GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דן אופיר: דבר שני, ב-40 השנים שישבנו כאן ושמרנו שלבית לא יקרה מה שקרה לגימנסיה הרצליה, לא היה חוק שימור אתרים, אחרי שהבית נמכר לממשלה ועמד ריק במשך שנתיים, בן גוריון, כיושב ראש, כנשיא החברה לחקר המקרא, ביקש להציל את הבית ואמר 'אני כיושב ראש החברה לחקר המקרא מעוניין שבבית הזה יראו לא רק איך הוכרזה העצמאות אלא גם למה'.
<דן אופיר: החצי הראשון של מגילת העצמאות למה.
<דן אופיר: באמת בשיתוף פעולה טוב מאוד עם היכל העצמאות בקומה א' אנחנו בשתי הקומות האלה, ב-20 חדרים ואולמות, עם עשרות פריטי אמנות תנ"כית וריהוט, עד היום, זה הריהוט שאנחנו תרמנו, הרבה מאוד מהריהוט כאן אנחנו תרמנו לבית הזה ויצאנו מכאן, כמו שאמר יפה מאוד ראובן, מרצון לעזור לקיים את החוק.
<דן אופיר: אנחנו במשך 40 שנה הראינו למה בן גוריון הכריז על העצמאות, על הקשר עם העבר.
<דן אופיר: ושימו נא לב שאין בארץ ובמדינה שום מוזיאון שמראה את תולדות עם ישראל בארץ ישראל ב-3,700 שנות הגלות.
<דן אופיר: מוזיאון כזה ייפתח בעוד שנה, הוא יראה את כל ההיסטוריה של עם ישראל בארץ ישראל.
<דן אופיר: אנחנו חשבנו, כמו שכתוב בחוק, לעבור לירושלים, כתוב בחוק בפירוש שבית התנ"ך יעבור לירושלים ולהקים את בית התנ"ך העולמי בהיכל שלמה.
<דן אופיר: לצערנו זה לא קם ואנחנו מקווים שלפחות חלק מההיסטוריה של עם ישראל בארץ ישראל יוצג בינתיים בבית הזה.
<דן אופיר: תודה רבה.
יעקב מרגי: קודם כל תודה, הרב וסרמן, תודה לחזי ולראובן ומרדכי נאור וכל המוזמנים ואני חושב שזה עשה לנו, עוד לפני השחזור והשימור, את הטעימה.
יעקב מרגי: כמו שאנחנו הרגשנו סביר שכל תלמיד בישראל צריך להרגיש את זה, כל חייל, אני חושב שזה חשוב שחיילים מגיעים לכאן.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי בדברי הפתיחה, אפשר להיוולד עם ציוד ולחשוב שככה נברא מששת ימי בראשית ואנשים יכולים להגיע לעמדות בכירות בלי ידע ובלי תחושה של שייכות או חיבור לדברים האלה.
יעקב מרגי: באמת זו נגיעה, לו יצוין שאנחנו היינו מקיימים את המעמד הזה לאחר מימוש כל חזונך, ראובן, וחזונכם, וכל המפעל הזה, אני חושב שהיינו מצליחים - - - כבר עכשיו הצלחנו להיות כאילו נכחנו שם באותו יום שישי, קצת, אבל אין ספק שהאם רואים את הקולות כשזה יהיה משוחזר באמת.
יעקב מרגי: רואים את הקולות, קולות שומעים, אבל כשאתה מצליח להביא את האדם לתחושה שהוא גם רואה את הקולות, אני חושב שזו ההמחשה הכי טובה ואין ספק שדבר מבורך קורה כאן.
יעקב מרגי: ברשותכם, לפני שנעשה סבב התייחסויות נשמע את חברי הכנסת.
מירב בן ארי: מרגי יודע שאני בוועדת חינוך תמיד נמצאת איתו, כבר שנה כמעט, בכל הסיורים ואני מאוד שמחה שהגענו לפה.
מירב בן ארי: מאוד מאוד מרשים.
מירב בן ארי: הייתי קצינת חינוך בצבא חמש שנים, אז עודד אמר שהוא היה אז אני מרגישה לא נעים שכשהייתי קצינת חינוך ולא הייתי כאן עם החיילים שלי, אבל זה כנראה בגלל שרוב הזמן היינו באזור ירושלים, אבל באמת מקסים, מרגש, מאוד מאוד התרגשתי כשראינו את הסרט למטה בחדר.
מירב בן ארי: אני חושבת שאתם עושים עבודה נפלאה.
מירב בן ארי: אני מסיעתו של שר האוצר, אם יש משהו שאפשר לעזור, אז נשמח, לפחות לעזור, אני לא יודע אם אני אצליח, לפחות להבטיח את עזרתי פה בעניין הזה, מעבר לזה שאני חברת ועדה.
מירב בן ארי: וכמובן להגיד לכולכם תודה רבה שהזמנתם ולימדתם אותנו ואני באמת באמת, אפילו בכלל הייתי כותבת בשם הוועדה, אנחנו עובדים הרבה ביחד, לכל חבר כנסת לבוא לפה, לפחות הציוניים שבהם, לבוא לפה ולראות ולהתרשם כי באמת אתם עושים עבודה נפלאה.
יעקב מרגי: גם הלא ציוניים, כדי ש - - -
<קריאה: אולי יהיו ציוניים.
יעקב מרגי: אבל לפחות לנרטיב שלהם, שתהיה להם איזה השלמה.
מירב בן ארי: בוא נגיד שנסת
מירב בן ארי: פק בינתיים בציוניים.
מירב בן ארי: אם כל הציוניים יבואו לפה - - -
יעקב מרגי: בוא נסת
יעקב מרגי: פק ביהודים הציוניים והיהודים הלא ציוניים ואחר כך נביא את הלא יהודים הלא ציוניים.
מירב בן ארי: תודה רבה ויישר כוח.
עודד פורר: ראשית אני רוצה להודות ליושב ראש על היוזמה וקיום הישיבה פה סמוך ליום העצמאות.
עודד פורר: אני חושב שאולי, בעיקר לאור החוויה שאנחנו עברנו פה וגם לאור העניין של שדרוג הבניין וההכרה סוף סוף, אחרי 68 של המדינה שבאמת צריך להפוך את המקום הזה למה שהופכים אותו, יכול להיות שייסדנו אולי מסורת, משום שלא יקרה שום דבר אם ועדת חינוך באופן קבוע בסמוך ליום העצמאות תעשה כינוס חגיגי, והוא יהיה יותר חגיגי כשיסתיים השיפוץ, שבאופן קבוע תתכנס פה ועדת החינוך.
עודד פורר: בהחלט זה ראוי.
עודד פורר: בשבילי היה מאוד מרגש, גם לראות את החבר'ה, חניכי חובלים, לפני 20 שנה הייתי כמוהם במדים האלה, ישבתי פה, והיום אני יושב פה ככה ושתי הערות יש לי.
עודד פורר: מה שתפס את עיניי בסרטון הראשון שראינו, שכשמדברים על מלחמת השחרור אז אין אזכור לשאר החלקים במלחמת השחרור.
עודד פורר: זה לא מוריד כהוא זה מחלקו כמובן של בן גוריון, אבל דווקא בגלל זה אני חושב שיש מקום לתקן קצת את הסרטון הזה ולהזכיר גם את האצ"ל וגם את הלח"י, כי לכולם היה חלק בעניין הזה.
עודד פורר: הערה שנייה, בשבוע שעבר יצא לי להשתתף בפאנל בהר הרצל לכבוד יום הרצל, שמצוין גם בחוק, אחת השאלות שהייתה שם, הרצל כתב את הספר שתרגמו אותו, אפשר לתרגם אותו בשתי דרכים מגרמנית, או מדינת היהודים, או מדינה יהודית, תרגמו אותו בסופו של דבר למדינת היהודים ושאלו אותנו אם אתם רואים אותו כמדינה יהודית או כמדינת היהודים.
עודד פורר: חבל שלא באתי לפה קודם, מעולם לא ייחסתי חשיבות לניואנס הזה בסוף מגילת העצמאות.
עודד פורר: אני אמרתי שהמדינה הזו היא מדינת היהודים, היא שייכת גם ליהודים שבתפוצות, אפילו שהם לא אזרחי ישראל, היא קיימת גם בשבילם, ואני חושב שדווקא הנרטיב הזה שהכניס בן גוריון בהכרזה, היא מדינה יהודית, לא צריך להתבייש בניואנס הזה, הוא חשוב והוא קריטי, יש לנו תפקיד פה ויש לבית הזה גם תפקיד חשוב.
עודד פורר: אני מקווה שהאוצר ומשרד ראש הממשלה וממשלת ישראל יידעו לשמור על התקצוב שלו.
עודד פורר: זה איזה שהיא אבן דרך שאי אפשר להזניח אותה ככה.
מנואל טרכטנברג: האמת שאחרי השבוע שחלף, לבוא לכאן ביום ראשון בבוקר ולהיחשף לערכים שהנחו אותנו בהקמת המדינה זה דבר מרענן וטוב, טוב שזה קרה.
מנואל טרכטנברג: אני הייתי במשרד ראש הממשלה כשהתחיל כל העניין של שימור מורשת, עם צביקה האוזר ואחרים, כמובן אחד האתרים הראשונים שדובר עליהם זה האתר הזה.
מנואל טרכטנברג: אתם עושים עבודה נפלאה ואני רוצה להגיד לכם, אין לנו פרספקטיבה מספקת לעתים כדי להבין את החשיבות של המקום הזה.
מנואל טרכטנברג: המקום הזה צריך להיות, תחשבו במונחים של אלפי שנה, כמו שאנחנו מתייחסים כיום, ממש ככה, לכותל, בעוד אלפי שנים, כשמדברים על עם ישראל ועם היהודי, צריך לחשוב במונחים של אלפי שנים, לא של מאות, בטח לא של עשרות.
מנואל טרכטנברג: אתה אומר שקילפתם והתייחסתם בחרדת קודש.
מנואל טרכטנברג: ככה צריך, כי זה המקום שיבואו לכאן יהודים במשך דורות קדימה וייגעו באבנים האלה ששמעו את קולו של בן גוריון מכריז על הקמת המדינה.
מנואל טרכטנברג: זה לא פחות מזה.
מנואל טרכטנברג: אני מתרגש רק מלחשוב על זה, על העתיד הרחוק שיבואו לכאן.
מנואל טרכטנברג: במדינת ישראל, בארץ ישראל, יש ישן ויש עתיק, אין ישן ישן.
מנואל טרכטנברג: במשך אלפיים שנה לא נותרו - - - כמעט שלא, אין שום דבר אחר, אבל יש לנו את מה שקרה כאן במאה השנים האחרונות ואת זה צריך לחשוב במונחים היסטוריים.
יעקב מרגי: שלא יבואו בעוד אלפיים שנה ולא נשאר כלום ממה שהיה.
מנואל טרכטנברג: נכון מאוד.
מנואל טרכטנברג: דבר שני, אנחנו ועדת חינוך, לא בכדי ועדת החינוך כאן, כי למקום הזה ומה שהוא מסמל יש ערך חינוכי ממדרגה ראשונה, על כל ההיבטים של העניין הזה.
מנואל טרכטנברג: על האמונה באותו יעד של הקמת מדינת ישראל, אמונה זה מה שהחזיק את העניין הזה, זה מה שהיה צריך כדי שבאותו יום שמפציצים ויש מצור יש לך את העוז להכריז על הקמת המדינה.
מנואל טרכטנברג: אמונה, בעם היהודי, בייעוד שלו, זה קודם כל, אבל גם ערכים.
מנואל טרכטנברג: אני הייתי מאוד רוצה שהדגש בביקורים של נוער כאן ושל אחרים יהיה על חלקים מסוימים במגילת העצמאות שמדברים על ערכים, על ערכי הנביאים וכו' וכו'.
מנואל טרכטנברג: רבותיי, זה לא רק מדינה שיש לה דגל והמנון וריבונות, אנחנו רצינו להקים כאן מדינה שתהיה חברת מופת.
מנואל טרכטנברג: זה אסור לנו לשכוח לרגע.
מנואל טרכטנברג: אני אומר את זה לעצמנו גם, לנבחרי ציבור.
מנואל טרכטנברג: אני חושב על אלה שהיו כאן ב-48', אם הם היו שומעים את הקולות של נבחרי הציבור כיום, ואני לא נכנס לימין שמאל, זה לא זה, היו מתביישים שזה מה שקורה כיום במדינת ישראל.
מנואל טרכטנברג: אז אני אומר את זה, המורשת היא לא רק אותה אמונה וגבורה שהביאה להקמתה של מדינת ישראל, זה ערכים.
מנואל טרכטנברג: אנחנו כוועדת חינוך וכל מי שעוסק בזה צריך באמת להשקיע את כל מאודו בשביל שהערכים האלה יהיו נחלת הדורות הבאים.
<יחיאל וסרמן: אני ראשית רוצה להודות לכם על הביקור ועל היוזמה, לך, חבר הכנסת יעקב מרגי, כיושב ראש ועדת החינוך וכל חברי הכנסת שהגיעו.
<יחיאל וסרמן: הביקור שלכם חשוב והדגשתם את זה.
<יחיאל וסרמן: אנחנו גם רוצים להניע תהליך או מהלך שכל ילד במדינת ישראל יגיע לפה.
<יחיאל וסרמן: זה תהליך שדורש המון המון כסף והמון המון משאבים והרבה לוגיסטיקה, תהליך לא פשוט, ולמען האמת אני לא יודע מאיפה להתחיל אותו כי אני לא בטוח שפנייה למשרד החינוך תתחיל להניע את הגלגל.
<יחיאל וסרמן: פניתי, גם להזמין את שר החינוך כדי שיגיע לפה לביקור, אתם נעניתם.
<יחיאל וסרמן: אני חושב שיש חשיבות רבה.
<יחיאל וסרמן: המבטא שבו אתה מדבר, הפרופסור, אינני מכיר אותך, כשהגעתי לארגנטינה לקחו אותי לטוקומן ואמרו לי 'כאן נולדה ארגנטינה לפני 250 שנה', וזה מאוד הרשים אותי, אני זוכר את הבית הקטן.
<יחיאל וסרמן: כל ילד במדינת ישראל, מהיכן שלא יהיה, ללא הבדל מין, דת, גזע, מגדר, לא משנה, צריך להגיע לפה באחד משלבי החינוך כדי להבין היכן הוכרזה והיכן קמה מדינת ישראל.
מנואל טרכטנברג: כל התהליך.
<יחיאל וסרמן: בהחלט, אני מסכים, אני לא רוצה להרחיב את הדיבור, אבל אני חושב שצריכים להניח את התהליך.
<יחיאל וסרמן: אני העליתי את זה בפני חבריי, בפני ראובן שאחראי על כל אתרי המורשת ואני גם אעלה את זה בוועדה המייעצת בישיבה הקרובה שאם ירצה ה' תהיה.
<יחיאל וסרמן: אנחנו צריכים להניע את המהלך הזה, שביום מן הימים, לאחר שזה ייפתח בצורה של מוזיאון שבו כל ילד במדינת ישראל יבקר במקום ויבין היכן ערש מולדתו עם כל ההיסטוריה וכל התהליך שכרוך בזה.
<יחיאל וסרמן: אז אני מקווה שאתם תהיו השגרירים הטובים הראשונים בכל התהליך של חברי הכנסת ו - - -
מירב בן ארי: רק יש לי שאלה כללית, כיום כשרוב בתי הספר הם בניהול עצמי, האם בית הספר בוחר לאיזה מוזיאון הוא שולח את הילדים?
יעקב מרגי: מבחינת סל התרבות כן.
מירב בן ארי: זאת אומרת ההחלטה לאיזה מוזיאונים ללכת היא החלטה של בית הספר בלי מעורבות של המשרד?
יעקב מרגי: היה דיון אתמול, אני כבר כתבתי לא להתייחס לזה בסל התרבות כדי לא לאפשר את זה בחופשי, אלא חלק משיעור אזרחות.
<יחיאל וסרמן: אני רוצה להשלים את השאלה של חברת הכנסת הנכבדה.
<יחיאל וסרמן: כאדם שקרוב לכל המגזר הדתי פניתי לראשי המוסדות, לישיבות בני עקיבא ואמי"ת וכל אלה, הבעיה היא גם כלכלית.
<יחיאל וסרמן: להביא 100 ילדים ממטולה לפה זו עלות כלכלית וזה חלק מהעניין.
<יחיאל וסרמן: אבל כפי שאתה אומר, חבר הכנסת מרגי, בינתיים אין חובה אלא כל אחד בוחר מסל התרבות, הוא לוקח לאיזה מוזיאון שהוא קרוב ללבו וקרוב לעמדותיו ואליו הוא מגיע.
אורן אסף חזן: אני מתנצל שלא נכחתי בתחילת הדיון.
אורן אסף חזן: אני יכול להגיד לכם שזה חסך גדול לא לבקר במקום הזה.
אורן אסף חזן: זה באמת עצוב שאנחנו לא מוצאים את הדרך לגרום לכל אחד לעבור פה.
אורן אסף חזן: אני חושב שלא רק באחד מהשלבים מהחיים, אני חושב שזה צריך לקרות גם בשלב מוקדם וגם בשלב מאוחר, כי לא בטוח תמיד שילד קטן שיגיע לכאן יכול להבין את החוויה שהוא עבר.
אורן אסף חזן: אני יכול להגיד לכם שאני ישבתי למטה, ראיתי גם את עודד פורר מזיל דמעה ואנחנו לא ילדים, לפחות לא בהגדרה.
אורן אסף חזן: יתרה מזאת, בשבילי זה היה מאוד מיוחד.
אורן אסף חזן: אני אמרתי את זה, זרקתי את זה לאוויר כשהגעתי, שהשנה העברנו את חוק שם המדינה, שקובע שהשם ישראל פירושו כפי שמועצת העם הכריזה עליו ביום ה' באייר תש"ח.
אורן אסף חזן: זו פעם ראשונה שיוצאת חקיקה בישראל שחלק מהכרזת העצמאות מקבל תוקף חוקתי.
אורן אסף חזן: זה דבר שלא היה פה אף פעם.
אורן אסף חזן: אני חושב שהמחויבות שלנו היא לעשות כל שניתן, גם כדי לסייע בשימור, גם כדי לפתח את ההיסטוריה שיוצאת מהמקום הזה וגם כדי לדאוג שכל אחד יעבור במקום הזה.
יעקב מרגי: אני יליד 60', עליתי ב-62', בשדרות רוטשילד הייתי רק פעם כשבאתי לראות את המחאה החברתית.
יעקב מרגי: בגדול אני באר שבעי, אבל בעשור האחרון במושב בנגב.
<קריאה: מזל טוב על האליפות.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני הדוס, הילד שלי שאב את כל המשפחה.
יעקב מרגי: אתמול לא יכולתי לדבר עם אף אחד מבני משפחתי.
יעקב מרגי: הייתי בחו"ל בשבוע שעבר, רציתי לשאול מה העניינים, כולם מרותקים, אמרו 'או שתבוא לפה', ונאלצתי גם אני להניע את הרכב, ללכת לשבת איתם לראות את זה.
יעקב מרגי: אני לא מקנא באוהדי כדורגל, הוציאו להם את הנשמה לאט לאט, אבל זכו באליפות.
יעקב מרגי: באמת מגיע לבאר שבע.
יעקב מרגי: מדברים על חלוצים וציונים, להיות בנגב, לכתך אחריי במדבר.
יעקב מרגי: למה אמרתי שאני יליד 60'?
יעקב מרגי: אני עוד מעט בן 56 ואני מעורב, שירתי בצבא ועברתי סדרות חינוך, למדתי בבתי ספר הממלכתיים, לא הישיבתיים, ואני לא קיבלתי את זה, לא בסיורים, ודאי לא - - - לא ביליתי פה.
יעקב מרגי: שדרות רוטשילד בשבילי זה היה, אם אתם שואלים אותי, עד לאחרונה זה איפה הייתה המחאה החברתית.
יעקב מרגי: ואני מקצין את זה ואומר שאני חושב שזה חסך, אבל חברי אורן אמר חסך, זה חור בהשכלה, כי זה חלק מהיסודות ההיסטוריים שלנו.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על היסטוריה, אנחנו בני 70 עוד מעט והדור הצעיר חייב לחוות את זה.
<מנחם זלוצקי: שמי מנחם זלוצקי, אני איש המשרד להגנת הסביבה וגם אצלנו במשרד אני ראש אגף שעוסק גם במורשת בנושא של אתרי שימור לאומיים.
<מנחם זלוצקי: אבל לפני זה אני רוצה להגיד שגם אני, כמי שמלווה את הפעילות, גם של האגף של ראובן פינסקי וגם את הבית הזה, עושים כאן באמת עבודה מקצועית לעילא ולעילא ויישר כוח בכל המובנים.
<מנחם זלוצקי: הדבר השני, כפי שכולם אמרו וחוו, אין ספק שהבית הזה הוא לא רק אתר לשימור, המורשת, ההיסטוריה, אלא זה האתר הלאומי, אתר ראשון.
<מנחם זלוצקי: יש לנו במדינת ישראל חוק שבמסגרתו מוכרזים אתרים לאומיים והאתר הלאומי מספר אחת במדינת ישראל זה קודם כל הבית הזה.
<מנחם זלוצקי: אני חושב שבהזדמנות הזאת שעכשיו מחדשים, משקמים את הבית, צריך להכריז עליו כאתר לאומי לכל דבר.
<מנחם זלוצקי: זה לא רק אתר לשימור, למרות שזה אתר מקומי של הכרזת המדינה, אני חושב שזה לא יגרע אלא זה יעצים וזה ייתן מודל לחיקוי גם במקומות אחרים.
<מנחם זלוצקי: אני פונה ומבקש לקדם את התהליך באופן פורמלי.
<דן אופיר: סיפרנו לתלמידים שהראשון שהקים מדינה יהודית בארץ ישראל ובירתה ירושלים היה דוד בן ישי והעצמאות שלו החזיקה מעמד 400 שנה עם ירושלים הבירה, והשני שהכריז על עצמאות והחתים את נציגי העם על מגילה היה נחמיה, השלישי שהביא לנו עצמאות בתוך 2600 שנות שעבוד, מהכיבוש האשורי ועד הכיבוש הבריטי, היה יהודי המכבי.
<דן אופיר: יש לנו יום עצמאות של יום אחד והוא נתן לנו חג עצמאות של שמונה ימים, חג החנוכה.
<דן אופיר: לכן מצאנו שבן גוריון היה השמיני שהכריז על עצמאות בארץ הזאת.
<דן אופיר: אנחנו מקווים שמשהו מזה יושג בבית הזה.
יעקב מרגי: אנחנו מקווים שזו תהיה האחרונה.
עודד פורר: שלא נצטרך עוד אחת.
<דן אופיר: שמינית ואחרונה, אבל נזכור את אלה שבזכותם יש לנו את השמינית.
יעקב מרגי: ודאי, אין ספק.
יעקב מרגי: השמינית היא מעל הטבע, מי שמדבר על שמיניות, ובאמת מה שקרה כאן זה מעל הטבע.
<דן אופיר: בעזרת ה'.
<מרדכי מוטקה נאור: אני רק רוצה להגיד דבר אחד, אנחנו חיים את זה כבר המון שנים, אני ואחרים.
<מרדכי מוטקה נאור: אני מקווה שאתם תצטרפו לעגלה הזאת, יש מה לעשות.
<זוהרה יניב: אני יושבת ראש הנהלת בית התנ"ך, לא מכבר נבחרתי.
<זוהרה יניב: הייתי בת 10 כשהעניין קרה והייתי בחוץ, כך שההיסטוריה הזאת מאוד סגירת מעגל.
<זוהרה יניב: בכל אופן הרעיון הוא נפלא, והחשיבות, אין מה להגיד, ואני מאוד מקווה שגם התנ"ך יוצג פה, כמו שדני אומר, שיתחברו לעבר.
<זוהרה יניב: ביום שישי בערב היו לנו אורחים מלימודים שפעם ראשונה ביקרו בארץ, שאלנו אותם מה הדבר הכי מרגש אז הם אמרו היסטוריה בת אלפיים שנה, הכי מרגש.
<זוהרה יניב: גם מה שעשינו, גם המדינה וגם כל ההישגים של 68 השנים שעברו, אבל ההתחברות לעבר הרחוק ריגשה את כולם.
<זוהרה יניב: היו 12 איש, כל אחד התרגש מהעבר שאין להם באמריקה, אין להם התחברות כזו לעבר.
<חזי צביאל: ראשית תודה על הכבוד שהענקתם לנו והענקתם לבית הזה.
<חזי צביאל: בהמשך לדבריו של הרב יחיאל, קצת לסבר לכם במספרים, שנת 2015 סיימנו כאמור עם 130,000 מבקרים, אבל ברובם תיירות חו"ל.
<חזי צביאל: זאת אומרת אני מודה שאחד היעדים שהציב ראובן לפני כמעט חמש שנים, זה היה להביא לכאן ולשווק את המקום הזה.
<חזי צביאל: הצלחנו בכל הפרמטרים, כמו חיילים, כמו תיירות חו"ל, אני מודה ומתוודה, בנושא תלמידים הגרף מטפס לאט מאוד.
<חזי צביאל: אם אנחנו מדברים על 130,000 כמות התלמידים שהגיעה אלינו - - -
יעקב מרגי: אני אכנס לתוך דבריך, אולי זו נחמת טיפשים, אבל זה חוזר על עצמו, בצער, הרבה מקומות ואתרי מורשת חשובים בהוויה הישראלית ובהוויה היהודית מלינים על אותו דבר.
יעקב מרגי: לחשוב, מתוך הלאו לאן כן לוקחים אותם, מי שולט בדבר הזה.
יעקב מרגי: אמנם קיימנו דיון בוועדה, העצמאות הזו היא מבורכת מצד אחד, מצד שני צריך הכוונה כלשהי.
<חזי צביאל: אני מודה שאנחנו עושים הרבה מאוד בעניין הזה מבחינת שיווק, גם לבתי ספר, גם השתלמויות מורים, המספרים עולים, אנחנו רואים קבוצות שמגיעות הרבה יותר וגם לפעילות משלימה, פרופ' טרכטנברג דיבר על ערכים, באמת זה השלב הבא שאנחנו עושים אותו פה בבית, אבל אנחנו לא מצליחים לפרוץ את המספרים הגדולים של מה שנקרא חובה להגיע לתל אביב לבית העצמאות.
<חזי צביאל: זה סוג של תקרת זכוכית שאני מודה שאני - - - המספרים, אני יכול להראות לכם גרף שהולך ועולה, אבל לא מספיק.
<חזי צביאל: אם תוכלו לעזור לנו להביא לכאן את תלמידי עם ישראל זה יהיה דבר פנטסטי, כי תלמידי התפוצות מגיעים לפה.
<משה אשכנזי: אני דווקא נמצא בצד של התלמידים, אני יו"ר נציגות ההורים של בתי ספר.
<משה אשכנזי: ללא כל ספק נחשפנו למקום עם משמעות, מקום שהוא לב ליבה של המדינה, של מקורותיה, של משמעותה, נחשפנו לאנשים שעושים עבודה מבורכת, אבל ללא כל ספק, כאחד שחותם בתור יו"ר נציג נציגות הורים על תשלומי ההורים, תשלומי ההורים, אני יכול לומר לכם שאם היינו נחשפים לפה אני חושב שגם לוועדת החינוך יש מקום לעבודה, יש מקום של עשייה, כי אני לא חושב שהדברים האלה מכוונים על ידי משרד החינוך.
<משה אשכנזי: אני לא יודע מה הכתובת, אולי הכתובת היא משרד התרבות, אולי כתובת אחרת, אבל ללא כל ספק אם מנהלי בתי ספר ונציגויות ההורים יהיו מעורבים אני חושב שאנחנו כן נהיה מעוניינים להוציא את דור הנוער מהמסכים, מהמשחקים הווירטואליים, מגוגל, מווטסאפ ורשתות חברתיות, מהתעסקות בעולם הווירטואלי ולחבר אותו לשורשיו.
<משה אשכנזי: אני חושב שזה סיור חובה.
<משה אשכנזי: העלויות, אם אפשר, צריך לחשוב על סבסוד כלשהו מגורם כלשהו.
יעקב מרגי: אנחנו נתעסק בזה, תודה.
יעקב מרגי: אנחנו ממש לקראת סיום, אבל אני רוצה, ראובן, שתתייחס להצעה.
<ראובן פינסקי: אני אתייחס גם להצעה ועוד מילה אחת, קצר, לעניין של הסרט.
<ראובן פינסקי: הסרט הוא זמני, עשינו איזה שהוא שדרוג קטן, העניין של התנ"ך נמצא בחוק ונמצא במתווה האוצרותי, הדברים יהיו, אבל המקום הזה הוא המוזיאון של הכרזת המדינה, לא מוזיאון התנ"ך.
<ראובן פינסקי: יהיה בו איך הגענו להכריז דווקא פה את המדינה והכול מבוסס על שורשים בתנ"ך והכול יהיה פה.
<ראובן פינסקי: אנחנו נערכים שהאתר הזה, לא יהיה ילד שיוכל לוותר עליו.
<ראובן פינסקי: הוא צריך להיות האתר הכי טוב במדינת ישראל ואז להשקיע משאבים גדולים מאוד בשיווק באתר המשוחזר.
<ראובן פינסקי: אנחנו כמעט בקצה גבול היכולת שלנו לקלוט מבקרים כרגע.
<ראובן פינסקי: 150,000 איש יכולים להיכנס בתצורה הזאת בשנה, שני חדרים, אולם, החוצה, שני חדרים, אולם, החוצה.
<ראובן פינסקי: אנחנו נערכים ליותר.
<ראובן פינסקי: זה דבר אחד.
מנואל טרכטנברג: ואחרי השיפוץ?
<ראובן פינסקי: אנחנו מעריכים שזה יהיה באזור ה-200,000, כולל הערכת שעות שכבר עשינו ופותחים גם ביום שישי.
<ראובן פינסקי: לגבי הנושא של אתר לאומי.
<ראובן פינסקי: למקום הזה יש חוק ששם אותו במקום יותר גבוה מאתר לאומי.
<ראובן פינסקי: בית הביטחון בצאלים הוא אתר לאומי, בית העצמאות יש אחד, הכנסת הישנה יש אחד.
יעקב מרגי: אתה יודע לכמה אתרים לא הוציאו חוק מיוחד?
<יהודית גידלי: הכנסת החדשה יש כבר.
<ראובן פינסקי: אני מתכוון מוזיאון הכנסת, יש אחד, יש לו חוק.
<ראובן פינסקי: לכן התכבדה הכנסת וחוקקה חוק מיוחד, אני לא רואה שום דבר שזה ייתן, רק צרות, יהיו עוד שרים שמעורבים, בעיות, עוד התעסקויות.
מנואל טרכטנברג: כל שנה נולדים במדינת ישראל, ברוך ה', 170,000 תינוקות, כלומר כל מחזור זה 170,000, אם אתה רוצה להביא אותם לכאן, את כולם, המצב הזה הוא בלתי אפשרי.
מנואל טרכטנברג: אתה אומר שיש לך 50,000-60,000 מחוץ לארץ, שגם אותם חשוב מאוד להביא, וגם מבוגרים.
מנואל טרכטנברג: מה שאני אומר, צריך פה לחשוב להביא את בית העצמאות לבתי הספר ואז אתה יכול להגיע להרבה יותר אנשים.
מנואל טרכטנברג: תחשוב על הסרט שראינו, תחשוב על לצלם בצורה טובה את אולם ההכרזה וכו' ולהביא את זה לבתי הספר, כך שתוכל להגיע להרבה יותר.
מנואל טרכטנברג: עד שלא נמצא פתרון אחר.
יעקב מרגי: בימים אלה, כשהדיון על ערכים וערכיה של מדינת ישראל בסמיכות ליום העצמאות ה-68 של מדינת ישראל, ועדת החינוך בחרה להתכנס כאן בבית העצמאות כדי לחוש ולהתחבר לתהליכים ולתחושות שהיו אז, שהם לא מהמובן מאליו.
יעקב מרגי: כאן בבית הזה התגשמו חלומות של חולמים רבים.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת את מדינת ישראל ומשרד ראש הממשלה על ביצוע הפעולות בבית העצמאות, הוועדה מתרשמת מעבודתם היסודית של כל הגורמים הנוגעים בדבר ומברכת על כך.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לממשלה לפעול להשלמת השיקום והשחזור בהקדם האפשרי ולהרחיב ולהעמיק את כל המשאבים הנחוצים לנושא.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך, לשר החינוך, להכניס את בית העצמאות לתכנית הסיורים הלימודיים במסגרת שיעורי האזרחות שלה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לכל ראשי הוועדות לדורותיהם של ועדת החינוך לכנס את הוועדה בסמוך ליום העצמאות בבית העצמאות מתוך ראייה של חיבור ושייכות אל הלא מובן מאליו של כל מה שקרה כאן על ידי מקימי המדינה, טרום הקמת המדינה ובהקמת המדינה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לכל חברי הכנסת ולראשי הוועדות לקיים ביקור בבית העצמאות מתוך ראייה החשיבות של מה שכתבנו לעיל.
יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה ואני מודה לכל מי שהשתתף.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-23 במאי 2015, ט"ו באייר תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – חופשת הקיץ לתלמיד החינוך המיוחד – ישיבת מעקב.
יעקב מרגי: רבותי, תחילה הלוואי ויכולתי לקיים דיון על הארכת שנת הלימודים לכל תלמידי ישראל ולקצר סוף סוף את החופשות, את המאסה הכבדה של החופשות במערכת החינוך.
יעקב מרגי: מאחר שאנחנו עדיין לא שם, אנחנו חייבים לטפל ולוודא שאנחנו מספקים מסגרות נאותות לאותם ילדים עם הצרכים המיוחדים, ילדי החינוך המיוחד, כדי שלא להשאיר אותם תקופה ארוכה מדי ללא מסגרת וללא טיפול.
יעקב מרגי: לכן בשנה האחרונה קיימנו שני דיונים.
יעקב מרגי: הראשון היה במאי שנת 2015, השני בדצמבר 2015.
יעקב מרגי: במאי הוועדה נוכחה לדעת שאמנם משרד החינוך מספק פתרונות, אבל הפתרונות לא היו מספקים.
יעקב מרגי: בדצמבר האווירה כבר הייתה שונה והגישה הייתה אמנם יותר חיובית.
יעקב מרגי: אני רוצה לעמוד היום בחודשים מאי-יוני, כדי שנדע שאנחנו עוד פעם לא מטפלים בזה בדקה ה-90 ואי אפשר ולא מצליחים לתת את המענה.
יעקב מרגי: אני חושב שהמסגרות האלה לילדים עם צרכים מיוחדים – מה שהמשרד מספק – א' צריך להעצים אותם, וגם לספק אותם, להעניק אותם לאותם ילדים עם מוגבלויות קלות גם כן, לאו דווקא למוגבלויות הקשות.
יעקב מרגי: לפני שנשמע את נציגי המשרדים והארגונים, לתת למרכז המחקר והמידע של הכנסת לומר כמה המילים בנושא הזה.
<אתי וייסבלאי: תודה רבה, שלום לכם.
<אתי וייסבלאי: אני אציג - - -
יעקב מרגי: מי זו אני?
<אתי וייסבלאי: שמי אתי וייסבלאי, אני חוקרת מרכז המחקר והמידע של הכנסת ואני אציג לכם כמה נתונים מתוך מסמך שנכתב עבור הדיון הקודם בנושא הזה, בדצמבר 2015.
<אתי וייסבלאי: במערכת החינוך לומדים בשנת הלימודים הנוכחית 195,000 תלמידים עם צרכים מיוחדים, מהם 110,000 תלמידים המשולבים בחינוך הרגיל וכ-80,000 תלמידים שלומדים במסגרות חינוך מיוחד שונות – גני ילדים לחינוך מיוחד, בתי ספר לחינוך מיוחד, בכיתות חינוך מיוחד בבתי ספר רגילים.
<אתי וייסבלאי: חלק מתלמידי החינוך המיוחד, חלק מאותם 80,000 תלמידים, זכאים להארכת שנת הלימודים וללימודים בזמן חופשות החגים במהלך השנה ואני אפרט.
<אתי וייסבלאי: תלמידים שלוקים בלקויות שמוגדרות על ידי משרד החינוך בשכיחות נמוכה, דוגמת שיתוק מוחין, אוטיזם, הפרעות נפשיות, פיגור קשה ועוד, זכאים ללימודים בחופשות החגים ובקיץ, עד אמצע אוגוסט, ללא קשר למסגרת שבה הם לומדים.
<אתי וייסבלאי: תלמידים לקויי שמיעה וראייה זכאים להארכת שנת הלימודים עד אמצע אוגוסט, אך לא לימי לימודים בזמן החופשה, ותלמידים עם לקויות בשכיחות נמוכה, דוגמת ליקויי למידה, ילדים הסובלים מהפרעות התנהגות ותלמידים שסובלים מפיגור קל ולומדים בבתי ספר או בגני - - -
<רויטל לן כהן: סליחה, לא פיגור.
<רויטל לן כהן: מוגבלות שכלית התפתחותית.
<אתי וייסבלאי: סליחה.
<אתי וייסבלאי: ולומדים בבתי ספר או בגני חינוך מיוחד, זכאים להארכת שנת הלימודים עד סוף חודש יולי.
<אתי וייסבלאי: תלמידים עם לקויות אלה, שלומדים בכיתות חינוך מיוחד בבתי ספר רגילים, אינם זכאים להארכת שנת הלימודים.
<אתי וייסבלאי: אם אנחנו מסכמים את המספרים, אז בסך הכל כרבע מתלמידי החינוך המיוחד, הסובלים מן הלקויות הקשות ביותר, זכאים להארכת שנת הלימודים עד אמצע אוגוסט.
מאיר כהן: אפשר רק רגע, ברשותך?
<אתי וייסבלאי: בבקשה.
מאיר כהן: מתוך ה-180,000 כבר בודדנו 110,000 שהם בבתי הספר, ב-20 ביולי הולכים הביתה.
<אתי וייסבלאי: הם התלמידים המשולבים.
מאיר כהן: עכשיו נשארנו עם 80,000.
מאיר כהן: עכשיו מ-180,000 תתחילי לגזור.
<אתי וייסבלאי: בדיוק.
<אתי וייסבלאי: עכשיו זה מה שאני עושה.
<אתי וייסבלאי: כ-25%, כרבע מאותם תלמידים הם לומדים עד אמצע אוגוסט.
<אתי וייסבלאי: אלה הסובלים מן הלקויות הקשות ביותר.
<רויטל לן כהן: הם לא סובלים.
מאיר כהן: הם בעלי.
<רויטל לן כהן: לא בעלי.
<רויטל לן כהן: הם לא הבעלים והם לא סובלים.
<רויטל לן כהן: יש לי ילד שמח מאד ולא בעלי - - -
מאיר כהן: איך את רוצה שנקרא לו?
<רויטל לן כהן: עם צרכים מיוחדים.
<אתי וייסבלאי: אוקיי.
<רויטל לן כהן: קארין הובילה את זה שנים.
<אתי וייסבלאי: עם הלקויות הקשות ביותר.
יעקב מרגי: עם, עם.
יעקב מרגי: יש חברת כנסת שמנסה לאלף אותנו להתחיל לדבר קודם כל בלשון נקבה.
יעקב מרגי: לוקח לנו זמן.
יעקב מרגי: תמיד אנחנו היינו - - -
<רויטל לן כהן: בסוף נדבר נכון וגם - - -
יעקב מרגי: לאט לאט נדבר נכון.
יעקב מרגי: גם עברית נכונה לוקח לנו.
<אבנר עורקבי: אבל אני רוצה להגיד שישנם כאלה שדוגלים במה שאתה אומר.
<אבנר עורקבי: זהו.
<אבנר עורקבי: אז כפי שאמרו את זה זה בסדר.
<אבנר עורקבי: לא צריך כל הזמן להעיר על כל הדברים האלה.
מאיר כהן: עורקבי.
יעקב מרגי: עורקבי, תודה.
<אתי וייסבלאי: אז כמו שאמרתי, כרבע מאותם 80,000 תלמידים שלומדים במסגרות החינוך המיוחד עם הלקויות הקשות ביותר, זכאים להארכת שנת הלימודים עד אמצע אוגוסט.
<אתי וייסבלאי: שליש נוספים, שהם עם לקויות בשכיחות נמוכה ולומדים במסגרות חינוך מיוחד, לומדים עד סוף יולי.
<אתי וייסבלאי: 40% נוספים, שהם תלמידים עם לקויות בשכיחות גבוהה, שלומדים בכיתות חינוך מיוחד במסגרות רגילות, לא זכאים כלל להארכת שנת הלימודים.
<אתי וייסבלאי: עוד דבר בקשר לאותם תלמידים שזכאים להארכת שנת הלימודים שגם בימי החופשה, זה לא לימודים בשעות הרגילות.
<אתי וייסבלאי: כלומר, ימים קצרים יותר.
<אתי וייסבלאי: זה משתנה בהתאם ללקות.
<אתי וייסבלאי: הכי מאוחר עד 14:30 אני חושבת, במקום 16:30 בשנת הלימודים.