GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נורית קורן: אהובה, אפילו שהיא לא יכולה לשיר, היא שרה אבל לא נשמעת, אבל היא מלהיבה את הקהל ולפני שבועיים הייתי בכנס של לשכת עורכי הדין, לא היה עורך דין אחד שלא פיזז וזה היה מדהים איך שניהם שרו יחד עם שגיב כהן שהוא יוצר מקסים שלקח אותם.
נורית קורן: בזמן שעמדתי ורקדתי שם, אמרתי לעצמי איזה שיתוף פעולה מדהים עם יוצר צעיר יחד עם שני הגדולים של הזמר המזרחי וחשבתי איך הוא הוסיף להם שנות חיים טובות.
נורית קורן: הם עובדים יחד.
נורית קורן: אהובה צודקת, מה יהיה הלאה?
נורית קורן: העתיד מאוד מדאיג.
נורית קורן: לכן כאן אנחנו בכנסת צריכים לדאוג בכלל לכל הגמלאים וגם לכם.
נורית קורן: אני אשתף כל פעולה עם הוועדה ועם חברי הכנסת כי זה מאוד מאוד חשוב.
נורית קורן: אני חושבת שאם אנחנו לא נשמור על העבר שלנו, אין לנו עתיד.
נורית קורן: יש כאן הצעות שבאמת יכולות להיות מאוד מאוד טובות.
יעקב מרגי: חברת הכנסת לשעבר מלי פולישוק.
<מלי פולישוק: נעים להיות שוב בוועדת החינוך.
יעקב מרגי: מה התפקיד הנוכחי שלך?
<מלי פולישוק: אני אגיד.
יעקב מרגי: מלי הייתה יושבת ראש ועדה.
<מלי פולישוק: יושבת ראש ועדת החינוך והתרבות.
<מלי פולישוק: לכן אני מאוד שמחה שאתה העלית את הנושא.
<מלי פולישוק: אני כאן מייצגת את אקו"ם.
<מלי פולישוק: אני לא חושבת שיש כאן מישהו שלא יודע שהיא זאת שמייצגת את היוצרים בתרבות הישראלית ודואגת להם שתהיה להם פרנסה באמצעות התמלוגים שאנחנו אמורים לגבות מהמשתמשים.
<מלי פולישוק: נאמר לפני שהבעיה היא קודם כל היחס בכלל לתרבות הישראלית, לוותיקים בתרבות הישראלית ומכאן לפרנסה שלהם.
<מלי פולישוק: יוצר היום בישראל, גם צעיר, ובמיוחד אם הוא ותיק, לא מסוגל להתפרנס מהיצירה שלו והתמלוגים הולכים ופוחתים.
<מלי פולישוק: יותר מזה, ברגע שהיוצר – אני אומרת יוצר כי אותם אנחנו מייצגים – שיריו לא מופיעים בתקשורת, זה משפיע על המופעים, אף אחד לא מזמין אותו להופעות, ואין לו מה לאכול.
<מלי פולישוק: יותר מזה, ברגע שאנחנו שוכחים להשמיע שירים של פעם, לא כל כך רחוק, אפילו מלפני עשר או עשרים או חמישים שנים בוודאי, התרבות שלנו משתנה.
<מלי פולישוק: היום - אתה רוצה 25 אחוזים – אנחנו במצב שבעסקים שונים כמעט, למעלה משמונים אחוזים לפי הנתונים שלנו, מוסיקה לועזית.
<מלי פולישוק: אגב, הכסף לא הולך בהכרח לחוץ לארץ כי הם מביאים את הקופסה שלהם עם יצירות שכבר לא משלמים עליהן כי זה עבורם חיסכון ואין בכלל מודעות לעניין הזה שאנחנו מאבדים את התרבות שלנו.
<מלי פולישוק: לא רק את האנשים אלא גם את התרבות.
<מלי פולישוק: אני רוצה לציין שבאקו"ם אנחנו עובדים על פי החוק ועל פי הכללים שנקבעו לנו.
<מלי פולישוק: אנחנו לא יכולים לקחת את התמלוגים וזה גם כסף של אנשים שהם חיים מזה.
<מלי פולישוק: אנחנו מוגבלים בכמה אנחנו יכולים להעביר לצורך של רווחת הוותיקים ובכלל.
<מלי פולישוק: אבל בכל זאת, יש לנו קרן רווחה מכספי החברים עצמם והיא דואגת, לפעמים זה בקניית אוכל, תרופות, מגורים, עבודה סוציאלית ושירות מכל הסוגים, ואנחנו בהחלט עוזרים הרבה מאוד.
<מלי פולישוק: אני לא אומר שמות אבל יש לי מספרים לכמה אנחנו עוזרים, לכמה אנשים במצוקה.
<מלי פולישוק: יש לנו למעלה מעשרה אחוזים אנשים חברים באקו"ם שעברו את גיל השבעים ויש גם מעל לגיל שמונים, יש יורשים שגם הם מתפרנסים מזה ואנחנו משתדלים לעזור אבל זאת טיפה בים.
<מלי פולישוק: דיברו על הצורך ועל החשיבות, על התרבות הישראלית כבר דיברו לפני ולכן אני אחסוך לכם זמן.
<מלי פולישוק: הרצון הטוב שיש כאן הוא חשוב.
<מלי פולישוק: הרעיונות חשובים אבל אני רוצה לתת כמה רעיונות.
<מלי פולישוק: דבר אחד, שגם הוא הוזכר, קרן הוותיקים.
<מלי פולישוק: כמו שאנחנו הקמנו קרן רווחה, זה חייב להיות ממלכתי עם סכום נכבד ולא קצת כפי שאנחנו יכולים לתת.
<מלי פולישוק: דבר שני, דיברתם על רדיו.
<מלי פולישוק: אנחנו מדברים על ערוץ טלוויזיה שבו יהיו שירים בעברית, זמר עברי, לדורותיהם, גם חדשים, גם צעירים אבל בעיקר הוותיקים שיוכלו לבוא לידי ביטוי היוצרים, היצירות וכמובן גם הזמרים כי הם אלה שמופיעים.
נחמן שי: יש כבר בטלוויזיה ערוץ מוסיקה.
<מלי פולישוק: יש ערוץ מוסיקה ואנחנו יודעים שהוא כבר לא מוסיקה.
<מלי פולישוק: זה בדיוק העניין.
יעקב מרגי: זה כמו שערוץ 20 כבר לא ערוץ מורשת.
נחמן שי: מרגי, אסור לך לראות טלוויזיה.
יעקב מרגי: זה מה שנקרא מידע כללי.
יעקב מרגי: זה מגיע חינם מידע כללי.
<מלי פולישוק: אמר חבר הכנסת מאיר כהן לא להיכנס לתכנים.
<מלי פולישוק: אנחנו לא מבקשים שתיכנסו לתכנים.
<מלי פולישוק: אדרבה.
<מלי פולישוק: עזבו את התכנים.
<מלי פולישוק: אבל קביעה עקרונית שבישראל, שזה המקום היחידי ששומעים מוסיקה בעברית, או תיאטרון בעברית, זה מקום שבו חייב המחוקק להתערב ולקבוע, לא מי ישיר אלא כמה ישיר.
<מלי פולישוק: כמה ישירו בעברית.
<מלי פולישוק: בצרפת יש חוק שמחייב את כל תחנות הרדיו לפחות ארבעים אחוזים או חמישים אחוזים – אני כבר לא זוכרת – בצרפתית, אבל באופן משמעותי בצרפתית כי הם דואגים לצרפתית.
נחמן שי: ובארץ?
<מלי פולישוק: בארץ אין את זה.
יעקב מרגי: כאן זה הפוך.
יעקב מרגי: כמה שאתה משמיע בלועזית, אתה פופולרי יותר.
<מלי פולישוק: בחוק רשות השידור.
<מלי פולישוק: יש חוק ואנחנו דאגנו והתעקשנו על כך שעכשיו בתיקון החדש, בתאגיד השידור החדש, הסעיף הזה יישאר כי רצו להוריד אותו אבל זה רק לתאגיד הציבורי.
נחמן שי: מה עם הרדיו האזורי?
<מלי פולישוק: אין כלום.
<מלי פולישוק: זה לא מופיע ברדיו – גלי צה"ל ותחנות אחרות – ובטח לא בטלוויזיה המסחרית.
<מלי פולישוק: זה צריך להיות במסחרית, כמו שצריך להיות בעסקים וכמו שצריך להיות במרחב הציבורי.
<מלי פולישוק: עיריות למשל, הן הרי יכולות לעשות משהו נפלא כמו שיש בצרפת כאשר בכל פינת רחוב - - -
יעקב מרגי: את יודעת מה עלה בדעתי?
יעקב מרגי: אני גר במושב.
יעקב מרגי: לאחרונה יש אופנה במושבים לקיים מסיבות.
יעקב מרגי: כל מיני המצאות חדשות של הדור הזה.
יעקב מרגי: לא חשבתי אם הם מוציאים חשבונית אבל אמרתי שהמוסיקה הזאת, מי משלם עליה?
יעקב מרגי: יש הרבה מוסיקה וזה כל יום.
יעקב מרגי: כדאי שתרימו את זה ותתחילו לעבוד על זה.
<מלי פולישוק: אנחנו בקשר עם העיריות.
<מלי פולישוק: אנחנו עכשיו תובעים שלוש עיריות מאוד בולטות כי הן לא משלמות תמלוגים.
<מלי פולישוק: זאת עוד דוגמה.
<מלי פולישוק: שקודם כל הרשויות ישלמו תמלוגים ליוצרים שיוצרים.
<מלי פולישוק: אולי בזה נתחיל.
<מלי פולישוק: שהמדינה תשלם ליוצרים תמלוגים.
<מלי פולישוק: הדבר השלישי שהוא הבולט והחשוב ביותר שכל האומנים דיברו עליו, זה לייצר מקומות עבודה.
<מלי פולישוק: אנחנו יזמנו פרויקט נהדר עם מפעל הפיס ועם משרד התרבות, שוב, זאת טיפה בים, אבל זה צריך להיות הרבה יותר.
<מלי פולישוק: לייצר מקומות עבודה בצורה ממלכתית.
<מלי פולישוק: זה אפשרי עם הרשויות המקומיות ועם כולם.
<מלי פולישוק: לסיום אני רוצה לתת דוגמה, גם לחיוב.
<מלי פולישוק: תקפו לא מזמן במקום אחר את האופרה האליטיסטית וכולי.
<מלי פולישוק: האופרה יזמה דבר נפלא יחד עם צוותא.
<מלי פולישוק: אני אומרת שאני רוצה לתת כדוגמה לחיוב את האופרה הישראלית.
<מלי פולישוק: היא יזמה יחד עם צוותא שירים של וילנסקי, של זעירא, של מנור, של כל הוותיקים עליהם כולנו גדלנו עם זמרי אופרה צעירים משולב עם זמרים מבצעים ותיקים.
<מלי פולישוק: משהו נפלא שרץ כבר כמה פעמים אבל אפשר לעשות הרבה יותר.
<דורין פלורנטין: אושיק ואני עובדים בחברת אשכולות.
<דורין פלורנטין: אני סמנכ"ל בחברת אשכולות.
<דורין פלורנטין: אושיק לוי ואילי גורליצקי, יושב ראש ומנכ"ל.
<דורין פלורנטין: אנחנו מחלקים תמלוגים לאומנים מבצעים בישראל.
<דורין פלורנטין: אשכולות מעניקה אלף שקלים מדי חודש לאומנים שחצו את גיל שמונים.
<דורין פלורנטין: כל אומן שחצה את גיל שישים, אשכולות נותנת לו תוספת גיל באופן מדורג ואנחנו נותנים מענקים לאומנים שנקלעו למצוקה מיידית.
<דורין פלורנטין: בסך הכול אנחנו מקצים למעלה משלושה מיליון שקלים מדי שנה לאומנים ותיקים.
<דורין פלורנטין: זה לא התפקיד של אשכולות אלא זה התפקיד של המדינה אבל בגלל שנוצר חלל, אנחנו לוקחים את זה על עצמנו.
<דורין פלורנטין: אשכולות נוצרה יש מאין.
<דורין פלורנטין: אנחנו יצרנו נס, פלא ממש, שהולך ומשגשג רק בכוחות עצמנו ולבד.
<דורין פלורנטין: משרד המשפטים לא עוזר לנו, להפך, משרד המשפטים מפריע לנו.
<דורין פלורנטין: הוא מנסה עכשיו להעביר חוק שרק יפגע באשכולות וימנע מאתנו לעזור לאומנים, גם לאומנים ותיקים.
<דורין פלורנטין: יכולנו, במקום שלושה מיליון, לחלק הרבה יותר במהלך שלושים השנים שאשכולות קיימת.
<דורין פלורנטין: לצערנו אנחנו לא זוכים לתמיכה של משרד המשפטים, רק למקלות בגלגלים.
<דורין פלורנטין: באמת, אם תזכיר החוק הזה יעבור, אנחנו נהיה בצרה איומה.
יעקב מרגי: נציג משרד המשפטים היה בתחילת הדיון אבל עכשיו הוא לא כאן כדי להגיב.
יעקב מרגי: משרד התרבות, בבקשה.
יעקב מרגי: שמעת את הקולות וראית את המראות.
יעקב מרגי: מה את הולכת לעשות בשביל האומנים?
<גלית והבה שאשו: אני ראשת מינהל תרבות במשרד התרבות והספורט.
<גלית והבה שאשו: אני מביאה את דבריה של השרה מירי רגב.
<גלית והבה שאשו: הדברים שיצאו מן הלב, נכנסו אל הלב.
<גלית והבה שאשו: לא זו בלבד שאנחנו מתכננים לעשות, אנחנו גם עושים, אפרופו מה שאמר נחמן שי שבתקופתו תכננו וחשבו.
<גלית והבה שאשו: אנחנו עושים.
<גלית והבה שאשו: בוא נתחיל מדברים קונקרטיים שעשינו בחודשים האחרונים.
<גלית והבה שאשו: אני רוצה להתחבר למה שאמרתם.
<גלית והבה שאשו: האומנים והאומניות, היוצרות והיוצרים צריכים במה.
<גלית והבה שאשו: הם לא צריכים שייתנו להם איזשהו מעשה חסד אלא לתת להם במה.
<גלית והבה שאשו: הדבר האחרון שעשינו זה שיתוף פעולה עם אקו"ם ועם אמ"י, מופעים, מופעי זמר ב-13 ישובים עם 49 אומנים, בסך כולל של חצי מיליון שקלים.
<גלית והבה שאשו: מעבר לכך, אנחנו ביום ראשון מזמינים את כולכם לטקס פרסי איינשטיין לאומנים ותיקים, ל-21 אומנים בחמש קטיגוריות שונות, מיליון ו-50 אלף שקלים.
<גלית והבה שאשו: מעבר לכך, כולם יודעים שכל הפלטפורמות של משרד התרבות, מקום מכובד ניתן לאומניות ולאומנים הוותיקים החל באהובה עוזרי, דקלון, יהודה קיסר ואחרים.
<גלית והבה שאשו: אנחנו רואים בזה חובה נעימה וזכות נעימה לתת פלטפורמה לאומנויות ולאומנים.
<גלית והבה שאשו: מעבר לכך, החברה שמחליפה את תרבות לישראל, תרבות לפריפריה, בתכנית העבודה שלה מחויבת לתת פלטפורמה ובמה לאומנויות ולאומנים הוותיקים.
<גלית והבה שאשו: מעבר לכך, בתכנית העבודה, בספריות הציבוריות, המופעים ייתנו תעדוף לאומנויות ולאומנים ותיקים.
<גלית והבה שאשו: עוד בקנה.
<גלית והבה שאשו: אני רוצה להתייחס גם לקרן לאומנים במצוקה.
<גלית והבה שאשו: אנחנו הכפלנו את הסכום ממיליון שקלים לשני מיליון שקלים.
<גלית והבה שאשו: אנחנו לא רוצים לתת לאומנים במצוקה, אנחנו רוצים לתת להם לפני שהם יהיו אומנים במצוקה.
<גלית והבה שאשו: אנחנו שותפים - ואני כאן מביעה בקול מאוד מאוד ברור - לכל מיזם, לכל יוזמה, לכל חקיקה שתיתן מקום ובמה - - -
יעקב מרגי: אני רוצה שתובילו ולא שתהיו שותפים.
<גלית והבה שאשו: אנחנו מובילים.
יעקב מרגי: תובילו חקיקה.
<גלית והבה שאשו: רשמתי לפני כל דבר שנאמר.
<גלית והבה שאשו: השרה העמידה על זה על ראש שמחתה.
<גלית והבה שאשו: אנחנו מדברים על פריפריות, מדברים על כל סוגי הפריפריות, כל אלה שהם ברי זכות, מודרים או הודרו ושנפגעו זכויותיהם.
<מלי פולישוק: אני חייבת לציין שיש לנו שיתוף פעולה נפלא עם השרה הנוכחית.
יעקב מרגי: אומרים לי, ואני עושה את זה בעונג גדול, שבשעה 14:00 יש כינוס בנוכחות רעייתו של השר לשעבר אורבך זכרונו לברכה יחד עם תערוכה על שמו.
יעקב מרגי: כל האורחים מוזמנים להצטרף.
יעקב מרגי: ברשותכם, אני רוצה לסכם את הדיון.
יעקב מרגי: אני אפתח בדברי תודה לראשי השדולה, לחבר הכנסת איציק שמולי שישב אתנו והתמיד בדיון, לחבר הכנסת נחמן שי שעזב אותנו ולחבר הכנסת יעקב פרי.
יעקב מרגי: תודה לאומנים היקרים.
יעקב מרגי: את רוצה לומר משהו לפני הסיכום?
יעקב מרגי: מתי הגעת לדיון?
<מיטל הוברט אשכנזי: בתחילתו.
<מיטל הוברט אשכנזי: ישבתי מאחור כי לא היה מקום.
<מיטל הוברט אשכנזי: אני ממורשת תחום רווחה בספורט מהמשרד לשוויון חברתי.
<מיטל הוברט אשכנזי: אני רוצה לומר בקצרה.
<מיטל הוברט אשכנזי: בכל זאת, זה יום לציון האזרחים והאזרחיות הוותיקות.
<מיטל הוברט אשכנזי: המשרד מפעיל מיזם של אומנים ותיקים למען אזרחים ותיקים.
<מיטל הוברט אשכנזי: הוא פועל מדי שנה בכ-230 רשויות.
<מיטל הוברט אשכנזי: המשרד מממן מופעים ללא עלות עבור האזרחים הוותיקים על ידי תשלום לאומנים ותיקים.
<קריאה: תבורכו.
יעקב מרגי: אני חושב שבדיון עלו מספר נקודות שבאמת יכולות לסייע ואני קורא לכם לא להסתפק ביום הצדעה או הוקרה לאומנים אלא כל השנה לטפל בזה וליזום.
יעקב מרגי: אתם יכולים לשלוח מיילים, וזה לא קשור לגיל.
יעקב מרגי: יש לכם רעיונות, תשלחו לחברי הכנסת.
יעקב מרגי: עושים את זה אזרחים מן השורה ויכולים להביא שינוי.
יעקב מרגי: לא אומר לכם שכל מה שתשלחו זה רעיון שיתקבל ולא הכול תמיד יהיה בחקיקה, אבל רעיונות, אתם בשטח ואתם מכירים את זה יותר טוב מאתנו.
יעקב מרגי: תראו דוגמה של דיון סביב שולחן עגול כאשר בנחת מעלה מצוקה.
יעקב מרגי: אני מאמין שגם הצופים בבית וגם חלק מהאורחים כאן לא היו מודעים לכך.
יעקב מרגי: עדיין יש לכם ערך רב כפי שגבי אמר.
יעקב מרגי: עדיין יש לכם ערך רב וטוב שכך ויש לכם גם זכויות.
יעקב מרגי: נכסי צאן ברזל בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: רבותיי, לימדו אותי שאין ארוחות חינם אלא צריך לשלם עליהן.
יעקב מרגי: הוועדה מודה ליוזמים, לראשי השדולה – חבר הכנסת איציק שמולי, חבר הכנסת נחמן שי וחבר הכנסת יקב פרי – שהשתתפו ולאומנים שטרחו ובאו ותרמו לדיון תרומה רבה.
יעקב מרגי: הוועדה מכירה ומוקירה את נכסי צאן הברזל של היצירה והאומנות בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: הוועדה מכירה בהכרח החברתי והמוסרי של תמיכה וטיפוח אומנים ותיקים, לא חלילה מתוך סעד אלא מתוך הכרה בתרומתם הייחודית הגדולה לתרבות ולחברה, וכמו כן ליכולתם הבלתי נדלית להמשיך ולבסס את העושר התרבותי במדינה.
יעקב מרגי: לפיכך הוועדה קוראת למשרד התרבות למצוא את הדרכים והפרקטיקות שיאפשרו לאומנים הוותיקים להמשיך ולהופיע ובכך תישמר גישתם למרכז ההוויה, ההבנה והתודעה.
יעקב מרגי: הוועדה תבחן בעצמה את שלל הרעיונות שהועלו מצד האומנים והאורחים כגון הקצאת והגדלת זמן שידור במרחב הציבורי, הפרשת סכום קטן ממחיר הכרטיס באירועים גדולים לטובת קרן סיוע לאומנים ותיקים, לשלב אומנים בלימודים בבתי הספר למשחק ואומנות, ותבחן את הצורך לקדם חקיקה מתאימה.
יעקב מרגי: אני רוצה לציין שדברי הסיכום, ערך לי וכתב לי אותם ידידי שיושב לשמאלי, חבר הכנסת איציק שמולי.
יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום, בעקבות הצעות לסדר, דיון מהיר של חברי הכנסת מירב בן ארי, יוסי יונה ואיימן עודה.
יעקב מרגי: נמצאת אתנו חברת הכנסת מירב בן ארי.
יעקב מרגי: הנושא הוא גזענות בבית הספר, דיון מהיר.
יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי, תציגי את הבעיה.
מירב בן ארי: ראשית, אני רוצה להודות לאיתם לחובר שנמצא כאן, עיתונאי מערוץ 1, שחשף את האירוע הזה בפני ובכלל בפני הצופים כאשר אחר כך היה לזה הרבה פולו-אפ גם ברשתות החברתיות.
מירב בן ארי: לכן זה מאוד חשוב בעיני.
מירב בן ארי: זאת עבודתה של התקשורת, לפחות חלק מעבודתה, לבוא ולהציג עוולות כאלה, בטח כאשר מדובר בגזענות.
מירב בן ארי: כל מי שיושב כאן מכיר את הנושא ואין צורך שאני אחזור עליו, אבל ממש בקצרה.
מירב בן ארי: שתי תלמידות מציגות פרויקט בבית ספר אחד שהוא עירוני ד' בתל אביב ושם הוא מתקבל בברכה, אבל בבית ספר יבנה בחולון הוא נשלל על ידי מנהלת בית הספר.
מירב בן ארי: אני רוצה להתמקד בשני דברים.
מירב בן ארי: אמנם מדובר כאן על גזענות נגד אותה תלמידה ערבייה אך יש לזכור שמנהלת בית הספר גם דיברה על קהילת הלהט"ב ומזה אסור להתעלם כי היא במפורש אומרת שלא יבוא לא ערבי, לא הומו ואני לא יודעת מה, אבל כל אוכלוסייה שכנראה עלולה - - -
זוהיר בהלול: זה להוסיף חטא על פשע.
מירב בן ארי: כנראה כל אוכלוסייה שיכולה להדביק את התלמידים שנפשם העדינה לא יכולה לספוג ולא יודעת להתמודד.
מירב בן ארי: חשוב להתייחס לזה כי גם הקהילה הלהט"בית , שאני גם מטפלת בה באופן אישי, גם היא נפגעה ובצדק.
מירב בן ארי: דבר שני שאבקש להתייחס אליו הוא בהתייחס לדיון שהיה כאן בבוקר ואני לא יודעת אם שמת לב שאמרתי למאיר כהן שכל הזמן דיבר על הגזענות של החרדים, ספרדים ואשכנזים, ואמרתי לו מה הוא עושה עם בית הספר.
מירב בן ארי: זה היה חוק זכויות התלמיד.
יעקב מרגי: סעיף 5 בחוק זכויות התלמיד.
מירב בן ארי: בדיוק הבוקר דיברנו על כך.
יעקב מרגי: יש איסור מוחלט להפלות אפליה מכל סוג.
יעקב מרגי: עומד לרשות שר החינוך הסעד בחוק להפעיל סנקציה, כולל תקציב, סמל מוסד וכולי.
מירב בן ארי: במקרה עסקנו בזה וקיבלנו את הייעוץ המשפטי.
מירב בן ארי: דיברנו על זה עת דנו בלימודי הליבה, אבל לא משנה כי מה שטוב שם, גם טוב כאן כי הגזענות נמצאת בכל מקום.
מירב בן ארי: אני כן רוצה לתת עוד דגש אחד.
מירב בן ארי: היה לי חשוב ליזום את הדיון הזה, וכמובן אני מודה לחברי הכנסת שהצטרפו ולחברי הכנסת שהגיעו, וגם דיברתי על זה עם חבר הכנסת ג'בארין שהוא פעיל מאוד בוועדת החינוך, ואמרתי לו שחשוב שזה בא מאתנו.
מירב בן ארי: זאת אומרת, שזה בא ממני כיהודייה כי אני חושבת שאם ג'בארין היה מביא את זה, וגם הוא חבר הוועדה וגם לוחם צדק ידוע, כנראה זה היה טבעי.
מירב בן ארי: אבל אני חושבת שיש לנו אחריות כחברה לבוא, לטפל ולשים זרקור על מנהלת כזאת ובכלל לצערי, בואו לא נהיה תמימים, היא לא היחידה אלא יש עוד הרבה כאלה.
מירב בן ארי: אנחנו רואים את זה בקהילה, אבל בטח כאשר מדובר במגזר הערבי ולכן הייתי רוצה לדעת גם מה נעשה ספציפית עם אותה מנהלת אבל גם באופן כללי, האם החוק עליו דיברנו בבוקר באמת מיושם.
מירב בן ארי: אני רוצה להודות לוואלרי ולגדמנש - ואלרי היא זו שכתבה לי בפייסבוק – שפנו אלי והעלו את הנושא בפני.
מירב בן ארי: זה מאוד יפה בעיני ששתיכן - כבר בשם שלכן יודעים על ארץ המוצא, לפחות של ההורים - התאחדתן כאן למבצע מדהים ובסופו של דבר מי שטרק בפניכן את הדלת, זאת מערכת החינוך וזאת תעודת עניות לנו אבל בהחלט גאווה לכן.
מירב בן ארי: יש לכן במה להתגאות כי באמת בסופו של דבר הכול הגיע מכן, מהשטח, ואתן אלה שהבאתן את זה.
מירב בן ארי: איתם עשה מזה את הסיפור ואנחנו כוועדה דנים בכך.
מירב בן ארי: אני מודה ליושב ראש הוועדה כמובן שמקיים את הדיון בימים כל כך חשובים אלה.
יעקב מרגי: אנחנו מרבים להשתמש בצידוק להרבה דברים ואומרים שאנחנו חברה רב תרבותית, יש כאן מיעוטים שצריך לכבד וכולי.
יעקב מרגי: הלוואי ולא היינו צריכים לקיים את הדיון אבל אנחנו צריכים להיות גאים בכך שדבר כזה לא עובר מתחת לרדאר אלא הוא נחשף וזה הרבה בזכות התקשורת הפתוחה שלנו והחופשית - הרבה מדברים בימים אלה על תקשורת חופשית – וגם הרצון שלנו כחברי כנסת לגעת בסוגיות האלה בלי פחד ולדבר באומץ, לפתוח את זה ולשים את זה על השולחן, וטוב שכך.
יעקב מרגי: חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה שהוא המציע השני, בבקשה.
יעקב מרגי: אני רוצה למחות על כך שלאחרונה מצאת נחמה בוועדות אחרות וממעט להגיע לדיונים אצלי.
דב חנין: הוא עדיין קשור לחינוך.
יעקב מרגי: ראה את זה או כמחאה או כמחמאה או כגעגועים, מה שאתה רוצה.
יעקב מרגי: זאת פרשנות שלך.
יעקב מרגי: עכשיו לגופו של עניין.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, הצטרפתי לבקשה של מירב בן ארי לקיומו של דיון מהיר.
יוסי יונה: אני חושב שזה נושא מאוד מאוד חשוב ואני גם מודה לך אדוני היושב ראש על כך שאתה נעתרת ואתה מקיים את הדיון הזה.
יעקב מרגי: אל תספר לאף אחד אבל לפי התקנון אני חייב כי זה דיון מהיר.
יוסי יונה: עדיין אני מבקש להודות לך על הפתיחות ועל הנכונות לקיים את הדיון הזה.
יוסי יונה: אני רוצה לומר שניים-שלושה משפטים בעניין הזה.
יוסי יונה: אנחנו כן חברה רב תרבותית ואנחנו מכירים בזכות של קבוצות מסוימות לקיים את אורח החיים הייחודי שלהן, בוודאי כל עוד אין בזה משום פגיעה או בזכויות בסיסיות של אחרים או אפילו של בני אותה קהילה.
יוסי יונה: מה שאנחנו ראינו במקרה הזה זה שקיימת איזושהי אטימות.
יוסי יונה: זאת אומרת, אני חושב שלפני שנדבר על גזענות ועל האשמות אחרות – איתם שיושב כאן אתנו ונתן לזה באמת סיקור מאוד חשוב בערוץ הראשון – אני חושב שהנקודה מאוד חשובה כאן היא העניין של האטימות.
יוסי יונה: זאת אומרת, מצד אחד יש לקבוצה כזאת או אחרת את הזכות להתקהל ולהתאגד, אבל הסרבנות הזאת, האטימות הזאת, חוסר הנכונות, כי מה שראינו כאן זה שוואלרי הלכה לשם וריבונו של עולם, מה היא כבר ביקשה לעשות?
יוסי יונה: איזשהו פרויקט של לקבל את האחר, להכיל את האחר, להכיר אותו.
יוסי יונה: היא אפילו לא ביקשה להיטמע בתוכו.
יוסי יונה: היא קמה ואמרה, תשמעו, אתם כאלה ואנחנו כאלה ויש מקום שיהיה איזשהו דיאלוג בינינו של הכרות ומה הכרות יכולה לעשות?
יוסי יונה: למתן את העוינות, להכיל זה את זה מבלי להיטמע, והנה, קיבלנו את התגובה המקוממת, המדהימה ובעיקר בעיקר מה שהיה בתגובתה של המנהלת זאת איזושהי אטימות זחוחת דעת.
יוסי יונה: כך הייתי מכנה זאת.
יוסי יונה: אטימות זחוחת דעת.
יוסי יונה: מהי אטימות זחוחת דעת?
יוסי יונה: זאת אומרת, לבוא באופן בלתי מתנצל ולהגיד לא רוצה להכיר אתכם, אין לי עניין בכם, אני לא מוכנה שתבוא לבית הספר.
יוסי יונה: ואתם יודעים מה?
יוסי יונה: שלא תחשבו שאני גזענית רק כלפיהם אלא כלפי כולם.
<קריאה: כל מי שלא משלנו.
יוסי יונה: גם הומואים לא ייכנסו לכאן, ועוד לא אמרנו בוודאי אנשים שחורי עור שלא הייתה לה הזדמנות לומר את זה אבל אולי גם אלה לא יבואו לכאן.
יוסי יונה: זאת אומרת, יש כאן איזשהו מופע מדהים של מה שנקרא גזענות שאינה מפלה.
יוסי יונה: זאת אומרת, אני לא אוהבת כל ילד שלא כמוני.
יוסי יונה: אל תחשבו, אלה לא רק ערבים.
זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, אני מבקש תרגום בלייזר על מה שאומר יוסי.
יעקב מרגי: אני פוחד ליצור תקדים כי אחריך נצטרך בלייזר ובפירוטכניקה נוספת כדי להבין אותך.
יוסי יונה: כשזוהיר מתרגם אותי, זה באמת נשמע מאוד יפה.
יוסי יונה: לכן אני תמיד שמח כשהוא מבקש לסייע לי ולעזור לי.
יוסי יונה: נגיד כך, כדי שיתפרשו דבריי טוב יותר, נגיד שזאת גזענות שוויונית.
יוסי יונה: זאת אומרת, היא מופנית כלפי כל אלה שהם לא דומים לי וזה דבר נורא.
יוסי יונה: באמת זה דבר נורא.
יוסי יונה: אנחנו רוצים להכיר את האחר.
יוסי יונה: כמו שאמרתי בתחילת דבריי, יש לקבוצות כאלה ואחרות זכות להתקהל ולהתאגד בתוך עצמן ולקיים את אורח החיים הייחודי שלהן, אבל ריבונו של עולם, להיות כלל כך אטומים ולהגיד אין לי עניין להכיר אותך ואני לא מוכנה לתת לך להיכנס כי זה יפגע?
יוסי יונה: במה זה יפגע?
יוסי יונה: היום יש את הסיסמה המאוד יפה, כשמישהו רוצה להגן על הסתגרנות שלו, מה הוא אומר?
יוסי יונה: שלא יפגעו ברגשות של התלמידים שלנו.
יוסי יונה: זאת אומרת, העניין של הקבוצה שהיא רוצה להפלות ושהיא רוצה להסתגר, משתמשת בטיעון הומני על פניו.
יוסי יונה: כמו שנניח ראש העיר של ירושלים שבא ואמר שהוא לא ילך למצעד הגאווה – את זוכרת, מירב, את הטענה המאוד חביבה שלו – כדי לא לפגוע ברגשות.
יוסי יונה: זאת אומרת, עכשיו יש גם איזשהו אליבי הומני לכך שאני לא מגלה פתיחות וסובלנות כלפי האחר.
יוסי יונה: הרבה פעמים הגזען, יש לו רגשות ואנחנו צריכים להתחשב ברגשות שלו ואנחנו צריכים להבטיח שלא נפגע ברגשות שלו.
יוסי יונה: אדוני, המקרה הזה באמת, אני לא יודע אם לומר שהוא מקומם כי הוא די אינדיקציה לתחלואים עמוקים שאנחנו חיים אתם.
יוסי יונה: אנחנו צריכים להביע את המחאה שלנו, אנחנו צריכים לדרוש חד משמעית שמשרד החינוך יקבל החלטות וההחלטות הללו תהיינה החלטות רשמיות הן בתחומים הללו של הכרות הדדית ובוודאי שמענו איזשהו גינוי די רופף ממנו עולה דווקא עמדה סלחנית כלפי המנהלת.
יוסי יונה: היינו מצפים לעמדה הרבה יותר נחושה והרבה יותר חד משמעית, הן בגינוי ויכול מאוד להיות, אדוני היושב ראש, שיש גם מקום לאיזה שהם שימועים ולאיזה שהן סנקציות כאשר מנהלות או מנהלים מדברים באופן הזה.
יוסי יונה: תודה רבה לך אדוני היושב ראש.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד לחברי הכנסת, גם אני כלול בתוכם, אני רוצה לשמוע את התלמידים.
יוסי יונה: דיברתי הרבה כי רציתי לפצות על היעדרי בפגישות האחרות.
יעקב מרגי: אני לוקח את מחאתי בחזרה.
יעקב מרגי: יוסף ג'בארין, טלגרפית.
יוסף ג'בארין: חבריי התייחסו לגופו של המקרה אבל אני רוצה דווקא לדבר יותר על המחדל של משרד החינוך בתחום הזה, בתחום של הלימוד להכיר את האחר ולכבד את האחר.
יוסף ג'בארין: אני חושב שהגיע הזמן לקחת את הנושא הזה של חינוך לחיים משותפים באופן יותר רציני.
יוסף ג'בארין: לפי כל הנתונים שיש לנו, שנחשפו בוועדה הזאת, משרד החינוך כמעט ולא מקצה תקציבים לנושא הזה, כמעט ולא מתעניין בנושא הזה.
יוסף ג'בארין: אני חושב שאנחנו מדברים על כמה מיליוני שקלים מתוך יותר מחמישים מיליון.
יוסף ג'בארין: זה כשלעצמו מהווה אינדיקציה לכך שהמערכת כולה איננה מגויסת לאחד הערכים הכי בסיסיים שהתלמידים צריכים לקבל וזה הערך של חיים משותפים.
יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לך שבשנת 2009 מונתה ועדה מקצועית של יהודים וערבים על ידי שרת החינוך דאז יולי תמיר.
יוסף ג'בארין: הוועדה המליצה המלצות לקידום חיים משותפים בין יהודים וערבים במערכת החינוך היהודית והערבית כמובן, אבל לצערי כמעט כל ההמלצות הללו נשארו על המדף ולא יושמו למרות שהיה מדובר בסך הכול בתקציב מזערי של כמה מיליוני שקלים.
יוסף ג'בארין: זה מאוד מצער ואני מאוד מוחה על כך שלמרות מרכזיותו של הנושא הזה, הוא לא זוכה לתשומת הלב הראויה במערכת החינוך והתוצאה הזאת היא רק דוגמה לכך.
יוסף ג'בארין: אם משרד החינוך לא ישנה מדיניות, לצערי כנראה שנראה עוד מקרים כאלה.
זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, המזימה או הקונספירציה הצליחה.
זוהיר בהלול: קהו חושינו, הרדימו את עצבינו כי אם היינו עדיין במלוא אוננו, היינו כאן שוברים את הכלים, מרסקים קירות, זועקים חמס עד לשמים ולא היינו מנהלים דיון על מי מנוחות למרות שאני מרעיף הרבה מחמאות ותשבחות לך על שכינסת את הוועדה לאחר שבאמת מירב הביאה את הסיפור של לחובר וגדמנש וואלרי כבר לא מרגישות לבד אלא שאנחנו לצדן.
זוהיר בהלול: אבל באמת, אם זה היה יום רגיל, היו צריכים כאן לעורר מהומות.
זוהיר בהלול: במדינה מתוקנת אנשים היו יוצאים לרחובות - אני לא קורא להסתה – ושוברים חלונות ראווה על גזענות דקלרטיבית חסרת בושה.
יעקב מרגי: תחזור בך.
יעקב מרגי: יכולים להבין אותך לא נכון.
יעקב מרגי: אתה מעודד אלימות.
זוהיר בהלול: הואיל ובאמת קהו חושינו כאמור, ואנחנו חדשות לבקרים מתוודעים למקרים כאלה, ואם במקרה זה לא היה לחובר, אז לחלוטין זה לא היה מגיע לתקשורת.
זוהיר בהלול: באמת, די.
זוהיר בהלול: נקעה נפשנו.
זוהיר בהלול: קצה נפשנו.
זוהיר בהלול: אנחנו כבר לא יכולים.
זוהיר בהלול: אתה יודע אדוני היושב ראש, רמת הכאב מגיעה לנקודה מסוימת שממנה אתה כבר לא מרגיש כאב.
זוהיר בהלול: הגוף שלך כבר רגיל למכות.
זוהיר בהלול: תודה.
זוהיר בהלול: סליחה שדיברתי בדציבלים גבוהים.
זוהיר בהלול: רציתי להמחיש את הרף הגבוה.
יעקב מרגי: בסדר גמור.
יעקב מרגי: בסך הכול היית בסדר.
חנין זועבי: קודם כל, אני רוצה להודות לעיתונאי איתם לחובר.
חנין זועבי: אני רוצה להביע הערכה לוואלרי ולגדמנש אבל אני רוצה להגיד שאנחנו בפני המקרה הקל של גזענות.
חנין זועבי: המקרה הברור של גזענות.
חנין זועבי: מאוד קל לזהות את המקרה הזה כמקרה ספציפי של גזענות, של עוינות, של אטימות וקל גם להביא את זה לתוך דיון והסכמה כללית בין חברי הכנסת שאנחנו מזהים ואנחנו בפני מקרה של גזענות.
חנין זועבי: אני רוצה לבקש מגדמנש ולבקש מוואלרי שאותה רגישות למקרה המאוד ברור הזה, הן יגלו לגבי האווירה הכללית בה אנחנו חיים.
חנין זועבי: אני מאוד מרגישה שזה מסוכן, שדווקא נדבקים למקרים הקלים האלה אבל בתוך אווירה כללית שאומרת ש-55 אחוזים מהנוער בבתי הספר לא מאמינים בערכים של דמוקרטיה.
חנין זועבי: זה כבר הסיפור.
<מלי פולישוק: עם כזאת מנהלת, למה שהם יאמינו?
חנין זועבי: זאת כבר האווירה הכללית.
חנין זועבי: אני רוצה שגם ואלרי וגם גדמנש ייאבקו לא רק לגבי המקרים האלה אלא שהן יכירו קודם כל, יזהו שאנחנו בתוך תרבות פוליטית מסוכנת ולא רק בפני המנהלת הזו או האחרת.
חנין זועבי: אסור להפוך את זה למקרים אינדיבידואלים, אסור להפוך את זה למקרים מיוחדים, אלא צריכים להכריז שאחת ההמלצות על תכנית חירום.
חנין זועבי: קודם כל, סקר דעת קהל.
חנין זועבי: יש סקרי דעת קהל שנעשים מדי שנה ואומרים ש התלמידים בכלל לא מאמינים בשוויון.
חנין זועבי: בסדר, זה מקרה חריג, זה מקרה שלא מקבלים, אבל גם אם היו מקבלים את התלמידה הזאת, אז אין בעיה?