GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מנדי מיכאלי: השאלה איך יוצרים לחץ על שר החינוך ועל המערכת לפעול.
יעקב מרגי: מירב, סיכום בשם היוזמים.
<אסנת ספורטה: אפשר להגיב בשם עיריית חולון?
<אסנת ספורטה: אני מנהלת אגף חינוך על יסודי בחולון, אחראית גם על בתי הספר של החינוך הממלכתי וגם על בתי הספר של החינוך הממלכתי דתי.
<אסנת ספורטה: לפני שאני אומר את דבריי, אני רוצה לומר משהו קטן.
<אסנת ספורטה: ראשית, אני מאוד מחמם את הלב ואני מאוד מאוד גאה ומתרגשת לראות אתכם, את שלושתכם, גם את גדמנש, גם את ואלרי וגם אותך יובל.
<אסנת ספורטה: זה הנוער שאנחנו רוצים.
יעקב מרגי: והוא קיים.
<אסנת ספורטה: אני יודעת ואני רואה אותו באלפיו.
<אסנת ספורטה: אני רוצה לומר לנו המבוגרים, שחלק מהמחויבות שלנו הוא לשמש דוגמה לנוער ולילדים שלנו, גם על תרבות שיח.
<אסנת ספורטה: אני חושבת שאנחנו חטאנו כאן היום לתפקיד שלנו.
<אסנת ספורטה: תזכרו שהדרך לחנך בני אדם היא להיות להם לדוגמה והדוגמה שהייתה כאן עד לפני כמה דקות, היא ממש הדוגמה שאני גאה בה.
<אסנת ספורטה: אני רוצה לומר שעיריית חולון מגנה את ההתנהגות של מנהלת בית הספר במקרה הספציפי הזה.
<אסנת ספורטה: עיריית חולון מקדמת את החינוך לפלורליזם, לשוויון הזדמנויות.
יעקב מרגי: כמנהלת אגף החינוך בחולון, מה את הולכת לעשות עם המנהלת?
<אסנת ספורטה: ברשותך, שלוש דקות ואני אומר.
יוסף ג'בארין: זה העיקר.
יוסף ג'בארין: מה אתם עושים.
<אסנת ספורטה: קודם כל, העוול שנעשה לגדמנש ולוואלרי הוא רב אבל מבחינתי העוול הרב יותר הוא למאות התלמידות שלומדות בבית הספר של גדמנש.
<אסנת ספורטה: הבנות האלו בשעה 2:00 ו-3:00 עוזבות את שטח בית הספר ומגיעות הביתה, לרחוב, לשכונה, והן פוגשות גם את הבחורה הלסבית וגם את הערבי וגם את הבחור ההומו, ואין להם קרניים ואין להם זנב.
יעקב מרגי: נאומי מוטיבציה עשינו.
יעקב מרגי: את מנהלת אגף החינוך בעיריית חולון.
יעקב מרגי: נתמקד בזה.
<אסנת ספורטה: אני אומר.
<אסנת ספורטה: אני רוצה להזמין את משרד החינוך - - -
יעקב מרגי: תזמיני.
יעקב מרגי: את בעלת הבית.
<אסנת ספורטה: אני רוצה להזמין את משרד החינוך שהוא שותף על בסיס יום יומי לעבודה אתנו, לזמן את מנהלת בית הספר לבירור - - -
יוסף ג'בארין: שאלנו אותך.
יוסף ג'בארין: אתם במחלקת החינוך, מה אתם עושים?
<אסנת ספורטה: אני עונה.
<אסנת ספורטה: לזמן את מנהלת בית הספר לבירור אצלנו ברשות כדי להתמודד ביחד עם הסוגיה הזאת.
<אסנת ספורטה: צריך לזכור שאין ואקום והיכן שאנחנו לא נכנסים ולוקחים אחריות, הרחוב נכנס, ומה שהרחוב עושה, זה לא מה שהיינו רוצים שהוא יעשה.
<אסנת ספורטה: אני שוב מזמינה את משרד החינוך להגיע אלינו לפגישת בירור עם מנהלת בית הספר.
יוסף ג'בארין: ראש העיר גינה את המעשה?
יוסף ג'בארין: הוציא הודעה לעיתונות?
<אסנת ספורטה: ראש העיר נמצא כרגע בחוץ לארץ.
<אסנת ספורטה: אנחנו גינינו את המעשה בשמנו.
<קריאה: הטלפון עובד גם מחוץ לארץ.
<אסנת ספורטה: גינינו את המעשה ופרסמנו את זה.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד רק משפט אחד כיוזמת הדיון הזה וגם על מה שהיה כאן.
מירב בן ארי: אני אומר את זה בקצרה.
מירב בן ארי: ראשית, אני לא יכולה לשמוע שפוסלים את כל הציונות הדתית בשל התנהגות של מנהלת אחת.
מירב בן ארי: אני לא מהציונות הדתית, אף פעם לא הייתי, ומה שהיה כאן, החבר'ה של בנט, אני מוחה על זה.
מירב בן ארי: אני גם אומרת במפורש שדווקא במצעד ביום חמישי בירושלים ראינו כמה חבר'ה מהציונות הדתית באו וצעדו אתנו ומנדי יודעת את זה בעצמה.
מירב בן ארי: לכן אני לא אוהבת את העניין הזה של מה שאנחנו עושים כאן, אנחנו עושים אותו דבר למגזרים אחרים.
מירב בן ארי: זה לא מקובל עלי.
מירב בן ארי: הקטע הזה של לבוא ולעמוד כאן ולתת לנו ציונים על השיח וכולי, יש כאן חברי כנסת ליד השולחן הזה עם דעות שונות לחלוטין וכשיש התנגשות בדעות, הם אומרים את זה אחד לשני.
<קריאה: כל עוד שומעים.
יעקב מרגי: אל תפריעי.
מירב בן ארי: אל תפריעי לי ואל תתני לי ציון.
מירב בן ארי: יש שיח.
מירב בן ארי: נכון, יש כאן התנגשות.
מירב בן ארי: אני לא מסכימה עם שום דבר שאומרת חנין זועבי אבל אל תבואי ותתני ציונים.
מירב בן ארי: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד לגבי כל מה שקורה כאן.
מירב בן ארי: צריך להפסיק להיות פרווה.
מירב בן ארי: יש מנהלת בית ספר שמדירה, לכו ותגידו לה, גברת, אין עכשיו לימודים.
מירב בן ארי: מה זה לגנות?
מירב בן ארי: צאו, תעשו קדימה.
מירב בן ארי: את אחראית על החינוך בחולון, קחי את המנהלת הזאת, תשהי אותה לשבוע שתשב בבית.
מירב בן ארי: קצה נפשי מלשבת כאן ולדבר על מיגור, מיגור וגינוי.
מירב בן ארי: חאלס.
מירב בן ארי: אל תגידו לי כי אנחנו נותנים לכם גיבוי מעולה לבוא ולסגור את העניין הזה.
יעקב מרגי: רבותיי, מה שחשוב זה שיש מקומות עבודה, גם בצה"ל, שכאשר קורות תקלות או תאונות, מפסיקים את האימון ומפסיקים את הייצור.
יעקב מרגי: זה מה שהיה צריך לקרות וזה מה שאמרה מירב.
יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את המקרה שאירע בבית הספר יבנה בחולון.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לאיתם לחובר על החשיפה של הפרשה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לוואלרי, לגדמנש ולקו הזינוק על המיזם החשוב הזה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך לאמץ את המיזמים האלה כדוגמת "קו הזינוק" ולהרחיב אותם ברחבי הארץ.
יעקב מרגי: מנהלת מחוז תל אביב אמרה שהיא תשתף פעולה, מנהלת אגף החינוך בחולון – אני חושב שחולון חוותה חוויה טראומתית וצריך לטפל בה נקודתית בכלל בתי הספר.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ולעיריית חולון לקיים את הבירור עם המנהלת ולעמוד לשירותה ולהכין לה תכנית שתקנה לה כלים וחוזק להתמודד עם האחר כי בשידור היא נשמעה לנו מאוד מבוהלת מהשיח עם האחר.
יעקב מרגי: הדוגמה שנתנו לנו כאן התלמידים היא דוגמה יוצאת דופן שצריך לאמץ אותה ואני קורא למועצת התלמידים להמשיך במיזמים החשובים שלכם.
יעקב מרגי: אני יודע שיש לכם תרומה חשובה בסוגיה הזו של האחר הוא אני.
יעקב מרגי: בזמנו הערתי לשי פירון ואמרתי לו שהמשפט האחר הוא אני, בעצמו יש בו בעיה.
יעקב מרגי: אם האדם יאמר אני הוא האחר, ההתייחסות היא אחרת.
יעקב מרגי: הוועדה מקווה לימים טובים יותר של שיח בריא, שיח אמיץ, שיח פורה שבאמת נכיר אחד את השני.
יעקב מרגי: לא חייבים לשנות את הדעות האחד של השני אבל לפחות להכיר דבר שיתרום לנו לשיח החברתי והציבורי במדינת ישראל.
יעקב מרגי: זן הישיבה הרביעית היום משעה 8:30 בבוקר, אחרי שאתמול סיימנו ב-2:00 לפנות בוקר.
יעקב מרגי: אני הגעתי למחוז חפצי ב-2:30 לפנות בוקר וב-8:30 הגעתי לכאן.
יעל גרמן: אני הגעתי הביתה ב-3:00 לפנות בוקר.
יעקב מרגי: על סדר היום אי אכיפת חוק חינוך חינם לגילאי 3 פלוס בגני הילדים הפרטיים המוכרים, ביוזמתה של חברת הכנסת יעל גרמן שפנתה אלי בנושא וכן קבוצת הורים שפנתה אלי.
יעקב מרגי: אני אתן לחברת הכנסת גרמן להציג את הנושא ולאחר מכן נרחיב את הדיון.
יעל גרמן: קודם כל, אני באמת רוצה לברך ולהודות בצורה בלתי רגילה על ההיענות שלך הכול כך מהירה לקיים את הדיון החשוב הזה, במיוחד לאור מה שאתה תיארת, סדר היום המשוגע שיש לנו בימים האחרונים, בסוף המושב בכנסת.
יעל גרמן: אני גם חייבת למען הגילוי הנאות לומר שכל הנושא הובא לידיעתי בזכות בתי שהביאה את הנושא לידיעתי ומכאן לשם התברר לי שזה לא סיפור של הגן שבו הנכדים שלי נמצאים אלא מסתבר שזה סיפור כללי.
יעל גרמן: אני אנסה לקצר ככל האפשר.
יעל גרמן: אנחנו יודעים שבעקבות המחאה של שנת 2011 הונהג חוק חינוך חובה החל מגיל שלוש אלא מה שקרה - מי שהמליץ על כך, זאת הייתה ועדת טרכטנברג והממשלה אימצה את ההמלצה – זה שאי אפשר היה באמת לקלוט את כל גילי השלוש פלוס בכל גני הילדים העירוניים מפני שלא היו מספיק גני ילדים.
יעל גרמן: הרשויות התגייסו בצורה בלתי רגילה.
יעל גרמן: אני זוכרת את עצמי כאשר בהרצליה הקמנו נדמה לי שישה או שבעה גנים בצורה מהירה ביותר.
יעל גרמן: עדיין נותרה בעיה.
יעל גרמן: משרד החינוך הגה רעיון מאוד מאוד יפה במסגרתו הוא בא ואמר שאותם הורים שמגיע להם חוק חינוך חינם מגיל שלוש פלוס ולא יכולים למצוא את הפתרון שלהם בגני הילדים העירוניים, יכולים לגשת לגני ילדים פרטיים ולמעשה לקבל שם את מימוש זכותם לחוק חינוך חינם חובה.
יעל גרמן: כמובן בכפוף לכך שכל גן יקבל את האישור ויקבל מה שאנחנו קוראים סמל מוסד, שזה מעיד על כך שהוא נמצא תחת פיקוח, שיש תנאים כאלה ואחרים לרבות פדגוגיים, גם פיזיים, שהוא שומר עליהם.
יעל גרמן: והכול טוב ויפה.
יעל גרמן: ואכן משרד החינוך, אני חייבת לומר, את חלקו בדיל הזה עשה.
יעל גרמן: הוא בא והעביר את הכספים, העביר את אותם גני ילדים את הפרוצדורה ואת כל ההליך כדי לרשום אותם ולהפוך אותם לגנים שהם מוכרים בלתי רשמיים, עם סמל מוסד.
יעל גרמן: אלא מה, להערכתי מיליוני שקלים באמת הועברו לגנים מתוך מטרה ברורה שההורים מהעבר השני לא ישלמו עבור שעות החובה שזה בין 7:50 ל-1:20 אם אני לא טועה.
יעל גרמן: אלא שבבירור קל ומהיר התברר שהכספים אמנם מגיעים לגני הילדים – לאלה שעשו את התהליך – אלא שמשם הם לא מגיעים ליעד הסופי שלהם, שאלה ההורים שהיו צריכים ליהנות מהם.
יעל גרמן: חלק מהגנים באמת מחזירים את כל הכסף, שנדמה לי שזה 724 שקלים, חלק מהגנים מחזירים חלק וחלק לא מחזירים בכלל.
יעל גרמן: נוצר מצב שההורים מאוד מאוד לא נוח להם לפנות נגד גננות, במיוחד אם הילד נמצא שם עוד שנה.
יעקב מרגי: ובמיוחד כשאין להם אלטרנטיבה.
יעל גרמן: ואם אין להם אלטרנטיבה, על אחת כמה וכמה.
יעל גרמן: הם לא רוצים להסתכסך עם הגננת.
יעל גרמן: יש מקרים שפונים לגננות ולגנים והם מסרבים לומר או נותנים תשובות כאלו ואחרות.
יעל גרמן: לסיכום, אני מבקשת מספר דברים.
יעל גרמן: אני דיברתי גם עם המנכ"לית - שאני רואה שהיא לא הגיעה אבל גם אתה היית אתה בקשר וגם אני – שיהיה באתר משרד החינוך אתר בו ניתן ליצור בקישור מאוד מאוד מהיר ופשוט, ניתן יהיה להקליד את מספר תעודת הזהות של הילד ולראות אם קודם כל הילד הזה באמת מגיע לו, אם הוא עשה את ההליך, אם הגן שבו הוא נמצא מגיע לו את הכסף.
יעל גרמן: זה דבר ראשון שכל הורה לא יצטרך לעבור דרך הגננת אלא בצורה מאוד מאוד פשוטה.
יעל גרמן: לאחר מכן, אני חושבת שכל נושא האכיפה לוקה בחסר.
יעל גרמן: כספי ציבור מוזרמים לידיים פרטיות במטרה שיגיעו לציבור אבל הם לא מגיעים לציבור.
יעל גרמן: לכן אני מאוד הייתי רוצה לשמוע ממשרד החינוך מה הם עושים לאכיפה ואיזה סנקציות ניתן במסגרת החוק לנקוט ולאכוף את הכסף שיעבור הלאה להורים.
יעל גרמן: הדבר השלישי.
יעל גרמן: הייתי רוצה לדעת מה משרד החינוך מייעץ להורים מה הם יכולים לעשות.
יעל גרמן: אותם הורים שלא רוצים לעמוד ולהתעמת עם הגנים ועם הגננות, מה הם יכולים לעשות ואיך משרד החינוך יכול באמת לסייע.
יעל גרמן: הדבר הרביעי.
יעל גרמן: הגנים הפרטיים כבר הבינו שהם לא יכולים לעשות חגיגה, אז מה הם עושים?
יעל גרמן: הם באים ואומרים שאנחנו לא לוקחים עבור 7:30, 7:50 עד 1:20 אלא אנחנו לוקחים רק עבור היול"ה, בין 1:20 עד 4:00, אבל הם לוקחים 3,500 שקלים כי אין תקרה, אין פיקוח ואין איזושהי הגבלת מחיר ועל ידי כך למעשה הם עוקפים את כל הכוונה הטובה שהייתה למשרד החינוך ולמדינת ישראל.
יעקב מרגי: השבוע הייתה כתבה, במקרה הזה על גני הילדים בבאר שבע.
יעקב מרגי: ההורים קיבלו רשימת קניות, לגנות להם מגבונים, לקנות להם נייר טואלט.
יעקב מרגי: זה אמור על גני ילדים ולא על מעונות.
יעקב מרגי: ההורים הפכו להיות מחלבה, הבטן הרכה של כל המוסדות של המדינה ושל כולם.
יעקב מרגי: הכי קל לדחוף את היד קודם כל להורים וזאת בהיעדר פיקוח.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להיות שר חינוך אבל אם הייתי שר חינוך, הייתי אומר שאני קודם כל הולך לבדוק אם כל מה שמושקע, אכן מגיע ליעד.
יעקב מרגי: היה כאן דיון על בקרה ואכיפה של משרד החינוך, קיבלתם את כל הגיבוי המלא ממני כיושב ראש ועדה, היו חברי כנסת שזעקו, היו מנהלים שרצו לרכב על זה ולומר חברות בילוש.
יעקב מרגי: קיבלתם את הגיבוי לנקודות האלה, לראות מי מנצל, האם הכספים מגיעים ליעד, האם לא עוברים על החוק.
יעקב מרגי: שמענו את מה שהציגה כאן חברת הכנסת יעל גרמן, את מה שקראנו בכתבה ונשמע גם מהורים שהגיעו מקיבוץ אילון שהוא לא רחוק מכאן.
<אמיר אהרוני: תודה רבה.
<אמיר אהרוני: אני ורונית קסטנר נציגים של הורים ושל ילדים.
<אמיר אהרוני: בהמולת העניין אסור לשכוח שמעבר לתקנים ולכספים, למינהל לא תקין ולחוסר השקיפות – שתכף אני אשקף לכם – יש כאן גם ילדים.
<אמיר אהרוני: אצלנו הילדים נפגעים יום יום.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים כרגע על קיבוץ אילון.
<אמיר אהרוני: אנחנו רוצים בעיקר לשקף מה שקורה אצלנו, וכשאני אומר אצלנו, אני מתכוון בעיקר למערכת החינוך שפועלת בקיבוצים.
<אמיר אהרוני: בעיקר למערכות החינוך שפועלות במרחב הקיבוצי.
<אמיר אהרוני: אני רוצה לומר לכם שכאשר מדברים על חוק חינוך חובה חינם, אני מקבל עווית בקצה הפה.
<אמיר אהרוני: אין לנו באמת דבר כזה.
<אמיר אהרוני: זאת פיקציה.
<אמיר אהרוני: אני אסביר.
יעקב מרגי: שאלתי אותך למה כדי שתיגש ישר להסבר.
יעקב מרגי: ראיתי שאתה אוהב לנאום בפאתוס ולהרחיב, ואנחנו היום לא בזמן של הרחבה.
<אמיר אהרוני: אין בעיה.
<אמיר אהרוני: משרד החינוך.
<אמיר אהרוני: אני רוצה להתחבר למה שחברת הכנסת גרמן העלתה.
<אמיר אהרוני: משרד החינוך מעביר את התקציבים, על זה אין עוררין, אבל הוא מעביר את התקציבים לא למערכת חינוך סטטוטורית מפוקחת אלא הוא מעביר את התקציבים למונופול כלכלי חינוכי.
יעקב מרגי: עשה לי טובה, עזוב את הפיוטיות והתיאור הדרמטי.
יעקב מרגי: אני רוצה להיות פרקטי.
יעקב מרגי: תיגש ישר לעניין כי אני כבר עובר לדובר הבא ואתה עוד לא אמרת כלום.
<אמיר אהרוני: הנה.
<אמיר אהרוני: אני אומר.
<אמיר אהרוני: הכסף מגיע אל מערכת החינוך הקיבוצית כאשר אני בעצם לא יכול לבחור - - -
יעקב מרגי: תאר לי מה קורה בקיבוץ אילון.
יעקב מרגי: אני אנחה אותך, אין מה לעשות.
<אמיר אהרוני: אני רוצה לבחור חוק חינוך חינם.
<אמיר אהרוני: אני רוצה לבחור את המסלול הציבורי.
<אמיר אהרוני: רוצה לשלם אלף שקלים בשנה ולא 17 אלף שקלים.
<אמיר אהרוני: באה מערכת החינוך הקיבוצית ואומרת לי: לא, חביבי, זה לא עובד כך.
<אמיר אהרוני: לה יש את היכולת להפעיל עלי מנופי לחץ.
<אמיר אהרוני: אם אתה רוצה את המערכת הציבורית, אדוני היושב ראש, לנו יש יוח"א, יש לנו יום לימודים ארוך, חמישה אחוזים מכל הילדים בוחרים את יום הלימודים הארוך ו-95 אחוזים מעדיפים לשלם 17 אלף שקלים במקום אלף שקלים.
<אמיר אהרוני: זה הגיוני?
<אמיר אהרוני: לא.
<אמיר אהרוני: מדוע?
<אמיר אהרוני: מאחר והמערכת הזאת שפועלת אצלנו היא עובדת כגוף כלכלי.
<אמיר אהרוני: יש לה מנופי לחץ על ההורים.
<אמיר אהרוני: לדוגמה, הנה, בגן ילדים בחנוכה, הילד שלך במסלול הציבורי, אנחנו נדאג לזה שאת מסיבת החנוכה הוא יעשה במקום אחר וזה הגיע לבית משפט ובצו שופט הילד השתתף.
<אמיר אהרוני: מה הבעיה של ההורים?
<אמיר אהרוני: קייטנות קיץ.
<אמיר אהרוני: זה עקב אכילס של כל העניין.
יעקב מרגי: אמיר, לא הייתי ברור?
יעקב מרגי: אני רוצה להגיע לנקודה ואני לא מצליח ולא בגלל שאני עייף או בגלל שזה דיון רביעי.
יעקב מרגי: אני רוצה להבין, אתה עכשיו תושב קיבוץ אילון?
<אמיר אהרוני: כן.
יעקב מרגי: יש לך ילד בגן?
<אמיר אהרוני: כבר לא.
<אמיר אהרוני: היה.
יעקב מרגי: מה הוא נדרש לשלם?
<רונית קסטנר: 1,400 שקלים לחודש בגן חובה.
<רונית קסטנר: זה גן רגיל שלומד מ-7:30 עד 4:00 אבל הוא עובד גם בחופשות.
<רונית קסטנר: כלומר, בחופשת סוכות, בחופשת פסח ובכל השנה.
<רונית קסטנר: הוא עובד כל השנה חוץ מהשבועיים האחרונים של אוגוסט, אז הוא נסגר לצורך התארגנות.
<רונית קסטנר: הילד מקבל ארוחת בוקר.
<רונית קסטנר: מקבלים סייעת נוספת בגן.
<קריאה: וארוחת צהרים.
<רונית קסטנר: ארוחת צהרים מקבלים כל הילדים.
יעקב מרגי: אין ארוחות חינם.
יעקב מרגי: על חודשי הקיץ – צריך לשלם, על ארוחות – צריך לשלם.
יעקב מרגי: בואי נתמחר.
יעקב מרגי: אני תושב הקיבוץ, אין לי את הפריבילגיה הזאת לשלם 1,400 שקלים.
יעקב מרגי: אם הורה לא רוצה במסלול הזה אלא רוצה במסלול כמו כל ילדי ישראל, יש לו אלטרנטיבה בקיבוץ?
<רונית קסטנר: היום כבר יש אלטרנטיבה אבל אין לו אפשרות להירשם לקייטנת קיץ בישוב והמועצה גם לא מקצה מקומות.
<רונית קסטנר: אבל אז הוא מפסיד.
יעקב מרגי: אני לא פוטר את זה.
יעקב מרגי: אני רק רוצה לבודד כי זה יותר קל לי לקרוא את המציאות.
יעקב מרגי: יש עוד נקודה שאתם רוצים להעלות בסוגיית הקיבוץ?
<אמיר אהרוני: בוודאי שרוצים.
<אמיר אהרוני: מעבר לעניין הזה של התשלומים, יש ערבוב כספים בין הכספים הפרטיים לבין הכספים הציבוריים שמשרד החינוך מזרים אלינו.
<אמיר אהרוני: יש כאן חוזר של מנכ"לית המשרד שאומר במפורש שצריכה להיות הפרדה בין הכספים הציבוריים ולהראות את זה להורים, ואז הורה יושב וחושב ואומר שמתאים לו לשלם כך וכך, אבל לא עושים את זה אלא מערבבים את הכול ביחד ומגישים, הנה, זה חוזה של רישום ילדים לגן וזה חוזר של מנכ"לית משרד החינוך, קראתי את שניהם ולא נראה לי שזאת אותה מערכת חינוך.
<אמיר אהרוני: כאן במפורש כתוב הוראות סותרות לעניין הזה.
יעקב מרגי: גברת סימה חדד, שמעת את חברת הכנסת יעל גרמן ושמעת את אמיר.
<סימה חדד מה יפית: אני קודם כל רוצה לציין שאנחנו עוברים איזשהו תהליך מאז האירוע.
<סימה חדד מה יפית: האירוע הזה קרה לפני שנתיים.
<סימה חדד מה יפית: זה נכון.
<סימה חדד מה יפית: החלטת טרכטנברג לחינוך חינם באמת מחויבות גם של הקיבוצים.
<סימה חדד מה יפית: הם לא קיבוצים עצמאיים בפני עצמם אלא הם גנים של הרשות המקומית.
<סימה חדד מה יפית: זאת לא יחידה בפני עצמה.
<סימה חדד מה יפית: הם יחידה בפני עצמה.
<סימה חדד מה יפית: כך הם התנהלו בעבר.
<סימה חדד מה יפית: מיום ההחלטה ועד היום, אתה צודק, אכן אנחנו עוברים אתם תהליך.
<סימה חדד מה יפית: רק בשבוע שעבר נפגשנו שוב עם התנועה הקיבוצית כדי להסדיר את הנושא.
<סימה חדד מה יפית: היום הגן הקיבוצי נותן מענה בבוקר - - -
יעקב מרגי: למה צריך להסדיר?
יעקב מרגי: מה הבעיה בקיבוצים?
יעקב מרגי: מה זיהית כבעיה בקיבוצים?
<סימה חדד מה יפית: הקיבוצים התנהלו כיחידה בפני עצמה, קלטו ילדי חוץ שהיום בחינוך חינם לא ניתן, הילדים נקלטים בישובים בהם הם גרים.
יעקב מרגי: הפעילו את זה כיחידה כלכלית?
<סימה חדד מה יפית: נתנו שירות לילדי הקיבוץ ולילדי חוץ וזאת הייתה בהחלט יחידה כלכלית.
<סימה חדד מה יפית: היום פני הדברים הם אחרים.
יעקב מרגי: מה היום?
<סימה חדד מה יפית: היום הם מתנהלים קודם כל כמו כל גן רשמי אחר, כחלק מתוך הרשות, ואכן הורים שמבקשים שירות נוסף, ארוחות צהרים, ארוחות בוקר וכולי, הם אמורים לשלם על השירותים הנוספים כשם שהם היו משלמים אם הילדים היו בגנים פרטיים.
יעקב מרגי: יש פיקוח ובקרה?
<סימה חדד מה יפית: יש פיקוח ובקרה.
יעקב מרגי: יש חוזר ברור?
יעקב מרגי: מה מותר להם לגבי ארוחות ומה מותר להם לגבי שעות הדלתא?
יעקב מרגי: אני רוצה שתתייחסי גם לטענה הזאת.
<סימה חדד מה יפית: אני תכף אתייחס לסוגיה אחרת, אבל אני קודם כל רוצה לומר שהקיבוצים מאז ומעולם היו לכאורה חלק מתוך המערך ובכל זאת שילמו וגם היום הם משלמים עבור שירותים שהם נותנים לחברי הקיבוץ שלהם.
<סימה חדד מה יפית: נכון, הסיפור עם חנוכה היה סיפור שזעזע את כולנו והוא טופל נקודתית.
<סימה חדד מה יפית: היום גם אנשים בתנועה הקיבוצית – חשוב לומר – שהם פתוחים ומבינים שהם לא יחידה בפני עצמה אלא חלק מתוך מערך הגנים.
יעקב מרגי: את לוקחת אחריות על האמירה שלך?
<אמיר אהרוני: זה לא נכון.
<סימה חדד מה יפית: אני לא אומרת שזה לגמרי, אבל כל פנייה של הורה, להבדיל משנים עברו, מטופלת אחת לאחת.
<סימה חדד מה יפית: .
<סימה חדד מה יפית: את זה אני אומרת בוודאות ואני לוקחת אחריות על הדברים.
<סימה חדד מה יפית: שיתופי הפעולה הדוקים.
<סימה חדד מה יפית: בשבוע שעבר ישבנו עם המנכ"לית במשרד החינוך ועם התנועה הקיבוצית כדי להסדיר עוד כמה בקשות שהם רצו והם לא קיבלו.
<סימה חדד מה יפית: זה בנושא הקיבוצים.
<סימה חדד מה יפית: אכן זו הייתה סוגיה מאוד מאוד מורכבת.
<סימה חדד מה יפית: גם היום הייתה בקשה לנסות ולהפריד בין החינוך הרשמי, לאפשר להם מסלול קיבוצי נפרד אבל זה לא אושר ולא התקבל.
יעקב מרגי: מה עם סוגיית השקיפות?
<סימה חדד מה יפית: שקיפות לגבי התשלומים עצמם.
<סימה חדד מה יפית: אני חושבת שהחוזר שהוציאה המנכ"לית השבוע בעצם מבהיר מאוד גם להורים - - -
יעקב מרגי: למי הוא הופץ?
<סימה חדד מה יפית: הוא הופץ לבעלויות בעיקר.
<סימה חדד מה יפית: להורים יש לנו רק במסגרת האתרים שלנו במשרד כי אין לנו רשימות, אבל הוא הופץ בעיקר לבעלויות ולרשויות.
<סימה חדד מה יפית: יתקנו אותי החברים שלי כאן
<סימה חדד מה יפית: אם זה הופץ לעוד מקומות.
<דודי כהן: זה הופץ גם בפייסבוק של המשרד.
<סימה חדד מה יפית: לדעתי זה גם יפורסם בעיתונות.
יעקב מרגי: מר גור רוזנבלט שנמצא בחוץ לארץ - - -
<סימה חדד מה יפית: הוא במילואים.
יעקב מרגי: במילואים.
יעקב מרגי: הוא מודע לכך שהוא צריך להתחיל לעבוד?
יעקב מרגי: תכף נשמע את היחידה שלו.
<סימה חדד מה יפית: אני האגף לחינוך קדם יסודי.
יעקב מרגי: אני מחכה לתשובה ממנו לגבי מודיעין כבר כמעט חצי שנה.
יעקב מרגי: את לא צריכה להתייחס לזה.
יעקב מרגי: זה היה הרהור בקול, פריקת תסכולים שלי.
<סימה חדד מה יפית: זה לגבי הקיבוצים.
<סימה חדד מה יפית: לגבי הנושא של הגנים הפרטיים, אכן גם אנחנו היינו עדים לבעלויות שלא מחזירות את הכספים.
<סימה חדד מה יפית: גם כאן, כל פנייה שהגיעה אלינו, אנחנו טיפלנו בה נקודתית ואחר כך אגף האכיפה יוכל לומר כמה פניות היו במהלך השנה.
יעל גרמן: איך טיפלתם?
יעל גרמן: מה עשיתם?
<סימה חדד מה יפית: תכף דודי יספר.
<סימה חדד מה יפית: הוא מנהל אגף אכיפה.
<סימה חדד מה יפית: הפניות צריכות להגיע אלינו כדי שנטפל בהן.
<סימה חדד מה יפית: הסוגיה מוכרת, היא הולכת ומצטמצמת כי גם הבעלויות מבינות.
יעקב מרגי: איך היא הולכת ומצטמצמת?
יעקב מרגי: חוק בטבע הוא שמים הולכים למקומות הנמוכים.
יעקב מרגי: תחסמי אותם, הם יחפשו מקום לצאת.
יעקב מרגי: הכול הפך להיות כלכלי והגופים האלה הם גנים פרטיים.
יעקב מרגי: כל מאווייהם, אני אומר לך ואני לוקח אחריות על הדברים, הם העצמת רווח.
יעקב מרגי: חינוך הילדים הוא במקום השני.
יעקב מרגי: אם לא, הם לא היו פותחים את הגנים.
יעקב מרגי: הם יכולים להתווכח אתי פילוסופית איך שהם רוצים.
יעקב מרגי: ברגע שהגננת יודעת שיש לה חופש פעולה מוחלט ואף אחד לא בודק אותה, לא מבקר אותה, ההורים הם קהל לקוחות שבוי כי הם צריכים לצאת לעבוד והם צריכים להתקיים, מנצלים את זה.
יעקב מרגי: רק יד חזקה.
יעקב מרגי: רק פיקוח ואכיפה.
יעקב מרגי: נתתי לכם את הגיבוי וקיבלתם את כל הגיבוי.
יעקב מרגי: אם לא ירגישו אתכם בשטח, זה לא יהיה.
יעקב מרגי: לצערי הרב לא סתם קצת נזפתי בגור רוזנבלט.
יעקב מרגי: היה כאן דיון על מודיעין, דיון עם זעקות עד השמים, שוד הקופה, שוד ההורים, שדידת ההורים ועוד חלק מהכסף הולך לארגון האם, הארצי, ואפילו לא חוזר לילדים.
יעקב מרגי: הוועדה הוציאה סיכום.
יעקב מרגי: אני צריך לחלוב את המידע הזה?
יעקב מרגי: אם אני מרגיש כך, אני לא יכול להסתפק באמירות יפות שאנחנו מצמצמים.
יעקב מרגי: חוזרים הם דבר טוב, כולנו הורים, כולנו אזרחים ואנחנו אזרחים ממוצעים, אבל הם לא מגיעים.
יעקב מרגי: כמה אנשים רואים אותם?
יעקב מרגי: אם הבעלויות לא ידעו שיש להן סכנה לשלילת רישיון, תלונה, וחשבון סגור.
יעקב מרגי: כן, חשבון במשק סגור ומה שמיועד לחינוך מהמדינה, חייב ללכת לחינוך, ואם הוא לא נוצל, צריך לחזור.
יעקב מרגי: כשזה ייקבע בנוהל ברור, יש תקורה, שתיקבע תקורה, זה חינוך ילדי ישראל, זה לא עוד עסק.
<דודי כהן: אני מנהל אגף אכיפה במשרד החינוך.
<דודי כהן: אני אגע קודם כל ברמה הפשוטה יותר.
<דודי כהן: מה שמשרד החינוך עושה, הוא מתקצב כיום את פעילות הגנים משעות הבוקר עד שעות הצהרים.
<דודי כהן: יצא מכתב לכל הבעלויות כבר בשנה שעברה, יצא מכתב עכשיו גם להורי התלמידים ושוב לכל הבעלויות והוא מפרט בדיוק כמה תקצוב עבור כל ילד הגן מקבל.
יעל גרמן: אפשר לדעת כמה?
<דודי כהן: בוודאי.
<דודי כהן: אני אעביר לחברת הכנסת גרמן את המסמך שיצא.
<דודי כהן: אפשר לראות אותו גם בפייסבוק.
<דודי כהן: הוא מפורסם בכל מקום.
יעל גרמן: תאמר לנו כאן כדי שזה יהיה לפרוטוקול.
יעקב מרגי: 300 ומשהו שקלים.
<דודי כהן: לא.
<דודי כהן: קרוב ל-700 שקלים לגן שפועל חמישה ימים ובסביבות ה-800 לגן שפועל שישה ימים בשבוע.
יעל גרמן: עבור כל ילד.
<דודי כהן: עבור כל ילד.
<דודי כהן: הדבר הזה אמור לממן את הפעילות של הגן משעות הבוקר עד שעות הצהרים.
יעקב מרגי: אתה אומר שזה הסכום שהמדינה מעבירה, אבל אני דיברתי על ההורים.
יעקב מרגי: כמה משלמים ההורים?
<דודי כהן: הורה ששולח את הילד שלו לגן פרטי, אם הוא רוצה לרכוש מוצרים נוספים לצורך העניין כמו צהרון, הוא ישלם יותר.
<דודי כהן: אבל לצורך העניין, אם גן שהוא גן פרטי וההורה רוצה שהילד יהיה עד שעה 1:20, הוא לא צריך לשלם כלום למעט מה שאושר בחוזר תשלומי הורים.
<דודי כהן: אנחנו באגף האכיפה קיבלנו השנה מספר תלונות וטיפלנו בהן.
<דודי כהן: לגבי הסנקציות, הכול רשום.
<דודי כהן: חברת הכנסת גרמן, יש כאן בחוזר פירוט מה המשרד יכול לבצע בנושא של בקרה ואכיפה.
יעל גרמן: ברשותך אדוני היושב ראש, אני מבקשת לשאול אותו כמה שאלות כי אני לא מבינה.
יעקב מרגי: זה טוב שמגיבים לתלונות אבל זאת לא תכנית עבודה.
יעקב מרגי: אני אומר זאת כמעט לכל מנהלי האגפים בכל תחום שמגיעים אלי.
יעקב מרגי: זאת לא תכנית עבודה.
יעקב מרגי: מחובתך, כאשר אתה מקבל תלונה, לטפל בה – ויכול להיות שאתם עושים את זה – אבל כמנהל אגף אכיפה צריכה להיות גם תכנית עבודה יזומה.
<דודי כהן: מתבצעת.
יעקב מרגי: יש שיטות לבדיקות מדגמיות שנותנות לך בסטייה כזו או אחרת ויש ביקורות פתע.
יעקב מרגי: אם גן ילדים פרטי שהתכבד וביקש להצטרף לחוק חינוך חובה חינם, צריך להיות בפול שלכם בירידה לביקורת עומק וירידה לשטח כדי שההורים ירגישו שהם לא מופקרים.
<דודי כהן: אני יכול להגיד שבאגף האכיפה השנה בדקנו – לא בנושא של תשלומי הורים אלא בנושאים אחרים בגנים – כ-280 גנים.
יעל גרמן: מתוך כמה?
<דודי כהן: יש קרוב ל-18 אלף גנים ברשמי ובמוכר שאינו רשמי.
<דודי כהן: זאת כמות גדולה וצריך לזכור שאגף האכיפה הוקם לפני כשנה וחצי-שנתיים.
יעל גרמן: שלוש שנים.
<דודי כהן: המינהל הוקם לפני שלוש שנים, אבל אנחנו קמנו לפני כשנתיים.
יעקב מרגי: יש תקרה להורה לתשלום על הדלתא משעה 1:00?
<דודי כהן: על הצהרון, אין.
יעקב מרגי: אין פיקוח.
<דודי כהן: לא שאין פיקוח.
<דודי כהן: אין קביעה.
יעקב מרגי: הרי המוח לא צריך להיות מפותח כל כך.
יעקב מרגי: אני אומר להורה שעד שעה 1:00 יש לו כיסוי של 700 שקלים, ותדע לך שהצהרון משעה 1:00 עד 4:30 – כי זה גן שנמצא בקיבוץ אילון או בהרצליה או בכל מקום אחר – 3,500 שקלים, 2,700 שקלים, 2,800 שקלים.
<דודי כהן: נכון, אבל זה שיקול כלכלי.
<דודי כהן: אני מדבר באופן כללי, כמקרו.
<דודי כהן: אם עכשיו גן לצורך העניין יגבה משעה 1:30 עד שעה 4:00 סכום של 4,000 שקלים, יהיו גופים - - -
יעקב מרגי: צהרונים של משרד החינוך מוגבלים בתקרה?
<דודי כהן: אין צהרונים.
<דודי כהן: יש ציל"ה.
יעקב מרגי: ציל"ה.
<דודי כהן: ממומן על ידי המשרד.
<סימה חדד מה יפית: הם משלמים ארבעים שקלים.
יעקב מרגי: מי משלם?
<סימה חדד מה יפית: ההורים.
<דודי כהן: זה משק כלכלי חופשי שברגע שגן ידרוש - - -
יעקב מרגי: אבל למה לא עומדת לי כאזרח ולך כמשרד ורגולטור הזכות לבוא ולומר, אתה רוצה להיכנס לסוגיה הזאת של תקצוב המדינה על גנים?
יעקב מרגי: אתה תהיה חייב לעמוד בפיקוח.
<דודי כהן: הוא בפיקוח.
יעקב מרגי: על ה-700 שקלים.
יעקב מרגי: אתה בפיקוח על ה-700 שקלים.
<דודי כהן: אני בפיקוח שעד שעה 1:20 הורה לא משלם כלום למעט מה שאושר בתשלומי הורים שזה 800-900 שקלים בשנה.
<דודי כהן: אי אפשר להתנות שירות בשירות.
<דודי כהן: זאת אומרת, אם אני כהורה רוצה לרשום את הילד שלי לגן פרטי ויש שם צהרון, הגננת לא יכולה להגיד לי שהיא לא מקבלת את הילד שלי כי אין צהרון.
<דודי כהן: אין חיה כזאת.
<רונית קסטנר: אבל אצלנו זה כך.
יעל גרמן: בכל הגנים זה כך.
<דודי כהן: אני יכול להקריא לכם.
<דודי כהן: המכתב של המנכ"לית מאוד ברור ובהיר.
<דודי כהן: זה מכתב שהיא כתבה השבוע להורים כדי לחדד את הנושא הזה.
<דודי כהן: איסור התניית שירות בשירות.
<דודי כהן: יש איסור להתנות את השתתפות בגן ברכישה של שירותים נוספים.
יעל גרמן: מה אתה עושה?
יעל גרמן: מה עשית?
<דודי כהן: מה שעשינו בגנים בהם טיפלנו, עשינו את הנושא של הסדרה.
<דודי כהן: הגענו אתם לנושא של הסדרה.
יעל גרמן: העמדת איזשהו גן לדין?
<דודי כהן: לדין, לא.
יעל גרמן: יש לך בכלל חוק שמאפשר לך להעמיד גן לדין?
<דודי כהן: יש לנו חוזר מנכ"ל.
יעל גרמן: חוזר מנכ"ל הוא בבחינת חוק?
יעקב מרגי: חוזר מנכ"ל, יש לו מעמד מיוחד.
יעקב מרגי: לא יודע להגיד אם זה חוק אבל יש לו מעמד באכיפה.