GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אתמול העליתי את החוק שלי יחד עם חברת הכנסת מירב בן ארי לוועדת שרים אבל זה נדחה, לא כי פסלו את הרעיון - - -
מירב בן ארי: אין מתנגדים בכלל.
יעקב מרגי: אלו סוגיות קואליציוניות שמחייבות הסכמה ותיאום בין כל המפלגות.
יעקב מרגי: בואו נבדוק אותם.
יעקב מרגי: כמה זמן לוקח להם לתאם, אם לא נפעיל קצת 'לחץ פיזי מתון'.
איתן ברושי: אנחנו בעד חינוך, כן?
<אליאב בטיטו: בהחלט, אז תודה גדולה ליושב ראש הועדה, חבר הכנסת יעקב מרגי ולחברת הכנסת מירב בן ארי, שיזמו לקחו את היוזמה הזאת והמשיכו איתה הלאה וקדימה וזה הגיע עד לוועדת שרים לחקיקה.
<אליאב בטיטו: לצערנו בדיון הוחלט שההצבעה על הנושא תידחה עד אחרי הפגרה אבל, חשוב לי להדגיש לכל אותם מודאגים, לגבי בני השבע-עשרה במדינת ישראל, בני הנוער בגיל שבע עשרה במדינת ישראל הם בני נוער אחראים, הם אזרחים בוגרים ואם אנחנו רשאים להוציא רישיון נהיגה בגיל שש עשרה ותשעה חודשים, ואם יש לנו תעודת זהות כבר בגיל שש עשרה ומועד לעבור מיונים ליחידות מובחרות בצה"ל, אז אין שום סיבה שאנחנו לא נבחר את המנהיגים שלנו.
<אליאב בטיטו: יש לנו אחריות גם על מעשינו מבחינה פלילית ועל כן, המעורבות האזרחית והפוליטית שלנו באמת בלתי נמנעת.
<אליאב בטיטו: בגיל זה מרבית בני הנוער לומדים במסגרת חינוכית.
<אליאב בטיטו: בגיל שבע עשרה רוב בני הנוער נמצאים בתוך מערכת החינוך, עוסקים בנושא הזה ואין דרך טובה יותר ללמוד אזרחות פעילה מאשר לצאת ולהצביע.
<אליאב בטיטו: ה'מעבדה' של מקצוע האזרחות היא לצאת להצביע בקלפי.
<אליאב בטיטו: אם תינתן לבני הנוער זכות הצבעה בבחירות לכנסת, אין ספק שהתעניינותם באקטואליה ובאירועים חשובים העומדים על סדר היום תגבר.
<אליאב בטיטו: מה שאנחנו רואים היום שהמעורבות האזרחית של בני הנוער הולכת וגדלה, אם גיל הבחירה יירד היא תגדל עוד יותר.
<אליאב בטיטו: את התקדים הכי טוב לכך אפשר לראות ברשויות המקומיות.
<אליאב בטיטו: בשנת 2001 ירד גיל הבחירה לרשויות המקומיות מגיל 18 לגיל 17, בזמן שהמועצה – קודמינו בתפקיד – הובילו ואפשר לראות שבשנים האחרונות, בשתי מערכות הבחירות האחרונות ברשויות המקומיות, אנחנו זוכים לראות יותר ויותר צעירים מעורבים במסגרת המפלגות השונות ומקדמים אג'נדה קהילתית וחברתית.
<אליאב בטיטו: יש לציין כי במדינת ישראל, בניגוד למגמה הרווחת בשאר העולם, ששם אחוזי ההצבעה של מי שמצביע פעם ראשונה הוא נמוך, במדינת ישראל אחוז ההצבעה של מצביעים בפעם הראשונה הוא של כ-90%, לעומת 50% של האוכלוסייה הבוגרת, זאת אומרת שגם שיעור ההצבעה יעלה.
<אליאב בטיטו: גם מבחינה עולמית אפשר לראות שבאוסטריה גיל ההצבעה ירד מ-18 ל-16, בברזיל זה כבר 16, בארצות הברית הורידו מ-21 ל-18 וכל העולם בהליך הדרגתי של הורדה.
<אליאב בטיטו: כאן אני אנצל את המקום לקרוא, מתוך ועדת החינוך, אני קורא גם לאדוני ראש הממשלה, מר בנימין נתניהו ולכל מקבלי ההחלטות, בממשלת ישראל, אל תהיו אדישים כי בני הנוער אזרחי העתיד, אנחנו דואגים לעתיד של החברה שלנו, אנא, עיזרו לנו להוביל עתיד אחר, טוב יותר.
יעקב מרגי: זה צריך להזכיר למבוגרים, שגם הם היו פעם בני נוער.
<קריאה: אף אחד לא מאמין לנו.
<אליאב בטיטו: אנחנו מאמינים לכם ואני חושב שבכלל, הנושא זה לוקח חלק בתמונה רחבה יותר של שיח ציבורי, שיח שחייב להשתנות מתרבות "הסטטוס והלייק", לתרבות העשייה מעבר למסך.
<אליאב בטיטו: על כולנו לפעול לשינוי השיח הציבורי.
<אליאב בטיטו: עלינו לא רק לדבר על חשיבות ההתנדבות – דבר שברור לכולנו, אלא לבדוק ולמצוא דרך לבני נוער רבים ככל שניתן, להתנדב, לתרום ולפעול למען החברה בישראל.
<אליאב בטיטו: לא רק לדבר אלא לשלב את השיח עם העשייה, את הערכים עם המעשה.
<אליאב בטיטו: כפי שחוזה המדינה, בנימין זאב הרצל הגדיר זאת בספרו "אלטנוי" "חלום ומעשה אינם שונים כל כך כפי שנוטים לחשוב, כי כל מעשי בני האדם בחלום יסודם וגם אחריתם חלום היא, ואילו אם לא תרצו אז כל אשר סיפרתי לכם אגדה הוא, ואגדה יוסיף להיות".
<אליאב בטיטו: התלמידים במדינת ישראל רוצים להרגיש בבית הספר כבבית חינוך, כשהם חותרים לערכים ולא לחיים מתוך מירדף אחרי הציונים, אלא לחיים בהם יישמרו ערכים שיניעו אותם לעשייה משמעותית ותרומה חברתית.
<אליאב בטיטו: לא עוד לימוד ושינון חומר אלא לימוד והטמעת ערכים.
<אליאב בטיטו: במאה ה-21 המידע נגיש לכולנו ואני יכול כבר בבית, דרך המחשב או הסמארטפון, ללמוד על מלחמת העולם השנייה או גירוש ספרד אבל את הערכים, את דרך המחקר, את העניין, אפשר לעשות קודם כל במערכת החינוך ומעבר לכך, תפקיד מערכת החינוך הוא לפתח אזרחים משמעותיים וערכיים.
<אליאב בטיטו: אותם ערכים חברתיים שעליהם בנויה האזרחות, הם 'הנשמה היתרה' שעל מערכת החינוך להכניס, זו הנשמה היתרה שאותה נמשיך לקדם ולהוביל.
<אליאב בטיטו: נציגי מועצת התלמידים ונוער, חברי כנסת יקרים ונכבדים, אני מאחל לכולנו שיהיה לנו דיון משמעותי, שנצא מכאן עם בשורות משמעותיות וחיוביות לטובת כל בני הנוער במדינה.
יעקב מרגי: תדעו לכם שחברי הכנסת היום יתאפקו וישמעו אתכם, לא אתם תשמעו אותם ואני בכללם.
יעקב מרגי: ניתן למי שירצה להתייחס, כי אנחנו נחרוג ממנהגנו לבקשות רשות הדיבור, תמיד הראשון הוא בעייתי ואחר כך אי אפשר להשתיק - - -
איתן ברושי: מתחילים בשני.
יעקב מרגי: אז בבקשה, מי שרוצה להתחיל.
<אליאב בטיטו: מאיה, את רוצה להתחיל עם הנושא של חינוך לחיים שאנחנו מקדמים?
<מאיה מרקוס: אני מאיה מרקוס, אני תלמידת כיתה י"א מאריאל - - -
<אליאב בטיטו: יושבת ראש מועצת הנוער שם.
<מאיה מרקוס: באריאל.
<מאיה מרקוס: במועצה הארצית הקמנו צוות שזה צוות חינוך לחיים.
<מאיה מרקוס: המטרה שלו בסופו של דבר היא להכניס את כל הדברים שאנחנו לא לומדים בבית הספר, שאנחנו עושים אותם בעצם אחרי הצבא – לתכנית הלימודים.
<מאיה מרקוס: זה בעצם הפתרון שהוצע, אז אנחנו רוצים להכניס לתכנית הלימודים את כל מה שאנחנו לא לומדים - - -
יעקב מרגי: יש לי בכניסה לחדר שלי במסגרת "מה שלא לימדו אותי בבית הספר", אם את רוצה רשימה את יכולה לקחת משם.
<מאיה מרקוס: נשתמש בזה, אז דברים כמו לקחת הלוואה, לשכור דירה, לשלם - - -
יעקב מרגי: נראה לי העתקת משהו משם.
<מאיה מרקוס: כל הדברים האלה שאנחנו לא לומדים בבית הספר, אנחנו רוצים להכניס אותם כחלק מלימודי האזרחות, כדי להכין את התלמידים לאזרחות האמתית, כי אם אנחנו לא נדע את הדברים הבסיסיים, איך להתנהל אחרי הצבא, אז לימודי האזרחות לא ישתלמו בשום צורה, זו האזרחות האמתית, לפי לדעתי לפחות וזה באמת יכול להכין אותנו להיות אזרחים טובים ותר.
<מאיה מרקוס: גם כששאלנו כל מיני מבוגרים, אם הם היו לומדים את זה בבית הספר, האם זה היה עוזר להם להתנהג יותר טוב ויותר חכם, אז באמת התשובה שלהם הייתה כן וגם הוצע פתרון ללמד חינוך פיננסי בבתי הספר.
<מאיה מרקוס: אני יכולה להגיד לך שבבית הספר שלי לימדו חינוך פיננסי וכל מה שלמדתי שם - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע, כשאת אומרת "לימדו" במסגרת מה?
<מאיה מרקוס: במסגרת שיעור.
יעקב מרגי: שבות שבועיות?
יעקב מרגי: ממש?
<מאיה מרקוס: לא, במסגרת שעות שבועיות הייתה שעה שבועית אחת ולמדנו - - -
יעקב מרגי: באיזו שכבה?
<מאיה מרקוס: כשהייתי בכיתה י'.
<מאיה מרקוס: ברשת "אורט".
<קריאה: מי לימד?
<מאיה מרקוס: היא הייתה מורה שלי ללשון, היא פשוט ישבה עם ספר ולימדה.
יעקב מרגי: לאפשר לה לסיים.
<מאיה מרקוס: לא יצאתי משם באמת עם כלים, הדבר היחיד שהיא ניסתה ללמד אתנו היה איך להתנהל נכון עם הכסף שלנו, הדבר היחיד שאני זוכרת משם זה שהיא אמרה לנו: מה הייתם עושים אם היו לכם אלף שקל, ב'סופר', איך הייתם משתמשים בזה אז אני חושבת, שבמקום לעשות שיעורי חינוך פיננסי כשאין בזה בגרות וזה לא כזה משמעותי, נכניס את זה לחלק מלימודי הבגרות, זה יהיה הרבה יותר משמעותי, הנוער יהיה חייב ללמוד את זה וזה יופנם.
יעקב מרגי: נמשיך ברצף, בבקשה.
<עמית ניסן: מקווה ששומעים אותי, אם לא אז אדבר טיפה יותר חזק.
<עמית ניסן: שמי עמית ניסן, מתל אביב יפו, יושבת ראש המטה של תל אביב יפו ואני רוצה להעלות פה נושא שטיפה חשוף, אז תסלחו לי אבל הוא נושא של חנוך מיני ומגדר, זה גם נושא שאנחנו מקדמים במועצה.
<עמית ניסן: השנה המועצה נחלקה לצוותים שכל צוות עוסק בנושא אחר ש'בוער' לנוער והצוות שאני נמצאת בו, הוא צוות לחינוך מיני ומגדר.
<עמית ניסן: הדבר זה לוקה בחסר במערכת החינוך בצורה די גדולה.
<עמית ניסן: בני נוער בקושי נחשפים לעניין הזה ובכלל, בגיל הצעיר בבתי הספר היסודיים גם לא, ואם כן, אז פעם בשנה מגיע מרצה חיצוני ומדבר והדברים האלה הם כמעט כל פעם, אותה שנה אותה הרצאה.
<עמית ניסן: גם המורים הם לא אלה שצריכים לבוא ולדבר אתנו, כי כן צריכה להיות הפרדה בין מורה שידבר אתנו על נושאים שהם טיפה שונים, טיפה מביכים, טיפה גם - - - באיזשהו אופן וצריך לבוא משהו אחר ממשרד החינוך.
<עמית ניסן: זה צריך להיכנס ברמה של שיעורים ואפילו פעם אחת בחודש, של מסגרת חינוכית, מערכי שיעור בנויים לפי כיתות ולפי גילאים, וכל מפגש ידבר על משהו אחר.
<עמית ניסן: חינוך מיני לא רק במובן של קיום יחסי מין, אלא במובן של הטרדות מיניות וצניעות כביכול, כל אדם רשאי לכבד את עצמו ולשאול איך הוא מכבד את עצמו, איך אדם רואה את עצמו מבחינת מגדר ואיך אני מגדיר את עצמי, מי אני ואפילו להגיע לרמה של שוויון מגדרי בין נשים וגברים אפילו מן הקהילה של הלהט"בים, שזו גם קהילה שמשרד החינוך מאוד אוהב 'לטאטא מתחת לשטיח', כי זה נורא לא נעים לדבר על זה במשרד החינוך, כי בבתי ספר בדרך כלל, אלה נושאים שלא נעימים, לא נעים למורים לבוא ולדבר על זה, זה נורא מביך אבל הדברים האלה לא נשארים רק במשרד החינוך, תלמיד יוצא מהכיתה לפעמים ללא ידע בזה בכלל ואז הוא מחפש את זה באינטרנט, ובאינטרנט אנחנו כבר יודעים מה ילד בגיל שש יכול למצוא.
<עמית ניסן: גם ההורים לא יודעים איך להתמודד עם זה, אז אנחנו במחוז, ועדת נוער וקהילה, העלינו פעם אחת איזושהי הצעה שבתי הספר, יחד עם הנחיה ועזרה ממשרד החינוך, יעבירו פעמיים בשנה, איזושהי הכשרה להורים, איך להיות הורים בנושא הזה, בבית, כי לא כולם יודעים, אנחנו מולידים ילד ולא מקבלים ספר הוראות איך להיות הורה וזה חשוב בעיניי, זה נושא שאנחנו חייבים לטפל בו בדחיפות, כי הגיל שילדים נחשפים לדברים באינטרנט רק יורד ויורד, ודברים לא נעימים שקורים לנו במרחב הציבורי, רק גדלים וגדלים אז חבל שלא נטפל בזה וכדאי 'להוציא את האבק'.
<קריאה: אני רוצה להגיב.
<אליאב בטיטו: רגע אחד, רק, אין בעיה, רק כמה נושאים שמאוד חשוב לי שיעלו אז אני קצת אכוון.
<אליאב בטיטו: יש כאן נושא שהתבקשנו להעלות – פערים בין פריפריה למרכז, תהל תציג אותו, תקנת ההסעות איתי שובל רצה להציג, הגבלת מחירי הקפיטריות – האם יש כאן מישהו ספציפי שחשוב לו להציג את זה?
<אליאב בטיטו: זֶליק, אתה רוצה להציג את זה?
<אליאב בטיטו: או.
<אליאב בטיטו: קיי, מעולה, ואז נמשיך את הסבב, נתחיל עם הנושאים הרלבנטיים, כי יש כאן גם את נציגי משרד החינוך שצריכים לתת את תשובות, אז דניאל תתחיל ואחרי זה איתי ותהל.
<אליאב בטיטו: טוב, תהל, את מוכנה?
יעקב מרגי: סביב השולחן.
יעקב מרגי: תהל מכירה את הועדה.
<תהל שטובר: צהרים טובים לכולם, אני תהל שטובר, לומדת בכיתה י"א בבית ספר "פלך" כאן בירושלים והנושא שאני הייתי רוצה לעלות הוא נושא שלי לפחות מאוד מאוד 'בוער'.
<תהל שטובר: אני חושבת שאולי האתגר הגדול ביותר שמדינת ישראל צריכה להתמודד אתו כיום, הוא ההבדלים והפערים בין הפריפריה למרכז.
<תהל שטובר: כיוון שאנחנו גם בוועדת החינוך אז אני חושבת שראוי לשים דגש על הפערים בחינוך בין הפריפריה למרכז, ועל הפערים בשוויון הזדמנויות בין הפריפריה למרכז.
<תהל שטובר: תראו, אני לומדת בבית ספר שאין לי מילה רעה אחת להגיד עליו.
<תהל שטובר: אני עולה כל בוקר במדרגות לבית הספר, מודה כל יום על היכולת שיש לי לקבל את מה שאני מקבלת בבית הספר אבל, משהו 'יושב לי על הכתף' וזו בדיוק העובדה שאני יכולה לעלות במדרגות לבית הספר ולקבל איזה מגמות שאני רוצה ואיזה שעות תיגבור שאני רוצה וכל תמיכה, את השיעורים הכי מרתקים, המורים הכי מעניינים והכי מוצלחים, שכל אחד מהם הייתי מגישה לפרס 'המורה של המדינה', כשילדה בגיל שלי, במרחק חצי שעה נסיעה ממני, במרחק שלש שעות נסיעה ממני, לא בבית ספר כל כך מרכזי כמו שאני לומדת בו, לא יכולה לקבל אפילו לא שמינית ממה שאני מקבלת.
<תהל שטובר: יש פער כל כך גדול בין ההזדמנויות שמקבלים כל תלמידי המדינה.
<תהל שטובר: בסופו של דבר החינוך הוא המרכיב הכי בסיסי והכי חשוב להתקדמות וההתפתחות של כל אחד מאתנו, בתור אזרחים ובתור בני אדם.
<תהל שטובר: אנחנו מגיעים, אנחנו אמורים להגיע לאיזושהי נקודה שווה כדי לפרוץ קדימה לחיים האמתיים אם אפשר לקרוא לזה, ומה שקורה הוא שכבר שם אנחנו מתחילים עם פערים מאוד מאוד חמורים.
<תהל שטובר: כולנו מודעים לזה וזו בעיה חמורה.
<תהל שטובר: יש לכך מספר פתרונות ואני חושבת שהפתרון הראשון שצריך לקפוץ עליו הוא התיקצוב הדיפרנציאלי.
<תהל שטובר: לא הגיוני שתלמיד בתל אביב במרכז הארץ יקבל בדיוק אותו סכום כמו שמקבל תלמיד בירוחם, כשלתלמיד בתל אביב העיריה יכולה להוסיף כספים נוספים וההורים שלו יכולים לשלם כספים נוספים, אז הדבר הראשון, יש כאן - - - מ- the marker שממש מראה איך התלמידים בפריפריה מקבלים פחות.
<תהל שטובר: אני לא חושבת שיכול לעלות על דעתנו נושא כל כך בוער שבכלל לא מטופל.
<תהל שטובר: אם - - -
מירב בן ארי: אני חייבת להגיד לך משהו אחד.
מירב בן ארי: הייתי גם חברת מועצת העיר של תל אביב יפו לפני שהגעתי לכאן.
מירב בן ארי: את חייבת להבין משהו אחד, תהל, את אינטליגנטית, חריפה, אני שומעת אותך הרבה בוועדות.
מירב בן ארי: את לא יכולה לקחת עיר אחת ולהתייחס אליה כגוש אחד, כי תלמיד ב"כפר שלם", ב"ארגזים", או ב"עזרא", או ב"התקווה" - - -
יעקב מרגי: יש פריפריה חברתית גם.
מירב בן ארי: אסור לשכוח שבנתניה ובהרצליה ובתל אביב הגדולה – יש פריפריה חברתית במדינת ישראל ואני מבינה את המצוקה של ירוחם ודימונה אבל אני תמיד – ויודע את זה יושב ראש הועדה, אני תמיד שם.
מירב בן ארי: צריך לזכור והראיתי לו, אגב, הלכנו אני והיושב ראש, הראיתי לו את הפריפריה החברתית בנתניה, יש שכונות כמו "דורה" ו"אזורים" ו"קריית נורדאו" שלא נעים לומר, אפילו שר הפנים, אגב, אריה דרעי אמר שהן במצב הרבה יותר גרוע משכונות בירוחם.
מירב בן ארי: לכן, מאוד חשוב לי , הערה אחת, לא נשכח שבמדינת ישראל יש פריפריה חברתית והיא לא פחות.
<תהל שטובר: אני לחלוטין מסכימה אתך, אני מדריכה בשכונת מצוקה כאן בירושלים, את הפריפריה החברתית אני מכירה וגם בתוך הערים אני מסכימה שצריך להיות תיקצוב דיפרנציאלי - - -
יעקב מרגי: לפעמים גם בתוך בית ספר.
<תהל שטובר: גם בתוך בית הספר, לחלוטין אבל, אם אנחנו לוקחים את כל הערים במדינה שמחולקות לאשכולות סוציו אקונומים, אז צריכים לבחור לאיזו עיר, לאיזו עירייה יש את היכולת לתת יותר תקציבים, ואיזו פחות.
<תהל שטובר: בסופו של דבר, בשקלול המלא, נכון, ברור שגם בתוך הערים ש צורך בתקצוב דיפרנציאלי, אבל, ברגע שהתקציבים יוכלו להתנהל בתוך הערים, אני מסכימה שזו נקודה שצריך לשים עליה דגש, עדיין, זה באמת הדבר הראשון.
<תהל שטובר: אם נוכל ליצור איזושהי יוזמה לתיקצוב דיפרנציאלי אמתי בחינוך, שתלמיד בפריפריה באמת יוכל לקבל את ההזדמנות שאנחנו - - -
יעקב מרגי: אני אומר לך, משרד החינוך, שר החינוך, גם הנוכחי וגם קודמו, התחילו עם התיקצוב הדיפרנציאלי לפי סעיפים.
יעקב מרגי: אל"ף, צריך לחקור את זה לעומק כי לפעמים, הרי איך קוראים את התיקצוב הדיפרנציאלי?
יעקב מרגי: לפי רמה סוציו אקונומיות - - -
מירב בן ארי: והיא לא תמיד נכונה.
יעקב מרגי: לא תמיד היא נכונה, לפעמים בתזוזה קטנה את הופכת את אותו ישוב, לכן צריך לעשות עבודת מטה.
<תהל שטובר: לחלוטין.
מירב בן ארי: האם את יודעת, נגיד, מה דירוג המס של ירושלים?
<תהל שטובר: כן, אנחנו מספר 4.
מירב בן ארי: יפה ו-4, את מבינה שיש כאן דיפרנסציה הרבה יותר משמעותית אבל את מסכימה אתי שתלמיד, לצורך העניין, ברחביה או בארנונה, צריך - - -
<תהל שטובר: לא צריך - - -
יעקב מרגי: הרעיון שלה הוא - - -
<תהל שטובר: יש - - -
יעקב מרגי: רק לצערנו הרב – ובזה אני אסיים ואשחרר, לצערנו הרב יש לובי חזק ל'אנטי' מצד ראשי הרשויות החזקות, מה שנקרא פורום חמש עשרה הגדולות וזה כבר לא חמש עשרה גדולות אלא עשרים הרשויות ואני מאמין שנצליח להבקיע את החומה הזאת לאט לאט.
<תהל שטובר: עוד נקודה מאוד מאוד - - - אופציה אחרת לטפל בזה, כי תקציבים ודברים כאלה גדולים הם באמת דברים גדולים ולא תמיד בהכרח קשורים לחינוך, אנחנו צריכים לשים לעצמנו כמערכת, מטרה, להעלות את תחושת המסוגלות העצמית, את תחושת המוצלחות של תלמידים בפריפריה.
<תהל שטובר: שתלמידים בפריפריה ירגישו שהם יכולים, שלא רק אני אוכל לשבת ולהגיד: טוב, אם יגיע אלי מנכל חברת הייטק לבית ספר אני גם יכולה להיות מנכ"לית בהייטק.
<תהל שטובר: לי זה ברור.
<תהל שטובר: אחד הדברים שאנחנו צריכים לשים עליו דגש, אם אנחנו באמת רוצים להגיע – וזה לא קשור לתקציבים, זה קשור ליכולת ולמסוגלות, אם נצליח לגרום לתלמידים בפריפריה החברתית ובפריפריה הגיאוגרפית, אם נצליח לגרום להם להרגיש שהם מסוגלים ושהם יכולים להגיע רחוק לאן שהם רוצים, אני חושבת שאנחנו נפתור לפחות חצי בעיה.
<אליאב בטיטו: אני גם חושב, זה בדיוק הנושא שדיברנו עליו, שאחד האתגרים בתוך הפריפריה הוא העצמת מודלים לחיקוי מתוך הפריפריה, כי מודל מתל אביב לא בהכרח מדבר אל נער מעפולה, ואם אפשר יהיה לחשוב על איזושהי תכנית, שבה משרד החינוך וועדת החינוך יובילו את זה, זה יוכל להיות מדהים, גם מנכ"לית משרד החינוך מאוד בעד.
<אליאב בטיטו: איתי, בבקשה.
<איתי שובל: צהרים טובים לכולם.
<איתי שובל: אני איתי שובל מהרצליה, נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית כמובן.
<איתי שובל: אני רוצה לדבר על נושא שמאוד מפריע לתלמידי כיתות י"א, י"ב.
<איתי שובל: עד שנת 2007 חוק חינוך חובה היה עד כיתה י'.
<איתי שובל: אחרי 2007 הוא הורחב גם לכיתות י"א י"ב ואחת מהתקנות בחוק הזה הייתה, שתלמידים שגרים במרחק שהוא מעל 3 ק"מ מבית הספר שלהם יוכלו לקבל החזר נסיעות.
<איתי שובל: החוק הורחב כמובן לכיתה י"ב ב- 2007 כאמור, אבל, התקנה הזאת לא הורחבה ותלמידי כיתות י"א, י"ב, שגרים במרחק שהוא יותר מ-3 ק"מ מבית הספר שלהם, לא מקבלים החזרי נסיעות.
<איתי שובל: זה עומד בסתירה עמוקה מאוד למטרה של חוק חינוך חובה, כי אחת המטרות העיקריות שלו היא לאפשר לכל תלמידי ישראל ללמוד באופן שוויוני ואנחנו רוצים לטפל בזה.
מירב בן ארי: אני הגשתי על זה שאילתה לשר החינוך, יש בעיה עם י"א, י"ב, שלחו אותי עכשיו לאוצר, ואנחנו בדיונים שם.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שזה לא קשור למשרד החינוך אלא להחלטה תקציבית.
מירב בן ארי: אני מבינה שילד עד כיתה י' באותו בית ספר - - -
יעקב מרגי: מירב, אני רוצה לעשות סדר.
מירב בן ארי: בי"א י"ב הוא צריך לשלם על זה.
יעקב מרגי: אנחנו 'נתקתק' מה שנקרא את תכנית העבודה של אליאב.
יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע התייחסות של חברי כנסת לנושאים שעולים פה אז נוכל לעשות את זה במרוכז.
<אליאב בטיטו: לגבי הגבלת מחירי הקפיטריות, דניאל.
<דניאל זליקוביץ': תודה רבה.
<דניאל זליקוביץ': אני דניאל זליקוביץ' מחיפה.
<דניאל זליקוביץ': אציג בעיה שעלתה, גם מפניות וגם מאתנו כי אנחנו תלמידים בבתי ספר ואנחנו מרגישים את זה בעצמנו.
<דניאל זליקוביץ': רובנו כאן, השעה הממוצעת שאנחנו מסיימים ללמוד נעה בין ארבע לשש בערב ובכל בית ספר כמעט יש קפיטריה, מזנון, שמוכר אוכל ומשקאות, ויש כמה בעיות שעולות בנושא הזה.
<דניאל זליקוביץ': דבר ראשון, המחיר.
<דניאל זליקוביץ': המחירים בקפיטריות, ברוב הקפיטריות, מאוד מאוד גבוהים וזה יוצר מצב לפעמים, שתלמיד מסוים שיש לו כסף יכול לקנות בקפיטריה ותלמיד שאין לו כסף צריך להביא אוכל מהבית וזה דבר שצריך לשים לב אליו.
<דניאל זליקוביץ': אנחנו חושבים שצריך ליצור איזשהם פיקוח והגבלה על המחירים של הקפיטריות.
<דניאל זליקוביץ': ליצור איזשהו גבול מסוים כדי שהמחירים יהיו נוחים לכולם.
<דניאל זליקוביץ': הבעיה השנייה שעולה: בחוזר מנכל ישנן הגבלות על מה שיכול להימכר בקפיטריה וזה מה שכתוב בחוזר מנכל "התפריט יהיה מגוון ולא יכלול מזון מעובד, תעשייתי או מטוגן וכן לא יכלול חטיפים, ממתקים ושתיה ממותקת".
<דניאל זליקוביץ': זה לא קורה כמעט באף קפיטריה.
<דניאל זליקוביץ': האוכל שנמכר לא בריא ובטח לא טוב לתלמידים שאנחנו מנסים לחנך אותם לאורח חיים בריא.
נורית קורן: האם אתם יכולים לעשות לי רשימה באילו בתי ספר זה לא מקויים?
נורית קורן: כי אני הגשתי הצעת חוק בעניין והשר לא רצה לאשר לי אותה, כי הוא טען שחוזר המנכל מיושם במלואו וכל הקפיטריות לא מגישות אוכל לא לפיו, אז אני ממש אשמח לקבל רשימה מסודרת.
מירב בן ארי: חברי הועדה שלךָ 'שוחים' בחומר.
נורית קורן: הם הצרכנים.
נורית קורן: אדוני היושב ראש - - -
יעקב מרגי: אני נהנה מחברי הכנסת כל יום אבל ליהנות - - - אין לי הרבה הזדמנויות.
נורית קורן: אדוני היושב ראש, עד עכשיו אפילו לא פציתי את הפה כי אני פשוט נפעמת, הם תיכף מחליפים אותנו.
יעקב מרגי: חברי הכנסת בסיבוב השני, רגע, רגע, אנחנו נתייחס במרוכז לנושאים.
<אליאב בטיטו: תודה לדניאל לזרוביץ.
יעקב מרגי: אני אתן לך רק עצה, אתה יודע, יש מדינות שעם דבר כזה מה עושים?
יעקב מרגי: איך משפיעים על בעל הקפיטריה?
נורית קורן: חרם כלכלי.
יעקב מרגי: התארגנות, לא רוצה לומר חרם, התארגנות.
<דניאל זליקוביץ': עד שיש בבית הספר - - -
<אליאב בטיטו: לגבי הקפיטריות, כי זה באמת אחד הנושאים שחשוב לנו שייצאו מהדיון הזה בהיבט הפרקטי, הבעיה העיקרית בקפיטריות היא שאנחנו סוג של צרכן שבוי, כי אין לנו עוד אופציות ללכת ולקנות - - - אנחנו צרכן שבוי לחלוטין, אין לנו דרך לצאת מבית הספר.
מירב בן ארי: לנו יש קיוסק כזה שאנחנו - - -
<אליאב בטיטו: בורחים לשם.
יעקב מרגי: שם החקיקה התקדמה.
מרדכי יוגב: בהחלט יכולה - - - להוציא לזה תקנות.
יעקב מרגי: בבתי חולים הוגדרו הלקוחות - - -
<קריאה: בבתי החולים זה גם יקר.
יעקב מרגי: כלקוחות שבויים - - -
<קריאה: פלא שאין להם קפיטריה - - -
<אליאב בטיטו: בסדר, חבר'ה, אני רק אומר שאם ועדת החינוך תוכל לקרוא למשרד החינוך לצאת אפילו בתפריט, של עד כמה שקלים, לצורך העניין, מותר למכור פחית שתיה.
מירב בן ארי: כמו בקפיטריות - - - באוניברסיטאות - - -
<אליאב בטיטו: סוג של יש פיקוח.
יעקב מרגי: יש כאן אנשי משרד החינוך?
<אליאב בטיטו: שיהיה פיקוח על הנושא.
<אליאב בטיטו: או.קיי.
<אליאב בטיטו: חברי הכנסת, אם רוצים להגיב.
יעקב מרגי: רבותי, נעשה סדר.
מירב בן ארי: תן לו את הפטיש.
מירב בן ארי: שיהיה 'עד הסוף'.
יעקב מרגי: אליאב ינהל את הדיון, אני רק צריך לסייע בידו, הוא קצת מתבייש אבל אני רוצה לומר לכם, מסקנה אחת כבר גיבשתי לעצמי.
יעקב מרגי: לא מהיום אבל היום היא התחזקה לי.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר על תלמידי ישראל, כנראה שהם יודעים מה לבחור.
יעקב מרגי: אנחנו רואים את הנציגים שלהם כאן וגם בדיונים, כמעט כל מי שנמצא פה, למעט אחד או שניים, הופיעו בוועדות והנוכחות שלהם מרשימה, האווירה שלהם היא אווירה ואין ספק שהצעת החוק הייתה צריכה לעבור אתמול אבל אין ספק, יש עוד הרבה - - - יש כאלה שחושבים שהעם לא יודע לבחור ולפי תוצאות הבחירות ידעו אם צריך להחליף את העם, כי תמיד בוחרים את אותם דברים בבחירות אבל תלמידים, אני רואה שהם יודעים מה לבחור וזו נקודת ציון.
יעקב מרגי: אליאב, אתה מכיר את חברי הכנסת פחות או יותר?
יעקב מרגי: נראה אותך מתמודד עם מה שאני מתמודד.
<קריאה: לפי סדר הישיבה.
יעקב מרגי: רגע, רגע, רבותי, רבותי, בדרך כלל בוועדת החינוך זה לפי סדר ההגעה, אפילו לא מבקשים רשות ואף פעם אל תציע לחבר כנסת "אם אתם רוצים אז תדברו" כי 'הלך לך הפרוטוקול והלך לך הפטיש והלך לך השעון' אז מאחר ולא רשמת את סדרי הדיון, תתחיל משמאל לימין - - -
<אליאב בטיטו: חברת הכנסת מירב בן ארי.
מירב בן ארי: היושב ראש הזמני.
יעקב מרגי: סליחה, אמרה לי לירון, הדוברת של הועדה, שהיום קיימנו בלי לשים לב, את הדיון, בסמיכות לפורים 'ונהפוך הוא'.
מירב בן ארי: כן, תודה רבה על הדיון החשוב הזה.
מירב בן ארי: ראשית, אני שמחה שהדיון הזה מתנהל, זה גם נחמד לפני פורים, היינו מביאים אותך גם ביום רביעי אבל זה יוצא תענית אסתר אז זה בעייתי.
מירב בן ארי: בכל אופן, אני שמחה שאני נמצאת בדיון הזה, אני גם מכירה את רוב מי שנמצא כאן ממועצת התלמידים, בטח את אליאב שאני מלווה אותו.
מירב בן ארי: אני חושבת שאתמול הייתה הזדמנות היסטורית אבל, אני גם מבינה את ההחלטה של המשרדים, להבין את המשמעות ומה שמדהים בהחלטה אתמול הוא, שרצו להזמין אותי לפאנל על חוק של גיל 17 ואז אמרו: רגע, אין מה לעשות 'פאנל' כי אף אחד לא מתנגד, אז הפאנל בוטל אבל מצד שני, הם צריכים לגבש את זה סופית.
מירב בן ארי: אני חושבת שאם זה טוב במוניציפלית גיל 17, אז זה גם טוב בארצי.
מירב בן ארי: אני חושבת שאם במדינות אירופה המתוקנות זה מגיל 16 וחלק מגיל 17, אז זה גם טוב כאן ואני גם חושבת שבכלל, אזרחי ישראל, בניגוד אגב, לדעה של המכון הישראלי לדמוקרטיה, שגם מביא דעה חלוקה, הם בעצמם לא היו 'סגורים על זה' אבל, אני חושבת שיש משהו שמאפיין את הנוער במדינת ישראל, שהוא מאוד מעורב, מאוד פעיל ומאוד אכפתי.
מירב בן ארי: אנחנו רואים את זה גם בבתי ספר, יוצא לי לפחות פעם בשבועיים שלושה להגיע לבית ספר ולהעביר שיעור, ואתה רואה כמה שבני הנוער מעורבים ופעילים.
מירב בן ארי: זה משהו אחד שרציתי לומר ואני מבטיחה לכם שכל עוד אני – ובטח יושב ראש הועדה, בנושא הזה של גיל 17, אנחנו ממשיכים לקדם את זה ונעשה כל מה שאפשר כדי להוריד את גיל הבחירה.
מירב בן ארי: זה ייקח זמן כמו כל תהליך פה בכנסת.
מירב בן ארי: דבר אחרון, כי אני באמת לא רוצה לגזול מזמנכם.
מירב בן ארי: יש לכם דברים שאתם מעלים ואמר היום מרגי בדיון שהיינו בוועדת החינוך שהצעת החוק הראשונה שלו, אני מצטטת אותך - - -
יעקב מרגי: אמרתי גם פה, כן.
מירב בן ארי: הגיעה מתלמיד וגם הדברים שאתם מעלים, העליתם את הנושא של ההסעות לי"א י"ב, שלדעתי זו שערורייה, שילד עד כיתה י' מקבל את ההנחה ומכתה י"א לא מקבל רק בגלל שזה - - - כהמשך ולא כחוק אז יש לכם דברים שאתם מעלים, תמשיכו להעלות אותם, גם לחברי הכנסת, גם במיילים, גם בעמודי הפייסבוק, אתם מעלים דברים ואנחנו מעבירים שאילתות ושאלתם גם על יום שלישי, שזה יום תנועות הנוער, אם אפשר לצאת מוקדם, אלה דברים שאתם מעלים כל הזמן ויש לנו שותפים, גם המנכ"לית של המשרד וגם השר, ולכן, תמשיכו עם העבודה החשובה הזאת ותדעו שהוועדה הזאת פועלת, ולא סתם חברי הכנסת כאן מעורים בדברים שלכם, כי הדברים הכי חשובים בסוף מגיעים מכם ומגיעים מהשטח.
<אליאב בטיטו: מעולה.
נורית קורן: אני רוצה להודות לכל מי שסייע ועשה את היום הזה, כי זה מאוד מאוד חשוב.
נורית קורן: כשאתה יושב ושומע את כל בני הנוער, איך הם מדברים, פשוט מחליפים אותנו, חברי הכנסת ועושים עבודה מצויינת וכל הכבוד.
נורית קורן: אני רוצה לשבח את אליאב ואת כל האנשים שסביבך במועצת התלמידים, שעושים עבודה נהדרת.
נורית קורן: הם מגיעים לדיונים, הם מייצגים את כל קהל הבוחרים שלהם נאמנה ועושים את הדברים.
נורית קורן: אני רוצה להתחבר לנושא שיעורי הנהיגה - - -
מסעוד גנאים: חינוך תעבורתי.
מסעוד גנאים: יש דיון בוועדת הכלכלה.
נורית קורן: שאני העליתי אותו על נס והתחלנו לנוע בוועדות בנושא הזה.
נורית קורן: לי היה חשוב שתלמיד שעובד אחר הצהרים, אוסף כסף כדי לעשות שיעורי נהיגה, שלא יקרה מצב שאם הוא נזקק לטסט שני, שהוא יצטרך להוציא הרבה כסף ומצד שני, אני רוצה שהתלמידים יהיו מוכשרים וכשירים כמו שצריך כדי למנוע את הקטל בדרכים ואת כל התאונות שמעורבים בהן נהגים צעירים.
נורית קורן: אני מאוד מקווה ואני מברכת את השר על זה שהוא יוציא את ההפרטה וההפרטה תביא לקיצור הזמן, לקיצור התורים, גם לחסכון בכסף וזה מאוד מאוד חשוב.
נורית קורן: תמשיכו לעשות את הדברים שמעניינים את התלמידים, כי אלה דברים מאוד מאוד חשובים ואנחנו כאן נעזור לכם.
רויטל סויד: צהרים טובים כבר אפשר לומר, אדוני היושב ראש הזמני, אליאב, אדוני היושב ראש הקבוע, גם חברי הועדה וגם האורחים.
רויטל סויד: היום הזה הוא יום - - -
יעקב מרגי: אנחנו יוצאים מתוך הנחה שכל התלמידים מכירים אותנו, מי אנחנו, מה אנחנו, לאורחים אנחנו אומרים: תציגו את עצמכם.
רויטל סויד: 'ונהפוך הוא עד הסוף'.
רויטל סויד: היום אנחנו נציג.
רויטל סויד: קוראים לי רויטל סויד, אני חברת כנסת ב"מחנה הציוני", מפלגת "העבודה", מאוד מאוד שמחה, לא חברה בוועדת החינוך אבל אמרתי לעזוב את הכול ולהגיע לכאן היום, מכיוון שאני רואה חשיבות מאוד מאוד גדולה, לא רק בקיום הדיון הזה ובקיום היום הזה, אלא בכלל, בלהעביר לכם בני הנוער את מה שאנחנו מרגישים מול הפעילות שלכם.
רויטל סויד: ואני רוצה להתחיל דווקא ממקום מאוד פוליטי.