GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גדי יברקן: בנושא של הקייסים, שלא הכירו בקייסים של אתיופיה, הוא כשר דתות עשה היסטוריה - - -
יעקב מרגי: עורך הדין יואב ללום, בבקשה.
<יואב ללום: תודה רבה קודם כל, אני לא רוצה לבזבז את הזמן על ברכות, כבר בירכו מספיק לפניי ואני מקווה לברך גם בסוף.
<יואב ללום: אני רוצה לספר לכם סיפור.
<יואב ללום: הייתי בניו יורק לפני כמה שנים, במסגרת הפעילות שלי, פגשתי שם רב מרוקאי שעלה ממרוקו ישר לניו יורק.
<יואב ללום: יהודי.
<יואב ללום: היגר, צודק, 'עלה' זה לישראל, הוא היגר ממרוקו ישר לניו יורק וביקש, כבחור צעיר, להתקבל לישיבת "לייקווד" שם.
<יואב ללום: ניגש לראש הישיבה, ביקש להתקבל.
<יואב ללום: אמר לו: אתה ממרוקו, מה אתה יודע, מה אתה מבין, מה למדתם שם, מי הרבנים שלכם – אני ממש מצטט את המשפטים שאמר לו אותו ראש ישיבה או האחראי על הקבלה ואז, הבחור הצעיר הזה, יצא ל'סופר' השכונתי וחזר לבית המדרש עם עגלה של 'סופר'.
<יואב ללום: נכנס לבית המדרש והתחיל להוריד מארון הספרים את הרמב"ם, את ה"שולחן ערוך", ניגש אליו אותו אחד ואומר לו: מה אתה עושה?
<יואב ללום: הוא אמר: אמרת שבישיבה שלך אין רבנים שלנו, אז אני מוציא את הרבנים שאתה לא מכיר, שלנו, מפה, מבית המדרש.
<יואב ללום: הבעיה הגדולה לצערי היא שבחינוך החרדי התלמיד חכם המזרחי האחרון שהם מכירים הוא הרמב"ם או בעל השולחן ערוך, חמש מאות שנה אחורה.
<יואב ללום: אני, כבחור ישיבה, שלמדתי בישיבות ספרדיות, עד שגיליתי את בית ועד לחכמים של חכמי תוניס, לקח לי הרבה זמן למצוא את זה, באותם הספרים של הישיבה הספרדית, עד שגיליתי את האוצר הבלום של החכמה והגדלות.
<יואב ללום: אני לא רוצה להיכנס ולהעכיר את האווירה במריבות שיש בתוך החינוך החרדי, הרב הזה אסור להזכיר אותו, הרב הזה, משרד החינוך מאפשר לפתוח בתי ספר למגזרים, רק כדי שהרב שטיינמן או הרב שמואל אוייערבך לא יהיו בתוך, אני אומר לך, יושב ראש הועדה - - -
יעקב מרגי: זה דיון אחר, בסדר, זה דיון אחר.
<יואב ללום: בבני ברק, לא, זה לא דיון אחר, זה "הדיון", הדיון שבמוסדות החינוך של החינוך העצמאי ובישיבות של מוסדות החינוך התרבותיים-יחודיים, ילמדו את גדולי הספרדים החרדים, בלי לפגוע בנו, בלי לפגוע באוטונומיה החינוכית, בלי להתערב בתכני הלימוד חס וחלילה, ללמד על הרב עובדיה יוסף – תסכים אתי שזה לא התערבות בתכני הלימוד, ויש ישיבות כאן שאתה יודע, כמוני, שאסור להזכיר את השם שלו, שהספרים שלו נשרפו, לא לפני חמישים שנה, בסדר?
<יואב ללום: את זה גם הועדה צריכה לקבל.
יעקב מרגי: זאב כחלון.
<מאיר כחלון: תודה אדוני היושב ראש, תודה לחברי הועדה, אני רוצה לברך את ארז ביטון על הסכמתו לכבד את התפקיד של יושב ראש הועדה.
<מאיר כחלון: אני מאמין בכנות שלו, אני מאמין ביושר שלו, אני מאמין בכך שהועדה שנבחרה, או החברים שהוכנסו להיות בוועדה, ישקפו את כל הנושא שנקרא יהודי ארצות האסלאם ואצלי, יהודי ארצות האסלאם, הם גם יהודים מתורכיה, גם יהודים מבוכרה וגם יהודים מאתיופיה.
<מאיר כחלון: לכן, חשוב מאוד לציין את זה, מאחר ואנחנו כל הזמן מדברים על יהודי המזרח ואני כל הזמן אומר, יהודי המזרח זה לא כאן, יהודי המזרח זה בפולניה, סליחה על הביטוי אבל זה באירופה ושם זה מזרח, אנחנו צפון אפריקה, אנחנו - - -
יעקב מרגי: אם ישראל היא טבורו של עולם, אז אירופה נמצאת במזרח, ואפריקה במערב, לכן קראו להם יהדות המגרב.
<מאיר כחלון: אנחנו במערב.
<מאיר כחלון: במגרב, בסדר.
<מאיר כחלון: הבֶּרברים.
<מאיר כחלון: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם, טייס F-15 במדינת ישראל הוא' בן המערות', הוא נולד במערה, נולד במערה, בלוב.
מירב בן ארי: על מי אתם מדברים?
<מיכאל ביטון: אחד, טייס.
<מאיר כחלון: טייס, חיל האוויר, ב-F-15, ילד שלא נולד במערה בלוב, היום הוא טייס.
<מיכאל ביטון: הוא עבר מהפרה-היסטוריה להיסטוריה.
יעקב מרגי: בואו - - -
<מאיר כחלון: אני מדבר ברצינות כדי לא להגיד "אלה יהודי המערות ואלה אחרים", כל אחד בא מאיפה שהיהודים הגיעו מן העולם הגדול, נזרקו וברחו והתחבאו, מאז יהודה המכבי והלאה, כל המדינות, בכל מקום, אז לפי גורלנו, אנחנו היינו בלוב, אלה היו בפולניה ואלה היו בגרמניה.
<מאיר כחלון: כל אחד היה במקום אחר אבל, אנחנו חיים היום 67 שנים יחד כמדינה אחת, לשמחתי, לשמחתי אני היום סבא לנינים, לנכדים, שהנישואים המעורבים – לא תערובת, הנישואים המעורבים של עדות ישראל יחד עם כל העדות, שינו קצת את התמונה אבל, זה לא שוּנָה בבסיסי החינוכי במשרד החינוך, מהספר הראשון לילד בגנון.
<מאיר כחלון: כשלא מלמדים את הילד מכיתה א', הוא יגיע לאוניברסיטה, הוא לא יודע כלום, כי אז אין לך אקדמאים ואין לך אנשי מחקר.
<מאיר כחלון: אתה חייב להתחיל בבסיס, בבית או בכיתה א' ולכן, משרד החינוך צריך לתת על זה את הדעת.
<מאיר כחלון: אנחנו אמרנו את זה כמה פעמים, ישבנו עם משרד החינוך, ישבנו עם שרי חינוך, אני אומר "ישבנו" ויש לשמחתי, פניתי, בכוחותיי הדלים, כמתנדב, באה איזו גברת מן הקהילה הלובית באור יהודה, ואני מזמין את כולכם לבקר בבית - - - עשינו את זה בכוחות עצמנו, מחוסר ברירה, כי רצינו להראות מה שהיינו מאה שנות ציונות, אנחנו היינו ציונים, אנחנו בנינו את עצמנו כקהילה מכובדת, לא גדולה כל כך, לא 400,000 של יהודי מרוקו, אנחנו 38,000 יהודים אבל יהודים הם נשמה, יהודים שהיה להם דבר אחד – הכרת התודה וגם לדעת איך לכבד.
יעקב מרגי: תודה מאיר.
<מאיר כחלון: לכן אני רוצה לבקש מהוועדה, אם יש צורך בהרחבה אז להרחיב את הועדה ולהכניס עוד - - -
<ארז ביטון: הרחבתי אותה, אולי לא ציינו פה, לעוד חמישה כדי שיהיה ייצוג מכל עדות ישראל.
<מאיר כחלון: אני שמח לשמוע שיש הרחבה, תודה.
<ארז ביטון: אני אקבל אישור - - -
<ארז ביטון: פורמאלי למינוי של - - -
<מאיר כחלון: יפה.
יעקב מרגי: נציגת המשרד לשוויון חברתי.
<נועה בליכר אורנשטיין: תודה לכולם.
יעקב מרגי: תדעי לך, אני במקומכם, לאור ההצהרות בוועדה, משהה את הקיום של המשרד לשוויון חברתי, עד למסקנות של הועדה, כי בלי זה אי אפשר להגיע לשוויון חברתי אבל זה באמירה, בבקשה.
<נועה בליכר אורנשטיין: אני מקבלת אותה אבל היות והמשרד לשוויון חברתי - - -
<נועה בליכר אורנשטיין: שמי נועה בליכר אורנשטיין, אני מן המשרד לשוויון חברתי.
<נועה בליכר אורנשטיין: קודם כל אנחנו מודים.
<נועה בליכר אורנשטיין: המשרד עוסק הרבה מאוד שנים בתחום הזה, עוד בגלגולים הקודמים שלו כמשרד גימלאים, כמשרד לאזרחים ותיקים, וכמובן, מודים ומברכים על הניסיון החשוב הזה והרצון החשוב הזה, להכניס את התכנים האלה לתכנית הלימודים.
<נועה בליכר אורנשטיין: אני רוצה פה גם להתחבר לכך שצריך ללמד את כל ההיבטים של החוויה היהודית בארצות ערב ואיראן – כפי שמוגדר אצלנו, ובהחלט אנחנו גם מתחברים לנושא שיש צורך רב ביותר סטודנטים וחוקרים עם תארים מתקדמים.
<נועה בליכר אורנשטיין: כמובן שחשוב להתחיל את זה מהגיל הצעיר וכפי שהוכרז ב-30 בנובמבר, מי שלא מכיר, חוקק חוק ב-30 בנובמבר "יום היציאה והגירוש היהודי של ארצות ערב ואיראן", חוק שחבר הכנסת לשעבר אוחיון בשיתוף אתנו הוביל את החוק הזה, הכריז ראש הממשלה בשיתוף עם השרה גילה גמליאל על כך שמעוניינים ליצור פרס לחוקרים מצטיינים בתארים מתקדמים בנושאים האלה, כדי לעודד את המשך המחקר, את המשך השיח, כי אם לא יהיו - - -
יעקב מרגי: יש כבר ועדת פרס?
<נועה בליכר אורנשטיין: אנחנו עכשיו בתהליכים, אנחנו בונים את הדברים עכשיו בצינורות המקובלים, אנחנו מקווים שעד יום הציון הבא נוכל כבר להכריז על הפרס הזה, כי השרה גמליאל רואה בנושא הזה דבר מאוד מאוד חשוב, מגיל בית הספר עד כמובן תארים מתקדמים, אז אנחנו רוצים מאוד להודות וכמובן שנהיה שותפים לכל התהליך הזה.
יעקב מרגי: אלי כהן, בבקשה, הצג את עצמך.
יעקב מרגי: אנחנו לקראת סיום.
אלי כהן: אני אעשה את זה מאוד קצר.
יעקב מרגי: עוד דובר אחד.
אלי כהן: אלי כהן, מורה, מחנך, מנהל לשעבר, אני אחרי ארבעים שנה שיצאתי כבר לגמלאות ואני רוצה לומר לכם דברים מאוד מאוד קשים, שאני שמעתי במשך כמה ועדות שהשתתפתי בהן כאן.
אלי כהן: לדעתי כאן הייתה אפליה מכוונת בכוונת מכוון, שהמורשת של יהדות ארצות האסלאם, לא המזרח, תתקנו, ארצות האסלאם, לא תהיה בתוך מערכת החינוך ואני אתן לכם דוגמאות.
אלי כהן: כשאני הלכתי לנבור ולמצוא חומר, כדי להעביר לתלמידיי, הייתי צריך לכתת רגליי בין כל מיני ספריות, כדי למצוא אבל, כשבכל זאת הייתה איזושהי תכנית – לפחות בתוך תכנית מערכת הלימוד הדתית אני מוכרח להגיד, היה איזשהו חומר אבל תמיד הוצגה היהדות כאיזו יהדות 'מסכנה', שבאה ממקומות מוזנחים, ללא מורשת, ללא הדר, משהו שהוא ישן, שהוא לא התפתח, שהוא קפא על שמריו.
אלי כהן: כך זה מופיע בתכנית מערכת החינוך, תבדקו את זה ולזה לא הסכמתי, התנגדתי והלכתי לחפש חומרים, כדי להראות כמה שהיהדות הזאת הייתה מפוארת, בעלת מטען, הן מבחינה דתית, הן מבחינה ספרותית, הן מבחינה מדעית ואני יוצא מארצות האסלאם, מבבל, ואנחנו יודעים שהיא הייתה ערש תרבות שעד היום אנחנו חיים לאורה.
אלי כהן: אני לא צריך להגיד על התלמוד מהו הנכס האדיר.
אלי כהן: בכל אופן, המצב הזה חייב להשתנות וטוב שזה קורה עכשיו.
אלי כהן: אני מאוד שמח שקם דור 'אשר יודע את יוסף' ואני מבקש שתהיה תכנית מובנית בצורה מסודרת, כך שכל מורה וכל מי שנוגע להיסטוריה יכול - - -
יעקב מרגי: תודה, תודה, אנחנו כבר בסיכום.
יעקב מרגי: האגף לתרבות תורנית ולאחר מכן ד"ר שלי אלקיים אבל בקצרה משפט.
<איתיאל בר-לוי: דקה, רק רציתי לגעת בנקודה שדיברנו עליה בוועדה המקסימה של זהבה.
<איתיאל בר-לוי: האגף שלנו עוסק בעיקר בנושא של חינוך בלתי פורמאלי ואנחנו מגדירים את זה כך, שבעצם החינוך הפורמאלי הוא הגוף והבלתי פורמאלי לפעמים נשמע פחות רציני.
<איתיאל בר-לוי: הייתי עשרים וארבע שנים מורה במערכת החינוך ומנהל, הרבה פעמים הדברים הבלתי פורמאליים במירכאות שקורים באירועים, אירועים מוזיקליים, בתנועות הנוער, בטיולים, בדברים האלה, הם - - -
יעקב מרגי: בגלל שהכנעת אותנו, אנחנו בתהליך הקמה של ועדת משנה לחינוך הבלתי פורמאלי.
<איתיאל בר-לוי: זה נעשה ברוך השם בוועדה של זהבה ואני חושב שאם אנחנו נדע להכניס, אנחנו למשל - - -
יעקב מרגי: אני ממליץ לך לעבור מפרוזדור לפרוזדור ולומר לה את זה, אתה לא צריך לבזבז את הזמן של הועדה.
<איתיאל בר-לוי: בשמחה רבה.
יעקב מרגי: ד"ר שלי אלקיים, בבקשה, משפט וחצי.
<שלי אלקיים: שלושה ברשותך.
<שלי אלקיים: קודם כל אני רוצה להודות גם ליו"ר ועדת החינוך וגם למועצת גדולי התורה שמינתה אתכם לתפקיד הזה, שאנחנו רואים באמת - - -
יעקב מרגי: חכמי התורה.
<שלי אלקיים: חכמי התורה.
<שלי אלקיים: אנחנו רואים מהלכים היסטוריים תרבותיים, שמתרחשים בתחום התרבות והחינוך.
<שלי אלקיים: שמי ד"ר שלי אלקיים, אני דוקטור למחשבת ישראל ולאתיקה.
<שלי אלקיים: הדוקטורט שלי הוא על רבי ישראל נג'ארה ולכן אני רוצה מתוקף האתוס המקצועי שלי לומר, שזהות היא דבר שקיים, הניסיון לכונן זהות הוא בדיוק הניסיון היומרני שהיה כאן לפני 67 שנים, הוא היה כאן באופן היפר אקטיבי.
<שלי אלקיים: המורשת של יהדות המזרח היא מורשת עצומה, לא צריך להעצים אותה אלא לחשוף אותה, לחקור אותה, להוציא אותה לאור ואנחנו יודעים שהכלים של המחקר הם לא מספיק ממומנים, הכלים של החשיפה הם לא מספיק ממומנים והכלים של ההוצאה לאור הם לא כל כך קיימים.
<שלי אלקיים: מורשת יהדות המזרח היא לא נרטיב כי היהדות היא לא נרטיב, מה שלדעתי אנחנו מפתחים – וצריך להגיד את זה, הוא התודעה ולא את הזהות.
<שלי אלקיים: אני רוצה לומר כמה מצבנו רע.
<שלי אלקיים: סליחה שאני מקלקלת את - - -
יעקב מרגי: אם לא היה רע אז היינו בבחינת מוכרים תבן במצרים.
<שלי אלקיים: כן, יותר טוב משם, אבל עדיין, למה רע?
<שלי אלקיים: אנחנו רואים שיש לנו מנכ"לית אישה, ורכזת אישה בוועדה, יש לנו פרופ' ללשון שהוא – ובצדק, יושב ראש הועדה המקצועית להיסטוריה, כי באמת ה"חית" של זהות ספרד במזרח בתוך השפה העברית היא תיקון היסטורי ללמד את זה אבל, עדיין, מתוך הרצון לתקן את הפגמים האירופו-צנטריים כמו שאמרת, הפטרוניים, של תכני הלימוד, עדיין הועדה עצמה, ופה צריך חשיבה ביקורתית כי היא בעצמה לוקה, למשל, באי איזון מגדרי, בתוך אותה ועדה להיסטוריה.
<שלי אלקיים: אני אומרת, רבותי וזה המשפט האחרון, פרופ' ממן, אנחנו אנשי מחקר, אנחנו צריכים לשמוע את החשיבה הביקורתית ולבטא אותה, אני חושבת שדיון בחשיבה הביקורתית הוא חיוני, השתלבות בשיח הבינלאומי של זכויות האדם, של מעמד האישה, של השיח המדעי, אלה הם דברים שבלעדיהם תמשיך הבועה ההשכלתית שאנחנו כולנו יודעים ועדים לה, היא תמשיך ותתקיים גם בתוך ועדה כזו שאנחנו כרגע כולנו שמחים על קיומה אבל עדיין, החשיבה הביקורתית היא חייבת להיות כל הזמן.
יעקב מרגי: המנכ"לית, שישבה בסבלנות, שמעה אתכם, יש לה התייחסויות, בבקשה.
<מיכל כהן: טוב, ממש התייחסות בקצרה.
<מיכל כהן: כמו כולם, חושבת שיש לנו הזדמנות היסטורית לעשות שינוי.
<מיכל כהן: אני מאלה שמשתדלים לראות בצורה פרקטית את מה שיכול לצאת ולא את מה שלא היה, בעיקר במקום של לא לתת תכנית לעוד עשרים שנה, שלא תתחיל כבר מן השנה הבאה.
<מיכל כהן: לכן, יש הישגים מצופים בטווח הקצר ויהיו הישגים לטווח הארוך.
<מיכל כהן: לא משנים סדרי בראשית בתוך חודש או חודשיים.
<מיכל כהן: כמה שתהיה הועדה חשובה, היא צריכה להסתכל גם דרך הפריזמה של תכנית עבודה וכמובן אלו יהיו המלצות לשר החינוך ואחרי ששר החינוך ואנוכי נלמד אותן, אנחנו נראה איך נעביר אותן לפרקטיקה.
<מיכל כהן: לכן, כל ההצעות בדבר הפרקטיקה, כן תכנית לא תכנית, כן אגף לא אגף, כן נשים לא נשים, כל מיני דברים כאלה, זה מקום הועדה, יושב ראש הועדה יאסוף את כל המוטיבציות ואני סומכת על ארז ביטון שיידע למיין מה בטווח המיידי, מה בטווח הבינוני ומה בטווח הארוך.
<מיכל כהן: זה תהליך.
<מיכל כהן: אני בהחלט חושבת שצריך לראות את זה בפריזמה של תהליך ולברך על זה שזה קם.
<מיכל כהן: לא הייתי רוצה לראות ועדה שתקום עם ספר עב כרס ולא נוכל לעשות עם זה שום דבר, מלבד לשים את זה בעוד מגירה של ועדות.
<מיכל כהן: זו האמירה הראשונה.
<מיכל כהן: אמירה שניה, לגבי הייצוג ההולם, ראשית, לחבר שדיבר על המורשת האתיופית, של יהדות אתיופיה, אנחנו כבר התכנסנו וכבר הייתה החלטה.
<מיכל כהן: במקרה הזה אני חושבת שהוועדה הזאת לא צריכה לטפל בזה, מכיוון שבוועדה שעשינו סביב העניין של המדיניות החדשה, הוחלט להכניס פרק שלם של מורשת יהדות אתיופיה ואנחנו עובדים על זה.
<מיכל כהן: לכן, ככל שהוועדה תתמוך אז בוודאי אבל אנחנו כבר נמצאים בתהליך עבודה.
אלי כהן: פרק או נושאים?
יעקב מרגי: המנכ"לית הפריעה לכם?
יעקב מרגי: לא, לא, אתה לא יכול לשאול.
<מיכל כהן: לא, לא, אתה צודק, אנחנו עובדים על נושא מורשת יהדות אתיופיה וזה יהיה חלק מתכנית הלימודים.
<מיכל כהן: את זה כבר החלטנו בוועדה אחרת, שקשורה במדיניות החדשה בטיפול בעלייה של יהדות אתיופיה.
<מיכל כהן: לגבי הרחבה של הועדה, צריך לומר, לא תמיד אוהבים לשמוע את זה אבל מה לעשות, החלק שלי הוא הפרקטיקה של החיים.
<מיכל כהן: ועדה ציבורית מונה שבעה חברים.
<מיכל כהן: היא לא מונה שנים עשר חברים - - -
<מאיר כחלון: היא צריכה לשקף.
<מיכל כהן: רגע, שניה, היא צריכה לשקף, אתה צודק - - -
יעקב מרגי: לא תמיד אפשר, בשבעה.
<מיכל כהן: את כלל מי שהיא הולכת לייצג, כן ביקשנו בקשה חריגה מהחשבת הכללית אבל זו לא החלטה שמחר אני יכולה להגיד: או.
<מיכל כהן: קיי, יש לנו עוד חמישה, שבעה, עשרה.
<מיכל כהן: זה תהליך, מה לעשות.
<מיכל כהן: לא אוהבים לשמוע על הבירוקרטיות של ממשלת ישראל, אבל זה תהליך ומי שלא מבין אז בתהליכים יש גם דברים שלוקחים זמן, אנחנו לא עוצרים, אנחנו מתקדמים.
<מיכל כהן: אם יתירו לנו עוד חבר, עוד שניים, עוד חמישה, אין כמונו שנשמח, גם לסיפור – שהעירו לנו, גם על הסיפור של יהדות תימן, גם הסיפור של יהדות אתיופיה ושאר הייצוגים כפי שנאמר.
<מיכל כהן: אני רוצה כן לומר כי אף אחד לא הזכיר את זה, העבודה תיעשה עם אנשי המשרד.
<מיכל כהן: אי אפשר לעשות עבודה בלי, מה לעשות, יש מי שאוהב את זה או פחות אוהב את זה, אנשי המשרד הם אנשי המקצוע של הפדגוגיה של מערכת החינוך ולכן, אנשי המשרד הם חלק מן התהליך של הועדה.
<מיכל כהן: אמר חבר הכנסת מאיר כהן לא להכניס את זה לשבלונות שלנו אז אני חושבת שברגע ששר החינוך הורה והינחה לייצר משהו שהוא אחר, שהוא נוסף, אז אנחנו מדברים גם על היבטים של פדגוגיה, גם על היבטים של תכנים, גם על היבטים של חוויה, על כל ההיבטים ולכן, צריך לראות.
<מיכל כהן: אני חושבת שרגע לפני שמסתערים על מערכת החינוך, הדבר הראשון שעושים הוא מיפוי, מה יש ומה אין.
<מיכל כהן: זה לא שאין שום דבר אבל, אנחנו מדברים על איזשהו איזון, על איזושהי כניסה יותר מסיבית לדברים.
<מיכל כהן: אני כן רוצה ברשותכם לומר משהו.
<מיכל כהן: לא הייתי רוצה לראות את הועדה הזו כוועדה שהיא מדגישה את הקיטוב, כי זו ועדה שכשמה כן היא, ועדה של עם אחד, שבה נותנים מקום לכל השונות, לכל התרבויות ונותנים מקום לכולם בתוך הועדה, לא על ידי זה שאומרים מה לא עשו, אלא על ידי זה שאומרים מה נעשה, ואני מרגישה, שזה גם מקום של הקשבה לקולות, זה גם המקום של יצירה והתחשבות ובעיקר, זה מקום של מעשה.
<מיכל כהן: אנחנו אנשי מעשה ואנחנו רוצים לראות את זה קורה.
יעקב מרגי: ארז, מספר משפטים לפני הסיכום.
<ארז ביטון: הקמת הועדה באה מתוך הכרה של משרד החינוך שלא הכול מושלם במשרד החינוך.
<ארז ביטון: משרד החינוך עצמו מכיר בחסר הגדול של יהדות המזרח בתוך תכניות הלימודים.
<ארז ביטון: לכן, אין ברירה, מתוך ההכרה הזאת אבל, יחד עם זאת, מתוך הרצון העצום של משרד החינוך, לשינוי ולהטמעה של חומרים מזרחיים, ובעצם מה יוסי יונה אמר שהשופטת בן פורת אמרה, כשאנחנו באנו וביקשנו לתת פרקים על יהדות המזרח ב"עמוד האש", היא אמרה דבר פשוט, שכל דבר שהוא מזרחי בעצם הוא מפלג את העם ולכן, השינוי הוא צריך להיות שינוי תודעתי בתוך החברה הישראלית כולה דהיינו, שלהכניס מזרחיוּת זה לא מפלג את העם אלא זה מוסיף לעם.
<ארז ביטון: אני מודע לבעיות הפרקטיות, זה לא כל כך פשוט, תדעו לכם, קיבלתי על עצמי אחריות שאני באמת רואה, רואה את האפשרות של כישלון, ואנשים פונים אליי, צעירים מעדות המזרח "מה, יש לך שיניים?" "מה, יסגרו אותך - - -
יעקב מרגי: לא ידעת ש"דרכתי על יבלות" כשאמרתי "ועדה עם שיניים".
<ארז ביטון: זה נכון, "יסגרו אותך בתוך מגירה?
<ארז ביטון: " רבותי, היות ואני בן אדם שמאמין באפשרות של שינוי, אני אציג תעודה של המלצות, ואני שמח שהשר מדבר אפילו על המלצות בתקשורת, המלצות בטלוויזיה, המלצות לשינוי, בפעם ראשונה שראיתי בקרית ים, שקראו רחוב על שם רבי דוד בוזגלו הצטמררתי, לא היה דבר כזה - - -
יעקב מרגי: הוא גר שם.
<ארז ביטון: נכון, אבל לא היה.
<ארז ביטון: שמות של יהודים מזרחיים – האם ראית דבר כזה?
יעקב מרגי: היה שם שמואל סיסו.
<ארז ביטון: נכון, נכון, נכון אבל - - -
<שלי אלקיים: השאלה אם בתל אביב יש רחוב כזה.
<ארז ביטון: נכון מאוד שלי.
<ארז ביטון: השינוי צריך להיות.
<ארז ביטון: עכשיו רק מילה אחת לעניין ההרחבה, מיכל, תעזרי לי בצורה יצירתית להפעיל מיד את הועדה הנוספת, הועדה המלווה - - -
יעקב מרגי: זה סימן שאתה מבין את הבירוקרטיה, אם ביקשת יצירתיות, כל הכבוד לך.
<ארז ביטון: תתפלא, כבוד היושב ראש.
יעקב מרגי: כל הכבוד לך, אני אומר לך.
<ארז ביטון: תתפלא שמיכל וזהבה ואחרים יודעים בצורה יצירתית למצוא פתרונות, גם לבעיות בירוקרטיות ואני סומך עליהם.
<ארז ביטון: אני רוצה אישור להתחיל כבר בוועדת הליווי שהיא מונה חמישה ששה איש.
<ארז ביטון: אתמול כבר היה אצלנו נציג אתיופיה, אדם מופלא, עורך דין אמטה, בפגישה של שלושים ארגונים.
<ארז ביטון: רבותי, עשרות אנשים יום יום מתדפקים ואני פונה מכאן לציבור, תפנו, תכתבו, תכתבו על דמויות, תכתבו על אירועים היסטוריים בתוך הקהילות שלכם, הכול ייכנס.
<ארז ביטון: קודם כל ייכנס למאגרים באינטרנט, אחר כך הוא ייכנס גם לתוך תכניות הלימודים ואני אומר, יש לנו פרופ' יוסי טובי לייצג את התימנים, אני לא מפחד להגיד ייצוג עדתי, מה יש?
<ארז ביטון: יש לנו את פרופ' חביבה פדיה, שהיא מעיראק ויש לנו חיים סבתו ממצרים - - -
יעקב מרגי: מפתיה הפכה להיות פדיה.
<ארז ביטון: נכון, הסבא שלה היה מקובל גדול.
יעקב מרגי: המקור זה פתיה.
יעקב מרגי: קבלה מעשית.
<ארז ביטון: רבותי, אני אומר לכם, אני בהתרוממות רוח, אני מסכם במשפט לגבי הועדות שאני החלטתי להקים, ועדות משנה, כי אני אמרתי: יתרו בא למשה רבנו ואמר לו: אתה נפול תיפול, האם אתה יכול לבד לשפוט את כל עם ישראל?
<ארז ביטון: תקים לך שרי משנה, שרי עשרות וכך אני עשיתי.
<ארז ביטון: יש לנו פרופ' אהרון - - -
<קריאה: הוא נענש אחר כך.
יעקב מרגי: משה.
יעקב מרגי: יתרו אומר לו: "כל הדבר הגדול יביאו אליך והקטון ישפטו הם" - - -
<ארז ביטון: כך אני זוכר, אז אני אומר, אנחנו הקמנו ועדות משנה מופלאות.
יעקב מרגי: תודה ארז, תודה.
<ארז ביטון: תודה רבה ותלוו אותנו - - -
יעקב מרגי: אני אומר לך בסיכום.
<ארז ביטון: תתנו לנו גיבוי בחקיקה, כי רק בחקיקה יהיה פה - - -
מירב בן ארי: יש לך פרטנר מצוין, יושב ראש הועדה.
יעקב מרגי: אין לך מושג, אני לא יודע אם לשר יש מושג לאן הוא נכנס אבל לי יש.
יעקב מרגי: הועדה מודה לשר ולמנכ"לית על האומץ והיושרה בהקמת הועדה הזו, זה לא ענין של מה בכך כי אך לפני, אפילו אם נספור את השנים האחרונות, לא היה מובן מאליו השיח הזה.
יעקב מרגי: הועדה מודה למשורר והסופר ארז ביטון, חתן פרס ישראל, שהסכים לקבל על עצמו את המטלה הכבדה והאחראית הזו ואני חושב שזו זכות שנפלה בחלקכם.
יעקב מרגי: הועדה שמעה על החשיבות הרבה של הבאה לתלמידי ישראל את הסיפור המלא.
יעקב מרגי: הועדה שמעה על הקושי במחסור בחוקרים ובקורסים יעודיים באקדמיה ולפיכך, הועדה מבינה את הצורך וקוראת לשר החינוך, שהוא גם יו"ר המל"ג, לפעול לייצוג, היום, דווקא היום, כשהוא מרכיב את המל"ג החדשה, לייצוג הולם גם במל"ג וקוראת למל"ג להכניס בתכניות החומש – כי עכשיו כותבים את תכניות החומש ואני לא רוצה לשמוע בשנים הבאות בוועדת החינוך "שזה לא כלול בתכנית החומש", להכניס קורסים ותכניות שייקדמו את רוח הדברים שתצא מוועדת ארז ביטון.
יעקב מרגי: הועדה תדון במסקנות ובהמלצות של ועדת ביטון עם הגשתן, יהיה דיון נוסף.
יעקב מרגי: הועדה מבקשת ממשרד החינוך לפעול ליישום מסקנות והמלצות ועדת ארז ביטון כשיוגשו, ושוב, אנחנו נעקוב אחרי תהליך ההטמעה במערכת החינוך ובכלל.
מירב בן ארי: שלום לכולם ולכולן.
מירב בן ארי: אני חברת הכנסת מירב בן ארי, אני אחליף את יו"ר ועדת המשנה של ועדת הספורט, חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.
מירב בן ארי: היום 30 למרץ 2016, כ' באדר ב' תשע"ו.
מירב בן ארי: אנחנו מקיימים היום דיון בנושא ספורט נשים בדגש על כדורשת.
מירב בן ארי: אני לפני שבועיים הייתי בטורניר הכדורשת, היכרתי את הנשים הנפלאות, קודם כל הוזמנתי ושמחתי להגיע, הגעתי לטורניר המקסים שלהן באילת, לא רק חילקנו 'וי' אלא ממש ישבנו והקשבתי ושמעתי ומאוד התרשמתי מהעשייה.
מירב בן ארי: אמרתי שאנחנו נביא את זה לדיון בכנסת כדי לבחון את האפשרויות של המדינה ובמקביל, דיברתי גם עם השרה מירי רגב, היא תפגוש אתכן בפגישה שבה אתם תעלו את זה.
מירב בן ארי: דיברתי גם עם יורם אורנשטיין - - - "מאמנט" וכמובן עם נאור מ"מכבי" ישראל שתומך בכדורשת.
מירב בן ארי: המטרה היא קודם כל לשמוע אתכן ואז לצאת עם איזשהן מסקנות של הועדה, גם לשרה, כדי שכבר לפני הפגישה אתכן אנחנו נדע על מה אנחנו מדברות וגם כדי להבין מה קורה בעצם עם הספורט הזה ולמה המדינה לא מעורבת – ולא מתוך המקום שדיברנו במפגש, של יצוא הספורט, אלא מתוך המקום של השאלה איך לחזק את הספורט הנשי במדינת ישראל בכלל ואת הכדורשת בפרט.
מירב בן ארי: מנהלת הועדה היא לאה גופר, אם מישהו מכם לא נרשם לזכות דיבור באתר אפשר להירשם כאן, שתדעו מבחינה טכנית, מי שזו פעם ראשונה שלו בוועדה בכנסת.
מירב בן ארי: אם יצטרפו חברי כנסת אז להם יש את הזכות היחידה להגיב בקריאות ביניים, כל השאר בבקשה לשמור על זכות דיבור ולפנות כשאני מבקשת, אלו הערות טכניות.
מירב בן ארי: אנחנו נתחיל עם איגוד הכדורשת הישראלי, מירב צימרמן, בואי תספרי קצת לוועדה.
<מרב צימרמן: בוקר טוב, מירב צימרמן, אני אחת מהמייסדות של כדורשת בישראל.
<מרב צימרמן: לצדי חברות ההנהלה ומפיצות שלנו ובעצם באתי לפנות אליכם בבקשה מאוד פשוטה: להתייחס אל ספורט הכדורשת כאל ספורט.
<מרב צימרמן: במשך עשר שנים אנחנו מנהלות ליגות של כדורשת בכל הארץ, מצרפות בהתנדבות מלאה נשים מכל המגזרים, מכל הרמות, לספורט הזה, בין אם זה ברמה עירונית, עממית, ברמה של אימהות, לא אימהות, עם פריסה בכל הארץ, עד לרמה של בנות שמתייחסות אל הספורט הזה כאל ספורט מקצועי.
מירב בן ארי: ספרי על התהליך שבו אישה היום יכולה להיכנס אליכם.
<מרב צימרמן: היום החיים קלים.
<מרב צימרמן: היום יש כדורשת בכל מועצה, בכל ישוב, בכל עירייה, בכל מקום.
<מרב צימרמן: אין בעיה, הבנות נכנסות לאינטרנט, כותבות "כדורשת", הדבר הראשון שעולה להם זה איגוד הכדורשת, מרימות לנו טלפון, כותבות לנו הודעה ותוך שתי דקות בדיוק הן מצוותות לקבוצה באיזור המגורים שלהן.
<מרב צימרמן: זה דבר מאוד קל היום, כי היום כבר נפרצה הדרך.
<מרב צימרמן: לנשים היום יש אפשרות להצטרף לקבוצה ביישוב, לשחק ברמה מקומית, או שהן יכולות לעלות ברמה ולהתחרות ברמה ארצית, לאומית, עד כל רמה אפשרית.
<מרב צימרמן: אין מגבלה של גיל, אין מגבלה של מצב גופני, אין כל מגבלה היום לאישה בישראל לשחק כדורשת, למעט המגבלה היחידה שאולי יש לאישה בישראל לשחק כדורשת והיא מגבלה כספית, כי יש נשים שאולי לא יכולות לשלם 250 שקל בחודש בשביל לממן - - - ומגרש ואולי אין להן את הקשרים המתאימים עם המועצה המקומית - - -
מירב בן ארי: אין דיפרנסציה?
מירב בן ארי: האם זה לא משנה באיזו רשות, זה עולה 250 שקל?
<מרב צימרמן: פחות או יותר, זה סדר הגודל.
<מרב צימרמן: יש מועצות שקצת יותר, עוד פעם, יש ערוץ תיקצוב לעיריות ולמועצות, שמאפשר להן לתמוך בליגות כדורשת עירוניות, כמו דרך אגב, במקרה של "מאמנט", שהן כמובן יציגו את עצמן אבל '
<מרב צימרמן: בגדול' ליגות עירוניות, ליגות אימהות, שמתרחשות בעיריות, גם לנו יש כאלה תחת האיגוד, כמה כאלו, ליגות אימהות שנתמכות על ידי המועצה המקומית או העיריה.
<מרב צימרמן: במקרה כזה יותר קל, זה עולה טיפה פחות, העיריה מסבסדת, לפעמים אפילו מממנת את נסיעות של הבנות למשחקים.
<מרב צימרמן: בליגות הארציות, המחוזיות, ליגות יצוגיות-תחרותיות, אן שום עזרה מאף אחד לבנות האלו.
<מרב צימרמן: אנחנו פונות לכל המגזרים.
<מרב צימרמן: יש אצלנו קבוצות מהמגזר הערבי, יש אצלנו קבוצות לגילאים שונים, יש בנות עשרים ויש בנות חמישים שמשחקות.
<מרב צימרמן: בעצם אין מגבלה לכמות הבנות, אין העדפה כזאת או אחרת, לפי איזשהו מגזר או מצב סוציואקונומי, זה מאוד מאוד קשה להביא נשים מהפריפריה להצטרף, נשים מאוכלוסיות מוחלשות, קשה לגרום להן להצטרף.
<מרב צימרמן: אנחנו שולחות מתנדבות לעשות מה שאנחנו קוראות "סיירת כדורשת".
<מרב צימרמן: הן מגיעות כמעט לכל חור בארץ, מלמדות נשים מאוכלוסיות מוחלשות לשחק כדורשת.
<מרב צימרמן: בערים חזקות, רעננה, כפר סבא, הרצליה, סיירת כזאת מכניסה חמישים או מאה בנות למסגרות כדורשת ב no time, במגזרים מוחלשים זה לא כך, קשה.
מירב בן ארי: מהי ההשתתפות של הרשות המקומית?
<מרב צימרמן: עוד פעם, אם זו ליגה עירונית, ליגת אימהות מקומית, שמשחקת רק בתוך העיר, לפעמים יש עזרה במגרשי אימונים.
<מרב צימרמן: אם זו ליגה ארצית שפועלת במחוז ספציפי כמו הרצליה, רעננה, כפר סבא, צפון, דרום – אין שום עזרה.
<מרב צימרמן: אנחנו משלמות מחיר שהוא לפעמים מופקע, לשכירת האולם, כי לוקחים מאתנו מחיר מחירון, אין מנגנון החזר כספי לעמותה שלנו כמו שיש מול אגודות מקומיות וכו', שמקבלות בעצם התקזזות על העלויות של האולמות, אנחנו משלמות מחירים מופקעים.
<מרב צימרמן: לפעמים זה 3,000, 4,000 שקל לחודש, לשכירת אולם.
מירב בן ארי: איפה עוד הקשיים שלכן, מירב?
<מרב צימרמן: עוד פעם, יש לנו מנגנון מאוד גדול, יש לנו היום חמישים עובדים בשכר ומישהו צריך לשלם להם משכורת לאנשים האלה.
<מרב צימרמן: יושבות כאן חברות ועד מנהל מתנדבות, עובדות לפעמים 12 שעות ביום, עובדות, בכדורשת, לא מקבלות על זה כלום, העמותה ממומנת מכספי שחקניות, "מכבי" ישראל זה ארגון שעוזר לנו מבחינה פיננסית, אבל הארגון שלנו נכון להיום מגלגל 3 מיליון שקל, "מכבי" ישראל יכלה לעזור אבל זה peanuts, המחזור שלנו 3 מיליון שקלים.
מירב בן ארי: "מכבי ישראל" – כמה כסף הם שמים, לפרוטוקול, שנדע?
<דנה שבתאי: 70,000 שקל, ואנחנו מעלים את זה השנה למאה.
מירב בן ארי: מאה.
מירב בן ארי: זה רק לשאלה שלי על הכסף.
<מרב צימרמן: את מבינה ש-100,000 שקל מתוך 3 מיליון זה לא בדיוק משמעותי.
מירב בן ארי: זאת אומרת שרוב התקציב נשען על ההשתתפות של המשתתפות עצמן.
<מרב צימרמן: בהחלט.
<מרב צימרמן: זה גם לא מספיק.
<מרב צימרמן: היינו רוצות להוסיף עוד אנשים שישפרו את המנגנונים המקצועיים שיש לנו.