחת ההכנסה ולא ייקחו לו, כמו מה שקורה היום, ולכן הרבה אנשים שמקבלים הבטחת הכנסה, לא מתאמצים להירשם לתואר ראשון.
מירב בן ארי: זה מבחינת ועדת העבודה והרווחה.
עליזה לביא: או חוששים.
מירב בן ארי: או חוששים, כן, נכון, את צודקת מאד.
מירב בן ארי: אנחנו מקיימות כאן את הדיון בוועדת החינוך.
מירב בן ארי: אנחנו נרצה לשמוע כמובן את דעתכם בנושא וכמובן באחת עשרה וחצי אנחנו גם נפתח את השדולה המיוחדת.
מירב בן ארי: היום הוא יום הסטודנט הלאומי בכנסת, הוא יום חשוב מאד.
מירב בן ארי: אני אומרת את זה באופן אישי, גם לאור העובדה שכל חיי הסטודנטיאליים הייתי מעורבת, הייתי גם יושבת ראש אגודת הסטודנטים של המרכז הבינתחומי בהרצלייה.
מירב בן ארי: הנושא הזה של יום הסטודנט, אנחנו מעלים אותו על נס בכנסת, אנחנו עושים גם שדולה, גם יהיו כאן סטודנטים שמצוינים בתחומיהם, הם גם יקבלו תעודות הוקרה מאיתנו, ובכלל, הוקרה מהכנסת.
מירב בן ארי: תמיד תמיד זה מקסים בעיני לראות עשרות סטודנטים מסתובבים כאן בכנסת, נכנסים לוועדות, משמיעים את קולם גם ולכן היום הזה הוא חשוב בעיני.
מירב בן ארי: הדיון כאן - ותיכף אני אתן כמובן לחברת הכנסת עליזה לביא גם התייחסות שלה – הוא דיון שבא לדבר על הקשר בין אקדמיה לתעסוקה.
מירב בן ארי: זאת אומרת, מה קורה בשלב הזה שאתה מסיים את התואר הראשון ונכנס לעולם התעסוקה.
מירב בן ארי: האם יש קשר בין מה שלמדת לחיים האמיתיים, כיצד בעצם הקשר הזה, מה שנקרא מתעצם ובאמת הופך אותך למקום של מועסק או מנהל שבאמת יש קשר עם התואר.
מירב בן ארי: עכשיו, הנושא הזה הוא דיון שמאד מעניין אותנו, גם את חברת הכנסת עליזה לביא, ואנחנו רוצות להגיע מפה לכל מיני מסקנות משמעותיות שאותן ניקח הלאה מהוועדה.
מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת לביא.
עליזה לביא: תודה, חברת הכנסת בן ארי, שותפתי, ידידתי, חברתי, שעושה רבות פה בכנסת.
עליזה לביא: אני שמחה לומר בוקר טוב ובאמת להמשיך את הדרך אתכם.
עליזה לביא: אנחנו פה בשבילכם.
עליזה לביא: אתם נמצאים בתקופת זמן מאד משמעותית.
עליזה לביא: גם המקום שלכם כסטודנטים, כמי שצריכים ללמוד, רבים צריכים לפרנס את עצמם תוך כדי הלימודים.
עליזה לביא: חלקכם – והשבוע זה שבוע המילואים – אז חלקכם גם עושה מילואים בדיוק בשנים הללו, בתפקידים שאתם נותנים הרבה מאד.
עליזה לביא: גם לכך נדרשנו בשנים האחרונות, מה קורה עם סטודנטים מילואימניקים.
עליזה לביא: השבוע זה שבוע ההצדעה למילואים, אז גם כאן המקום שלנו, אם זה היה בצוק איתן, כשבאנו ועמדנו על כך שיהיה מועד שלישי ועוד הקלות, שהיו חלק ממוסדות החינוך שהיו קשובים, אבל חלק לא.
עליזה לביא: אז באמת, בשנים האלה הרבה מוטל על הכתפיים שלכם, וכאן ביקשנו לייצר במה של שיח שיתוף ופתיחת דלתות.
עליזה לביא: העולם משתנה.
עליזה לביא: העולם משתנה, עולם התעסוקה משתנה.
עליזה לביא: נושא שלקחתי כאן על עצמי בכנסת זה תעסוקת המחר, ההתמודדות עם תעסוקת המחר.
עליזה לביא: קיימנו פה כנס לפני כחודשיים ונקיים פה כנס עוד שבועיים עם הלמ"ס, שבו בפעם הראשונה יוצגו נתונים על מדינת ישראל ב-OECD.
עליזה לביא: מחקר ענק שילמד אותנו על מיומנויות ועל המקום שלנו כחברה עם הבנת הנקרא ועוד ועוד, שחלק מהממצאים יקרינו גם על הדיונים שלנו, ואני כבר אומרת לכם מראש שיש הרבה מה לשאול כלפי הנתונים הללו.
עליזה לביא: עולם התעסוקה שמחכה לכם משתנה.
עליזה לביא: זה לא עולם התעסוקה שאת ואני הכרנו, בטח לא ההורים שלנו.
עליזה לביא: אם זה מהמקום של הביטחון התעסוקתי, אם זה מהמקום שאתם צריכים לדאוג לעצמכם.
עליזה לביא: גם אם לא סיפרו לכם על כל המקום שלכם מבחינת הפנסיוני וההבטחה של כל המעמד הכלכלי.
עליזה לביא: אם עולם העבודה היה מוגן אז הוא כבר לא מוגן, ואת זה אתם תפגשו.
עליזה לביא: האם מה שאתם לומדים באוניברסיטה באמת מכַוון או מכוּון לעולם התעסוקה שהשתנה?
עליזה לביא: האם הכישורים, המיומנויות, הכלים שניתנים לכם, דרכי הלימוד, ההנגשה של הידע – תואמים את עולם המחר, או שיש איזה שהוא קיבעון באקדמיה ולמעשה אנחנו רואים מרחק הולך וגדל, הולך וגדל.
עליזה לביא: האם באקדמיה מודעים לכך שקרוב ל-50% מהמקצועות נעלמים בעוד חמש שנים, שש שנים, או שנוח לשחק את היפיפייה הנרדמת, לעצום את העיניים ולא להכיר.
עליזה לביא: וחלק מהנושאים הללו מעסיקים אותנו מאד, גם כאן, בדיון שיתפתח ואנחנו באנו גם להשמיע, אבל בעיקר לשמוע וגם בשאר הוועדות.
עליזה לביא: אני עוד מעט אצא לוועדה לקידום מעמד האישה, ששם יש לנו עוד דיון תוך כדי.
מירב בן ארי: תודה רבה לחברת הכנסת לביא.
מירב בן ארי: אני רוצה להתחיל מהסטודנטים.
מירב בן ארי: גלעד ארדיטי, יו"ר התאחדות הסטודנטים.
מירב בן ארי: כתבתם מסמך, גם יצא לנו לדבר על הנושא הזה בתקופה האחרונה.
מירב בן ארי: בוא תן לנו את תמונת המצב מבחינתכם.
<גלעד ארדיטי: טוב, אז בוקר טוב וקודם כל תודה רבה גם על הדיון, גם על הדיון, וגם בכלל אני חושב על השותפות.
<גלעד ארדיטי: יש פה הרבה מאד סטודנטים שלא מכירים, אבל ביום יום אנחנו מציקים לא מעט וחברות הכנסת באמת נרתמות ועוזרות וזה לא דבר טריוויאלי, אז באמת תודה וזאת הזדמנות.
<גלעד ארדיטי: תדמיינו רגע שיש מצגת, כי הייתה כזאת, אבל - - -
עליזה לביא: אנחנו מתנצלים.
מירב בן ארי: תמיד יש בעיות טכניות.
<גלעד ארדיטי: לא יודע אם הייתי קורא לזה בעיה טכנית.
<גלעד ארדיטי: בכל מקרה, אני חושב שהקשר בין אקדמיה לתעסוקה הוא קשר מהותי.
<גלעד ארדיטי: בסוף מערכת ההשכלה הגבוהה גדלה ב-20 שנה, אפרופו זה שהמכללות עומדות לחגוג 20 שנה, מקרוב ל-100,000 איש, לקרוב ל-300,000 איש.
<גלעד ארדיטי: בהכרח, לא כל מי, או הרוב הגדול והמוחלט בעצם של אותם אנשים שהחליטו שהם נכנסים לתוך מערכת ההשכלה הגבוהה, לא הלכו בסוף התהליך הזה למחקר ולא המשיכו לתוך השדה האקדמי, אלא הם בסופו של דבר רוצים להיכנס לתוך שוק העבודה.
<גלעד ארדיטי: ואז אני חושב שצריך לעצור ולשאול בעצם מה המקום של האקדמיה בכלל, מה התפקיד של האקדמיה, מה החזון של האקדמיה.