GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רונית וייסברג: שמי רונית וייסברג ואני נציגה של משרד החינוך, במקום עירית לבנה, שכרגע נבצר ממנה להיות כאן.
<רונית וייסברג: מבחינתנו אנחנו משתפים פעולה עם כל מי שנבחר מטעם משרד הבריאות.
איציק שמולי: אתם על הגדר.
מיקי רוזנטל: מה, אין לכם עמדה?
שולי מועלם-רפאלי: אין לכם עמדה?
שולי מועלם-רפאלי: זה כבר הכי מעולה שאני אגיד את זה.
שולי מועלם-רפאלי: אין עמדת משרד הבריאות ביחס לבריאות התלמידים שלו?
שולי מועלם-רפאלי: אין עמדת משרד החינוך מה הדבר הנכון לילדי ישראל בבתי הספר?
שולי מועלם-רפאלי: זה קצת מביך אותי שאני אומרת את זה, כשהשר הוא יושב ראש המפלגה שלי.
מיקי רוזנטל: זה בסדר, לא הכל פוליטי.
שולי מועלם-רפאלי: לא, ברור שלא הכל פוליטי, אבל איך?
<רונית וייסברג: אני חושבת שאם את חושבת שאת תצעקי יותר אז - - -
<רונית וייסברג: לא, אני נורא מצטערת - - -
שולי מועלם-רפאלי: אבל מה זאת אומרת?
שולי מועלם-רפאלי: איזה מין ביטוי זה אנחנו משתפים פעולה עם כל מה שמשרד הבריאות רוצה?
<רונית וייסברג: אבל שוב פעם, אנחנו לא המקום שמעסיק אחיות.
<רונית וייסברג: אנחנו המקום שנותנים להם - - -
מיקי רוזנטל: אבל אתם אחראים על התלמידים.
<רונית וייסברג: סליחה רגע, תן לי רק לענות.
<רונית וייסברג: אנחנו אף פעם לא העסקנו אחיות.
<רונית וייסברג: מי שמעסיק זה משרד הבריאות, אוקיי?
<רונית וייסברג: אנחנו אף פעם לא מעסיקים אחיות.
<רונית וייסברג: אז אנחנו משתפים פעולה עם כל מי שייבחר.
<רונית וייסברג: זה אחד.
<רונית וייסברג: שניים, לנו יש חוזרי מנכ"ל שבמפורש כתוב – יש חדר לאחות.
<רונית וייסברג: אם באיזה שהוא בית ספר החדר הזה נלקח, כמו שכאן נאמר למחשבים או למה שלא נלקח, הוא מיד יפונה והמקום יוגדר לאחות כמו שצריך.
שולי מועלם-רפאלי: אבל את יודעת שזה קורה חדשות לבקרים בעשרות בתי ספר.
<רונית וייסברג: ומי שפונה, יש פרוגראמה וזה צריך להיות חדר ו - - -
מיקי רוזנטל: גברתי, גברתי הנכבדה, באמת עם כל הכבוד, יש פה שאלה עקרונית.
מיקי רוזנטל: באמת, אם תלמיד יש לו קושי בלימודים, הרבה פעמים זה יכול להיות בגלל שיש לו הפרעת אכילה או בגלל שיש לו בעיות נפשיות ועכשיו היועצת עסוקה במיליון דברים אחרים, בהתאמות וכו', ואין לו עם מי לדבר.
מיקי רוזנטל: הוא מתבייש קצת לדבר עם המורה, קשה לו עם ההורים.
מיקי רוזנטל: אחות זה - - -
<רונית וייסברג: אני מסכימה איתך ו - - -
מיקי רוזנטל: ואם את לא באה ואומרת זאת עמדתנו, אנחנו חושבים שצריכה להיות אחות בכל בית ספר וכו' וכו' - - -
<רונית וייסברג: אני מסכימה איתך, רק - - -
מיקי רוזנטל: אנחנו כמשרד החינוך - - -
<רונית וייסברג: אנחנו לא המעסיק של האחיות.
מיקי רוזנטל: אנחנו מבינים שאתם מתכופפים.
איציק שמולי: סליחה, חברי.
איציק שמולי: אנחנו ננסה אולי להבהיר לך את הציפייה של הוועדה מנציגת משרד החינוך.
איציק שמולי: אנחנו היינו מצפים מנציגת משרד החינוך לתת כאן עמדה נורמטיבית.
איציק שמולי: את לא מהאו"ם.
איציק שמולי: את ממשרד החינוך.
<רונית וייסברג: נכון, ואנחנו - - -
איציק שמולי: ולכן היינו מצפים ממשרד החינוך - - -
<רונית וייסברג: יחד עם מי שמעסיק - - -
מיקי רוזנטל: את לא מקשיבה.
איציק שמולי: גברתי, תתני לי בבקשה לסיים את דברי.
<רונית וייסברג: בבקשה.
איציק שמולי: והיינו מצפים ממשרד החינוך לתת פה קביעה נורמטיבית, קל וחומר לאור הדו"ח שמונח פה על שולחן הוועדה – מה אתם הייתם רוצים לראות שיקרה.
איציק שמולי: מה הוא מודל ההפעלה הנכון בעיניכם.
<רונית וייסברג: אז אני חוזרת ואומרת שוב, שאותן אחיות שנכנסות, שנבחרו על ידי משרד הבריאות, אותה ההפרטה שנעשתה ואותן החברות שמועסקות על ידי משרד הבריאות, נכנסים לבתי ספר.
<רונית וייסברג: למשל, מתוך הבדיקה שיש לנו, יש בתי ספר שמקבלים הרצאות בתחומים ובנושאים שהוחלט, יחד עם אותן חברות.
<רונית וייסברג: האם זה טוב או לא?
<רונית וייסברג: הם מבצעים את הנושא של שביעות רצון ואנחנו - - -
מיקי רוזנטל: את הרגולטור.
מיקי רוזנטל: את אמורה לקבוע - - -
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לעזור לך.
מנואל טרכטנברג: תנו לי שנייה.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לעזור לה.
מנואל טרכטנברג: נניח לרגע שמי שיושב כאן בוועדה, אין לו חלילה ילדים ואין לו נכדים והוא לא יודע כלום על מה שמתרחש ובאמת בא בלב חפץ ורוצה לשמוע אמירה חינוכית.
מנואל טרכטנברג: האם ילדינו, הילדים שלנו, במצב טוב יותר כשהם נכנסים לבית הספר ומבלים שם יום שלם בשני מצבים – אחד, עם אחות שמועסקת על ידי בית הספר שם, או בלעדיה?
מנואל טרכטנברג: האם יש בכלל איזו שהיא הערכה שלכם לגבי הנושא הזה?
<רונית וייסברג: אין לנו הערכה כזאת.
מנואל טרכטנברג: אין לכם.
מנואל טרכטנברג: אז אני רוצה להגיד לך ככה, אם אין הערכה כזאת, אז מישהו צריך לתת את הדין במשרד החינוך.
מנואל טרכטנברג: לא יתכן שנושא כל כך חשוב לילדים, לעתיד שלהם, לבריאות שלהם, לפרפורמנס שלהם, לביצועים שלהם בבית הספר, אתם תגידו אנחנו פונציו פילאטוס, אנחנו מנקים ידיים, אין לנו עמדה בעניין הזה.
מנואל טרכטנברג: אין לנו ידע על העניין הזה.
מנואל טרכטנברג: נתתי לך אפשרות לענות.
<רונית וייסברג: אז אני חוזרת ואומרת, אצלנו במשרד החינוך, הנושא של אורח חיים בריא, יחד עם התכנית הלאומית – אפשרי בריא – אנחנו עוסקים בתחום חינוך לבריאות בכל שיעור ומי ש - - -
מנואל טרכטנברג: מה זה שייך לנושא הזה?
איציק שמולי: מה זה שייך לנושא?
<רונית וייסברג: זה שייך.
מיקי רוזנטל: גברתי, אני רוצה להסביר לך מה קורה באולם.
מנואל טרכטנברג: סליחה, אני רוצה להגיד.
מנואל טרכטנברג: עוד פעם, אני רוצה לדעת מה התפקיד שלך?
<רונית וייסברג: אני מדריכה ארצית לחינוך לבריאות של משרד החינוך - --
מנואל טרכטנברג: אוקיי, ובתוך משרד החינוך, מה ה - - -
<רונית וייסברג: שנייה.
<רונית וייסברג: ואני במקצועי דיאטנית קלינית אשר עובדת במשרד החינוך.
מנואל טרכטנברג: מעולה, במשרד החינוך.
מנואל טרכטנברג: אבל אין לך תפקיד בהיררכיה של משרד החינוך?
<רונית וייסברג: אין לי תפקיד בהיררכיה.
<רונית וייסברג: אני עדיין מדריכה.
מנואל טרכטנברג: אז אני רוצה לתת לך עצה ידידותית, את לא חייבת לקבל אותה.
מנואל טרכטנברג: אני במקומך הייתי מסרב להופיע, לבוא לכאן בשם משרד החינוך.
<רונית וייסברג: אוקיי.
מנואל טרכטנברג: באמת, אני אומר לך את זה בצורה ידידותית ביותר, כי מה שאמרת כאן הוא אות קלון למשרד החינוך.
מנואל טרכטנברג: אבל מה?
מנואל טרכטנברג: את גם לא מוסמכת להגיד את זה, כי את לא שייכת להיררכיה של משרד החינוך.
מנואל טרכטנברג: אז אני אומר, משרד החינוך לדעתי ערבב והוא פשוט ביזה את ועדת החינוך של הכנסת, אם זה מה שיש למשרד לומר.
איציק שמולי: תרשו לי רגע, חברי הכנסת.
איציק שמולי: אני מבטיח לכם שהכעס שלהם לא ילך לשום מקום, כי תיכף ידבר גם משרד האוצר ואחרים, אז תאספו הערות רגע ואתם אחרי זה כמובן גם תוכלו לסגור את הדיון.
איציק שמולי: בבקשה, אורן גבע, משרד האוצר.
<אורן גבע: תודה רבה.
<אורן גבע: אורן גבע מאגף התקציבים במשרד האוצר.
<אורן גבע: אני רק אגיד בפשטות שאנחנו עומדים מאחורי ההסכם שלנו עם ההסתדרות.
<אורן גבע: הודענו גם למשרד הבריאות שאנחנו מוכנים להעמיד את התקנים הנדרשים כדי לקלוט את אחיות בריאות התלמיד בשירות המדינה.
<אורן גבע: לגבי מה נכון בריאותית או רפואית, זה תפקידו של משרד הבריאות להגיד, לא של משרד האוצר.
<אורן גבע: אז אני לא יכול להגיד בנושא הזה.
איציק שמולי: אורן, מה שנאמר קודם על ידי מר רביע הוא נכון?
איציק שמולי: ההסכם עם ההסתדרות הוא רק לגבי מחוז מסוים?
<מוריה אשכנזי: לא, לא, הוא ארצי.
איציק שמולי: אני לא שאלתי אתכן.
<אורן גבע: ההסכם כולל קליטת אחיות בריאות התלמיד בכל הארץ.
איציק שמולי: מר רביע?
<רון רביע: אני אומר שמכיוון שאנחנו-.
<רון רביע: על הסיכום לגבי מה שאומר אורן אני עדיין לא מודע לו.
מיקי רוזנטל: רגע, רגע, סליחה, סליחה, סליחה.
<רון רביע: תנו לי לסיים - - -
מיקי רוזנטל: לא, לא, לא, לא.
מיקי רוזנטל: יש גבול לכמה אתה יכול למרוח אותנו.
מיקי רוזנטל: יש גבול.
מיקי רוזנטל: אתה בא לדיון הזה, אתה יודע מה נושא הדיון הזה ואתה לא יודע, אתה לא בודק אם יש סיכום או מה כוונת המשרד לעשות.
מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים להבין - - -
<רון רביע: אני אמרתי מקודם - - -
מיקי רוזנטל: בשנת הלימודים הבאה – האחיות יהיו עובדות המדינה או עובדות קבלן?
<רון רביע: במחוז צפון.
מיקי רוזנטל: בכל הארץ.
מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים תשובה חד משמעית לעניין הזה.
<רון רביע: אני אומר, במחוז צפון האחיות יהיו עובדות מדינה.
מיקי רוזנטל: רק במחוז הצפון?
שולי מועלם-רפאלי: ומה קרה עם התקנים שהם אישרו לשאר הארץ?
מיקי רוזנטל: למה לא ביתר?
<רון רביע: קודם כל הם עוד לא אישרו.
שולי מועלם-רפאלי: הם לא אישרו?
שולי מועלם-רפאלי: אז אורן יושב בוועדה בכנסת ואומר שקר?
מיקי רוזנטל: הנה, אבל אומר נציג האוצר שכן.
מיקי רוזנטל: אתם לא בסדר.
מיקי רוזנטל: כאילו, מה קורה לכם?
<אורן גבע: אני אגיד.
<אורן גבע: יש הסכם חתום עם ההסתדרות של שר האוצר.
<אורן גבע: משרד האוצר יעמיד את התקנים ככל הנדרש על ידי משרד הבריאות.
מיקי רוזנטל: בכל הארץ?
<אורן גבע: בהתאם למה שחתום בהסכם.
מיקי רוזנטל: אז זה בכל הארץ.
מיקי רוזנטל: אדוני, אולי תלך הביתה, תעשה שיעורים?
<קריאה: הוא לא אשם, זה המנכ"לים?
מיקי רוזנטל: לא, באמת?
מיקי רוזנטל: מה זה הוא לא אשם?
איציק שמולי: גברת מוריה אשכנזי, נציגת הסתדרות האחיות.
<מוריה אשכנזי: אני מבקשת קצת לשמוע עוד קצת ואז אני אגיב.
<מוריה אשכנזי: אני מכינה פשוט תשובה.
איציק שמולי: את מוותרת על זכות הדיבור?
<מוריה אשכנזי: לא, אני לא מוותרת.
איציק שמולי: זה דבר שלא נהוג כאן.
<מוריה אשכנזי: ממש לא מוותרת.
<מוריה אשכנזי: אני עדיין מבקשת להקשיב קצת על מנת לקלוט עוד תגובות, כיוון שיש לי רשימה ארוכה.
איציק שמולי: אין שום בעיה.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להגיב.
איציק שמולי: רגע שולי, אני חייבת להתקדם עם הדוברים.
איציק שמולי: מרכז השלטון המקומי נמצא כאן?
איציק שמולי: בבקשה גברתי.
<רות דיין מדר: גם אני מלווה את הנושא הזה מעל ל-6 שנים וכאזרחית וכנציגת השלטון המקומי, אני מתביישת מההתנהלות של המדינה בעניין הזה.
<רות דיין מדר: מ-50 מיליון קפצנו ל-100 מיליון שקלים.
<רות דיין מדר: מדובר פה בכספי אזרחים ולא כספי ממשלה.
<רות דיין מדר: שירות נמוך, הילדים שלנו סובלים מהשירות הזה, הילדים שלנו לא מקבלים שירות והנזקים הם נזקים עצומים.
<רות דיין מדר: לאורך כל הדרך משרד הבריאות, בדו"חות משותפים שכתב עם השלטון המקומי, עם משרד החינוך, עם נציגי ההסתדרות, חזר ואמר שהוא מבחינתו המקצועית היה מעדיף שהאחיות תהיינה עובדות משרד הבריאות, מונחות ומפוקחות על ידיו ולא באופן שזה נעשה כיום.
<רות דיין מדר: אבל מה לעשות והאוצר אינו מוכן להעסיק, והנה פה התהפכו להן היוצרות.
<רות דיין מדר: המשרד אומר רוצה אני, מחויב אני, חתום אני ומשרד הבריאות אולי מחויב בפמי, אולי יש עניינים שהם מעבר ונאלץ לשנות את עורו ולהתייחס התייחסות שהיא אינה מקצועית מבחינת אחריותו הבריאותית כלפי תלמידי מדינת ישראל.
<רות דיין מדר: אני גם מתפלאת שעירית לבנה, שאחרית על תחום החינוך במשרד החינוך לא נמצאת פה ומגיעה מדריכה, שמעצם תפקידה ברור שהיא אינה מכירה את תפקידי האחיות, כפי שהיה בעבר וכפי שהם מתנהלים היום.
<רות דיין מדר: ולכן אנחנו - - -
<רות דיין מדר: אבל אני רוצה להוסיף עוד נקודה לעניין הזה.
<רות דיין מדר: מרכז השלטון המקומי שנה אחר שנה, הציע למשרד הבריאות שהרשויות המקומיות תהיינה המעסיקות הישירות של אחיות בתי הספר מסיבה פשוטה.
<רות דיין מדר: מאחר שהייתה בעיה של תקנים, אמרנו אנחנו מוכנים לקחת את זה על עצמנו.
<רות דיין מדר: משרד הבריאות ינחה, יפקח ויתקצב ואנחנו נעסיק אותם בהעסקה ישירה, כי אנחנו חושבים שיש פגיעה מהותית בתפקיד האחות בבתי הספר.
<רות דיין מדר: כנראה שנוח לפגוע בנשים פעם אחר פעם ולהעביר אותן ממעסיק כזה או אחר, ובסופו של דבר הילדים שלנו נפגעים.
<רות דיין מדר: לכן נתנו את האופציה הזאת על השולחן למשרד הבריאות ואני מקווה שמשרד הבריאות יתעשת ויבצע את מה שהאוצר סוף סוף מוכן לעשות.
איציק שמולי: רחלי הכהן, המועצה לשלום הילד.
<רחלי הכהן: אז אני רוצה רגע לחזור לעניין של התקנים, שדיברו שבעבר התקנים היו על 1,600 ואתה ציינת, יושב הראש, שכרגע הם נעים בין 2,000 ל-3,000.
<רחלי הכהן: מנתונים שהגיעו אלינו למועצה לשלום הילד השבוע, ראינו שיש אחיות, אחות אחת גם על 4,000 תלמידים ויותר מזה.
<רחלי הכהן: אחות אחת נאלצת להסתובב בין 14 ל-16 בתי ספר לפעמים.
<רחלי הכהן: מעבר לזה - - -
איציק שמולי: יש לך דוגמאות קונקרטיות?
<רחלי הכהן: יש לנו טבלה של נתונים עדכניים שקיבלנו.
איציק שמולי: אז אם תוכלי אחר כך להעביר אותה לוועדה.
איציק שמולי: אני לא רוצה להלאות עכשיו בפרטים.
<רחלי הכהן: מעבר לזה יש מולי את דו"ח הסיכום של שירות הבריאות לתלמיד של משרד הבריאות.
<רחלי הכהן: כפי שנציג משרד הבריאות טען, אכן אחוזי הכיסוי לכאורה מכסים.
<רחלי הכהן: כשמסתכלים על חיסונים, על בדיקות שמיעה, על בדיקות ראייה, האחיות כן מספיקות, גם של הגורמים החיצוניים, להגיע ולעשות את זה.
<רחלי הכהן: אם זה בפועל, כמו שמספיק חברי כנסת כאן תציינו קודם, יש דברים חשובים הרבה מעבר של אחות בית ספר, בין היתר לאתר ילדים בסיכון, שכמובן שאם לא עושים את זה הדברים פשוט מחמירים ועם זה אין להשלים.
איציק שמולי: רויטל לן-כהן, נציגת ההורים.
<רויטל לן-כהן: קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.
<רויטל לן-כהן: אני רק אומר שמבחינתי אני פה בשני כובעים היום, כי יש לי אמנם ילד עם צרכים מיוחדים, אבל יש לו גם אחות שהצרכים שלה פחות מיוחדים.
<רויטל לן-כהן: אחד הדברים שככה מהדהדים בי כשאני שומעת את הדברים, זה שאולי הגיע הזמן שנחליף את שמו של המשרד למשרד הלימוד, כי נראה שהדבר היחיד שמעניין את המשרד הזה זה הציונים והלימודים.
<רויטל לן-כהן: לא בריאות התלמיד, לא הצרכים של התלמיד, לא רווחתו האישית, לא רווחתו הנפשית, כלום.
<רויטל לן-כהן: חוץ ממבחנים, מיצבים וציונים, לא מעניין את אף אחד כלום.
<רויטל לן-כהן: את זה אפשר למדוד.
<רויטל לן-כהן: את נפשו של ילד לא ניתן למדוד.
<רויטל לן-כהן: השאלה היא באמת בכלל לא מה הספק מספק, אלא מי אחראי על הילדים שלנו ואנחנו כהורים דורשים אחריות ישירה של המדינה.
<רויטל לן-כהן: מעבר למה שכולנו יודעים שצוין פה גם, שהמחקרים מראים שזה הרבה יותר יעיל והרבה יותר נכון, אני רוצה להזכיר שמעבר למה שהוזכר פה על הערך החינוכי במודלינג של מה שאנחנו כמדינה שמים מול התלמיד בתור מה חשוב וכשיש שם רק סגל אקדמי ואין שום דבר אחר, אז זה מה שאנחנו בסופו של דבר, בהתנהגות שלנו, משדרים לילדים ואנחנו הרי יודעים שהילדים נוטלים הרבה יותר ממה שהם רואים מאשר ממה שאנחנו מקיאים עליהם מתוך ספר.
<רויטל לן-כהן: ולכן, אם אנחנו רוצים שיצמחו לנו – מדברים איתנו על בגרות חברתית – אם אנחנו רוצים שיצמחו בוגרים שיודעים להסתכל על החיים שלהם מהרבה יותר זוויות וגם על החיים של אחרים מיותר זוויות, אז אנחנו לא יכולים להתעלם מהעובדה שאנחנו, כמבוגר האחראי, הוצאנו משדה הראייה שלהם את הנושא של בריאות ואיכות חיים.
<רויטל לן-כהן: אנחנו לא מקנים להם לא ידע, לא הרגלים בתוך הנרטיבים הפנימיים שלהם, את מה שהם צריכים לגבי תפיסת האני שלהם.
<רויטל לן-כהן: אני רוצה להגיד שגם מבחינת הילדים עם הצרכים המיוחדים, מה שהמדינה קוראת לו בשכיחות גבוהה, הילדים האלה הם בדיוק הילדים שאחר כך אנחנו נאלצים להעביר אותם למסגרות חינוך מיוחד, כי במסגרות החינוך הרגיל אנחנו לא מסוגלים לתת להם את מה שהם רוצים.
<רויטל לן-כהן: אני חושבת שאחד הדברים המזעזעים בעיני, זה חברה שהבן שלה שבר יד וצריך היה להזמין בטלפון אחות של פמי פרמיום, שתבוא, שתאשר שהיד שבורה ואז יזמינו את האמבולנס.
<רויטל לן-כהן: העובדה שהילדים שלנו לא מקבלים, בשנייה שקרה להם משהו, את מה שהם צריכים, בין אם זה משהו רגשי ובין אם זה משהו פיזי, היא משהו שהדעת לא סובלת.
<מוריה אשכנזי: מפני שזה גם כן הופרט.
איציק שמולי: את עכשיו רוצה לדבר, מוריה?
<מוריה אשכנזי: אני רוצה עוד קצת להקשיב, כי אני אוספת דברים.
<מוריה אשכנזי: הפעם יש לי תשובות.
איציק שמולי: תופעה כזאת לא ראינו בכנסת הרבה זמן, ואני אומר את זה לחיוב.
<מוריה אשכנזי: בסדר גמור.
איציק שמולי: נציגי התלמידים, אתם רוצים לומר משהו?
<אלמוג בן משה: נשמח.
איציק שמולי: בבקשה, רק תציגי את עצמך.
<אלמוג בן משה: אני אלמוג בן משה, אני יושבת ראש האתית-משפטית במועצת התלמידים והנוער הארצית.
<אלמוג בן משה: באמת אין לי הרבה מה להוסיף למה שנאמר כאן.
<אלמוג בן משה: אנחנו מאד מאמינים בכל הנושא של באמת הפן החינוכי יותר, העניין של לחנך לאורח חיים בריא, לחנך איך אנחנו מנהלים את החיים שלנו בעתיד בצורה שהיא כן בריאה, בצורה של ספורט, של אכילה נכונה, של שמירה על הבריאות שלנו.
<אלמוג בן משה: אף אחד לא רוצה עכשיו להגיד יש לי תור לרופא ואני אדחה את זה ואני אדחה את זה.
<אלמוג בן משה: ברגע שיש לי אחות בבית ספר, ברגע שאני מכיר את הנושא, ברגע שיש מודעות לנושא בתוך בית הספר, כשיש לי חדר אחות שאני יכולה ללכת אליו אם קרה לי משהו, אם אני רוצה לדבר, אם אני רוצה לספר, זה משהו שהוא מאד מאד חסר.
<אלמוג בן משה: אני זוכרת שאצלי ביסודי היה דבר כזה, והגעתי לחטיבה, הגעתי לתיכון – נעלם.
<אלמוג בן משה: מעולם לא ראיתי, מעולם לא שמעתי.
<אלמוג בן משה: באמת לא אלאה אתכם בדברים, אבל זה דבר שאנחנו מאד מאד תומכים בו, מאד מסכימים איתו וזהו.
איציק שמולי: מילכה דונחין, בבקשה, תציגי את עצמך.
<מילכה דונחין: תודה.
<מילכה דונחין: אני מייצגת כאן בעצם בכמה כובעים.
<מילכה דונחין: אני מטעם איגוד רופאי בריאות הציבור, רשת ערים בריאות בישראל ובית ספר לבריאות הציבור בירושלים.
<מילכה דונחין: אנחנו במסגרת בית הספר לבריאות הציבור, ערכנו לפני מספר שנים דיון עם כל הנוגעים בדבר, שבהקשר לאיך צריך להיראות השירות של בריאות התלמיד, אנחנו הגענו לתיאור המצב שהוצג על ידי חברי הכנסת.
<מילכה דונחין: בדיוק זה מה שאנחנו רוצים, על סמך כל הספרות המקצועית, על סמך כל העדויות שהצטברו בעולם והגשנו המלצות.
<מילכה דונחין: לא התקבלו ההמלצות.
<מילכה דונחין: אנחנו אחר כך בפורום אחר, יחד עם מרכז השלטון המקומי, שוב הכנו המלצות.
<מילכה דונחין: מה שברור, שצריך לשנות פרדיגמה.
<מילכה דונחין: צריך לשנות את התפיסה.
<מילכה דונחין: לא יכול להיות שהשירות הוא שירות של אוסף פעולות שבאות ונבחנות על סמך ביצוע פעולות.
<מילכה דונחין: אנחנו צריכים לשנות את הדפוס הזה.
<מילכה דונחין: אנחנו רוצים לחזור למצב של אחות בית ספר, עם כל מה שכבר נאמר, אני לא אחזור.
<מילכה דונחין: זה חשוב, זה נחוץ.
<מילכה דונחין: כדי שזה יקרה, צריך לתקצב את זה אחרת וגם אחות, על כל 1,600 תלמידים שהיה בעבר, זה לא מספיק.
<מילכה דונחין: אנחנו בדקנו.
<מילכה דונחין: בארצות הברית יש אחות על 250 תלמידים או אחות על 500 תלמידים, ובבתי ספר גדולים יש יותר מאחות אחת.
<מילכה דונחין: למה זה צריך להיות אצלנו אחרת?
<מילכה דונחין: עכשיו עוד דבר אני יכולה להגיד.
איציק שמולי: בקצרה, בבקשה, כי יש עוד דוברים.
<מילכה דונחין: ממרום גילי, אני הייתי בכל הישיבות שוועדות הכנסת עסקו בנושא הזה.
<מילכה דונחין: אני יכולה להגיד לכם שכבר דיברתי לפחות 15 פעם על הנושא.
<מילכה דונחין: אני גם הייתי בישיבה של ועדת הכספים, כשהוחלט על ההפרטה.
<מילכה דונחין: והסיבה להפרטה לא הייתה כלכלית.
<מילכה דונחין: הסיבה להפרטה הייתה מימוש מדיניות ממשלה.
מיקי רוזנטל: אידיאולוגית.
<מילכה דונחין: אידיאולוגית של הפרטה.
<מילכה דונחין: אני ישבתי שם ושמעתי את זה במו אוזני, וכאשר נאמר ומה עם הכסף, ענה יושב ראש הוועדה – אני מוכן לשלם יותר.
<מילכה דונחין: אני חושבת שהגיע הזמן לעשות בדק בית כדי לבחון את הדברים האלה ולעשות מה שצריך.
איציק שמולי: בבקשה, מוריה אשכנזי, הגיע תורך.
<מוריה אשכנזי: אז קודם כל תודה על הדיון.
<מוריה אשכנזי: אני מתחילה למעשה בנושא של החדרים.
<מוריה אשכנזי: משרד החינוך - חבל שעירית איננה פה – אני חושבת שזה על אחריות של משרד החינוך, מאחר שכשבונים בתי ספר בונים אותם עם חדר אחות ושלא תספר לי מישהי שהיא רוצה לשמוע על בית ספר אחד.
<מוריה אשכנזי: אז שאותו משרד החינוך שיפנה ויסתכל בתוך בתי הספר ויראה למה הפך להיות חדר האחות.
<מוריה אשכנזי: כאשר האחות עצמה נאלצת, כשהיא באה לבית הספר, לחפש מקום שבו היא תוכל לקבל.
<מוריה אשכנזי: אני מדברת פה ועזבו את האחיות, לכו לילדים.
<מוריה אשכנזי: הילדים האלה, עם הפרטיות שלהם, זה לא קיים.
<מוריה אשכנזי: אם אחות צריכה לעשות בדיקת ראייה או אפילו לחסן או לשקול ולמדוד ילד והילד הזה או שהוא שמן או שהוא רזה, הוא צריך להיות חשוף בפני כל הכיתה או בפרוזדור בבית הספר?
<מוריה אשכנזי: ושלא יספרו לי סיפורים פה שזה לא נכון.
<מוריה אשכנזי: זאת מציאות שקיימת וחוזרת על עצמה מדי יום ביומו בכל בית ספר, אצל שני הקבלנים.
<מוריה אשכנזי: זה לא רק אצל אחד, זה אצל השניים.
<מוריה אשכנזי: אנחנו עשינו כבר חשבון, שלמעשה הממוצע של כל אחות הוא 13 עד 16 בתי ספר לכל אחות.
<מוריה אשכנזי: היא מגיעה, היא מגיחה ולמה?
<מוריה אשכנזי: אך ורק לחיסונים ולשקול ולמדוד, זה הכל.
<מוריה אשכנזי: ואם אותם אופטומטריסטים או קלינאיות תקשורת שעושות את הבדיקות, כשאני עשיתי את הבדיקה הזאת, אני גם ידעתי, הכרתי את הילד, הכרתי את המשפחה שלו.
<מוריה אשכנזי: אני הייתי בתור אחות מוכרת בבית הספר, ואפילו הלכתי לביקורי בית.
<מוריה אשכנזי: עקבתי אחרי הילד.
<מוריה אשכנזי: פה עושים את הבדיקות ואחר כך מבקשים מהאחיות האלה שהן תתקשרנה, תשבנה במוקד ותתקשרנה לראות מה קרה עם המעקב.
<מוריה אשכנזי: זו דרך?
<מוריה אשכנזי: ואם ההורים לא עונים?
<מוריה אשכנזי: ואם זו משפחה שלא יכולה לעמוד בהוצאות.
<מוריה אשכנזי: אני שואלת – זה מקצועי?
<מוריה אשכנזי: זה לא מקצועי.
<מוריה אשכנזי: הליבה של אחות בריאות הציבור, היא למעשה אבדה ומי שאשם פה זה למעשה משרד הבריאות.
<מוריה אשכנזי: אני לא רוצה לתקוף פה כרגע את המנכ"ל, אבל המנכ"ל בדיסקט שיש לו בראש, זה עדיין המגמה של משרד האוצר שמשם הוא בא ולכאן הוא הגיע.
<מוריה אשכנזי: כי באיזה שהוא מקום, אפילו בכר שהוא היה בתפקיד בכיר במשרד האוצר, באחד העיתונים הוא, ממשרד האוצר, הכריז חד משמעית שההפרטה של משרד התלמיד הייתה כישלון.
<מוריה אשכנזי: וזה נציג בכיר - - -
איציק שמולי: כן, זה נאמר כבר.
<מוריה אשכנזי: זה נאמר בדה-מרקר, הוא אמר את זה.
איציק שמולי: לא אמרתי דה-מרקר, אמרתי זה נאמר כבר.
<מוריה אשכנזי: זה נאמר, אוקיי.
<מוריה אשכנזי: עכשיו, אני חושבת ככה, קודם כל אנחנו בתור אחיות במעקב אחר הילדים איבדנו את הרצף הטיפולי.
<מוריה אשכנזי: אם זה התחיל מההריון של האמא והטיפול בטיפת חלב, ביקורי הבית, הכרנו ילד לפני ולפנים.
<מוריה אשכנזי: היום זה לא קיים, והקבלנים האלה, התפוקה הזאת.
<מוריה אשכנזי: הרי מה מבקשים מהאחיות?
<מוריה אשכנזי: תפוקה.
<מוריה אשכנזי: אם לא תעמדי ב-60 או 30 חיסונים ליום, אז אני לא אקבל את הכסף, כי אני נדרש כלפי הרגולטור שלי, שהוא משרד הבריאות, שכביכול טוען היום שהתנאים הם מקסימאליים, וברכה, בואי, אני מציעה לך.
<מוריה אשכנזי: זה לא נכון?
<מוריה אשכנזי: זה כן נכון.
<מוריה אשכנזי: רבותי, אני שומעת את האחיות.
מיקי רוזנטל: זה הפך להיות המדד היחידי.
<מוריה אשכנזי: זה הפך להיות תפוקה.
<מוריה אשכנזי: אז עכשיו אני שואלת – בתי סוהר הפריטו?
<מוריה אשכנזי: אני שואלת את כולכם פה.
<מוריה אשכנזי: הפריטו?
<מוריה אשכנזי: רצו.
<מוריה אשכנזי: אסירים לא הפריטו.
<מוריה אשכנזי: את ילדי ישראל הפריטו.
מיקי רוזנטל: איזון, איזון.
<מוריה אשכנזי: ולא מכירים בעובדה הזאת שזה כאן כישלון אחד נחרץ.
איציק שמולי: מוריה, אני רוצה שתתכנסי לסיכום, ורק אם תוכלי לדבר גם על ההסכם שנחתם ביניכם ובין ההסתדרות, ואתם חלק מההסתדרות.
<מוריה אשכנזי: ההסכם נחתם בין יו"ר ההסתדרות הכללית, מר אבי ניסן קורן ושר האוצר, שהוא טוען שיש לו ראייה חברתית.
<מוריה אשכנזי: אני חושבת שיש פה התחמקות מליישם הסכמים.
<מוריה אשכנזי: אני לא יודעת, יכול להיות שמבחינה משפטית זו אפילו הפרה של הסכם.
<מוריה אשכנזי: צריכים לשאול פה את הייעוץ המשפטי, כי בדו"ח שהגשנו לשרת הבריאות, לגרמן, בפירוש כתוב שגם מבחינה משפטית כלפי הקבלנים, יש אפיקים שאפשר לצאת בלי הוצאות כספיות.
<מוריה אשכנזי: עכשיו, אם מדובר על החינוך המיוחד, אני רק רוצה לומר לכם, ויש דיון חוזר כי האמא פה דיברה, רבותי, גם זה הופרט.
<מוריה אשכנזי: ילדים חשוכי מרפא נמצאים בילדים של קבלן ללא פיקוח, אפילו אין דריסת רגל למישהו מקצועי, כך שאני כבר מתחילה לאסוף נתונים.
<מוריה אשכנזי: גם מאיימים עליהן שהן לא תתאגדנה, האחיות.
<מוריה אשכנזי: הן ממש מאוימות.
<מוריה אשכנזי: אני חושבת דבר אחד: הגיעה השעה.
<מוריה אשכנזי: אני לא יודעת איך נמצא מפה, אבל הגיעה השעה שהשירות הזה חייב לחזור למדינה במהלך שנת 2016, כמו שכתוב.
<מוריה אשכנזי: לקיים את החוזה ככתבו וכלשונו.
<מוריה אשכנזי: זה מה שאני דורשת.
איציק שמולי: נמצאת כאן גם ברכה אברהם, נציגת חברת נטל"י, שהיא אחת מהספקיות של השירות.
<ברכה אברהם: קודם אני רוצה לומר שאני אחות בריאות הציבור כ-40 שנה.
<ברכה אברהם: עבדתי במשרד הבריאות ואני עובדת בנטל"י 5 שנים, מהן 3 שנים הייתי אחות ראשית ושנתיים אני בעצם מנהלת בפועל את הפרויקט.
<ברכה אברהם: אני מכירה גם את חברי מוריה אשכנזי.
<ברכה אברהם: אני רוצה לומר פה משהו, אדוני יושב הראש.
<ברכה אברהם: משהו שפשוט מביש אותי כאחות בריאות הציבור.
<ברכה אברהם: אני רוצה להעלות את הדברים בדברים אובייקטיביים.
<ברכה אברהם: יש פה דו"ח מהשנים 2014-2015, שאומר – על הכיסוי הן בחיסונים, הן בראייה, הן בשמיעה, הן בגדילה והן בחינוך לבריאות - - -
<מוריה אשכנזי: זה כיסוי תפוקתי.
<ברכה אברהם: סליחה, אני לא הפרעתי לך, מוריה.
<ברכה אברהם: אני לא הפרעתי לך, מוריה.
איציק שמולי: נא לאפשר לה לדבר.
<ברכה אברהם: חינוך לבריאות.
<ברכה אברהם: אני כאחות בריאות הציבור הייתי אחות טיפת חלב והייתי משולבת גם בבתי ספר.
<ברכה אברהם: גם היו לי שלושה בתי ספר בשנת 1973 וגם הייתי בטיפת חלב.
<ברכה אברהם: לא יכולתי להיות בבית הספר יום יום, לא יכולתי ביום יום גם לתת עזרה ראשונה, כשהייתי בטיפת חלב.
<ברכה אברהם: הדבר הטוב ביותר שיש בחלק הזה של ההפרטה, הם כמה דברים שאני רוצה לציין: אחד, הנושא של מד"א, שנכנס, כי לראשונה בארץ, אם קורה משהו, יש מענה, כי האחות, אם אני לא הייתי, ולכן גם הופרט השירות הזה.
<ברכה אברהם: כי אנחנו זעקנו ואמרנו – אם אני לא נמצאת בבית הספר, מה יקרה אם קרה שהילד נפל, אם אני בטיפת חלב?
<ברכה אברהם: ואז הוחלט מה שהוחלט.
<ברכה אברהם: הנושא הנוסף – ואני חושבת שאפשר לבדוק את הנושא הזה – לראשונה בארץ רגולטור עושה את התפקיד שלו כרגולטור.
<ברכה אברהם: מעל 1,500 בקרות יש עלינו.
<ברכה אברהם: יש פה את יפית יצחקי, שמנהלת את השירות ויכולה להעיד על כך.
<ברכה אברהם: בקרות של משרד הבריאות, אובייקטיביות, על ידי אחיות בריאות הציבור שמסתכלות על כל פרמטר ופרמטר ויש את הציונים האלה.
<ברכה אברהם: כל הבקרות מקודדות הן על ידי משרד הבריאות והן על ידינו.
<ברכה אברהם: אפשר לתת את זה לוועדה לראשונה ולראות האם אכן בשנת 2012, שאתם אומרים על השירות – איפה אנחנו נמצאים.
<ברכה אברהם: אין מחלוקת שיש מחסור באחיות בארץ.
<ברכה אברהם: הלוואי והמקצוע של הסיעוד יהיה מקצוע שמועדף ואכן יבואו להיות אחיות בריאות הציבור.
<ברכה אברהם: כסבתא כן הייתי רוצה להשאיר באמת מורשת של אחיות בריאות הציבור, אבל יש מחסור באחיות.
<ברכה אברהם: ולכן אני אומרת, יש רק עוד שני נושאים קצרים שאני אומרת.
<ברכה אברהם: לראשונה בארץ יש תיק ממוחשב לכל תלמיד ותלמיד.
<ברכה אברהם: זה בזכות הספקים שאנחנו הכנסנו את זה.
<ברכה אברהם: אפשר להוציא - - -
<רויטל לן-כהן: אז המחשב מכיר - - -
<ברכה אברהם: זו תוכנה שאנחנו השתמשנו - - -
איציק שמולי: גברת אברהם, נא, משפט אחרון.
<ברכה אברהם: משפט אחרון, אני באה ואני אומרת, אם אנחנו רוצים לדון בנושא של ההפרטה, זה בדיוק המקום לבוא ולומר שההפרטה פה, בזכות הרגולטור, הצליחה להביא אותנו למצב של איכות השירות ולא ירידה באיכות השירות.
<מוריה אשכנזי: אני רק מבקשת להגיב.
<מוריה אשכנזי: בנושא של הלאמה של שני מחוזות – דרום ואשקלון - - -
איציק שמולי: אני רוצה לסכם את הדיון, ברשותך.
<מוריה אשכנזי: רגע, אני חייבת פה להגיב על הדברים.
<מוריה אשכנזי: חברת נטל"י, שהעסיקה את האחיות בדרום, לגבי החיסונים שהיו שם בראש הדרך היה 28% וברגע שהאזור הזה עלה והולאם, כל אחיות בריאות הציבור מכל הארץ, נחלצנו ותוך שלושה חודשים העלינו דווקא באוכלוסייה הכי קשה לכיסוי של 97%.
<מוריה אשכנזי: זאת אומרת - - -
<קריאה: אדוני, רק עוד משפט אחד.
איציק שמולי: לא, אנחנו סיימנו.
איציק שמולי: אני רוצה בבקשה לסכם את הדיון.
<דורית חגי: אבל מה איתי?
<דורית חגי: אני הגשתי ראשונה.