GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום הוא הצגת ועדת ביטון להעצמת מורשת יהדות המזרח וספרד במערכת החינוך.
יעקב מרגי: אני אומַר את דברי הפתיחה שאמרתי בדיון הקודם שהיה.
יעקב מרגי: אנחנו מאמינים בהשגחה פרטית, השגחה עליונה ויש כאלה שמאמינים במקרה.
יעקב מרגי: היה דיון בנושא השואה והסיפור של יהדות המזרח בכל סוגיית מלחמת העולם השנייה והשואה, והדיון נדחה, נדחה, נדחה, 'נפל' היום בבוקר, אז יש לנו יום שסימָנוֹ הסיפור המלא.
יעקב מרגי: התחלנו בבוקר עם מלחמת העולם השנייה והיום אנחנו בסיפור המלא של כל הסוגיה, של כל ההוויה של יהדות המזרח, יוצאי צפון אפריקה, בספרי הלימוד.
יעקב מרגי: ואני מודה לשר, שלא תחשוב שאתה הראשון שמדבר על זה, ניסינו לדבר על זה כל השנים, ניסינו לדבר על זה כל השנים והיה איזה קול, קם קול שאמר: מה אתם מבלבלים, תפסיקו עם הבכיינות, תפסיקו עם ה'לקחו לי' ו'דפקו אותי' – סליחה על הביטוי ואנחנו "נהיינו בעינינו כחגבים" ושתקנו לעצמנו.
יעקב מרגי: חשבנו שעושים לנו עוול אבל, אני שמח שיש הכרה היום שהעוול הוא לא לנו, אנחנו חווינו את החוויה הזו, אני רוצה לומר לכם גם כן שמי שלא מאמין בתחיית המתים, יכול לקחת את מה שקרה לתרבויות האלו, שבשנים האלה דווקא הבנים ובני בנים שלא קיבלו את זה במערכות החינוך הממלכתיות, יחיו את התרבות הזו, את המורשת הזו, אז מי שלא מאמין בתחיית המתים יוכל ללמוד ממה שקורה בהוויה התרבותית של אותן קהילות.
יעקב מרגי: וזכית, עדיין בסימן האמונה, "מגלגלים זכות על ידי זכאי" וזכית שבמשמרת שלך, מכובדי כבוד השר, מדברים על זה בקול ושזה לא בא ממקום כזה של "אנחנו מתחשבנים עם העבר", כי פנינו לעתיד, כדי שהדורות הבאים יבואו וישתו מהמים המתוקנים ולא מהמים החסרים, ולא יימצא שם שמים מתחֲלֶה אז הנה, אנחנו נזהרים בדברינו, "חכמים היזהרו בדבריכם", אנחנו נזהרים בדברינו ורוצים שבאמת הסיפור המלא יגיע לכלל ישראל, כי מה לעשות, כך מורכבת החברה בישראל, מהסיפור המלא ולא מחלקיו.
יעקב מרגי: מי שיאמץ רק את חלקיו יתמודד וימשיך להתמודד עם מה שאנחנו מתמודדים, בסוגיות בחברה הישראלית שחשבנו שהיו צריכות להיעלם מזמן, אבל לא נעלמות כי לא היה הסיפור המלא, אז מכובדי, כבוד השר, הבמה היא שלך.
יעקב מרגי: אני רק רוצה לקדם בברכה גם את מנכ"לית המשרד, את המשורר ארז ביטון, חברי הכנסת, אורחים נכבדים שאני רואה פה, 'ידם רב להם' במלאכה הזו, מכובדי.
נפתלי בנט: שלום לכולם.
נפתלי בנט: תודה ליושב ראש הועדה המעולה שיש לנו, חבר הכנסת מרגי, שהוא חבר יקר ואני אך שמח שאנחנו עושים את זה בשיתוף פעולה כמו שאנחנו בשאר הדברים.
נפתלי בנט: תודה מיוחדת לארז ביטון, שמוביל ביד רמה את הועדה, למנכ"לית המצוינת שלי, שלנו, מיכל כהן ואני רוצה גם ברשות
נפתלי בנט: כם לציין את גב' זהבה שמש, שיושבת פה, מרכזת הועדה, שהיא אור גדול במשרד החינוך.
נפתלי בנט: שמעו, כשיצאנו לדרך, אני לא שיערתי שנגיע לאן שאנחנו מגיעים.
נפתלי בנט: קודם כל אני רוצה לומר - - - עשינו את הצעדים הראשונים.
נפתלי בנט: אני מרגיש חוויה גדולה של שמחה, בלי מרירות, מה שאין באוויר, אין את המרירות שניסו אולי להציג, שאנחנו פה באים ממקום של קיפוח, יש קיפוח, הקיפוח הוא כלפי כל מדינת ישראל, כלפי כל עם ישראל, ספרדים, אשכנזים, הילדים שלי קופחו שהם לא נחשפו לתכנים האלה, אז כולנו קופחנו.
נפתלי בנט: זה באמת מטען שכל כך משמעותי שמשפיע על ה 'DNA.' של כלל המדינה ומערכת החינוך.
נפתלי בנט: היו רגעים בדרך של צחוק והיו גם רגעים – כולל למשל, מה שמירב סיפרה, למשל, אני חייב להודות, רגעים של דמעות, כשאנחנו מבינים את הדברים אבל, אנחנו באים עם הסתכלות מאוד מאוד שמחה, כלפי העתיד.
נפתלי בנט: אנחנו מדברים גם על החינוך הפורמאלי וגם על החינוך הבלתי פורמאלי.
נפתלי בנט: אנשים איכשהו 'ננעלים' כאילו אנחנו מדברים רק על שינויים בתכניות הלימודים בספרות, במורשת ישראל, בהיסטוריה – לא, זה לא רק העניין הזה, כי זה גם למצוא את הנתיבים במערכת הלא פורמאלית, זה יכול להיות מוזיאונים, זה יכול להיות הוספת פרקים בסדרת "עמוד האש", בטיולים, ונכון, ידידי, יעקב, היה אפשר לעשות את זה מזמן, עכשיו אנחנו עושים את זה ומסתכלים על העתיד.
נפתלי בנט: אני רוצה שכל תלמיד בישראל יהיה גאה במורשת שלו, במורשת שלנו וזו החובה שלי כשר החינוך.
נפתלי בנט: אני אסיים בכמה משפטים שכתב קובי אוז "אלהי, אם אתה שומע תפילתי, אולי אפשר למסור ד"ש לסבא שלי, תגיד לו שהמתינות הספרדית שבה הוא דגל, התחלפה בקנאות, קיצוניות אבל למרות הכול, הסובלנות רוחשת מתחת לפני השטח" אז אני אומר, אפשר למסור לסבא ז"ל של קובי, שהסובלנות מתחילה להתגלות גם מעל פני השטח ובקרוב נעשה מאמצים כבירים, כדי שאותה רוח ספרדית מתונה שבה סבא דגל, תנשב בבתי הספר.
נפתלי בנט: הצ'רטר של הועדה – וארז מבין את זה היטב, הוא תוך זמן קצוב, להגיע לתכניות מאוד מאוד מעשיות.
נפתלי בנט: מה שאני לא רוצה הוא ש'נירה מעל לפופיק', 'נירה גבוה מדי' לדברים שאחר כך הם לא בני יישום, אז אנחנו מעדיפים ללכת על פחות אבל ישים מאשר על יותר שיישאר על הנייר.
נפתלי בנט: הכוונה היא בהקדם האפשרי.
נפתלי בנט: אני אעצור כאן, רק מילת התנצלות, בגלל כנס ה b.d.s.
נפתלי בנט: אני ברבע לאחת אצטרך לעזוב ורציתי לשמוע כמה שיותר - - -
יעקב מרגי: אתה משאיר לנו פה את המנכ"לית?
יעקב מרגי: אתה מציג את המצגת קודם?
נפתלי בנט: ארז עכשיו - - -
<ארז ביטון: רגע היסטורי.
<ארז ביטון: שמי ארז ביטון, קיבלתי פרס ישראל לספרות ושירה בשנה הקודמת.
<ארז ביטון: אני יליד אוראן שבאלג'יר, הוריי מרוקאים ואני ישראלי במאה וכמה אחוזים, עם מטענים.
<ארז ביטון: כשאני כתבתי שיר שמתחיל "בענווה אני נרכן אל מול הדר קמטי פניכם חולמי ירושלים" והזכרתי את רבי דוד חסין ואת פרחה בת יוסף ושלמה גוזלן, עמדה לנגד עיניי תמונתו של אבי באלג'יר ואני בן ארבע, כשהוא אומר: "בשובך לציון ברחמים" עם פניו אל כותל המזרח.
<ארז ביטון: אני ניזון ומונע מתוך ציונות גמורה, מתוך אמונה חד משמעית, של יחד, ואני כאן חייב להודות, שהשר בנט עשה פה מעשה שאולי הוא בעצמו לא כל כך - - - את ההיקף, את העומק, את החד- פעמיות שלפי דעתי, אני מקווה בכל אופן, אני אגייס את כל העקשנות שלי והנחישות שלי, כדי שאותם ספקות, של אנשים רבים, כאלה ואחרים שאומרים: היו הרבה ועדות, בוא נראה אם יהיה לזה, הנה, גם שמעתי פה בשולחן הזה, "האם יהיו לזה שיניים?
<ארז ביטון: " ואני מקווה שהתעודה הזו, שאנחנו נשים לפתחו של השר, היא תעמוד כתעודה להמשך, לעתיד.
<ארז ביטון: אנחנו לא מנסים להידבק לעלבון שנעשה, למצוקה שנעשתה, זה לא אומר שלא היה נכון בזמנו לדבר על זה אבל פנינו אל ה'ביחד', כל דבר שאנחנו רוצים, אנחנו רוצים שהזהות המזרחית שעכשיו אנחנו מנסים לתגבר אותה, בתוך המערכות השונות, תהיה זהות של כלל עם ישראל, של כלל התלמידים, זהות אחת.
<ארז ביטון: אנחנו רוצים להוריד את המחיצות, להוריד את האלימות המילולית שנשמעת מפה ומשם ואנחנו רוצים כבוד הדדי, הדר הדדי, לקרב מרכז לפריפריה וההיפך.
<ארז ביטון: אני רוצה להגיד בצניעות רבה, אנחנו רוצים גם ליצור ערכה ייחודית-יהודית-מזרחית, שהיא תהיה לא רק למה שאנחנו קוראים המערכת הדתית, כי לא יכול להיות מבחינתי, שיהיה תלמיד יהודי בארץ ישראל, שלא יידע מה זה בית כנסת, שלא יידע מה זה בר מצוה, שלא יידע מה זה 'שמע ישראל' ותפילין וזה לא משנה אם אנחנו מגדירים אותו דתי כזה או דתי אחר.
<ארז ביטון: הסובלנות הזו שהשר בנט מדבר עליה, היא הסובלנות שאולי מאפיינת יותר מכל, אותנו, את יהדות המזרח.
<ארז ביטון: מילה אחת על הועדה ועוד יציגו פה.
<ארז ביטון: קיבלתי על עצמי בדחילו ורחימו להקים ועדה וראיתי עד מהרה, שצריך לפצל את הועדה לוועדות משנה וועדות משנה של ועדות משנה, כי הנושאים הם גדולים ורחבים.
<ארז ביטון: השר אמר לי: דע לך, שיש לך אופציה להציע המלצות גם אם לא בתחום משרד החינוך, המלצות שעומדות, כי הכבוד של יהודי המזרח – שהוא חלק מהכבוד הישראלי כולו, זה שגם בכל סמל, שטרות, יהיו גם נציגים של יהדות המזרח.
<ארז ביטון: רחובות – שיהיו גם שמות של יהודי המזרח וכן הלאה וכן הלאה.
<ארז ביטון: אני ציינתי בפני השר, כבר בפגישה הראשונה, שלפני שלושים וחמש שנה הלכתי לבג"ץ, יחד עם צעירים מעדות המזרח ודרשנו נוכחות בתוך "עמוד האש".
<ארז ביטון: הבג"ץ דחה אותנו כי לא רצה לבטל את מה שכבר נעשה.
<ארז ביטון: לא שמעו לנו והנה, השר, ואני שומע מן הטלוויזיה החינוכית, שהיא מרימה את הכפפה ורוצה להציב מחדש את ההיסטוריה של יהדות המזרח.
<ארז ביטון: אני רוצה לסכם ולומר שעד לפני עשר שנים, הייתה בתוך מערכת החינוך מה שנקראה היחידה למורשת יהדות המזרח והיא הייתה כפופה למנכ"ל, היא עשתה פלאות, היה לה תקציב ייחודי של מה שהייתי מעריך כיום, כמשהו שדומה ל-20 מיליון שקל.
<ארז ביטון: הקימה מפקחים ואני רוצה להגיד, עובדי משרד החינוך הם אנשים נלבבים, הם אנשים בעלי רצון עצום, רק צריך לתת להם את הכלים.
<ארז ביטון: אנחנו רואים, כבוד היושב ראש, כבוד השר וכבוד המנכ"לית, אנחנו רואים חסר גדול, גם בספרות, גם בהיסטוריה, גם בדמויות ואנחנו יום יום נתקלים באיומים: אני לא יודע, אתה שמעת, כבוד הרב לוי, על הפוגרום - - -
יעקב מרגי: אני מכיר היום יהודי קשיש מבאר שבע, שניצל מהפוגרום זה, כערירי, לבד, ללא הורים, כילד עלה לארץ.
<ארז ביטון: אבל למה תלמידי ישראל לא שמעו על זה?
יעקב מרגי: ובזכות ד"ר שמעון אוחיון שמעתי הרצאה בקורס אקדמי על ה"תריתל" בפאס.
<ארז ביטון: בדיוק, אז לכן אני אומר, כל הדברים האלה, שלא ידענו עליהם, היום משרד החינוך, מתוך אינטואיציה גדולה של השר, ואני אומר, אני בלי קשר פוליטי, אני בא א-פוליטי ואני רואה נושא שהוא דבר פנטסטי, אני אומר, הנוכחות של יהדות המזרח, כדי להשוות את תחושת הזהות, תחושת הכבוד האישי, הגאווה האישית, לכל עם ישראל, אנחנו צריכים גם להצביע ואנחנו נביא תכניות מפורטות, גם בספרות וכן הלאה, אבל, אנחנו מבקשים, גם מכבוד השר וגם מן הועדה לחינוך של הכנסת, ללוות אותנו, לתת לנו את ברכת הדרך אבל גם, אם יהיה צורך בחקיקה, תדע לך, כבוד ראש ועדת החינוך, לפני שהקימו בשנת 77', את היחידה למורשת המזרח, התכוונו לחוקק חוק כדי להציב את זה, אנחנו לא רוצים המלצה שהיום יכניסו קצת שינויים ובעוד חמש, עשר שנים, זה יתפרק לגמרי.
<ארז ביטון: אני שוב מודה מקרב לב על ההזדמנות הגדולה הזאת, ההיסטורית, יש עשרות ועשרות שבאים לפתחנו יום יום, פרופסורים, אנחנו רוצים נוכחות במל"ג, אנחנו רוצים נוכחות בוועדות התקציב, בוועדות המקצועיות של המשרדים השונים, אנחנו רוצים גם בטלוויזיה, יש לנו רצונות לכל הכיוונים.
<ארז ביטון: תודה רבה לכם.
יעקב מרגי: אני מאוד מודה למר ארז ביטון.
יעקב מרגי: אני חושב שהדברים מדברים בעד עצמם.
יעקב מרגי: דברי הפתיחה - - - ולא חידדנו, אני אומר, זכות, יש אתגרים רבים במערכת החינוך, אנחנו בוועדה נתקלים בחלק, השר בוודאי והמנכ"לית יודעים, זה משרד ענק, עם הרבה נושאים, הרבה תתי-נושאים, זה המשרד המרכזי, אני לא מבין למה אתה מתכתש עם משרד הביטחון, זה המשרד העיקרי, המשרד העיקרי הוא משרד החינוך, זה המשרד העיקרי ואני אומר לכם, בואו, רבותי, שיחררתי לא כדי לפתוח דיון, אני אומר לכם, סליחה, לשים את הסוגיה הזו על השולחן, אני רוצה לומר לך, זה גם אומץ לב, ציבורי, 'כל הכבוד' ולא רק אלא שליווית את זה במעשים, להקים ועדה, בכוונה איתגרתי אותך, ארז, כשאמרתי "האם זו ועדה עם שיניים" כי תמיד אומרים "לוועדה אין שיניים" אבל, הנה, נתת והדגשת וחזרת ואני מקווה, שוב, הסיפור המלא, הסיפור המלא כולל את כולם ואני חושב שזו הכוונה של השר והשר חתם - - -
נפתלי בנט: לכן הוא נקרא "עם אחד".
יעקב מרגי: אני מיד מעביר את רשות הדיבור, שלא להשתלט על הדיון ואני אומר לך, מכובדי, כבוד השר, בקדנציה הקודמת, ולא משנה מי היה שר בקדנציה הקודמת, יצאה חוברת של חכמי ישראל, רבני ישראל, לא הייתה דמות אחת מחכמי המזרח.
יעקב מרגי: חוברת דקה שיצאה, לא יודע, זה היה שיתוף של שני משרדים, ואני רוצה לומר לך, בעקבות זה, כי"ח, "כל ישראל חברים" 'ננקעו' ומתוך 'קנאת סופרים תרבה חכמה' הם הוציאו את המיזם של "החכם היומי" עם אפליקציה ופתאום מתגלים אוצרות ענק, זה הסיפור המלא.
<זהבה שמש: שמי זהבה, אני אתאר בקצרה את עבודת הוועדה.
יעקב מרגי: זהבה?
<זהבה שמש: זהבה שמש, אני מרכזת את הועדה ואני בתפקידי יועצת פדגוגית בלשכת המנכ"לית של משרד החינוך.
<זהבה שמש: אני אתאר בקצרה את עבודת הועדה, את המטרות שהצבנו לעצמנו ואיך אנחנו מתנהלים.
<זהבה שמש: 'בגדול' דיברנו, אני לא אחזור על זה, המטרה של כולנו היא לבחון את מה שקיים כרגע, לראות את החסרים ולהמליץ המלצות שיאפשרו לנו לראות את התמונה השלמה.
<זהבה שמש: אנחנו נפגשים עם אנשים רבים ואנחנו מגלים שיש המון מידע, המון חומרים שנכתבו והם מפוזרים, הם נמצאים בכל מיני מקומות, בכל מיני קהילות, בקהילת יהדות תימן, בקהילת יהדות מרוקו ואנחנו רוצים לאגד את כל זה כדי שנארגן תפיסה כוללת, זהות כוללת של התלמיד.
<זהבה שמש: איך אנחנו הולכים לעבוד?
<זהבה שמש: בשלב הראשון אנחנו ממפים את מה שקיים, אנחנו ממפים את מה שקיים בתוך משרד החינוך ומחוץ למשרד החינוך.
<זהבה שמש: איך אנחנו עושים את זה?
<זהבה שמש: בתוך משרד החינוך יושבים נציגי הועדות עם המפמ"רים, בודקים את תכניות הלימודים, רואים בכל תכנית לימודים מה קיים, מה חסר ומה צריך להוסיף, בודקים את ספרי הלימוד אחד לאחד, ממש, את כל הפרקים שיש שם, כותבים המלצות בעניין הזה.
<זהבה שמש: הלאה, אנחנו ממשיכים הלאה, פנינו לגופים וארגונים וביקשנו מהם להעביר אלינו את החומרים שהם פיתחו, כל קהילה כזו פיתחה חומרים רבים שהם שלה, אנחנו אוספים את החומרים, במטרה להסתכל ולראות, שיש לנו גם בחלק הזה את כל חלקי הפאזל, את התמונה השלמה ולהמשיך איתה.
<זהבה שמש: פנינו לציבור הרחב, פתחנו אתר ופנינו לציבור הרחב, ביקשנו שימליצו לנו המלצות.
<זהבה שמש: תלמידים, מורים, הורים, קהילה, כל מיני אנשים פונים, ממליצים לנו המלצות, ברגע שאנחנו רואים שיש מקום ואנחנו רוצים להיפגש עם האנשים האלה, לשמוע יותר, אנחנו מזמינים אותם לימי העיון, במפגש 'שולחן עגול', אתמול היה לנו אחד כזה, והם מספרים לנו יותר.
<זהבה שמש: אנחנו נותנים להם יותר, אנחנו שואלים אותם, אנחנו מתייעצים אתם, זה החלק הראשון של מיפוי.
<זהבה שמש: החלק השני הוא בחינת הדיון של הדברים.
<זהבה שמש: בתוך החומרים שראינו, אתמול הגענו לתחושה שמהעושר הקיים, כל ההסתכלות הרחבה, על הנושא של העפלה, הנושא של מחתרות, הנושא של הספרות, הנושא של הוגים, על נושאים רבים שיש לנו בתחום, איך אנחנו לוקחים אותם, מארגנים אותם על ציר מרכז ואת זה מגישים להצעות ישימות.
<זהבה שמש: איך אנחנו עובדים.
<זהבה שמש: הנה כל המעגל.
<זהבה שמש: יש לנו שיתוף הציבור, יש לנו דיון בוועדות משנה, יש לנו ועדה מייעצת, יושבים עם ארגונים וכד', אנחנו כרגע בעניין של לשמוע, לאסוף, ללמוד ולנתח.
<זהבה שמש: הועדה מונה שבעה חברים, היושב ראש ארז, מרכזת הועדה, אני בתחום ההעשרה והנושא של החלק הפורמאלי - - - עוסקת בנושא של ספרות.
<זהבה שמש: בנושא של ספרות היא בוחנת את כל הז'אנרים השונים, הטקסטים השונים, היוצרים השונים, היוצרים המזרחים ויצירות שמדברות על יהדות המזרח.
<זהבה שמש: בהיסטוריה היא בודקת את הדברים וקובעת קריטריונים.
<זהבה שמש: בהגות, פה הנושא של הוגים, בנושא של אקדמיה ומחקר, בנושא של העשרה, בנושא של העשרה כמו שהשר אמר, זה לא רק בתכנית הלימודים, אנחנו בודקים את הסיורים הלימודיים, "מסע ישראלי", את החוגים, את הקשר עם "קרן קרב", את הנושא של המחלקה לתרבות תורנית, מה שקורה אחר הצהרים בקהילות עצמן, הקשר של מיגדר ועוד ועוד.
<זהבה שמש: בנושא של פיוט, מצאנו לנכון - - - נעשתה עבודה יפהפייה בנושא של פייטנים שמגיעים לגנים ולבתי הספר, אנחנו רוצים להרחיב את זה, ללמוד מזה, לראות איך זה נעשה ולהמשיך הלאה, על הנושא של "עמוד האש" כבר דיברנו.
<זהבה שמש: הזמן שעומד לרשותה של הועדה הוא קצר ולכן, כל אחד מהחברים כאן התגייס ממש במלוא המרץ, אז התחלנו בסוף פברואר, הקמנו את הועדה ובמהלך מרץ אנחנו עושים את המיפוי.
<זהבה שמש: המיפוי, אם אני מסתכלת על מספרים, אז ישנם שבעה חברי ועדה ויש כששים חברי ועדות משנה.
<זהבה שמש: בנוסף לזה, שלושים אנשים בערך שאנחנו מזמינים לכל יום עיון ובנוסף לזה פניות הציבור אז אנחנו מגיעים למאות אנשים, ששותפים לתהליך של האבחון, של המיפוי של ההמלצות ואנחנו מזמינים כל אחד מהיושבים כאן, עם הקהילות שלו, להיכנס לאתר, להמליץ לנו, אנחנו נשמע את הדברים ונזמן לוועדה עצמה.
<זהבה שמש: הנה הזמנה, נמצאת באתר.
מירב בן ארי: איזה אתר?
<זהבה שמש: אתר של משרד החינוך, אתר - - - לחיצה פשוטה כאן.
מירב בן ארי: האם יכול להיות שמי שלא נכנס לאתר של משרד החינוך, לא יודע?
<זהבה שמש: את יכולה לכתוב בגוגל "ועדת ארז ביטון" ותמצאי את זה.
<זהבה שמש: את יכולה לכתוב "הועדה להעצמת עדות המזרח" תמצאי את זה גם כן.
<זהבה שמש: זהו.
<זהבה שמש: תודה.
יעקב מרגי: ירשו לי חברי הכנסת, אני רוצה התייחסויות של מספר אנשים שיכולים לתרום לנו לדיון - - -
מרדכי יוגב: שניה, רק שניה.
יעקב מרגי: יש - - -
מרדכי יוגב: אני מתנצל כי הנושא הזה יותר חשוב מהנושא שאני הולך לרכז בו את וועדת משנה חוץ וביטחון.
מרדכי יוגב: אם לא הייתי מנהל שם את הועדה אז הייתי נשאר פה כי זה מרתק.
מרדכי יוגב: ואני מבקש גם לברך את אחרונת הדוברות, מזכירת הועדה, זהבה שמש אבל קודם את השר שיזם, נפתלי בנט, את המנכ"לית, את מיכל ואת המשורר ארז ביטון, שלקח בדחילו ורחימו כמו שאמרת.
מרדכי יוגב: אני חושב שגם אני מרגיש, כך חשתי לאורך כל חיי – שחסר לי, זוכר שהתחברתי למימונה, וכל כך אהבתי את החג הזה, כבר לפני עשרים או שלושים שנה - - -
יעקב מרגי: זו אחת העוולות שעשו לעדה שלנו, תקעו אותנו עם המימונה.
מרדכי יוגב: אבל דרכה אתה למד, אנחנו כן למדנו בתיכון מורשת יהדות ספרד - - -
מירב בן ארי: והתמקדתם במימונה.
מרדכי יוגב: לא נכון, למדנו מקורות, של יהודה הלוי, של ר' שלום שבזי, של אבן גבירול ואחרים, כן, אבל לא בעושר המספיק ולא חווינו מספיק ואני שמח שנזכה גם אנחנו וצאצאינו מכל העדות, לקבל ולהיות מועשרים, כמו שאמר השר, "עם אחד" זה כל הסיפור, ואמר המשורר "יחד זה כל הסיפור" ותודה לכל מי שפעל וממשיך לפעול.
יעקב מרגי: מירב בטיטו.
<מרב בטיטו: תודה רבה.
<מרב בטיטו: שלום לכם, נעים מאוד, שמי מירב.
<מרב בטיטו: קודם כל - - -
יעקב מרגי: "מירב" לא אומר לי כלום.
<מרב בטיטו: מירב בטיטו, עיתונאית, בין השאר.
יעקב מרגי: הפרוטוקול לא מכיר.
<מרב בטיטו: אני כותבת ב"ידיעות אחרונות", משדרת בגלי צה"ל ובעוד כל מיני פלטפורמות עיתונאיות.
<מרב בטיטו: כבוד יושב ראש הועדה, כבוד השר, אתה התחלת במשפט שאני מאוד מתחברת אליו, "מגלגלים זכות על ידי זכאי וחובה על ידי חייב".
<מרב בטיטו: זה קצת צחוק הגורל שבסופו של דבר, מי שעושה את התיקון של העוול ההיסטורי הוא מה שנקרא 'שייך לחלק האשכנזי של עם ישראל' ואני חושבת שהסוד הוא העובדה שאין פה דיבור על מרירות ועל קיפוח וכמו בדברים שאתה אמרת, השר, העוול הוא לא כלפי הציבור המזרחי, העוול הוא כלפי תלמידי ישראל, כלפי הילדים שגדלו פה במדינת ישראל והם לא יודעים מה הם לא יודעים.
<מרב בטיטו: זאת הבעיה הגדולה.
<מרב בטיטו: אני גדלתי בבית דתי בבית שאן ובשבתות הייתי קוראת עיתונים, כי לא יכולתי לצפות בטלוויזיה או להאזין לרדיו ואחד הדברים בתור ילדה, מאוד מאוד צעירה, בכיתה א', שמאוד קפצו לי לעין, היה שבעיתון שאני קוראת בו, אין שמות כמו בטיטו, אין שמות כמו אברג'ל, אין שמות כמו שאני מכירה בבית שאן.
יעקב מרגי: יש במקור - - -
<מרב בטיטו: אני לא אגיד לך בדיוק באיזה שנה זה היה אבל אני מדברת על שנים - - -
יעקב מרגי: לא באים ממרירות.
<מרב בטיטו: מי ששומע מרירות זו תגובה שלו.
<מרב בטיטו: ילד בגיל בית הספר, גם בבית הספר היסודי וגם בבית הספר התיכון, צריך מודלים להזדהות אתם.
<מרב בטיטו: הוא חייב שיהיו לו מודלים כדי לחלום, כדי להאמין שהוא שייך לאיזושהי תרבות, צריך שיהיה לו מודל וכשהוא מסתכל על השטרות או כשהוא מתבונן על שמות הרחובות, או כשהוא מסתכל על היוצרים שהוא לומד אותם בשיעורי ספרות ואין שם מישהו שמדבר כמו אבא שלו, ואין שם מישהו שמתפלל כמו סבא שלו ואין שם אנשים שנראים כמו הדודים שלו, הוא באופן אוטומטי מרגיש לא שייך.
<מרב בטיטו: הוא לא שייך.
<מרב בטיטו: זה השלב הראשון.
<מרב בטיטו: השלב הבא יהיה שהוא ירגיש פחות טוב והשלב הבא יהיה שהוא ירצה להזדהות עם התרבות השלטת, והתרבות השלטת במדינת ישראל הייתה המון המון שנים התרבות שאני מכבדת, מעריצה, מוקירה ואפילו בנותיי שייכות אליה, היא התרבות שהגיעה מאירופה.
<מרב בטיטו: התיקון שנעשה פה היום הוא – אני חושבת שאמר את זה ארז ביטון, הוא כל כך היסטורי, שאני לא יודעת עד כמה ניתן לשער את המהפכה - - - פה בתוך עשר שנים, כשילדים בבית שאן יקראו וילמדו על משוררים, על סופרים, על רבנים, על אנשים שמדברים כמו סבא וסבתא שלהם ושנראים כמו השכנים שלהם ובכל זאת מביאים אתם אוצרות ידע.
<מרב בטיטו: כיוון שניתנה לי רשות הדיבור, אני רוצה לנצל אותה לארבע דקות סיפור קצר, שיביע במשהו את הדברים.
<מרב בטיטו: אני עד לפני עשר שנים הייתי מורה להיסטוריה בתיכון ואני למדתי היסטוריה באוניברסיטה וכשהגעתי למרוקו בשנת 2007 עם ההורים שלי לטיול שרשים, הגענו לבית בקזבלנקה שקראו לו - - - .
<מרב בטיטו: אני לא ידעתי מה זה הבית הזה ואנחנו הצטרפנו לאיזשהו חבר של אבא שלי, שעדיין גר בקזבלנקה וכשנכנסנו לבית הגדול הזה, בפתח הבית ישב איש זקן ללא גיל, תפס לי את היד ואמר לי בעברית: תגידי לאחותי פיבי שתבוא לקחת אותי.
<מרב בטיטו: ואני לא הבנתי איך זה שאיש במרוקו בשנת 2007 מדבר אתי עברית וכשנכנסנו פנימה התברר, שיש שם עוד ארבעים, חמישים אנשים, כולם חסרי גיל, חלקם בכיסאות גלגלים, מרביתם לא מסוגלים בכלל לתקשר, הבנתי מיד שכולם יהודים אבל לא הבנתי למה הם שם.
<מרב בטיטו: רק כשחזרתי לישראל ועשיתי תחקיר עמוק מאוד, שכלל גם חיפוש בארכיונים של מדינת ישראל, של משרד הקליטה ושל הסוכנות היהודית, התברר שבשנות החמישים מדינת ישראל הפעילה סלקציה על יהדות מרוקו.
<מרב בטיטו: המילה 'סלקציה' היא מילה קשה, אני יודעת, חלק מידידיי בא מאזורים אחרים ואני יודעת שהיא לא קלה לעיכול אבל זה מה שזה היה.
<מרב בטיטו: מדינת ישראל הצעירה החליטה לעשות איזשהו תיעדוף, לאפשר לחלק מהאנשים לעלות ואלה שלא יתרמו לעליה, כיוון שהם מבוגרים מדי, כיוון שהם חולים, כיוון שהם נכים, כיוון שהם חולי נפש, כיוון שאולי הם לוקים בפיגור, הם לא יעלו, למדינת ישראל.
<מרב בטיטו: אני לא אומרת את הדברים חלילה, כדי 'לסגור חשבון', אני אומרת את הדברים, כיוון שאני הייתי מורה להיסטוריה ואני הגשתי במשך שמונה שנים תלמידים לבגרות בהיסטוריה, ואני לא הכרתי את הסיפור הזה.
<מרב בטיטו: עוד לא סיימתי, עוד משפט אחד ברשותך.
<מרב בטיטו: אני רוצה להגיד משהו.
<מרב בטיטו: תראו, אני מחכה הרבה מאוד שנים לרגע הזה כעיתונאית.
<מרב בטיטו: כותבת על זה ומדברת על זה בכל הזדמנות, כיוון שהגיע הזמן לעשות תיקון.
<מרב בטיטו: אני רואה במערכת החינוך את 'הסוכן המרכזי' לעשות את השינוי הזה.
<מרב בטיטו: השינוי אחרי מערכת החינוך יגיע למסדרונות בית המשפט, הוא יגיע לתקשורת, הוא יגיע לכל מוקד כוח במדינת ישראל, כמו שצריך להיות.
<מרב בטיטו: חזקו ואמצו ידידיי, אני מאוד מקווה שתכנית הלימודים הזאת לא תהיה תכנית לימודים שמנסה להידמות לאחינו היהודים שעלו מאירופה, אלא תכנית לימודים שמבטאת את העומק, את העושר, את הרצון האמתי של יהודי מרוקו ושל יהודי המזרח, לעלות לארץ ישראל ולבטא את הציונות שלהם בדרך שלהם ואני קוראת לשר, להכניס לתוך רשימת הקהילות גם את יהדות אתיופיה.
<מרב בטיטו: אני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב ואנחנו - - -
יעקב מרגי: לכן הדגשתי – הסיפור המלא.
<ארז ביטון: יש לנו נציג - - -
<ארז ביטון: מאתיופיה, הופיע אתמול, זה היה נפלא.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך, אני מיד נותן את רשות הדיבור לידידנו - - -
נפתלי בנט: מירב, את מדהימה והרישא זה סוג דבר שאתה לא מבין – המשפטים הראשונים, שאם אין לך אדם שהוא הדוגמה שלך, המודל, אז מן הסתם לא תלך לכיוון הזה, זה משהו שאתה לא מבין עד שאין, עד שלא אמרת את זה אז אני כאדם אשכנזי, לא הייתי מודע לזה, לאֲיִן הזה, להיעדר, לוואקום הזה.
יעקב מרגי: לפני שאעביר את רשות הדיבור לידידינו, ראש מועצת ירוחם, נכון?
יעקב מרגי: עדיין לא - - -
<מיכאל ביטון: אתה צריך לבוא אליי.
יעקב מרגי: אני ארצה להתייחס לדברים שלך, מירב, גם מה שנאמרו, אני זכיתי, שהייתי בגיל עשר, ואם מישהו רוצה לדעת מתי זה היה, זה היה בשנת שבעים, כשהייתי בגיל עשר, זכינו ואירחנו בבאר שבע, לתקופה של שבוע וחצי, את רבי דוד בוזגלו עליו השלום.
יעקב מרגי: עכשיו תקשיבו, קחו ילד כמוני, איך הייתה ההופעה שלו, של הרב, עם כובע – סליחה שאני לא יודע איך להגדיר אותו, כובע שצריך לשים אותו בערבים מתחת לג'לבייה, או אלה שעובדים בשוק, בחורף.
יעקב מרגי: ראיתי את הדמות, תיארתי לעצמי כילד בגיל עשר מה אני הולך לשמוע.
יעקב מרגי: פתאום אני שומע שפה עברית, ועומק.
יעקב מרגי: הגבאים הזמינו אותו לשמוע אותו מפייט, כי הייתה חנוכת בית כנסת, הייתה חגיגה של שבוע וחצי והיו סכסוכים סביב השאלה מי מארח אותו והוא התעקש לדבר.
יעקב מרגי: בנוסף לפיוט – לדבר.
יעקב מרגי: אני לא עזבתי אותו מאז, תדעי לך.
יעקב מרגי: הייתה דמות לחיקוי.
יעקב מרגי: אני התעקשתי עם זה.
יעקב מרגי: מיכאל.
<מיכאל ביטון: תודה ליושב ראש, חברי הועדה, השר בנט - - -
נפתלי בנט: אחרי הדברים שלך אנחנו נשחרר אותו.
<מיכאל ביטון: כבוד השר, יושב ראש הועדה, מנכ"לית, חברי הכנסת, יושב ראש ועדת ביטון המשורר חתן פרס ישראל, ארז ביטון, מכובדיי כולם.
<מיכאל ביטון: מה שנעשה פה יום הוא תיקון חברתי.
<מיכאל ביטון: זה מעשה ראוי, אמיץ וחדשני.
<מיכאל ביטון: תחכה לסוף, חבר הכנסת יוסי יונה, אני מתחיל בטוב, לא כמו בעבודה, נסיים בסוף עם אתגר אבל ההתחלה בטוב.
<מיכאל ביטון: המעשה הזה הוא משמעותי גם לקהילה שבוחרים לתת לה שמות, קהילת יהודי המזרח או ספרד או האסלאם, אני יודע, מה נעשה, ארצות הנצרות וארצות האסלאם אבל לא משנה השם, אנחנו יודעים על מה אנחנו מדברים, זה מגוון מאוד.
<מאיר כחלון: זה חשוב, השם.
<מיכאל ביטון: אז ניתן כמה שמות שנכליל את כולם בפנים.
<מאיר כחלון: יהודי ארצות האסלאם.
<מיכאל ביטון: תבחר עוד שמות אבל תן לי לסיים את הדברים.
<מיכאל ביטון: ואדוני השר, בחרת אדם עם שיעור קומה, שהוא כתב על עצמו, הוא כתב על ר' דוד בוזגלו "בוא מן הפינה אל בימת הבמות", על ר' דוד בוזגלו ומה שעשית, אתה הבאת 'מן הפינה אל בימת הבמות' סוגיה שהיא כואבת.
<מיכאל ביטון: מדברים על 'השד העדתי', מת, חי, קיים, בקבוק, סגור, אני אומר, למה שדים, למה עדתי?
<מיכאל ביטון: בוא ניתן מענה לצימאון של זהות.
<מיכאל ביטון: ילד בישראל רוצה שתהיה לו זהות שלמה, הוא לא רוצה להתבייש במקום שההורים שלו באו ממנו ובמקום שהוא גר בו, הוא רוצה זהות יהודית שלמה והזהות היהודית הישראלית שלו, היא גם מרוקאית וגם מזרחית וגם מסורתית ואנחנו פה מאפשרים לבנות זהות, כי ההיפך מזהות הוא רגשי נחיתות ואובדן זהות ומדינה שצעיריה לא תהיה להם זהות שלמה, יהיו תלושים ועוינים ומרירים ומנוכרים ומה שהוועדה מאפשרת הוא לבנות זהות.
<מיכאל ביטון: הזהות היא משולבת.
<מיכאל ביטון: לאדם כמוני, בן לעולים ממרוקו, שהתיישבו בירוחם והם חלוצים, זאת זהות פנימית אבל, לחברה בישראל זאת זהות שלמה.
<מיכאל ביטון: עשו עכשיו איזו בדיחה ואמרו: בן גוריון עשה כור היתוך, לקח אשכנזי ומרוקאי ויצא אשכנזי, זה כור ההיתוך שהוא עשה, זה בארץ אחרת היה.
<מיכאל ביטון: 'הכותל' הזה, 'כותל המזרח', היה כותל אטום, כותל זנוח, בקרן זווית ואנחנו בונים עכשיו חלון וצוהר, פותחים את הדלת ועושים שני מרכיבים: מרכיב אחד של תוכן, של עומק, של שירה, של פילוסופיה, של פסיקת חכמי מרוקו, של הקודים הקהילתיים, של התרבות, של האמנות, של המוסיקה.
<מיכאל ביטון: זה תוכן וזה מתייחס להיסטוריה ולנרטיב ולסיפור אבל, גם פנינו אל העתיד והעתיד הוא הוקרת אותם חלוצים שהם בקרבנו, העולים ממרוקו, שהם הקימו את הנגב, מי מיישב את הנגב?
<מיכאל ביטון: 3% קיבוצים ומושבים ו-90% מזרחיים.
<מיכאל ביטון: נגיד 20% מרוסיה אבל מי יישב את הנגב בשנות החמישים והששים?
<מיכאל ביטון: מי עבד בקמ"ג, מרגי?
<מיכאל ביטון: אתה עבדת בקמ"ג ואבא שלי עבד בקמ"ג.
<מיכאל ביטון: מי הקים את בטחון ישראל, את הבסיסים ואת השדות?
<מיכאל ביטון: מי המסה הקריטית שיישבה את הנגב ומאות אלפים את הגליל?
<מיכאל ביטון: לא קראנו להם חלוצים ובספר ההתיישבות בנגב מופיעים שלושת המִצפים, אחת עשרה הנקודות ונגמרה הציונות.
<מיכאל ביטון: הציונות ממשיכה עד היום.
<מיכאל ביטון: יש ירוחם ודימונה וקריית שמונה ושלומי.
<מיכאל ביטון: השר צריך ללכת?
נפתלי בנט: אני נאלץ - - -
<מיכאל ביטון: דקה אני מסיים, השר, שמע אותי, דקה אחרונה, דקה אחרונה, אני מקצר הכול.
<מיכאל ביטון: המבחן של הועדה הזאת הוא השפעה ארוכת הטווח ושהיא ברת קיימא.