GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נועה בן צבי: כן, אז כדי לא לחזור על הדברים, אני אבוא עם נקודה חדשה.
<נועה בן צבי: אתמול משרד הכלכלה פרסם מחקר שהוא עשה על נתוני העסקה של הורים לילדים עם מוגבלויות במשק.
<נועה בן צבי: דובר שם על 44% מההורים, בדרך כלל אימהות, שנאלצו לעזוב את מקום העבודה שלהם.
<נועה בן צבי: 52% נאלצו להקטין את המשרה שלהם ו-93% חוו פגיעה בקידום התעסוקתי שלהם.
<נועה בן צבי: הרבה מהדברים האלה נובעים מהצורך של ההורים, מהאילוץ של הורים לילדים עם מוגבלויות למיניהן, ואני בכובע של אקי"ם אדבר על המוגבלות הקלה, שמוחרגת מהמוגבלויות הקשות יותר – ולא בצדק – כמו שעלה פה.
<נועה בן צבי: בעצם להיות עם הילדים שבעה-שמונה שבועות בשנה - שזה בחופשות, בחנוכה, בפסח ובסוכות, ובקיץ, כשאין תכנית לימודים – זה בא על חשבון כל המסגרת המשפחתית וגורמים לפגיעה מאד מאד קשה במשפחה ברמה הנפשית, הרגשית והתרבותית.
יעקב מרגי: אבנר.
<אבנר עורקבי: בוקר טוב, אני אבנר עורקבי, אני יושב ראש ארגון אהב"ה וחבר פורום הנכים.
<אבנר עורקבי: את כל הדיון הזה, ויודע כבודו, כבוד יושב הראש שאנחנו ביקשנו אותו מכיוון שהאיש שמוביל אצלנו בעמותה את הנושא של הנופשונים, זה קובי כהן.
<אבנר עורקבי: מפאת שהוא לא יכול היה להגיע, אנחנו נמצאים פה.
<אבנר עורקבי: יש לו דבר נוסף שהוא לא יכול להגיע.
<אבנר עורקבי: אני שואל שאלה.
<אבנר עורקבי: קובי כהן שואל שאלה.
<אבנר עורקבי: אנחנו לא מדברים על 15, אנחנו מדברים על מעבר ל-15.
<אבנר עורקבי: זו השאלה של קובי.
<אבנר עורקבי: בגלל זה התחילו הדיונים כבר מהשנה שעברה.
<אבנר עורקבי: פה אתם מדברים עד ה-15.
<אבנר עורקבי: זה לא מה-15.
<אבנר עורקבי: זה כולל את כל השנה, עד ל-30 באוגוסט.
<אבנר עורקבי: פה יש לך תשובות רק עד ה-15 באוגוסט.
<אבנר עורקבי: אנחנו צועקים מה-15 כבר.
<אבנר עורקבי: כבר שנתיים-שלוש.
<אבנר עורקבי: על מה אתם מדברים?
<אבנר עורקבי: בשבועיים האלה הילד לא מקבל טיפול.
<אבנר עורקבי: יש לו נסיגה אוטומטית, על מה אתם מדברים בכלל פה?
יעקב מרגי: סליחה, השאלה - - -
<אבנר עורקבי: אתם טוחנים מים, זהו.
יעקב מרגי: סליחה, את מזמרת לי הרבה וזה מפריע לי.
יעקב מרגי: גם לי יש מוגבלות.
יעקב מרגי: זה לא יפה מצדך.
<אבנר עורקבי: טוחנים מים.
<אבנר עורקבי: זה מה שעושים.
יעקב מרגי: אם יש לך מה לומר את יכולה להירשם ולבקש זכות דיבור.
<אבנר עורקבי: מה שעושים בוועדה הזאת זה טוחנים מים.
<אבנר עורקבי: בסך הכל שנתיים טוחנים מים.
יעקב מרגי: אבנר, תודה.
יעקב מרגי: אתה יודע מה, אני בתחושה - - -
<אבנר עורקבי: מטחנת מים.
יעקב מרגי: תחושה של דה-זה-וו.
יעקב מרגי: מה שעשתה לנו פה רחלי, שמה לנו בהתחלה תיאום ציפיות, קיבעה אותנו בסוף יולי, אמצע אוגוסט ברמות האלה.
יעקב מרגי: הסוגיה שאתה נמצא פה היא לא בדיון בכלל.
יעקב מרגי: אני עוד לא הגעתי לשם.
<אבנר עורקבי: על זה ביקשנו.
<דפנה אזרזר: אבל חשוב שזה יעלה ויירשם בפרוטוקול.
יעקב מרגי: לכן אני נותן לכם להביע את זה.
<אבנר עורקבי: תשובה.
<אבנר עורקבי: אני רוצה את התשובה הזאת.
<אבנר עורקבי: לא קיבלתי את התשובה.
יעקב מרגי: חבל שאין לנו אפשרות להוציא את הפרוטוקולים של הישיבות הקודמות ולהריץ לכם פה.
יעקב מרגי: אתם תראו שזה חוזר על עצמו.
<אבנר עורקבי: כן, כן.
<אבנר עורקבי: לא נותנים פה תשובות.
<אבנר עורקבי: אין פה תשובות.
<אבנר עורקבי: חבל על הוועדה, אני אומר.
יעקב מרגי: רונית בן דוד, בבקשה.
<רונית בן דוד: אוקיי.
<רונית בן דוד: אני חושבת שיש פה הרבה מאד לובי של הורים ואני מאד מכבדת את ההורים.
<רונית בן דוד: אני באה מהמחלקה לחינוך מיוחד בעיריית תל אביב.
<רונית בן דוד: אנחנו נותנים שירות ללמעלה מ-4,500 משפחות בעיר, על כל הספקטרומים, על כל האפיונים ועל הכל.
<רונית בן דוד: אני חושבת שמה שנדרש זה לא משהו שייתן את הארכה הזאת רק לעוד שבועיים.
<רונית בן דוד: אני חושבת שצריכה להיות רביזיה על כל הנושא.
איציק שמולי: שהיא?
<רונית בן דוד: יש כאן באמת עיוותים כתוצאה מלחץ שהיה, של קבוצות כאלה ואחרות לאורך שנים.
<רונית בן דוד: צריך לקחת את לוח השנה כולו ולראות מה צריכים, כמה צריכים ומי צריך.
יעקב מרגי: את אומרת אם נעשה - - -
<רונית בן דוד: רגע, סליחה.
יעקב מרגי: רגע, אני רוצה להבין אותך.
<רונית בן דוד: אני אסביר.
יעקב מרגי: אז אני שואל כדי להבין.
יעקב מרגי: אנחנו לא נותנים הרצאות.
יעקב מרגי: אם הבנתי אותך נכון, את אומרת אפילו אם ניקח את התקציב שמיועד לזה היום, נעשה רביזיה חשיבתית, נעשה איגום משאבים, איגום חופשות, נעשה סדר בחופשות, נוכל להגיע לפתרונות יותר גדולים ממה שהם היום.
<רונית בן דוד: אני לא יודעת, אבל אני חושבת שכן.
<רונית בן דוד: מה שאני רוצה לומר ומה שאני אומרת, אני מכירה ואני גם רואה את השטח.
<רונית בן דוד: כי להגיד להאריך את שנת הלימודים לילדים בני 16-17 בלקויות למידה, כמה שהן תהיינה מורכבות, הילדים רוצים לעבוד.
<רונית בן דוד: בואו.
<רונית בן דוד: אנחנו מחנכים אותם הרי ללכת לעבוד.
<רונית בן דוד: להגיד תאריכו את זה, זה לא נכון.
<רונית בן דוד: יש כאן הרבה – וסליחה שאני אומרת - - -
<קריאה: לא עליהם מדובר.
<רונית בן דוד: דקה, אבל לא.
יעקב מרגי: תנו לה להתבטא בבקשה.
<רונית בן דוד: אני שמעתי הרבה סיסמאות פה ואני שמה את זה על השולחן.
<רונית בן דוד: אם רוצים לעשות שינוי עומק, צריך ללכת ולבדוק לגופו של עניין גם את השטח, מה קורה בשטח, ובשטח אנחנו יודעים.
<רונית בן דוד: אני במציאות בשטח נמצאת כמעט כל יום.
יעקב מרגי: מה אומר השטח?
יעקב מרגי: את עד עכשיו דיברת בסיסמאות.
<רונית בן דוד: השטח אומר למשל שחלק מהשעות של האוטיסטים – ההורים לא רוצים אותן עד רבע לחמש.
<רונית בן דוד: הייתה קבוצת לחץ וההורים לא רוצים והמנהלים לא רוצים.
<רונית בן דוד: ואני אתן את הזווית האחרת.
<רונית בן דוד: גם אני כמייצגת רשות מקומית, הסייעים קורסים.
<רונית בן דוד: המערכת - - -
יעקב מרגי: תעצרי כאן.
יעקב מרגי: רחל, את מכירה את הסוגיה הזו של עד חמש לאוטיסטים?
<רחלי אברמזון: זו בדיוק הנקודה.
יעקב מרגי: מה בדיוק הנקודה?
<רחלי אברמזון: זאת בדיוק הנקודה.
<רחלי אברמזון: שצריך לחשוב - - -
יעקב מרגי: מי צריך לחשוב?
יעקב מרגי: זה אתם, רחל.
יעקב מרגי: מה, אנחנו?
<רחלי אברמזון: אבל אנחנו - - -
<רויטל לן כהן: כמה זמן עוד צריך לחשוב?
יעקב מרגי: את לא עוזרת לי.
<רחלי אברמזון: תראה.
<רחלי אברמזון: כל ההתייחסות היא התייחסות באמת רחבה ומקיפה.
<רחלי אברמזון: אני קודם אמרתי וחוזרים ואומרים מחדש – לקויות ולקויות.
<רחלי אברמזון: אמרתי והסברתי - - - שההסתכלות היום היא על רמות תפקוד ועל צרכים.
<רחלי אברמזון: דיברנו על נושאים שנכנסו עכשיו וציינתם אתם - - -
יעקב מרגי: צריך לקבל החלטות.
<רחלי אברמזון: על הזנה - - -
יעקב מרגי: רחל, צריך לקבל החלטות.
יעקב מרגי: צריך לקבל החלטות והן אמיצות וענייניות.
יעקב מרגי: היא אומרת לך פה ואת מסכימה.
<רחלי אברמזון: אז אני אומרת שוב, על שולחן הדיונים לשנים 2017-2018 – הנושא הזה נמצא בדיון משמעותי.
<רחלי אברמזון: מעבר לזה אני לא יכולה לומר.
<רויטל לן כהן: נתתם הסכמה.
יעקב מרגי: רויטל, לא להפריע.
<רחלי אברמזון: כי באמת הדיון והחשיבה – אני רוצה לסייג אותה – היא לא רק באה מהמקום של כסף ואם יש לנו אז עושים.
<רחלי אברמזון: נכון שלרגע זה, בהעדר תקציב, אי אפשר לייצר - - -
יעקב מרגי: אני אגיד לך מה התחושה שלי, רחל אברמזון?
יעקב מרגי: אני אגיד לך, אני שנה ו- בתפקיד.
יעקב מרגי: בנושא החינוך המיוחד – אנחנו עובדים רק לשימור הקיים.
יעקב מרגי: לא מתפתחים לשום כיוון.
יעקב מרגי: אני חוזר על אותן ישיבות, על אותן שאלות, על אותן תשובות, על אותן תלונות וזה מתסכל.
יעקב מרגי: מתסכל אותי כמי שמנסה לשנות ולייעל, כל שכן את המשפחות.
<קריאה: יש לנו את זה.
יעקב מרגי: מה, אני לא יודע?
יעקב מרגי: אני אמרתי בפתיחה שאני מכיר את הדיונים.
יעקב מרגי: אני אחזור אליך אם תרצי להוסיף.
רויטל סויד: קודם כל נעים לפתוח את כנס הקיץ - - -
יעקב מרגי: אני פתחתי אותו אתמול.
רויטל סויד: נעים לפתוח את כנס הקיץ היום לכולנו, לקהל הרחב שחווה אתמול משברים אחרים.
רויטל סויד: אז נעים לפתוח את כנס הקיץ בדיון כל כך חשוב.
רויטל סויד: ערב חופשת חג הפסח הגשתי שאילתה שנשמעה ונדונה במליאה.
רויטל סויד: סגן שר החינוך הגיע והיא הייתה בדיוק לגבי כל הנושא של ילדים עם מוגבלויות, איך בדיוק אנחנו אמורים להתקיים בחופשת הפסח, כאשר לחלק מהילדים יש מסגרות, לחלק אין, לחלק יש מסגרות חלקיות, וחלק נמצאים בבית וכיוצא בזה כל הבעיות שכולנו פה מכירים מצוין וכמובן עם שאלה מה בדיוק מתכוננים לעשות לחופשת החופש הגדול.
רויטל סויד: המסקנה שלי, גם מהתשובה שניתנה וגם מהדיון פה היום, היא דבר מאד מאד ברור.
רויטל סויד: בסופו של דבר מתייחסים לילדים עם מוגבלויות כילדים סוג ב' ומתייחסים לכל הצרכים של ההורים עם ילדים עם מוגבלויות, כהורים מסוג ב'.
רויטל סויד: ככה צריך לראות את זה.
רויטל סויד: זה מצער מאד לשמוע.
רויטל סויד: לא יכול להיות שחלק מהילדים עם מוגבלויות מקבלים מענה במסגרות מלאות וחלק מקבלים מענה עם מסגרות חלקיות וחלק מקבלים עד השעה חמש וחלק לא.
רויטל סויד: וצריך להבין.
רויטל סויד: לא יכול להיות שתהיה פה בעיית תקציב.
יעקב מרגי: לא, יכול להיות.
רויטל סויד: לא, לא לא יכול להיות, יש בעיות תקציב - - -
יעקב מרגי: צריך להתאים את זה לפי הצרכים.
רויטל סויד: יש בעיות תקציב.
רויטל סויד: לא יכול להיות שהתשובה שתינתן היא שיש בעיות תקציב.
רויטל סויד: אנחנו מדברים פה על ילדים ואנחנו מדברים פה על הורים.
יוסף ג'בארין: גם לא יודעים מה התקציב.
יוסף ג'בארין: היא לא אומרת לנו מה התקציב.
רויטל סויד: אנחנו מדברים פה על ילדים.
רויטל סויד: אנחנו מדברים בסופו של דבר על השוואה בין כולם, שכולם יקבלו את אותה מסגרת עד לאמצע אוגוסט, שכולם יקבלו את המסגרת לכל מלוא השעות, שכולם יקבלו בדיוק את אותן המסגרות, כמו שמצאו לחלק – בין אם זה בגלל שהיה להם לובי הורים מאד משמעותי וגופים מאד חזקים, ובין אם בגלל שזה - - -
רויטל סויד: סליחה, אני רוצה שנייה רגע לומר – אנחנו צריכים להבין.
רויטל סויד: אנחנו מדברים ולכאורה עולות פה בעיות תקציביות.
רויטל סויד: מה הן התוצאות הנלוות לזה?
רויטל סויד: התוצאות הנלוות של הורים שצריכים לקחת חופש, של הורים שלא הולכים לעבודה, של רגרסיה כל כך גדולה אצל הילדים ואחר כך הנזקים הפיזיים, הנפשיים, החברתיים שצריך לתקן, הם לעתים בלתי הפיכים וגם להם יש עלויות.
רויטל סויד: ולכן אנחנו צריכים להבין שאנחנו צריכים קודם כל דבר אחד להגיד.
רויטל סויד: לא יכול להיות שילדים עם צרכים ומוגבלויות יהיו ילדים סוג ב'.
רויטל סויד: כולם ילדים סוג א' – כולם – ולא חשוב מה העלויות – יקבלו את אותו מענה.
רויטל סויד: יש פה סרטון שאני אבקש אם אפשר יהיה להקרין אותו, של שניות, ממש דקות.
רויטל סויד: אני חושבת שיהיה בזה כדי להמחיש ילדה עם מוגבלות, ילדה עם אוטיזם – מה קרה כשהיא לא הייתה במסגרת, כשהיא הייתה - - -
<אבנר עורקבי: זה לא רק אוטיזם.
רויטל סויד: זה במקרה מה שיש.
<רויטל לן כהן: לבן שלי יש גם מוגבלות שכלית התפתחותית - - -
<אבנר עורקבי: זה גם פיזי.
יעקב מרגי: גם פיזית, וודאי.
רויטל סויד: ילדה עם מוגבלות פיזית – כדי שנבוא ונראה מה קורה כאשר - - -
יעקב מרגי: עכשיו מה את רוצה, שהיא תביא 18,000 סרטונים?
יעקב מרגי: יש 18,000.
רויטל סויד: ואני מבקשת שאפשר יהיה להקרין, זה דקה.
יעקב מרגי: איך תקריני את זה?
רויטל סויד: ככה.
רויטל סויד: להסריט את זה.
<רויטל לן כהן: זו הילית שמואלי.
יעקב מרגי: זה לא יעיל, רויטל.
יעקב מרגי: חבל לי על הזמן.
<רויטל לן כהן: אז אני אגיד לך יותר מזה.
<רויטל לן כהן: האמא הזאת, הילית, חטפה שבץ לפני חודש.
<רויטל לן כהן: התוצאה של ההתנהלות מול הקשיים זו האישה הזאת שקיבלה שבץ ועכשיו יושבת יחד עם הבת שלה בכסא גלגלים.
יעקב מרגי: לצערנו הרב.
<רויטל לן כהן: אפשר היה למנוע את זה.
יעקב מרגי: אביבית, בבקשה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה, אדוני יושב הראש.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רוצה רגע לחזור לנתונים.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, מבחינתי הדיון הסתיים, כי אני שמעתי את התשובות.
יעקב מרגי: אין לי תשובות.
יעקב מרגי: אני רק נותן לכם את רשות הדיבור, כי לתובנות כבר הגעתי.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני באמת רוצה לבקש משהו מאדוני.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מהנתונים שאתי ציינה - אלה נתונים שמשרד החינוך העביר למרכז המחקר והמידע של הכנסת - עולה שיש כ-20,000 – פשוט סכמתי אותם – כ-20,000 ילדים שמקבלים מענה עד אוגוסט וכ-60,000 ילדים שלא מקבלים מענה בחודש אוגוסט.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מה שאני חושבת וזה בהמשך לדבריה של רויטל, על הילדים שבעצם הם עם מוגבלות מורכבת ומוגדרים כמוגבלות קלה, שניתן למפות בתוך ה-60,000 ילדים בדיוק את אותם ילדים שזקוקים לאותם מענים עד חודש אוגוסט, לפחות בשלב הביניים, עד שהתכנית שרחלי דיברה עליה, תקרום עור וגידים ותקבל את אישור משרד החינוך, את האישור התקציבי.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אפשר להכין את זה כבר משנת הלימודים, הנוכחית לקיץ, לחופשה הנוכחית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם ייעשה המיפוי הדרוש מתוך אותה קבוצת ילדים לאותה קבוצת ילדים שבאמת זקוקה יותר מכל האחרים למענה הטיפולי הרפואי, שלא מקבל כיום שום מענה מקופות החולים במהלך החודשים יולי ואוגוסט, למענה החברתי שלא יכול לקבל מענה – כן קייטנות שמשלבות את אותם ילדים, בין אם זה מאחר שהקייטנות לא נגישות ובין אם זה מאחר שהקייטנות לא מעוניינות לקבל את אותם ילדים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: את אותם ילדים, אם ניתן יהיה למפות, אני באמת מבקשת מאדוני, אם יוכל לבקש ממשרד החינוך כן לשקול להכיל עליהם כבר השנה, בחופש הזה, את המענה, את חופשת הקיץ לאותם ילדים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לדעתי, לפחות לפי מה ש - - -
יעקב מרגי: אבל היא אומרת לך מראש שאין לה מקורות תקציב.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: שוב, לפחות לפי מה שדובר באחת הישיבות בכנסת - - -
יוסף ג'בארין: אין לה, אבל יש במשרד תקציבים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מתוך 60,000 ילדים – אני חושבת שאותה קבוצה – נכון, דובר על כ-6,000 ילדים, או אולי אפילו פחות - - -
<רויטל לן כהן: שנה שעברה, כשדיברנו על האוכלוסייה הזאת שעכשיו אף אחד לא מדבר עליה, דובר על 5,000 ילדים שהפסקת הטיפולים בהם היא קריטית.
<רויטל לן כהן: ועל ה-5,000 האלה, אגב, ניתנה לנו הבטחה על ידי רחלי ואריאל לוי, סמנכ"ל בכיר במשרד החינוך, שהשנה כבר לא תהיה בעיה.
יעקב מרגי: רחל, את מכירה את הסוגיה?
יעקב מרגי: מה את אומרת?
<רחלי אברמזון: אני מכירה את הסוגיה.
<רחלי אברמזון: יחד עם זה, אי אפשר להתקדם עם קבוצות, כשאנחנו יודעים שעדיין ישנם ילדים נוספים, שאנחנו גם מחויבים אליהם.
יעקב מרגי: אבל אנחנו לא מתקדמים לאף אחד, לאף קבוצה.
יעקב מרגי: אוקיי, שמעתי, תודה
יעקב מרגי: בבקשה גברתי, תשלימי את דברייך.
<רונית בן דוד: אוקיי, אני חושבת שנאמרים פה הרבה מאד דברים, אבל אני הייתי מצפה שכמו שנאמר פה תהיה השוואה, אבל השוואה שתעבור איזו שהיא בקרה של לוגיקה לפי לקות וגיל.
יעקב מרגי: ברור, לפי צרכים ולפי לקות.
<רונית בן דוד: אבל אתם מדברים פה על הארכה, אני לא בטוחה שעד אוגוסט, וצריך לזכור עוד זווית.
<רונית בן דוד: צריך לזכור שהמערכת צריכה לתפעל את זה.
<רונית בן דוד: להוריד מלמעלה אמירות בחודש מאי – בחודש יוני תתפעלו את זה בבתי הספר על ידי הרשויות - - -
יעקב מרגי: גברתי, אני בפתיח, כדי שלא יהיו אמירות כמו שלך, אמרתי שהישיבה הייתה במאי 2015.
יעקב מרגי: מבחינתי הישיבה ליולי 2016 התקיימה במאי 2015 והתקיימה שוב, לתזכר, בדצמבר 2015.
יעקב מרגי: ובאתי היום לשמוע, לא באתי לדון.
יעקב מרגי: אני היום באתי לשמוע מה נעשה.
יעקב מרגי: ואני חוזר, אני נמצא באותו מקום.
<אבנר עורקבי: זה גם לפניך.
יעקב מרגי: אלו"ט, בבקשה.
<עדי עזוז: אני רק רוצה להוסיף משהו אחד.
<עדי עזוז: שמי עדי עזוז מאלו"ט, עורכת דין.
<עדי עזוז: אני רק ארצה להוסיף לגבי המסגרות של החינוך המיוחד של הילדים שלנו.
<עדי עזוז: כיתות תקשורת - שזה בעצם חינוך מיוחד בתוך בתי ספר רגילים - לומדים עד ה-5 באוגוסט ולא עד ה-15 באוגוסט.
<עדי עזוז: לעניין זה שהורים היו רוצים שהילדים יסיימו לפני רבע לחמש, אני מטפלת במאות פניות של הורים.
<עדי עזוז: הבעיה שלנו זה דווקא שהרבה - - - לא מפעילים את המסגרת נגיד בימי שישי, הרבה פעמים המסגרת מסיימת בארבע ולא תמיד ההורים רוצים.
<עדי עזוז: לפעמים בתי הספר מחתימים את ההורים על זה שהם מוותרים והם לא רוצים לוותר מראש.
<עדי עזוז: אז גם כשאומרים את זה, זה אימרה שצריך - - -
יעקב מרגי: בוודאי שזה לא כולם, אבל יש ויש ולכן צריך לבחון.
<עדי עזוז: צריך לבחון, אבל לא - - -
יעקב מרגי: צריך ללמוד ולבחון.
יעקב מרגי: אי אפשר לתקצב בלי לפקח ולראות מה הצרכים ומה היישום בפועל.
<עדי עזוז: רק עוד משהו אחד נוסף.
<עדי עזוז: אני רק אחזק משהו שרויטל אמרה לגבי הזנה.
<עדי עזוז: חשוב להגיד שאני לא מצליחה להבין איך זה אם יש כבר את ההזנה ויש את החופשות, למה ילדים לא מוזנים בתקופה הזו.
<עדי עזוז: זה יוצר באמת נטל כבד.
<קריאה: אוטיסטים כן.
<עדי עזוז: אוטיסטים לא מוזנים.
<רויטל לן כהן: לא מוזנים.
<רויטל לן כהן: אף אחד לא מוזן.
<דפנה אזרזר: זה מוכר שאינו רשמי ולא מוכר שאינו רשמי.
<עדי עזוז: הם לא מוזנים.
<רויטל לן כהן: לא, הם לא מוזנים.
יעקב מרגי: אין ויכוח על זה.
<נעמי מורביה: זה מגיע למצבים אבסורדיים, שילדים מקבלים אוכל והאחרים מסתכלים עליהם.
יעקב מרגי: חיים שטנגל, בבקשה, תדבר למיקרופון ותציג את עצמך.
<חיים שטנגל: שמי חיים, אני אבא של עמית, ילד שנמצא על הספקטרום האוטיסטי.
<חיים שטנגל: אני רק רוצה להסביר לוועדה מה הכוונה ברגרסיה.
<חיים שטנגל: הבן לומד בשנתיים האחרונות בגן תקשורת, סיים ב-15 באוגוסט.
<חיים שטנגל: בגלל שהתקדם יפה השנה, בשנת הלימודים הקרובה הוא הולך להיות משולב בשילוב יחידני בגן רגיל.
<חיים שטנגל: הוא לא יקבל יותר שעות לימוד אחרי ה-30 ביוני.
<חיים שטנגל: אני רק רוצה שתבינו מה זה רגרסיה בהקשר הזה.
<חיים שטנגל: כשהוא היה עד השנה בגן תקשורת, מה-15 באוגוסט עד סוף השנה – רגרסיה – הילד לא יודע מה לעשות עם עצמו, לא מוצא את עצמו.
<חיים שטנגל: חסרות לו שעות הטיפול ואנחנו רואים את זה.
<חיים שטנגל: ההתנהגות שלו יורדת והוא מגיע חזרה לשנת הלימודים עצבני, מתוח.
<חיים שטנגל: אחרי זה יש חגים, עוד פעם חופשה.
<חיים שטנגל: בשנה הבאה אנחנו בכלל לא יודעים מה הולך להיות.
<חיים שטנגל: הילד הולך לסיים את שנת הלימודים ביוני וזהו.
<חיים שטנגל: אין לנו שום פתרון.
<חיים שטנגל: זאת רגרסיה ואת זה אני אומר על הבן שלי ואני בטוח שיש עוד הרבה ילדים - - -
יוסף ג'בארין: אני מניח שזה מוכר בספרות המקצועית, נכון?
יוסף ג'בארין: ויש חוות דעת - - -
<קריאה: שבועיים לא עושים רגרסיה.
<רויטל לן כהן: תלוי למי.
יוסף ג'בארין: אבל בטח חודשיים כן.
<חיים שטנגל: בוודאי שזה עושה רגרסיה.
<חיים שטנגל: אני ראיתי על הילד שלי.
יעקב מרגי: לא דומה מקרה אחד לשני.
יעקב מרגי: רבותי, קצת צניעות.
<רויטל לן כהן: אבל אדוני - - -
יעקב מרגי: רגע, אני עוד לא דיברתי, מה "אדוני"?
יעקב מרגי: מה, את יודעת מה אני אומר?
יעקב מרגי: אני לא בבית משפט עם ה"אדוני", "אדוני" ומתפרצים.
יעקב מרגי: לא סיפרתי בדיחה.
יעקב מרגי: קצת צניעות כשמדברים על מוגבלויות ונכויות.
יעקב מרגי: תתפלאו, לא אחת דומה לשנייה ויש המון, ויש גם כאלה שאפילו לא נרשמו בספר הנכויות של הביטוח הלאומי.
<אבנר עורקבי: ברור.
יעקב מרגי: אז בואו, אי אפשר.
יעקב מרגי: לכן יש ויש.
יעקב מרגי: אל תפסלו מיד ותקפצו אחד על השני.
<פיני קבלו: אני רק אוסיף.
<פיני קבלו: אני סמנכ"ל בשלטון - - -
יעקב מרגי: מי זה אני?
<קריאה: פיני קבלו.
יעקב מרגי: הפרוטוקול מכיר אותו.
<פיני קבלו: אנחנו באמת תלויים בעניין הזה.
<פיני קבלו: אין ספק שהחלוקה שלנו עם משרד החינוך ידועה ואפילו קצת יותר גבוהה מה-40%, אם אנחנו נוסיף את כל העלויות של החזקת בתי הספר ושירותים אחרים, ולכן משרד החינוך יצטרך בהחלטה שלו לבוא גם איתנו בדברים, בכדי שנוכל למצוא מקורות כספיים שהרשויות יוכלו לעמוד באותה החלטה.
<פיני קבלו: אנחנו בסך הכל בעד ואנחנו רוצים לתת לכל הילדים שלנו, והילדים הם גם גרים בערים - - -
יעקב מרגי: בדצמבר 2015 המרכז לשלטון מקומי כותב לחבר הכנסת יעקב מרגי, יו"ר ועדת החינוך.
יעקב מרגי: מה הוא כותב: "מרכז השלטון המקומי פועל כשגרה להסדרת מהלכים ופעולות לטיוב מערכות החינוך וצוותי - - -" - אני קופץ לסוף.
יעקב מרגי: "במסגרת הישיבות הסדורות מתוכננת בחודש הבא" – זאת אומרת ינואר 2016 – "ישיבה ייעודית בה מתעתד הצוות לבחון פתרונות לפעילויות בחופשה".
יעקב מרגי: כלומר ידידי, מר פיני קבלו, הישיבות האלה התקיימו או לא התקיימו, לא הביאו כלום מול משרד החינוך.
<פיני קבלו: משרד החינוך מודיע שאין לו כסף - - -
יעקב מרגי: הייתם צריכים לחזור, כמו שידעתם לענות לי.
יעקב מרגי: הייתם צריכים לחזור לוועדה.
יעקב מרגי: תגידו תשמע, תקשיבו טוב טוב, אם אתם מצפים לשינויים שאמרתם בסיכום, לא הולך להיות כלום, הרמנו ידיים מול משרד החינוך.
<פיני קבלו: אוקיי.
יעקב מרגי: זה לא נעשה.
<רויטל לן כהן: עוד הערה אחת.
<רויטל לן כהן: בחיי שכן.
<רויטל לן כהן: ד"ר הדר ירדני, שמנהלת את התפתחות הילד במשרד הבריאות, אמרה בפירוש, בישיבה שישבנו עם משרד הרווחה, כי דיברנו על פעוטות – שהילדים האלה חווים רגרסיה בשבועיים שבין 15 באוגוסט ל-1 בספטמבר.
<רויטל לן כהן: היא אמרה את זה.
<רויטל לן כהן: היא נתנה על זה מסמך.
<רויטל לן כהן: עוברים רגרסיה פיזית ונפשית.
<רויטל לן כהן: יש את זה והיא מנהלת התפתחות הילד.
יעקב מרגי: כמו שאמרתי קודם, יש מי שעובר ויש מי שלא עובר.
יעקב מרגי: לכן אי אפשר לבוא ולקבוע קביעה חד משמעית שאף אחד לא עובר בשבועיים או ביום או ביומיים.
<רויטל לן כהן: עמדתי בהערה אחת?
יעקב מרגי: כן, במקרה הזה כן.
יוסף ג'בארין: ויש כאלה שהם חודשיים, לא רק שבועיים.
יעקב מרגי: טוב, אני מסכם את הדיון.
<חיים שטנגל: נכון, אבל ילד שרוצה להיות מקודם, כי המערכת חושבת שהוא אמור להיות מקודם ויש לו את היכולות, צריך עכשיו לחוות חודשיים בלי מסגרת.
יעקב מרגי: הוועדה מצרה על כך שבכל דיון בנושא החינוך המיוחד אנחנו נמצאים בתחושה שאין התקדמות, אלא שימור הקיים.
יעקב מרגי: הוועדה מצרה על כך שלמרות הצהרת המשרד בדיון שהיה בדצמבר 2015, לא נערך המשרד להרחבת השירותים והוועדה קוראת למשרד החינוך להכליל במסגרת מקבלי המענים בהארכת שנת הלימודים עד אמצע אוגוסט, גם את התלמידים עם הלקויות הקלות על פי ההגדרה - בהגדרה שלכם כמובן קלות - אך בפועל אלה מגבלות קשות גם כן.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לאמץ לפחות את ההמלצה שגם ילד עם נכות או מגבלה קלה, שכיתתו ממשיכה לפעול עד אמצע אוגוסט, לאשר אף לילדים אלה המשך טיפול במסגרת עד אמצע אוגוסט.
יעקב מרגי: זה לא משית שום תוספת תקציב.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך, למנכ"לית משרד החינוך, להיכנס לעובי הקורה ולתת מענה לצרכים שהועלו בדיון.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל את עמדת המשרד עד אמצע יוני השנה.
יעקב מרגי: אני לא מרים ידיים.
יעקב מרגי: אני מבקש את עמדת המשרד למענים של השר והמנכ"לית עד אמצע יוני, שנה זו.
יעקב מרגי: אני חושב שדברים כאלה יכולים לרדת לשטח ברמה של אפילו שבוע-עשרה ימים, אם מקיימים דיון רציני ואיגום משאבים וסדר בעבודה.
<קריאה: למה 30 באוגוסט?
יעקב מרגי: כשאני אקבל מענה לאמצע אוגוסט אני אתן לך תשובה.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – זהירות ובטיחות בדרכים למוסדות החינוך החרדיים, תחת הכותרת – 'ונשמרתם לנפשותיכם'.
יעקב מרגי: אם משרד החינוך, המחוז החרדי במשרד החינוך בא להציג לנו את זהירות ובטיחות בדרכים במוסדות החינוך החרדים, כנראה שעד היום לא הייתה בכלל תכנית ולא הייתה הוראה, אלא אם כן תתקנו אותי, בסדר.
יעקב מרגי: או אם זה היה, אז זה היה אולי בפורמט כזה ואחר, תציגו את זה, אין בעיה.
יעקב מרגי: אין ספק שזה חשוב בכלל החברה הישראלית, סוגית הזהירות בדרכים והחינוך לה.
יעקב מרגי: אני מאלה ששמתי לי שרוולים, כמו אלה שבאים להתפלל עם שרוול קצר ומלבישים להם את השרוולים, השלמה ולא היו אפודים אז.
יעקב מרגי: הייתה תקופה שהיה גם קסקט, והמקל הזה עם השלט וכף היד – עצור, ועמדנו במעברי חצייה, אבל זה מעבר לזה.
יעקב מרגי: זה מעבר לאותה פעולה, שאין ספק למדנו.
יעקב מרגי: היה שוטר מיתולוגי בבאר שבע שקראו לו גבעוני, שהיה בא לבתי הספר.
יעקב מרגי: אין מי שלא הכיר אותה.
יעקב מרגי: זו הייתה פרסונה מיוחדת.
יעקב מרגי: שנים, בכל אופן, זה ממרומי הגיל, אני לא מכיר את זה, ויש מקומות שאני רואה את אותן משמרות הזה"ב.
יעקב מרגי: יש ערים שאני לא רואה את משמרות הזה"ב ואנחנו שומעים חדשים לבקרים, לצערנו הרב, על תאונות כאלה ואחרות.
יעקב מרגי: ואני אומר שוב, לצערי הרב, זה כמעט מגזרי והסטטיסטיקות מדברות בעד עצמן, באיזה חברה או באיזה מגזר המספרים גדולים יותר ואני חושב שזה מבורך, אם יש תכנית כזו.
יעקב מרגי: אני ארצה שמר איציק זהבי, שהוא מנהל המחוז החרדי במשרד החינוך, יציג לנו את התכנית הזאת ונתקדם.
יעקב מרגי: ניתן לדוברים ונשמע לקראת מה אנחנו הולכים.
<איציק זהבי: צהריים טובים ואני שמח להיות פה ולהיענות לאתגר של יושב ראש הוועדה.
<איציק זהבי: אני רוצה לומר שהנושא הזה של ונשמרתם, ובעיקר בהקשר של זהירות בדרכים, הוא נושא מאד מאד חשוב.
<איציק זהבי: אין דבר יותר חשוב מאשר חיי אדם והיוזמה של חבר הכנסת מרגי, יושב ראש הוועדה, לקיים את הדיון בעניין הזה וכתוצאה מכך גם לדחוף ולגרום למערכות השונות, בעיקר אצלנו, בתוך המשרד, לבוא ולא רק להקשיב, אלא גם לנסות לתת מענים רלבנטיים חדשים, אחרים, שונים – לכך אנחנו נמצאים פה.
<איציק זהבי: יחד איתי נמצאים פה גם מר מקס אבירם, שהוא מנהל האגף לזהירות בדרכים במשרד החינוך.
<מקס אבירם: אגב נגישות ואורח חיים בטוח.
<איציק זהבי: ואנחנו בדיוק על הדבר הזה רוצים לדבר.
<איציק זהבי: תראו, אנחנו יודעים וערים לסוגיה שבה תלמידים, ילדים, מוצאים חס וחלילה את עצמם, בעיקר בימים של קיץ, בעיקר בהליכה לבית הספר וביציאה מבתי הספר, ומי שנוסע פה בסימטאות בירושלים נחשף לזה יותר מכל אחד אחר, כשהילדים באמת הולכים בין המכוניות, עלולים להתפרץ אל הכביש, יוצאים וחס וחלילה הסכנה של ההיפגעות שלהם היא מאד מאד גבוהה.
<איציק זהבי: מתוך נייר עמדה של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, אני רוצה לצטט: שיעורי הנפגעים בתאונות דרכים בקרב פעוטות וילדים בגילאי לידה ועד 14 – ביישובים חרדיים, גבוהים יותר בהשוואה לכלל האוכלוסייה העירונית.
<איציק זהבי: כמו כן, ביישובים אלה נרשם שיעור היפגעות גבוה של הולכי רגל.
<איציק זהבי: מכאן אני רוצה לומר, שבעצם אנחנו, ביחד עם האגף לזהירות בדרכים במשרד, רוצים לקראת הקיץ הנוכחי ולשנה הבאה, לצאת עם מספר כיווני עשייה נוספים, חדשים, שמתבססים על העבודה של האגף שעשה את זה לאורך השנים האחרונות ובצורה טובה, ומעוניינים להגביר את הנושא הזה שקשור לזהירות בדרכים.
<איציק זהבי: בנוסף אני רוצה לומר שאנחנו לא מסתכלים רק על הנושא הזה של זהירות בדרכים פר-סה, אלא רוצים להסתכל על ההיבט של בטיחות ומצבם של התלמידים החרדים בבואם אל חופשת הקיץ, אל היציאה החוצה לחופשת הקיץ מתוך המוסדות ועל מה קורה איתם מבחינת המוסדות ועל מה קורה איתם מבחינת הבטיחות שלהם, כיצד הם ישמרו על חייהם, גם בנושאים שקשורים לקייטנות, בנושאים שקשורים לחופשה, לטיולים, ליציאה לחופי הרחצה וכל הדברים האחרים.
<איציק זהבי: והכותרת של כל המאמץ הזה היא – ונשמרתם מאד לנפשותיכם.
<איציק זהבי: אני חייב לומר שבאגף לזהירות בדרכים התבצעו וקיימות תכניות.
<איציק זהבי: יחד עם זאת, כשהמחוז החרדי הוקם, הרעיון והמטרה המרכזית שלו היא לתת שירות טוב יותר, מוקפד יותר, נכון יותר, מותאם יותר לקהילה החרדית בישראל, ולטובת הנושא הזה אנחנו בתוך הבית, בתוך המחוז וגם ביחד עם הגופים השונים שמולם אנחנו עובדים בתוך הציבור החרדי, דואגים לבחון תכניות, לעשות את ההתאמות הנדרשות, כדי שהתכניות האלה יוכלו להתקבל בכל מוסדות החינוך, בכל הדברים הללו.
<איציק זהבי: לטובת העניין הזה, אנחנו גם משתמשים – ואני כבר פה יכול לומר שבחנו תכניות של זהירות בדרכים שבוצעו בעבר, בין האגף לזהירות בדרכים ובין הרשתות החינוכיות, אם זה החינוך העצמאי ואם זה מעין החינוך התורני של ש"ס, ואנחנו לא הרגשנו שאנחנו מספיק בטוחים להשתמש גם בחומרים של הרשתות הללו כדי להבין אותן ולהנגיש אותן לכלל הציבור החרדי.
<איציק זהבי: ברשותך, אדוני יושב ראש הוועדה, אנחנו החלטנו שאנחנו נעשה מאמץ גדול לתגבר את העשייה.
<איציק זהבי: אנחנו נכניס כתוצאה מהיוזמה הזו מדריכים שייכנסו לעבודה בתוך המחוז החרדי, לקראת שנת הלימודים הקרובה.
<איציק זהבי: יעבדו עם בתי הספר.
<איציק זהבי: המדריכים האלה יוכשרו כמובן על ידי האגף לזהירות בדרכים.