GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נפתלי בנט: אמנם חבר הכנסת מרגי לא פה, אני רוצה להודות לו.
נפתלי בנט: אנחנו עובדים בצורה יוצאת מן הכל ביחד, בשותפות, אז אני מברך על זה.
נפתלי בנט: לפני שנפתח בדברים אני רוצה להודות גם למנכ"לית המצוינת שלנו, מיכל כהן, לצוות של מינהל חברה ונוער, לדני רוזנר, לצוות של אגף שחר, סער הראל, החינוך ההתיישבותי, בני נמצא פה?
נפתלי בנט: לא נמצא, אבל בכל זאת.
נפתלי בנט: אגב, צריך גם לומר פה שסער חולל מהפכה של ממש בתקופה שהוא לקח את זה.
נפתלי בנט: אותי זה מרגש.
נפתלי בנט: פשוט מרגש.
נפתלי בנט: זה תיקון עולם אמיתי.
נפתלי בנט: כשאנחנו מדברים על תיקון עולם, אתה עושה את זה יום יום והצוות שלך, ואני ממש מתרגש.
נפתלי בנט: משרד החינוך הוא לא שחקן יחיד בעניין, אנחנו נעזרים ושותפים בעצם יחד אתכם – תנועות וארגוני הנוער, החברה למתנ"סים, יחידות הנוער, שלטון מקומי, שנות י"ג, המכינות הקדם צבאיות, אופק, שנות שירות, שירות לאומי, מורות חיילות.
נפתלי בנט: תראו, אמרתי כמה פעמים ואני מתמיד בזה, אני מאמין שמבחינה – ואני מדבר טיפה כלכלית עסקית בעניין הזה, כי אנחנו מנהלים את התקציב הגדול ביותר במדינת ישראל, לא כולל פנסיות – שקל נוסף לחינוך הלא פורמאלי, לכל המרכיבים שציינתי, נותן החזר חברתי ערכי יותר גדול למערכת החינוך, לילדים ולמדינת ישראל, מאשר בפורמאלי.
נפתלי בנט: כלומר, ככה אני תופס את הדברים.
נפתלי בנט: אני יודע שיש מחלוקות לפעמים בעניין.
נפתלי בנט: שם אני גדלתי, כמו רוב האנשים באחד המקומות, ושם ספגתי את הערכים של ערבות הדדית, של אהבת הארץ, אחריות, הדאגה לחלש; ובאמת המקום של החינוך הבלתי פורמאלי הולך ותופס מקום מאד מרכזי.
נפתלי בנט: כשאני נכנסתי לתפקיד הגדרתי ארבעה יעדים ואני חוזר עליהם כמו קאטו.
נפתלי בנט: אני מבין שיש גם ביקורת על חלק מהיעדים וזה טוב, זה בסדר, אבל אני אחזור עליהם: צמצום פערים בחברה הישראלית, השקעה בגיל הרך – ששם מתעצבת דמותו ואופיו של הילד.
נפתלי בנט: מהפכה בלימודי מתמטיקה ומדעים, שם יש את עיקר הביקורת נגדי, וזה בסדר, אני אומר עוד פעם; וחינוך לערכים.
נפתלי בנט: אלה ארבעת היעדים.
נפתלי בנט: היעדים הם לא שווי משקל, חינוך ערכי שקול נגד כולם ואני מאמין שהמסגרות הבלתי פורמאליות, שהעמידו עוד לפני קום המדינה מזה דורות בני נוער ציוניים, מחוברים לארץ, לעם, עם ערכים בריאים וטובים, הן תמשכנה לדחוף אותנו קדימה.
נפתלי בנט: לאור האמונה הזאת אנחנו גם פועלים.
נפתלי בנט: עכשיו אני רוצה שנדבר טיפה על הפעולות.
נפתלי בנט: דבר ראשון, עד היום - ואני רוצה פה לומר לכם משהו שהוא דרמה שאני לא יודע אם הפנימו את זה – עד היום המדד למעשה כמעט העיקרי, כמעט הבלעדי במשרד החינוך כשבאת לבית הספר היה – זכאות.
נפתלי בנט: כל מנהל ידע לדקלם לי – בשנים האחרונות עליתי בזכאות וזה טוב.
נפתלי בנט: טוב שהיה מדד.
נפתלי בנט: טוב שעובדים לקראת משהו, אבל מאחורי המדד הזה הסתתרו אלמנטים אחרים שהם לא פחות חשובים לנו, כמו נשירה.
נפתלי בנט: אני יכול להקפיץ את הזכאות למאה, אם אני אנשיר את החלשים, אבל אנחנו לא רוצים את זה.
נפתלי בנט: אנחנו רוצים להילחם על החלשים.
נפתלי בנט: כמו איכות התעודה, אני יכול להקפיץ מאד אם אני אוריד את כולם לשלוש יחידות וכולם יעברו.
נפתלי בנט: לא רוצה.
נפתלי בנט: אנחנו רוצים להילחם על מצוינות; והערכים.
נפתלי בנט: איפה בזכאות בא לידי ביטוי אקלים בית הספר, תרומה לקהילה, אחוזי גיוס, אחוזי הליכה לשירות לאומי ואזרחי, תנועות נוער.
נפתלי בנט: לראשונה אנחנו מכניסים עכשיו בעצם מעין א.ק.ג.
נפתלי בנט: שכזה לכל בית ספר, אבל הוא הוליסטי.
נפתלי בנט: הוא לא רק נוגע במדד אחד, אלא נותן תמונה אמיתית של החינוך, וחינוך זה דבר מורכב ושם את הנושא הערכי בהדגש.
נפתלי בנט: בעצם אחד מארבעת המרכיבים יהיה ערכים, ממש ככה.
נפתלי בנט: ואז, זה בעצם נותן תמריץ לכל המערכת להתכוונן – אנחנו מדברים ואנחנו עושים ערכים.
נפתלי בנט: בשנת תשע"ז אנחנו נגיע ליישום מלא של תכנית המעורבות החברתית שיזם קודמי בתפקיד.
נפתלי בנט: אני חושב שזאת מהפכה של ממש וצריך לברך שוב את שי פירון על היוזמה הזאת ואני כמובן החלטתי להמשיך.
נפתלי בנט: אני חושב שזה מצוין.
נפתלי בנט: אנחנו שמים דגש משמעותי בהרחבת הפעילות והתקציב על שילוב אוכלוסיות שונות בחברה הישראלית, כדי לקדם את השוויון ולאפשר בעצם הזדמנות שווה.
נפתלי בנט: אנחנו עוד רחוקים מזה, אבל הזדמנות לכל ילד במדינה.
נפתלי בנט: אני מדבר על ילדים בעלי מוגבלויות, שזה החל בכמה מתנועות הנוער ותפס בכל המקומות.
נפתלי בנט: ילדי פריפריה, מגזר ערבי וישראלים יוצאי אתיופיה.
נפתלי בנט: פה אני חייב לספר, אתמול הייתי במפגש באמת מרגש של שלושה בתי ספר, שכל השנה למדו ביחד, בית ספר ערבי מלוד, בית ספר הימלפרב דתי מירושלים, בית ספר בויאר חילוני מירושלים.
נפתלי בנט: תקשיבו, אתם רואים את זה אתם מתמלאים בשמחה.
נפתלי בנט: עזבו מה שאתם קוראים בעיתונים, יש עתיד – סליחה, אבל יש עתיד למדינת ישראל.
איתן ברושי: יש עתיד לבית היהודי.
נפתלי בנט: לבית היהודי, לבית הישראלי.
נפתלי בנט: כולנו יכולים ביחד להסתדר.
איתן ברושי: בעבודה במרץ.
נפתלי בנט: אם נהיה מלוכדים.
נפתלי בנט: אבל באמת, רואים את זה.
נפתלי בנט: צריך להרים את הראש ודווקא כשכל הזמן שמים את הזרקור על אירועי הקצה, על גזענות, אתם רואים שלא באו לדבר כל הזמן על דו-קיום.
נפתלי בנט: זה משמעם לדבר על זה.
נפתלי בנט: הם באו לעשות דו-קיום.
נפתלי בנט: בעשרה מפגשים דיברו אנגלית ביחד, שיחקו כדורסל ביחד ולא חפרו בנושאי הקצה שאין לנו פתרונות לכל הדברים, וזה מקסים.
נפתלי בנט: אתם רואים, כולם יושבים ביחד, חברים ממש.
נפתלי בנט: אנחנו צריכים להתמיד בעניין הזה.
נפתלי בנט: אנחנו השקנו תכנית מיוחדת, בשיתוף עם הג'וינט-אשלים לשילוב חניכים במכינות קדם צבאיות.
נפתלי בנט: הקמנו קרן מלגות לחניכים יוצאי אתיופיה והמטרה בעצם של כל ההרחבות התקציביות זה לצמצם פערים ולפתוח דלתות.
נפתלי בנט: נגענו תקציבית בצורה משמעותית – אני לא אכנס למספרים – אבל בנושא שנת שירות הוספנו לא מעט כסף, בתנועות נוער, ארגוני הנוער.
נפתלי בנט: אני מאד מתלהב מנושא ארגוני הנוער – מכולם – אבל ההליכה לקהלי היעד שארגוני הנוער חותרים, למורי השל"ח, למסע ישראלי שאנחנו שואפים להגיע, שכל ילד במדינת ישראל יעשה מסע ישראלי.
נפתלי בנט: זו מערכת סופר מוצלחת.
נפתלי בנט: הגדלנו את התקצוב למתנ"סים.
נפתלי בנט: הגדלנו את התקציב למכינות אופק.
נפתלי בנט: פה אני צריך לומר שבמקור היה אמור להיות מצ'ינג עם משרד הביטחון, לצערי זה לא הסתייע.
נפתלי בנט: אולי עכשיו זה כן יסתייע, אנחנו נבדוק את העניין הזה מחדש, אבל אנחנו את שלנו עשינו.
נפתלי בנט: הכפלנו את תקציבי מכינת אופק.
נפתלי בנט: אני רק אדגיש, מכינות אופק זה מכינות המיועדות לקהל ילדים מסוציו-אקונומי נמוך מאד.
נפתלי בנט: זה רק חצי שנה, זה לא כרוך בדח"ש וזה דבר שמשנה חיים.
נפתלי בנט: אתה תופס את הילד בשישה חודשים שיכולים לשנות את כל 80 השנים הבאות שלו, ואין דבר יותר קדוש מזה.
נפתלי בנט: תשמעו, אנחנו מערכת גדולה ואנחנו מערכת בירוקרטית מטבע הדברים.
נפתלי בנט: ככה זה כשאתה עוסק בשני מיליון ילדים.
נפתלי בנט: אם לדמות, אנחנו ספינה נושאת מטוסים.
נפתלי בנט: אתם סירות מנוע ומה שאתם יוזמים, אנחנו מאמינים שאתם צריכים ליזום ואז אנחנו נבוא ונגיד – אוקיי, אנחנו נעצים אתכם.
נפתלי בנט: אז תראו את עצמכם כאנשים שעושים ניסויים, שיוזמים בהרבה תעוזה – חלק יצליח, חלק ייכשל, זה בסדר, אבל מה שאתם לא תיזמו אנחנו מלמעלה לא נדע לדחוף.
נפתלי בנט: אתם עושים עבודה מדהימה, תודה רבה.
מירב בן ארי: תודה רבה אדוני השר.
מירב בן ארי: מנכ"לית המשרד ואחר כך חברי הכנסת.
<מיכל כהן: ממש קצר, אחרי השר.
איתן ברושי: אולי שהשר יחכה עוד.
<מיכל כהן: מירב, יושבת ראש הוועדה, אני רוצה לומר שאני הרבה שנים כבר במערכת החינוך.
<מיכל כהן: אני חושבת שזה א' לא מקרי שאת יושבת בראש הוועדה הזאת, וב' – את יזמת אותה.
<מיכל כהן: נדמה לי שאם מדברים על החינוך הפורמאלי והבלתי פורמאלי, זה איזו שהיא המצאה של כנראה אנשי חינוך לחלק את העולם לחינוך פורמאלי ולחינוך בלתי פורמאלי, ומאותו רגע שחילקו, התחילו לעסוק בלייצר את הרצף.
<מיכל כהן: זה כאילו משהו שהוא לא טבעי.
<מיכל כהן: אני חושבת שבעצם זה שאת וחבר הכנסת מרגי, שניכם ביחד משמשים למערכת החינוך ולציבור בישראל פה וביקורת ושותפים ואתם לא חוסכים מאיתנו מצד אחד ביקורת ומבקשים לקדם, ומאידך אתם שומרים על כבודה של מערכת החינוך.
<מיכל כהן: אני חושבת שזה לא דבר שהוא מובן מאליו.
<מיכל כהן: הדבר השני בעצם הקמת הוועדה, זו האמירה שהחינוך לא מסתיים בשעה 14:00 בצהריים או בשעה 15:00, שמערכת החינוך יש לה רצף חינוכי מבוקר עד ערב.
<מיכל כהן: זה כבר נשמע שחוק בפי אנשי החינוך, אבל נדמה לי שהמוטיבציה הזו להקים את הוועדה, היא בעצם הלכה למעשה לראות את זה כך, ועל כך אני - כפי שאודה לך השר - אז קטונתי, אבל אני מודה לך בשם אנשי החינוך.
<מיכל כהן: הדבר השני, אני חושבת שבאמת זה אינטרס של כולנו, כפי שאמר השר, לאפשר לשטח לפעול.
<מיכל כהן: פעם היו מנהלים מלמעלה למטה והיו אומרים מלמעלה אנחנו אומרים מה צריך ולמטה עושים.
<מיכל כהן: אנחנו יודעים היום שעולם הניהול כולו הוא עולם של שותפויות, הוא עולם של רשתות, ואני תמיד אומרת למנהלים אצלי, שמי שלא יודע לנהל שותפות, לא יכול לנהל היום.
<מיכל כהן: כי בעצם היום כבר לא עובדים בשיטה.
<מיכל כהן: גם העולם הטכנולוגי שהביא לטשטוש גבולות ולטשטוש סמכויות וכולם פונים לכולם, זה חלק מהיופי של התהליך שבעצם רואה את החינוך בכר רחב.
<מיכל כהן: אני חושבת שהמקום הזה, שיאפשר לאנשי החינוך, על כך שדרת אנשי החינוך, ילדים, תלמידים, מורים, ארגונים, תנועות, כל מי שפועל בשדה החינוך – במה להשמיע, להישמע וגם לקדם.
<מיכל כהן: אני חושבת שזה יקדם את מערכת החינוך ואני מודה, כפי שאודה השר, לצוות שלנו.
<מיכל כהן: אני מודה לאנשים ששותפים.
<מיכל כהן: אני מודה לאנשים שרואים עין בעין את החינוך ומחפשים את הדרך לעשות, את הדרך להגיד מה כן ולא רק מה לא.
<מיכל כהן: אז תודה רבה.
מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת ברושי.
איתן ברושי: גם אני מצטרף לברכות קודם כל לשר, למנכ"לית המצוינת.
איתן ברושי: זו לא פעם ראשונה שהוא אומר את זה, אז אני מניח, אני חוזר.
איתן ברושי: זה בדוק.
נפתלי בנט: היא הכי טובה.
איתן ברושי: וגם למירב, חברתי, אבל אני גם רוצה מילה אחת של ווידוי.
איתן ברושי: אני, כשהייתי שנה ראשונה בכנסת, אבל לא בתפקידים, ביקשתי להיות בשתי ועדות – ועדת הכספים וועדת החינוך.
איתן ברושי: אמרתי שזה שילוב של יכולת הקיום וטעם הקיום, ואני מאמין בקמח ובתורה וגם בערכים וגם באינטרסים, ואינני רואה בזה סתירה.
איתן ברושי: אני בא מלא מעט תפקידים בתחום הזה של הוועדה ואני שמח להיות שותף ולסייע.
איתן ברושי: מפאת זה שיש פה חדר עצום, אני לא אאריך.
איתן ברושי: אני רק אומר שגם אני גדלתי ופעלתי בתחום של החינוך הבלתי פורמאלי ואני מקבל את ההגדרה של 24/7.
איתן ברושי: הייתי אומר שיש פה אחריות גדולה גם על המנהלים של בתי הספר.
איתן ברושי: כשמנהל, שמשעה ארבע אחרי הצהריים, אולי גם קודם, שתיים, עד שבע שמונה בבוקר לא יודע מה קורה עם התלמידים, ספק אם יהיה לו תוצאות מה קורה משמונה בבוקר עד שתיים אחרי הצהריים.
איתן ברושי: יש השפעה מאד ברורה מה קורה בשעות של אחרי בית ספר ובית ההורים, בחברה, ברחוב, ומה התוצאות של בית הספר, בוודאי במכלול שהשר מדבר.
איתן ברושי: אני רוצה להיות קצת מעשי, ברשותך.
איתן ברושי: אני גם פניתי לשר, אני לא מפתיע אותו בשום דבר.
איתן ברושי: גם אני ומירב, או מירב ואני שותפים ליוזמה, כל אחד מכיוון אחר, להפוך עבודה מועדפת בחינוך.
איתן ברושי: משרד החינוך יודע מזה ואני מבקש עכשיו שזה גם ייכנס לתכנית העבודה.
איתן ברושי: ביטוח לאומי, אדוני השר, משלם 25 מיליון שקלים בשנה לעובדי תחנות דלק, כאשר יש חוות דעת של הממשלה הקודמת או הקודמת לקודמת.
איתן ברושי: בכלל, ממשלות מתחלפות מהר, חשוב ששר החינוך לא מתחלף.
איתן ברושי: אני הראיתי קודם לשר נייר שהוצאתי מהתאחדות תחנות הדלק, שהם מוכנים להיענות לבקשתי ולוותר על מחצית מהסכום.
איתן ברושי: גם שר הרווחה, שהביטוח הלאומי בתחום אחריותו, מבין את זה.
איתן ברושי: שר האוצר משום מה מתעקש.
איתן ברושי: אני חושב שהחינוך הבלתי פורמאלי, בוודאי באזורים שהם מרוחקים, יכול לקבל עזרה גדולה מעבודה של בוגרי צבא בעבודה מועדפת של תחום החינוך.
איתן ברושי: אני רואה בזה שני דברים: אחד, לענות על צורך אמיתי של יוצאי צבא, וחלקם באים מעבודה בחינוך, מפקדים וכו', אני לא רוצה להאריך; וגם על פי כל הנתונים, אלה שעושים עבודה מועדפת, חלקם נשארים באותו אזור ובאותו מקצוע.
איתן ברושי: ויש פה הזדמנות.
איתן ברושי: 2,500 בוגרי צבא בתחנות דלק שהפכו להיות מסעדות ובתי קפה, מקבלים מהמדינה 25 מיליון שקלים, כשיש המלצה להפסיק עם זה.
איתן ברושי: ממה אני חושש?
איתן ברושי: שזה ילך לדברים אחרים ואני מבקש שנהפוך את זה לעבודה מועדפת בחינוך.
איתן ברושי: דבר שני, אני גם בתיאום עם משרד החינוך, הצעתי גם לשר הביטחון שהתחלף, שנלך על שבוע משותף של לימודי גדנ"ע ואהבת הארץ ומורשת ושירות לאומי.
איתן ברושי: תראו, רק 30% עושים גדנ"ע.
איתן ברושי: בסופו של דבר זה חלק מאהבת הארץ, חלק מעידוד הגיוס וגם יכולת הכשרה לעזרה ראשונה ונשק בעידן שיש לנו גם פיגועים וכו'.
איתן ברושי: והייתה הסכמה, ואמר לי גם שר החינוך – לך עם זה והלכתי גם לשר הביטחון.
איתן ברושי: בינתיים הממשלה השתבשה.
איתן ברושי: אני חושב שצריך ללכת למהלך חובה.
איתן ברושי: כל ילד ב-י' או ב-י"א, יבצע שבוע שלם מיום ראשון עד יום שישי, שהוא שבוע של אימונים, אהבת הארץ, מורשת ועבודה בחקלאות והתיישבות, כמו שהיה פעם שירות לאומי שיצאו ילדים ונוער בגילים האלה לעבודה, גם ביישובי ספר וגם בחקלאות וגם בדברים אחרים.
איתן ברושי: לכן אני - - -
מירב בן ארי: תודה, אתה יכול לצמצם?
איתן ברושי: אני מסיים.
איתן ברושי: לכן אני חושב שיחד עם שנת השירות, שצריך להגדיל אותה ויש פוטנציאל להגדיל את שנת השירות, יחד עם השירות הלאומי שצריך לחייב אותו ויחד עם העבודה המועדפת ועם הראייה של שבוע, אנחנו הולכים לחזק ולהוסיף על מה שנאמר פה.
איתן ברושי: בסופו של דבר אני מאמין בערך הזה ואני מאמין בחוויה האישית ואני מאמין ביכולת לחזק את התחומים האלה ואני מברך את שר החינוך והמנכ"לית, שוודאי יעשו את זה.
מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת ברושי.
מירב בן ארי: השר רוצה?
נפתלי בנט: אני ב-10 שניות אומר על הנושא הראשון שאני תומך בהתלהבות גדולה.
נפתלי בנט: אם תביאו את שר האוצר בעניין הזה, אני - - -
מירב בן ארי: נראה לי שיש לי איזה שהוא תפקיד קטן.
איתן ברושי: נביא ביחד.
נפתלי בנט: גם בנושא השני אני תומך בהתלהבות גדולה וצריך להביא את משרד הביטחון בעניין.
נפתלי בנט: זאת אומרת התשובה היא כן וכן, צריך להביא את השותפים, אני אשמח לעזור.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו מהניסיון עם הש"ש.
מירב בן ארי: אי אפשר שכל פעם שיש דברים שקשורים לצבא, משרד החינוך מרים את הדגל, נותן את הכסף, והצבא בא ומחליט על השיבוצים.
מירב בן ארי: זה לא יעבוד ככה.
נפתלי בנט: זה מה שקרה עם הש"ש ועם המכינות - - -
מירב בן ארי: נכון, היינו שם, גם עם הש"ש.
מירב בן ארי: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.
חמד עמאר: קודם כל אני רוצה לברך את יושבת הראש, שלקחה נושא מאד מאד חשוב – חינוך בלתי פורמאלי.
חמד עמאר: אני רוצה לברך את השר.
חמד עמאר: אני מכיר את העשייה שלו, את הפעילות שלו למען החינוך הבלתי פורמאלי ואני אומר שזה הדבר החשוב ביותר היום, ששנים רבות לא חיברו בין החינוך הפורמאלי לבלתי פורמאלי.
חמד עמאר: אחרי שעה שתיים אותו ילד התנתק, מה שאת אמרת, התנתק בכלל ממערכת החינוך.
חמד עמאר: אני כיוצא תנועת נוער וכל החיים שלי בתנועות נוער וגם כיושב ראש תנועת הנוער הדרוזית וגם כמייסד תנועת הנוער הדרוזית, אני מכיר את החשיבות של הערכים שתנועות הנוער מקדמים, שמשרישים לאותם חניכים את הנתינה, את התרומה למען הקהילה.
חמד עמאר: לכן הנושא הזה חשוב מאד ואני מאד מברך אותך על הנושא.
חמד עמאר: אני רוצה להבהיר שני דברים בקצרה.
חמד עמאר: אחד, מה שאתה מנסה לחבר – את החינוך הפורמאלי והבלתי פורמאלי – עדיין לא ירד ולא השתרש אצל המנהלים בבתי הספר.
חמד עמאר: יש עדיין הימנעות, ומניסיון אישי אני אומר לך שלא מאפשרים לתנועות נוער להיכנס לבתי ספר, לעשות גיוסים.
חמד עמאר: באופן גורף מנהלים אומרים אני לא מכניס תנועות נוער.
חמד עמאר: לכן אני פונה גם למנכ"לית שתפנה למנהלי בתי הספר, שיבינו את החשיבות.
חמד עמאר: אתם מבינים מאד את החשיבות של זה, אבל עדיין זה לא ירד למטה, לאותם מנהלים.
חמד עמאר: נקודה שנייה שאני חייב להעלות.
חמד עמאר: אני קיבלתי את החלטת הממשלה 922 של המיעוטים, ויש שינוי במנגנוני ההקצאה ואתם הולכים לטובה, אבל משום מה, וזה חשוב שתשמע, הוציאו ממנגנוני ההקצאה את המגזר הדרוזי.
חמד עמאר: כאילו שאנחנו לא מיעוטים.
חמד עמאר: בנושא של מנגנוני ההקצאה, בכל החינוך הבלתי פורמאלי, המגזר הדרוזי יצא החוצה.
חמד עמאר: וזה אומר, אם מוסיפים למגזרים האחרים, המגזר הדרוזי יוצא החוצה.
חמד עמאר: מה שנאמר לי, שיש תכנית לדרוזים, אבל אני אומר לך מהניסיון שלי עם התכניות של הדרוזים, שקל אחד לא עבר לשום ארגון ותנועת נוער ומתנ"ס, מאותן תכניות.
חמד עמאר: לכן אני מבקש מכבודו להכניס את הדרוזים לנושא של מנגנוני ההקצאה ולא להשאיר אותם בחוץ, ואת אותם כספים שצריך להעביר, להעביר.
מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת עמאר.
נפתלי בנט: קודם כל אנחנו נבדוק את העניין הזה.
נפתלי בנט: צריך גם לומר, השקענו 135 מיליון שקלים בחינוך הלא פורמאלי במגזר הערבי.
נפתלי בנט: זה חדשות ענקיות.
נפתלי בנט: אני לא מדבר על הדרוזי, אני כרגע מדבר על הערבי.
נפתלי בנט: אני עונה לשאלה קצת שונה, אבל זאת דרמה.
נפתלי בנט: כי יש קושי מאד גדול מה ילדים במגזר הערבי, בכפרים, בערים, עושים אחר הצהריים.
נפתלי בנט: אני חושב שזו ברכה אדירה.
נפתלי בנט: המבחן שלנו - אני אומר את זה למיכל, המנכ"לית - יהיה בקצה, שזה באמת יגיע לשימוש אפקטיבי ולא ילך לכל מיני מקומות, אבל אנחנו על זה.
נפתלי בנט: חברים, שוב, תודה רבה.
נפתלי בנט: אני מודה לכולכם.
מירב בן ארי: אני רוצה לתת לראש עיריית הרצלייה, משה פדלון, להתייחס בשתי מילים, ולאחר מכן לעבור למשרד החינוך.
<משה פדלון: גברתי יושבת הראש, מכובדי כולם.
<משה פדלון: גילוי נאות, חברת הכנסת מירב בן ארי הטביעה חתם בעיר הרצלייה והקימה מפעל מפואר של דרך הגלים, מקום לילדים בסיכון.
<משה פדלון: עזבת אותנו עם 70 ילדים.
<משה פדלון: אנחנו היום עם כ-140 ילדים ואני מודיע לכם, אם הילדים האלה לא היו במסגרות שהיא בנתה, הם היו בבית סוהר.
<משה פדלון: הילדים היום נמצאים בצנחנים, גולני ובסיירות.
<משה פדלון: המטרה שלנו בעיר, להגשים את הייעוד והחלומות של הילדים.
<משה פדלון: ואנחנו כרשות מקומית משקיעים רבות בחינוך, תרבות וערכים.
<משה פדלון: 50% מתקציב העירייה הולך לתרבות, חינוך וערכים, למען שיהיו תלמידים ואזרחים טובים.
<משה פדלון: יש לנו מועדני נוער ייעודיים, יש לנו ארבע תנועות נוער צופים, כ-1,300 חניכים, דרך הגלים וילדים בסיכון – 350 ילדים, כנפיים של קרמבו, 6 מתנ"סים קהילתיים, 10 קהילות אזוריות, עמותת ספורט בני הרצלייה עם 8,000 ילדים.
<משה פדלון: יש את ההנחיה שלי, היא ירדה לשטח, שכל ילד יהיה בחוג אחד לפחות, לאותם ילדים שיד ההורים אינה משגת, כלומר 10 שקלים לחוג.
<משה פדלון: למאות ילדים אנחנו מגשימים חלום.
<משה פדלון: 10 שקלים, לא 300 ולא 400 שקלים.
<משה פדלון: אני מקצה מהקופה מיליונים רבים ואני רוצה שהם יהיו תחת מסגרות.
<משה פדלון: ולסיכום, החינוך הבלתי פורמאלי הוא הנשמה של מערכת החינוך וצריך את התמיכה והרוח הגבית של קברניטי המדינה.
<משה פדלון: תודה רבה.
מירב בן ארי: שירי גם פה?
<משה פדלון: כן.
מירב בן ארי: אז באמת היה לי חשוב לומר, לא רק בגלל שאני הייתי בהרצלייה, הנהנתי תוך כדי למיכל, שברגע שיש ראש עיר כל כך מחויב, והוא גם מחויב מהבית, באופן אישי, אבל גם בכלל מחויב, זה פשוט מדהים כמה אפשר לעשות וכמה העיר נראית אחרת.
מירב בן ארי: אז באמת כל הכבוד.
מירב בן ארי: היה לי חשוב שתשמעו אותו.
מירב בן ארי: דני רוזנר, חברי לדרך, מנהל מינהל חברה ונוער, בבקשה.
<דני רוזנר: שלום לכולם.
<דני רוזנר: קודם כל אני ממש מתרגש להיות בחדר הזה, שהוא מבחינתי - - -
מירב בן ארי: כמה שנים אתה בחינוך הבלתי פורמאלי, דני?
<דני רוזנר: 15 שנה.
<דני רוזנר: שהוא ממש הנבחרת האולימפית של החברה הישראלית.
<דני רוזנר: אנחנו לא רגילים להיפגש ככה, אנחנו רגילים להיפגש בשטח.
<דני רוזנר: לחברה האלה קשה לשבת שעתיים באולם.
מירב בן ארי: נכון, בעיה מוכרת.
<דני רוזנר: אני רוצה לומר לך שזה שהחדר מלא, זה מראה שנגעת בנושא שהוא באמת נדרש.
<דני רוזנר: להגיד הרבה תודה גם לשר על הרוח הגבית ועל הדחיפה של החינוך הבלתי פורמאלי.
<דני רוזנר: גם למנכ"לית על הגב ליוזמה ולעשייה.
<דני רוזנר: אני רוצה להתייחס לשני יתרונות גדולים בחינוך הבלתי פורמאלי.
<דני רוזנר: אחד זה היכולת לגעת, לגוון שיטות, לגוון כלים ולמצוא את הדרך ללב של הילדים, בכלים שלא תמיד הם הכלים האינטואיטיביים בהוראה – זה התיאטרון וזה הטיול וזה הספורט וזה כל דבר אחר, והדבר הזה בעצם מאפשר לגוון מאד את היכולת להגיע לקהלים.
<דני רוזנר: זה יכול להיות עכשיו עם התכנית לאוכלוסייה הערבית, זה יכול להיות נוער בסיכון, שהדף שלו כבר מבחינתנו כתוב, אבל פתחו לו דף חדש חלק וזה באמת מאפשר לנו לגוון את הקהלים.
<דני רוזנר: ההגדרה – חינוך בלתי פורמאלי – יש ביסודה שתי טעויות.
<דני רוזנר: אחת, זו הגדרה על דרך השלילה, ואני הייתי רוצה שנגיד לא מה אנחנו לא, אלא מה אנחנו כן.
<דני רוזנר: והיום מדברים על למידה חוויתית, התנסותית ועל פיתוח כישורי חיים; וזו הגדרה שעלולה גם לתת תחושה של חוסר מקצועיות.
<דני רוזנר: אני רואה את החבורה שיושבת כאן לידי, הנהלת מינהל חברה ונוער.
<דני רוזנר: אלי שיש, מנהל אגף של"ח, טליה נאמן, מנהלת אגף תכנים ותכניות, ג'לאל ספדי, מנהל חברה ונוער בחברה ערבית ואת כל החדר הזה, שלאורך המון המון שנים של עשייה – מיסוד תנועות הנוער 80 שנה ויותר אחורה – פיתחו מקצועיות ברמה הגבוהה ביותר ומשתמשים בכלים מאד מאד מקצועיים כדי להיות חינוך בלתי פורמאלי.
<דני רוזנר: אני אתן בדבר הזה דוגמא אחת ובזה אני אסיים.
<דני רוזנר: מרכיבי הלמידה המשמעותית שאומצו על ידי המערכת הפורמאלית, לקחו לא מעט כלים מהחינוך הבלתי פורמאלי, אם זה למידה חווייתית, למידה מבוססת פרויקטים, עבודה קבוצתית, המורה כמנחה.
<דני רוזנר: כל הכלים האלה היום הם חלק משפת הלמידה המשמעותית.
<דני רוזנר: בתוך הדבר הזה הובלעה – והשר ציין את זה – רפורמת המעורבות החברתית.
<דני רוזנר: בשנה הבאה אנחנו נהיה עם 300,000 תלמידים ונוער, י' עד י"ב – שמהמערכת הפורמאלית משלחים אותם לקחת אחריות, להיות חלק בקהילה, להתנסות.
<דני רוזנר: מאמינים בהם שהם יכולים לעשות את זה טוב ובמסגרת תכנית הזכאות לבגרות, אומרים להם מי שבונה את פני המציאות הישראלית זה אתם, כל אחד מכם ולכם צאו לשטח, תתנסו; וזה בעיני החיבור הנדרש בין הבלתי פורמאלי לפורמאלי וצריך למצוא שם חדש.
מירב בן ארי: תודה רבה דני רוזנר.
מירב בן ארי: עכשיו בבקשה סער הראל, מנהל אגף חינוך ילדים ונוער בסיכון.
<סער הראל: טוב, אז אני כמובן מצטרף לכל הנאמר, כולל התחושה המאד מיוחדת של לשבת כאן ולהיות חלק אינטגראלי מתוך הוועדה הזו, בשיתוף פעולה מלא עם דני ואני גם כמובן מתחבר לכל מה שנאמר כאן על ידי המנכ"לית והשר.
<סער הראל: חשוב לי להגיד בסדר היום שלי, כמנהל האגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון, שהחשיבות הזאת של חינוך בלתי פורמאלי, או בשם החדש שבטח יצטרכו לחשוב, היא חשיבות דרמטית גם ביצירת תחושת שייכות, בהפלה של חומות, בשבירת תחושת הניכור שיש לחלק ניכר מהילדים, שאנחנו נגדיר אותם או מגדירים אותם על קצה הרצף של הסיכון.
<סער הראל: אני חושב שהפלטפורמה של החינוך הבלתי פורמאלי היא פלטפורמה מהותית ביכולת לשייך חזרה, ביכולת לייצר עוד פעם את אותם עוגנים שאיתם הילדים האלה יכולים לצאת הלאה, לחיים.
<סער הראל: ודווקא הראייה האינטגרטיבית בתוך המהלך הזה, ראייה שמשלבת ילדים בסיכון בתוך הפעולות האינטגרטיביות והרגילות של החינוך הבלתי פורמאלי, היא מאד מאד חשובה.
<סער הראל: צריך להגיד עוד משהו, בעיני החינוך הבלתי פורמאלי והפורמאלי בעניין הזה מעורבבים לחלוטין בתוך המוסד החינוכי, ודווקא ילדים בסיכון יש להם צורך בכלים בלתי פורמאליים לחלוטין בתוך המערכת הפורמאלית, כחלק מהיכולת שלהם לפרוץ את המערכות.
<סער הראל: אנחנו מאפיינים כל מיני יוזמות מגוונות ומשמעותיות בתחום הזה, ואני בטוח שיש לנו כאן הרבה מאד מה לעשות ביחד.
<סער הראל: תודה.
מירב בן ארי: תודה רבה ד"ר סער הראל.
מירב בן ארי: אלי שיש, מנהל אגף של"ח.
מירב בן ארי: בבקשה, אלי.
<אלי שיש: בתקופה המודרנית הזאת, שכולם מחוברים למסכים אם זה בטאבלט, בטלפון או בלפ-טופ שלהם, הדבר האוטנטי היחיד שנשאר זה להיפגש כאנשים ולשים רגע את המסכים בצד ולהיות באמת באינטראקציות החברתיות שמשרתות את הנושא.
<אלי שיש: התפקיד של מערכת החינוך הבלתי פורמאלי, שהיא ממוקדת בערכים מעיקרה.
<אלי שיש: היא משתמשת בידע, היא מכוונת את התלמידים והחניכים בתנועות הנוער בבית הספר, מחוץ לבית הספר ומסגרות שונות מביאות אותנו למקום שבו החינוך הבלתי פורמאלי הופך להיות אחד מהמהויות של מרכז העשייה.
<אלי שיש: במערכת הזאת לפני קרוב ל-35 שנים, וכשהסתכלו על הדבר הזה, זה היה סוג של פיתרון.
<אלי שיש: היום להיות עובד במערכת החינוך הבלתי פורמאלי זו פרופסיה, כמו כל אחד מהדברים האחרים.
<אלי שיש: הדבר האחרון שנותר להתבונן בעניין הזה של החינוך הבלתי פורמאלי במרכיבי פרופסיה, זה רק את התגובה של הציבור לנושא הזה, לתת לחינוך הבלתי פורמאלי את הלגיטימציה הנדרשת.
<אלי שיש: מילה אחרונה לגבי הקשר שלי בעסק הזה.
<אלי שיש: אנחנו פועלים בכלים בלתי פורמאליים בתוך המערכת הפורמאלית במסגרת לימודי של"ח וידיעת הארץ, ומוציאים את הילדים לסיורים של חוויה בשדה.
<אלי שיש: המשימה שעומדת מאחורי העניין היא משימה ערכית.
<אלי שיש: זה לתת לילדים את כל האפשרויות של ידע, כלים, מיומנויות, כדי לבחור בארץ הזאת, לבנות בה את החיים שלהם, את המשפחה שלהם.
<אלי שיש: אנחנו כמערכת בלתי פורמאלית מניחים את התשתיות לדבר הזה.
<אלי שיש: ההשכלה תבוא.
<אלי שיש: תודה.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך אלי וגם לכל האורחים והחברים בוועדה, שיהיה כאן דיון מיוחד בנושא של טיולים שנתיים, בנושא של מסע ישראלי.
מירב בן ארי: אנחנו נשב כאן ביחד ונרכז במיוחד לנושא הזה ועדה מיוחדת שתדון.
מירב בן ארי: אני רוצה לערבב קצת ולשמוע את מועצת התלמידים והנוער הארצית.
מירב בן ארי: אלמוג, את הנציגה של המועצה?
מירב בן ארי: אז בואי תני לנו קצת רוח של התלמידים ואז נחזור למבוגרים.
<אלמוג בן משה: אוקיי.
<אלמוג בן משה: שלום, אני אלמוג, אני ממועצת התלמידים והנוער הארצית.
<אלמוג בן משה: באמת חשוב לי להתייחס למה ששר החינוך אמר פה בפתיחה לגבי הנושא של 5 יחידות.
<אלמוג בן משה: באמת המועצה - - -
מירב בן ארי: בואי, אני יודעת, שמעתי גם את התגובה - - -
<אלמוג בן משה: אני רוצה להתחבר לנושא של ה - - -
מירב בן ארי: אוקיי, אז תחברי אותו.
<אלמוג בן משה: כמובן, מן הסתם.
<אלמוג בן משה: רציתי להגיד שאנחנו כן באמת מתנגדים לקמפיין, אבל הנוכחות של שר החינוך כאן בוועדה הזאת היא באמת מאד משמחת ומאד כייף לנו לראות בכל זאת את התמיכה בחינוך הערכי ובכל זאת את התמיכה בחינוך הבלתי פורמאלי.
<אלמוג בן משה: את מועצות התלמידים והנוער אנחנו רואים כגשר, ממש, בין החינוך הפורמאלי לחינוך הבלתי פורמאלי.
<אלמוג בן משה: אנחנו נמצאים גם בבתי הספר, גם אחרי צהריים.
<אלמוג בן משה: זה גם המקום להודות למנכ"לית משרד החינוך על חוזר המנכ"ל שיצא בשיתוף פעולה עם החינוך הבלתי פורמאלי, אנחנו המועצות, שמשפיע גם על החינוך הפורמאלי, ובאמת אנחנו מאד שמחים על קיום הוועדה וקוראים להמשיך ולקדם את כל הנושא של החינוך הבלתי פורמאלי, אם זה תנועות הנוער, ארגוני הנוער, הפעילות, ואני בעצמי חונכת בסניף כנפיים של קרמבו בתנועת הנוער.
<אלמוג בן משה: ואם כבר על הדרך, אז אנחנו מאד מאד נשמח לבקש מוועדת החינוך של הכנסת - - -
מירב בן ארי: כנפיים של קרמבו נעים בין ארגון לתנועה.
מירב בן ארי: אין להם עדיין הגדרה.
מירב בן ארי: הם גם לא ארגון, נכון, שלומי?
מירב בן ארי: הם בין לבין.
<אלמוג בן משה: משהו בין לבין כזה.
<אלמוג בן משה: זה מקום מדהים.
מירב בן ארי: אנחנו יודעים, אנחנו גם מאד מעריכים.
מירב בן ארי: מכיוון שאני אדם פרקטי, כמו שאתם יודעים, תלכי מפה עם שיעורי בית – לא עכשיו חלילה, בסוף הוועדה – למועצת הנוער ותשאלי אותם כנציגה שלהם מה הם הנושאים הכי בוערים להם כתלמידים ואלמוג, תעבירי דרכך או דרך אליאב ואנחנו נדע.