GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אז מה הדרך?
<א. גרשון בינט: ולמה לא עושה?
<א. גרשון בינט: כי באמת אני מסכים עם האנשים ועדיין אני מסכים שצריכה להיות בזה הדרכה סדורה.
<א. גרשון בינט: הדרכה סדורה זה יכול להיות שזה אומר חומר סדור, זה יכול להיות בזמנים של פגרה כזו, זה יכול להיות בקייטנות, זה יכול להיות גם בתוך מערכת וחלק יעשו כך וחלק לא.
<א. גרשון בינט: וגם עם אותו מלמד שהיה אמור לעשות את זה וצריך לעשות כמו שהרב שטיינמן רואה אותו, גם הוא צריך איזה חומר.
<א. גרשון בינט: גם הוא צריך איזה משהו.
<א. גרשון בינט: גם הוא צריך איזה עידוד מלמעלה.
<א. גרשון בינט: אתה יודע מה, עם רחל תומר ישבו צוות, צוות נפלא, המנהלים הכי טובים, עם אנשים שכתבו את התכניות האלה במשרד החינוך, כולל ברשותה של רחל תומר.
<א. גרשון בינט: ובסוף על דבר קטן הוא אמר רגע, אנחנו נקבל כמו כולם, שיהיה אחראי, רכז בנושא של זהירות בדרכים.
<א. גרשון בינט: היא אומרת תן לי לבדוק והיא חוזרת ואומרת נותנים לכם.
<א. גרשון בינט: אני חוזר ואומר מי נותנים לכם?
<א. גרשון בינט: החינוך העצמאי אומר שלא נותנים.
<א. גרשון בינט: בסוף התברר שכנראה באופן פורמאלי, כשנתנו את התקציבים למשרד החינוך קבעו כל מיני סעיפים, ובין השאר הדברים האלה היו.
<א. גרשון בינט: ולכן אני אומר ואני רוצה לסכם במילה אחת.
<א. גרשון בינט: רבותי, פיקוד העורף מבין את זה.
<א. גרשון בינט: אני חושב שהם מקימים צוותות מתוך הקהילה, עם הקהילה ושומעים אותם – איך אתם רוצים שזה ייכנס הלכה למעשה.
<א. גרשון בינט: אני חושב שאחד הרעיונות זה ארגוני החסד.
<א. גרשון בינט: אני לא יודע אם זה זק"א או שזה עזר מציון או דברים מהסוג הזה, אבל זו השיטה.
יעקב מרגי: ישראל גולומב, תחכים אותנו.
<ישראל גולומב: שלום וברכה.
<ישראל גולומב: אני מרכז פורום הרשויות החרדיות במרכז השלטון המקומי.
<ישראל גולומב: אני רוצה לפתוח עם זה ואחר כך לעבור לכובע אחר.
<ישראל גולומב: במרכז השלטון המקומי התחלנו קשר מול הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים לפני 8 שנים.
<ישראל גולומב: אני חושב שהחרדים בכלל לא היו בלופ של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ויצוין שבשנים האחרונות, ככל שהלך וחלף הזמן, יש רכזים ומתאמי יישובים.
<ישראל גולומב: היום אני חושב שהתיאום מול הרשויות המקומיות הוא במקום טוב, אבל זה לא מצליח לחדור לחינוך.
<ישראל גולומב: זה נמצא בחינוך הבלתי פורמאלי או בשעות אחר הצהריים, משום שלרשויות המקומיות אין קשר או אין להן בעלות על בתי הספר והן לא יכולות להכפיף אותם לקיים תוכן לימודי כזה או אחר.
<ישראל גולומב: אני חושב בחלק של השלטון המקומי שיתוף הפעולה הוא טוב.
<ישראל גולומב: רואים את זה בפעולות פנאי כשמחדירים את הנושא הזה.
<ישראל גולומב: רואים את זה במבצעים בכל הרשויות של מכירת קסדות ורכיבת אופניים.
<ישראל גולומב: כל מיני פרויקטים שרואים אותם כל הזמן, בעיקר בחופשות, אבל זה פחות נוגע לחינוך וזה לא נכנס לחינוך מטעמים שכבר דיברו עליהם פה.
<ישראל גולומב: אני בשנה האחרונה נכנסתי לנהל את רשת הגנים ואני רוצה לדבר על היבט של גנים, שלא דיברו עליו פה בכלל.
<ישראל גולומב: אני מברך מאד על הדיון הזה ואני שמח שאני נמצא בו, כי אני מרגיש שיש מקום לעשות דבר טוב.
<ישראל גולומב: אנחנו התחלנו עכשיו באיזו שהיא תכנית ואני אחרי היכרות קצרה עם מנהל המחוז החדש, מר איציק זהבי.
<ישראל גולומב: אני בטוח שגם נקבל כתף חמה ודחיפה ואנחנו מתקדמים.
<ישראל גולומב: עדיין לא בשלב של להציג תכנית.
<ישראל גולומב: אנחנו מנסים להביא הצעה שבגני הילדים, באשכולות גני הילדים, להפוך חצר אחת משלושת הגנים האלה למעיין כביש עם תנועה.
<ישראל גולומב: לעשות לילדים מקום שיהיו להם מגלשות, נדנדות ועוד פעם מגלשות ונדנדות אותו דבר, לחבר באיזו שהיא צורה את החצרות ולאפשר לילדים משחק מהסוג הזה.
<ישראל גולומב: זה רמזורים, זה יכול להוות למידה.
<ישראל גולומב: צוות פדגוגי אצלנו יושב ומכין תכנית כזו.
<ישראל גולומב: אחרי שאנחנו נהיה עם תכנית מסודרת, אנחנו מתכוונים לקבל אישור ממשרד החינוך לצמצם חצרות ולעשות חצרות מהסוג הזה, כי אנחנו חושבים שהדרכות ושעות לימוד, כשאתה נותן לילד בשעות הפנאי שלו על הבימבה, לעצור ברמזור, לתת לחבר שלו לעבור במעבר חצייה, אין ספק שזאת תודעה שתחדיר לי יותר טוב מכל שוטר עם מדים או בלי מדים, את המשמעות של שמירה על הכללים.
<ישראל גולומב: אנחנו בשלבים ראשונים של גיבוש התכנית הזו ואני בטוח שמשרד החינוך יתמוך בה.
<א. גרשון בינט: אני יכול להוסיף מילה?
<א. גרשון בינט: חלק חיובי אופטימי באמת.
<א. גרשון בינט: יש אצלנו בעיריית ירושלים ראייה גדולה, יש רפרנט בתושייה, תחת דיאנה קוגן, שהיא אחראית על נושא הזהירות בדרכים, ועושים פעילות עם התאמות.
<א. גרשון בינט: קשה, אבל הם עושים ויש גם דברים חיוביים שנעשים.
יעקב מרגי: טוב, בוא אני אגיד לך.
יעקב מרגי: אל תרגיש במצוקה, אבל זו המציאות בחברה החרדית.
יעקב מרגי: הם עוד לא השכילו להוריד את השלט נגרר מאחורי הגב שלהם ולשים שלט גורר בחזית, בחזה שלהם.
יעקב מרגי: הגיע הזמן שבחברה החרדית יובילו תהליכים.
יעקב מרגי: החברה החרדית פועלת רק כשהטיל נופל ורק אז הם יודעים לתפקד.
יעקב מרגי: לצערי הרב אני אומר את זה.
יעקב מרגי: ואם הדיון הזה היה גורר כותרת בעיתון המבשר או ביתד נאמן, היית רואה פה את כולם מבקשים רשות דיבור ומחפשים מי ידבר לפני מי ומי ייתן את הכותרת.
יעקב מרגי: זהירות בדרכים זה לא ציווי שלי.
יעקב מרגי: ונשמרתם לנפשותיכם זה לא גחמה שלי, זה ציווי.
יעקב מרגי: לצערי הרב, אם ההנהגה החרדית לא מגיעה לדיון כזה חשוב, זה אומר דרשני איפה זה יהיה ואיפה זה נמצא.
יעקב מרגי: אבל הנה אני אומר לך, מה שלא יהיה בכפייה, לא יהיה, לצערי הרב.
יעקב מרגי: תקשיב טוב טוב מה אני אומר לך ואני אומר את זה בצער.
יעקב מרגי: אני לא אוהב תהליכים כפייתיים, לא אוהב תהליכים כפייתיים, סליחה.
יעקב מרגי: אבל המדינה והמשרד יודעים בדיוק איפה הבטן הרכה של המוסדות האלה.
יעקב מרגי: המשרד צריך להשתמש בה, ואתה יודע מה, יהיה ביקוש לזהירות בדרכים - אני אומר לך - יותר מאשר בחברה הכללית.
יעקב מרגי: רק אם המשרד יידע לדקדק את העצב הנכון.
<א. גרשון בינט: ולעשות התאמות.
יעקב מרגי: אומרים לך פתוחים.
יעקב מרגי: משטרת ישראל פתוחה.
יעקב מרגי: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, יותר מאשר העגל רוצה לינוק, הפרה רוצה להניק ועשתה כבר צעדים.
יעקב מרגי: אנחנו לא מבקשים, אתה יודע מה, למדנו.
יעקב מרגי: התרגלנו שמלכתחילה לא מרימים דגלים בחברה החרדית.
יעקב מרגי: אני מבין את האמירה שלהם - אנחנו מסכימים אבל לא.
יעקב מרגי: למה, מה יש בזה?
יעקב מרגי: יש בזה כפירה?
יעקב מרגי: יש בזה דברי אלוקים חיים.
יעקב מרגי: קדושת החיים – ונשמרתם מאד לנפשותיכם.
יעקב מרגי: צריך לא לפחד מחדש.
יעקב מרגי: חדש זה בתבואה.
יעקב מרגי: חדש אסור מן התורה בתבואה, לא בחיים, לא בדברים אחרים.
יעקב מרגי: סליחה שאני אומר לך את זה.
יעקב מרגי: אתה תמיד מגיע לדיונים.
יעקב מרגי: אתה יודע, תמיד מורה נוזפת במאחרים בפני הנמצאים.
יעקב מרגי: אבל אתה יודע מי נמצא פה ומתמיד?
יעקב מרגי: הפרוטוקול.
יעקב מרגי: הפרוטוקול סופג את זה ואנחנו נוציא את זה החוצה, גם את דברי הביקורת שלי על נוכחות חברי הכנסת, על נוכחות מנהלי רשתות החינוך החרדיים.
יעקב מרגי: תאמין לי שאם היה פה דיון על הקצאת שעות, גם על לימודי החלל והתחממות כדור הארץ, היית רואה פה שולחן מלא.
יעקב מרגי: זה לא נוח.
יעקב מרגי: ואני יודע מה אני הולך לומר, את עיקומי הפרצוף ואת הקריצות, אבל אני אומר את הדברים שלי כדרכי.
יעקב מרגי: שקלתי אם לבטל את הדיון.
יעקב מרגי: קיבלתי החלטה לא לבטל אותו כדי לומר את הדברים האלה.
יעקב מרגי: יש מישהו שרוצה לתרום לדיון בנושא ושטרם דיבר?
<שפרה קרימולובסקי: שפרה קרימולובסקי, בעלת משרד לתקשורת שיווקית.
<שפרה קרימולובסקי: מניסיון של דברים אחרים שאנחנו הכנסנו בחינוך לתזונה בריאה וכדומה, אני חושבת א' שכדאי להכשיר מורים לדברים מתוך תלמודי התורה ובית יעקב ואת זה ניתן לעשות, ושהם ילמדו את הדברים, שישלבו אותם וכו', כי באמת הם זה בא מבחוץ ישנה התנגדות.
<שפרה קרימולובסקי: וגורם נוסף חשוב מאד, זה ההורים עצמם.
<שפרה קרימולובסקי: הם מהווים במגזר שלנו, לצערנו הרב, דוגמא שלילית והיה צריך להתחיל משם, באסיפות הורים וכדומה, לדבר על הנושא הזה.
<שפרה קרימולובסקי: הרי כולנו בתוך המגזר - - -
יעקב מרגי: את יודעת, יש טרנד בחברה החרדית, בקירוב מה שנקרא, הפרשת חלה.
יעקב מרגי: אני לא יודעת למה זה תורם, הכנסים האלה, חוץ מלאותה רבנית שמקבלת על זה.
<שפרה קרימולובסקי: לאותה רבנית שמקבלת כסף, אני מסכימה איתך.
יעקב מרגי: תאמיני לי אם יעשו כנס על ונשמרתם מאד לנפשותיכם, זה יועיל לכולם.
<שפרה קרימולובסקי: אני חושבת בהחלט שזה נכון.
יעקב מרגי: אז אם לא בזה, באסיפות הורים.
יעקב מרגי: רבותי, אני מוכן לבחון כל דרך.
<מקס אבירם: אדוני יושב הראש, עלית עכשיו על סטרטאפ, במהלכים האלה, בכנסים האלה של הפרשת חלה, אפשר להכניס נושאים של בטיחות בדרכים.
<שפרה קרימולובסקי: שם זה אולי לא כל כך ילך, אבל זה יכול ללכת בכנסים של אמירת אמת, ושם זה - - -
יעקב מרגי: זה הטרנד החדש.
יעקב מרגי: זה לא החרדים אשמים, זה החברה הכללית שצורכת את זה.
יעקב מרגי: זה סוד הקיום, אתם לא מבינים.
יעקב מרגי: הקדוש ברוך הוא ממציא כל פעם כדי שלא יהיה מיתון.
<אבי אזולאי: יושב הראש, יש את נושא מוסדות הפטור.
יעקב מרגי: רגע, סיימת?
<שפרה קרימולובסקי: כן.
<אבי אזולאי: מוסדות הפטור.
<אבי אזולאי: המצב הוא יותר קשה במוסדות הפטור, כי שם ממש אפשר להיכנס.
<אבי אזולאי: אנחנו עשינו פיילוט לפני שנה וחצי, יצאנו בקול קורא לכל מוסדות הפטור – מי רוצה – אנחנו משלמים שעות.
יעקב מרגי: איציק זהבי שמע את הדברים שלי קודם, על שיעור נגינה.
יעקב מרגי: הוא שומע את הדברים שלך, כי הוא משרד החינוך מבחינתי.
<אבי אזולאי: אז אני אומר, במוסדות הפטור אנחנו מימנו שעות למדריכים ועשינו להם הכשרת הדרכה לבטיחות בדרכים.
<אבי אזולאי: סך הכל נרשמו 11 בתי ספר בערך מ-200 מוסדות פטור ועשינו שם את הפיילוט ועברנו שנה שלמה עם הדרכות, שעה שבועית וכו'.
<אבי אזולאי: היה מצוין, אבל קשה להמשיך את זה.
<אבי אזולאי: אנחנו עכשיו יוצאים עם - - -
<קריאה: הכסף - - -
<אבי אזולאי: אבל אנחנו ממשיכים.
יעקב מרגי: חשבתי שתלמד מזה מה שאמרתי.
יעקב מרגי: זה סותר חלק מהדברים שלך ואני אגיד לך למה.
יעקב מרגי: אז הנה, הדריכו מדריכים - - -
<אבי אזולאי: הכנסנו מדריכים - - -
יעקב מרגי: כמה באו ללמוד את זה?
<אבי אזולאי: עשו בכיתות.
<אבי אזולאי: קול קורא ואנחנו ממשיכים.
<א. גרשון בינט: זה לא זה.
יעקב מרגי: אקטיביזם בתוך החברה החרדית.
יעקב מרגי: לכן אני לא לחינם - - -
<א. גרשון בינט: אבל הם פוחדים.
יעקב מרגי: סליחה, לא לחינם אמרתי ארגוני הצלה וזק"א.
יעקב מרגי: אלה ארגונים אקטיביסטים.
יעקב מרגי: לא לחינם הלכתי על טרמינולוגיה של גורר ונגרר.
<א. גרשון בינט: אני חושב שזה כיוון נפלא.
<א. גרשון בינט: רק תיגע.
<מלכה רחל בנעט: שמי רחלי בנעט, תקשורת שיווקית.
<מלכה רחל בנעט: דיברתם על הפרשת חלה.
<מלכה רחל בנעט: ה-issue המרכזי הוא - - -
יעקב מרגי: אל תהפכו את זה עכשיו לדיון.
<מלכה רחל בנעט: אני אומרת שה-issue המרכזי - - -
יעקב מרגי: עוד יפנו אלי ויגידו שאני נגד הפרשות חלה.
<מלכה רחל בנעט: זה הגברים.
יעקב מרגי: אשתי מפרישה חלה כל יום שישי.
<מלכה רחל בנעט: ה-issue המרכזי זה הגברים, שהם הולכים באמצע הכביש.
<מלכה רחל בנעט: המלמדים יוצאים מתלמוד התורה יחד עם הילדים באמצע הכביש ולא חושבים שצריך להעלות אותם - - -
יעקב מרגי: תגידו, חשבתם על זה פעם שאמא עוברת את הילד, קודם כל מקריבה את התינוק קדימה.
יעקב מרגי: קודם כל היא מוגנת.
<קריאה: יש מחקרים ברשות - - -
יעקב מרגי: יש הרבה, אני לא רוצה.
יעקב מרגי: אני אומר את זה בצער, אני לא מקניט.
יעקב מרגי: אני אומר את הדברים בדם ליבי, אני לא מקניט.
יעקב מרגי: וזה שילדה בת 4 תיקח את אחותה הקטנה או אחיה הקטן.
יעקב מרגי: רבותי, אני כבר אמרתי לכם, תהיו בשעה שמונה לכביש הראשי ברחוב רבי עקיבא בבית"ר עילית.
יעקב מרגי: תלכו בשעה שמונה.
<שפרה קרימולובסקי: ברבי עקיבא בבני ברק זה קטסטרופה.
יעקב מרגי: זה לא רק שם.
<מקס אבירם: זה סיוט.
<מקס אבירם: פחד.
<מקס אבירם: אני יום אחד עמדתי, לא נסעתי.
יעקב מרגי: לא רק שם, רבותי, שלא תבינו.
יעקב מרגי: בסביבת בתי הספר הכלליים, גם שם היה דיון וגם שם.
יעקב מרגי: אבל פה זה מאסה קריטית.
יעקב מרגי: בתי הספר עמוסים, התנועה היא כבדה וצריך מישהו שייתן את הדעת.
<מקס אבירם: אדוני יושב הראש, אני יכול לומר עוד מילה אחת?
<מקס אבירם: עוד משפט אחד.
<מקס אבירם: אני חושב שהחידוש שכולם צריכים להפנים אותו, זה עצם עובדת הקמתו של המחוז החרדי במשרד החינוך, שרק יביא לקידום ענייני ה - - -
יעקב מרגי: אתה כמו אותה מורה שאומרת את הדברים הברורים מאליהם לאלה שלא איחרו.
יעקב מרגי: תאמר לאלה שלא באו מה החשיבות של המחוז החרדי.
<מקס אבירם: סליחה.
<איציק זהבי: אני ברשות
<איציק זהבי: כם אתייחס רק במספר נקודות.
<איציק זהבי: קודם כל, אני מתחייב כאן להעלות את הנושא הזה בכל מפגש שיש לי, גם עם נציגים, גם עם נציגי הבעלויות על המוסדות, גם עם האיגודים למיניהם – כולל איגוד תלמודי התורה, שהם הבסיס של מוסדות הפטור ואנחנו נביא את הדברים האלה בצורה מסודרת.
<איציק זהבי: זה חלק מהשיח שאנחנו מבקשים לקדם בתוך העשייה של המחוז החרדי.
<איציק זהבי: החומרים שנמצאים פה ושגם הצגתם אותם בפני הוועדה, הם חומרים מאד מאד חשובים, מאד מאד טובים ואנחנו לא מחפשים, משרד החינוך לא הולך להוציא חומרים חדשים.
<איציק זהבי: אם יש חומרים קיימים שהם טובים, אנחנו נשתמש בהם וזו רק דוגמית.
<איציק זהבי: אנחנו נשקיע בזה מאמץ גדול מאד גם בחשיפה.
<איציק זהבי: אני חושב שעלו פה כמה רעיונות מאד מאד יפים.
<איציק זהבי: לא כולם קשורים אלינו, אבל בכלל לציבור הישראלי ולציבור החרדי, אני חושב שהם יכולים להיות תשובה ופתרון טוב.
<איציק זהבי: אנחנו בתוך המחוז, ביחד עם האגף במשרד, נבנה את הנושא הזה בצורה מסודרת לקראת השנה הבאה ונשמח לבוא ולתת דין וחשבון כאן בוועדה.
<איציק זהבי: אני רוצה ברשותכם לומר בכל זאת עוד מילה על ונשמרתם גם בדברים שהם מעבר לשלושה חודשים, ולומר לכם רבותי, יוצאים לחופשת הקיץ, צריכים לשמור על הילדים בקיץ.
<איציק זהבי: צריך לראות מה קורה איתם כשהם יוצאים לטיולים, כשהם הולכים אל חופי הים, כשהם נמצאים בכל מיני מקומות שבהם צריך להשגיח.
<איציק זהבי: ונשמרתם הוא בכל המקומות, הוא בכל הסביבות, ולקראת הקיץ אנחנו, כשהילדים מסתובבים ברחובות בחוץ, צריכים לתת להם מענים ואנחנו רואים בזה חלק אינטגראלי מתוך ונשמרתם.
<איציק זהבי: בפגישותיי גם עם רבנים ועם גורמים מתוך המנהיגות של הקהילה החרדית, של הציבור החרדי, אעלה וכבר העליתי את הנושא הזה ואני יכול לומר לכם שבתחושה שלי יש הרבה יותר פתיחות לדברים הללו מאשר בעבר, ויש הרבה יותר רצון ונכונות.
<איציק זהבי: אני מקווה שזה יוכל לקרום עור וגידים ובדחיפה של ועדת החינוך של הכנסת ויושב הראש, על אחת כמה וכמה.
<איציק זהבי: תודה.
יעקב מרגי: תודה לכולם.
יעקב מרגי: אני אסכם פחות או יותר נקודות שעלו: הוועדה מודה לכל מי שהגיע לדיון ולשותפים בדיון ולכל מי שתרם לדיון.
יעקב מרגי: הוועדה מודה למנהל המחוז החרדי על תכנית הגברת הזהירות בדרכים והחינוך לבטיחות בדרכים.
יעקב מרגי: הוועדה מצרה על היעדרותם של מנהלי רשתות החינוך החרדיות והבעלויות השונות בחינוך החרדי.
יעקב מרגי: הוועדה מצרה על היעדרותם של חברי הכנסת החרדיים מהסיעות החרדיות מהדיון על זהירות בדרכים, צעד שיש בו אמירה מסוכנת על כך שזהירות בדרכים הוא נושא לא חשוב.
יעקב מרגי: מתי התכנית אמורה לצאת?
<איציק זהבי: אנחנו כבר עובדים על הבסיס שלה וכבר לקיץ הנוכחי וגם לשנת הלימודים הבאה כמובן.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לרשויות המקומיות לשתף פעולה עם היוזמה הברוכה להטמיע את תכנית הזהירות בדרכים בבתיה ספר החרדיים.
יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון מעקב בעוד חמישה חודשים על תהליך ההטמעה בשנת הלימודים הקרובה בתוך מוסדות החינוך.
יעקב מרגי: אני לוקח את הסוגיה הזו ברמה האישית, אני כיושב ראש הוועדה לוקח את הסוגיה הזו ברמה אישית להידברות גם עם חברי הכנסת החרדיים וגם עם מנהלי רשתות החינוך, כדי להביא לשיתוף פעולה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לארגוני ההצלה השונים בחברה החרדית, להקים זרוע מתנדבים שייכנסו לתוך בתי הספר החרדיים ללימוד מקצוע הזהירות בדרכים, כמובן תוך התמקצעות ולימוד הנושא הן מהמועצה הלאומית לבטיחות בדרכים והן ממשרד - - -
<מרים נחום: הרשות לבטיחות בדרכים.
יעקב מרגי: הרשות.
יעקב מרגי: רשות, מועצה, אז צודקת.
יעקב מרגי: אני פוחד שייקחו לכם תקנים מסוימים, בסדר.
<אבי אזולאי: אתה לא מבין כמה אתה צודק.
יעקב מרגי: משם אני בא.
יעקב מרגי: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, המשרד לביטחון פנים.
יעקב מרגי: ושוב, משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להכניס את זה בסיכום.
יעקב מרגי: אני לא לחינם אמרתי.
יעקב מרגי: אתם יודעים איפה ללחוץ.
יעקב מרגי: אתם יודעים מה מעניין את מנהלי המוסדות.
יעקב מרגי: זה הא בהא תליה.
יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 25 במאי 2016, י"ז באייר תשע"ו.
יעקב מרגי: הלילה ליל ל"ג בעומר.
יעקב מרגי: הנושא: תרומתה של יהדות ארה"ב למפעלי החינוך והמרכזיים הקהילתיים בארץ, לציון 100 שנים לתרומתה ומעורבותה של יהדות ארצות הברית ביישוב היהודי ובמדינת ישראל.
יעקב מרגי: רבותי, כל מה שנאמר על יהדות ארצות הברית, אני לא יודע אם יש יכולת של מלים לתאר גודל המעשים.
יעקב מרגי: שייקספיר אמר "המלים מקררות לעומת חום המעשים".
יעקב מרגי: בכל אופן, למרות שהאדם הוא בחיר הבריאה, יש לו מגבלות, לפעמים המעשה הוא כל כך גדול שכמה שתבחר ביטויים הכי רחבים, הם עדיין לא יכילו את גודל המעשה.
יעקב מרגי: וזו באמת, התחושה, תחושת ההבעה וההוקרה והזכויות שיש ליהדות ארצות הברית, במפעל הציוני הגדול במדינת ישראל.
יעקב מרגי: יהדות ארצות הברית, ידוע לכל, זו הקהילה היהודית השנייה בגודלה לאחר מדינת ישראל, היא קהילה שמשגשגת כלכלית, משחר ילדותה וכתוצאה מכך, גם באופן טבעי, מושרשת חזק בכלכלה ובמערכות הפוליטיות בארצות הברית.
יעקב מרגי: ביומיום, לא לעתים, ביומיום אנחנו נשענים על הגב הפוליטי הזה, בכל מיני צורות, בשדולות – בכנסת לא אוהבים לומר 'לוביסטים', אני לא יודע למה, אני לא מאלה אבל, הם הלוביסטים הכי טובים של מדינת ישראל בארצות הברית ויש קשר גומלין, גם מצאו דרך באמצעות הפילנתרופיה והשדולה שם בארצות הברית, עם החוזק שלהם, לממש את החזון הציוני מבחינתם.
יעקב מרגי: לא תמיד זה היה בצורה של עליה אבל בצורה של תמיכה ויש פה הרבה פרויקטים במדינת ישראל, מפעלים חינוכיים, אנחנו ועדת החינוך, התרבות והספורט לא נגע בדברים אחרים אבל בתחום החינוך, התרבות והספורט יש מפעלים רבים, מיזמים - - - ולכן זו ההזדמנות, גם בשעה שיש לנו עד לשעה עשר, ליהנות מהרוגע והפירגון, כי מחכה לי דיון סוער אחרי זה, בעשר, פה, בשולחן הזה ואני מתרפק על זה.
יעקב מרגי: יהיה דיון המשך מאתמול ושוב, אדם שאינו יודע לומר תודה, איך לבטא אדם כזה, אומרים "על הכול 'ברוך הבא' חוץ מעל כפוי טובה" ואנחנו, כמדינת ישראל, אחת הדרכים, הביטוי הזה, שהיום הכנסת מציינת את ההוקרה של הכנסת ליהדות ארצות הברית ולכל מפעליה, אנחנו פה בוועדת החינוך מצאנו את הדרך הטובה והנכונה לומר זאת, זה לא מובן מאליו.
יעקב מרגי: אדם משחר ילדותו צריך להתחנך וצריך להתחנך על כך, שהוא יידע להכיר טובה ולומר תודה, אז משרד החינוך אתנו?
יעקב מרגי: בבקשה, נפתח איתך, כי בכל זאת, אלה מפעלים חינוכיים, בואי, הציגי את עצמך ונשמע ממך.
<רויטל דותן: שמי רויטל דותן, אני ממונה על ארגון הלימודים באגף קליטת תלמידים עולים.
<רויטל דותן: אנחנו כמובן עובדים בשיתוף פעולה מלא עם התרומה שיש לנו מיהדות ארצות הברית והארגונים הגדולים שאני מניחה שעוד יגיעו.
<רויטל דותן: הפרויקט הלאומי האתיופי, שעובד עם תלמידים עולים מאתיופיה ועם יוצאי אתיופיה, הוא פועל בעשרים ושלושה ישובים, בהיקף של כ-3,500 תלמידים, מתוכם כאלף עולים והשאר הם ותיקים.
<רויטל דותן: הפרויקט הלאומי האתיופי עובד בנושא של תגבור לימודי, מעטפת רגשית והעצמה.
<רויטל דותן: בנוסף, הם עובדים עם מרכזי נוער אחר הצהרים, עובדים עם קבוצות ז'-י"ב ובשנתיים האחרונות יש פיילוט ביסודי.
<רויטל דותן: בנוסף יש את "המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך", שגם הם עובדים בפריסה ארצית, בשנים עשר ישובים, עם 6,500 תלמידים, מהם 40% ממוצא אתיופי.
<רויטל דותן: המטרה היא אינטגרציה בחינוך ויש את - - - שעובדים בבתי הספר היסודיים במסגרות לימודיות לאחר שעות הלימודים.
<רויטל דותן: בסך הכול אנחנו מאד שמחים על התרומה של יהדות ארצות הברית, תרומה משמעותית, שמאפשרת קידום תלמידים, קידום הישגים לימודיים וזאת הזדמנות להגיד תודה רבה.
יעקב מרגי: אוניברסיטת חיפה, תכנית רודרמן, בבקשה.
<גור אלרואי: תודה רבה, בוקר טוב, אני רוצה להודות לך, היושב ראש - - -
<גור אלרואי: שמי פרופ' גור אלרואי, אני עומד בראש תכנית רודרמן ללימודי יהדות ארצות הברית באוניברסיטת חיפה ובעצם, אנחנו, בתכנית, יזמנו את הרעיון לעודד את החברה הישראלית ובמידה רבה את הכנסת היום, להכיר בחשיבות של יהדות ארצות הברית למדינת ישראל.
<גור אלרואי: יזמנו את היום הזה ואת התערוכה שאנחנו מתכבדים לפתוח אחרי הצהרים.
<גור אלרואי: אני רוצה להודות לך, יושב ראש הועדה, על הדברים החמים שאמרת על יהדות ארצות הברית.
<גור אלרואי: אני חושב שאחד הדברים שמאפיינים את החברה הישראלית – אני אומר את זה באופן כללי, שהיא לא מכירה את יהדות ארצות הברית.
<גור אלרואי: הייתי אומר שיהודי ארצות הברית מכירים את החברה הישראלית הרבה יותר טוב ממה שאנחנו מכירים את יהדות ארצות הברית, והתכנית הזו, שאני עומד בראשה באוניברסיטה, מטרתה – היא תכנית לתואר שני, לקדם את כל הנושא הזה של ידע, השכלה בקרב סטודנטים וכמובן, להנגיש את הידע לקהל הרחב.
<גור אלרואי: אני פה, לקראת התערוכה, אנחנו מבקשים באמצעותה וגם באמצעות הישיבה, לחשוף את הציבור הישראלי למעורבותה של יהדות ארצות הברית ביישוב היהודי בארץ ישראל, במדינת ישראל, והתמונות שאנחנו אספנו – ואנחנו נתמקד בעיקר בתחום החינוך, מלמדות על החשיבות.
יעקב מרגי: כמה אתה מעריך זמן, פרופ' גור, של המצגת?
<גור אלרואי: שלש דקות.
יעקב מרגי: יש לך ארבע אפילו, לא תעמוד בשלש דקות.
<גור אלרואי: זה קצר מאוד.
יעקב מרגי: תתקדם.
<גור אלרואי: מצגת קצרה.
<גור אלרואי: כאן אנחנו הבאנו נתונים שהתפרסמו ב- 2012, נתונים שנאספו ב-2007, לפי דעתי אלה הנתונים החדשים העדכניים ביותר שיש.
<גור אלרואי: יהדות ארצות הברית קודם כל מילאה תפקיד מכריע בהקמת האוניברסיטה העברית ב-1925, ובמימון פעילותה לפני הקמת המדינה ולאחריה.
<גור אלרואי: בשנת 2007, לפי הנתונים שיש בידינו, סך הפילנתרופיה היהודית האמריקאית בישראל הוערכה ב-2 מיליארד דולר, שזה סכום עתק, מתוכם הועברו 370 מיליון דולר למוסדות חינוך כלליים ובהם אוניברסיטאות, בתי ספר, פנימיות, והחינוך הדתי כולל ישיבות ומדרשות, בסכום של 167 מיליון דולר.
<גור אלרואי: מאז 1940 ועד היום, גייסה - - - ידידי הטכניון בארצות הברית סכום כולל של כ- 2 מיליארד דולר, כאשר יותר ממחצית הסכום גויס בעשור האחרון.
<גור אלרואי: מערכת החינוך תל"י – תיגבור לימודי יהדות, נולדה ב- 1976, יוזמה חינוכית של קבוצת הורים ירושלמים, רובם, כאלה שעלו מארצות הברית ובעלי זיקה לתנועה הקונסרבטיבית, היום היא כבר מקיפה מעל מאה בתי ספר, כמאתיים כיתות גן ברחבי הארץ, המשרתות 35,000 תלמידים.
<גור אלרואי: פה יש לנו קצת תמונות שאפשר לראות אותן גם בתערוכה, טקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית ב 1925, גיוס הכספים, כמובן בניו יורק, רואים את חיים ויצמן ואת אלברט איינשטיין.
<גור אלרואי: פנימיות "הדסה", "עליית הנוער", בית הספר של דבורה קלן בירושלים, שהיה יוזמה חינוכית מאד יוצאת דופן.
<גור אלרואי: בתחום התרבות אנחנו רואים שיצירות של סופרים ובמאים יהודים אמריקאי זכו להצלחה בארץ, מברברה סטרייסנד דרך דני קיי, שמגיע במלחמת יום כיפור לעודד את החיילים הפצועים, אהרן מגד שהלך לעולמו לפני כחודש והסופר – זוכה פרס נובל, סולה בֶּלוֹ.
<גור אלרואי: בספורט כמובן יש לנו את התרומה האדירה לכדורסל, לו סילבר וטל ברודי שזכו בגביע ב-77' וכמובן כל המכביות והמשלחות האמריקאיות.
<גור אלרואי: אני רוצה לסכם ולומר שני דברים, לפחות זה מה שאנחנו מנסים להעביר בתכנית באוניברסיטה ואנחנו רואים את זה גם בתערוכה; המפעל הציוני והקמת מדינת ישראל הם תוצר לא רק של אלה שבאו ועלו לארץ והתיישבו בה, כי המפעל הציוני הוא פרויקט של העם היהודי כולו בסופו של דבר, בראש ובראשונה של יהדות ארצות הברית.
<גור אלרואי: מדינת ישראל לא הייתה מגיעים להישגים שאליהם הגיעה ללא התרומה האדירה של היהדות הזאת, שמראשיתה גילתה סולידריות ליהודים בכל העולם וליהודי ארץ ישראל בפרט.
<גור אלרואי: הדבר השני – ובזה אני מסכם את הדברים שלי, בכל פעם שמדינת ישראל והחברה הישראלית שיתפו פעולה עם יהודי ארצות הברית, הגענו להישגים מרשימים ביותר בכל תחומי החיים.
<גור אלרואי: אנחנו חייבים – כפי שאני רואה את זה כהיסטוריון, אנחנו חייבים להמשיך ולבנות את הגשר הזה בין שתי הקהילות.
<גור אלרואי: זה חשוב למדינה, זה נכס אסטרטגי למדינה וזה גם חשוב ליהדות ארצות הברית.
<גור אלרואי: תודה רבה.
יעקב מרגי: ברשותכם, גילוי נאות, חבר הכנסת לשעבר, דר' שמעון אוחיון, בהיותו חבר כנסת, אירגן משלחת למסע הכרת הקהילות היהודית מטעם קרן רודרמן, נכון?
שמעון אוחיון: לא, יחד עם נחמן שי.
יעקב מרגי: ניסה לצרף אותי למשלחת אבל צוק העיתים לא איפשר זאת והנה, עכשיו, סוגרים מעגל כאילו הייתי שם.
יעקב מרגי: אנחנו רואים זאת מקרוב, תרתי משמע.
יעקב מרגי: הסוכנות היהודית.
<מריל וייסמן: כן.
<מריל וייסמן: תודה.
<מריל וייסמן: אני מריל וייסמן, כפי שאתם - - -
יעקב מרגי: את מכירה את הקהילות היהודיות?
<מריל וייסמן: כפי ששומעים, אני תוצר של הקהילות היהודיות ומקווה שביומיום שלי גם אני תורמת בשם הקהילה היהודית, לחינוך, לחברה ולרווחה בארץ.
<מריל וייסמן: אני רוצה רק כמה מלים על הסוכנות.
<מריל וייסמן: אפשר כל היום לדבר על הסוכנות אבל אני אכבד את הזמן של הועדה ואביא רק כמה נתונים שאני חושבת שיעניינו אתכם.
<מריל וייסמן: קודם כל אנחנו הוקמנו ב- 1929, כלומר, אנחנו פועלים במשך 87 שנים ומקור המימון הכי גדול שלנו, 75% מהמימון שלנו הוא אכן מהקהילות היהודיות בצפון אמריקה, באמצעות הפדרציות המקומיות וארגון הגג שלהן, אז אנחנו, בלי עזרתם הכלכלית דרך המנהיגות שלהם, לא היינו יכולים לעשות את מה שאנחנו עושים.
<מריל וייסמן: כמה מן ההישגים שלנו.
<מריל וייסמן: למדתי אתמול משהו שלא ידעתי, ש 80% מהתקציב הראשון של המדינה הגיע דרך היהדות של צפון אמריקה וכמובן שהכספים האלה גם עזרו לבנות את מוסדות החינוך, התרבות והחברה בארץ.
<מריל וייסמן: כמו כן, יש קרן שקוראים לה קרן החינוך שבעצמה בנתה 1,500 מוסדות חינוך והיום, יש לסוכנות 140 חברות בת שמתוכן 170 הן מתנ"סים.
<מריל וייסמן: אני בעצמי יושבת כנציגת הסוכנות בהנהלה של מתנ"ס אחד, אלה מתנ"סים - - - אינדיבידואלים, רשתות של מתנ"סים.
<מריל וייסמן: יש חמש מכללות אקדמיות שהן גם חברות בת של הסוכנות, לא יודעת עם ידעתם, לוינסקי, וינגייט, קיי, כינרת, תל-חי, זה מידע שאני חושבת שהוא מאוד מעניין, בית התפוצות כמובן הוא גם חברת בת של הסוכנות.
<מריל וייסמן: באמצעות פרוייקט שיקום שכונות, שאני בטוחה שאתם מכירים, נתרמו מאות מיליוני דולרים לשיקום ופיתוח קהילתי, גם בתחום החינוכי והחברתי.
<מריל וייסמן: שמענו על "עליית הנוער", ראינו תמונה, מיסודה של הסוכנות היהודית.
<מריל וייסמן: בחמישים שנות קיומה, כ-350,000 צעירים עברו דרך - - - שלהם וגם היום יש ארבעה כפרי נוער שבהם 850 ילדים לומדים כל שנה ובאמצעות השהייה שלהם שם מקבלים את הכלים שהם צריכים לחיים נורמטיביים.
<מריל וייסמן: לפני עשר שנים אנחנו הקמנו פרויקט בשם "פותחים עתיד", שמאפשר לילדים ולמשפחות שלהם לעבוד עם מנטורים בצורה מאד אינטנסיבית, ובכך גם למנוע את ההתדרדרות שלהם להיות בסיכון.
<מריל וייסמן: גם שם יש לנו בכל שנה כ-12,000 משתתפים ב-36 ישובים.
<מריל וייסמן: מזה חמישים שנה אנחנו נותנים מלגות לסטודנטים ללימודי השכלה גבוהה.
<מריל וייסמן: השנה 1,200 מלגות, 1.2 מיליון דולר, זה עוזר מאוד לצעירים האלה, שאולי בלי הכסף הזה לא יכולים ללמוד.
<מריל וייסמן: כמו כן יש לנו כל שנה כ- 1,800 חיילים עולים ובני עולים, שלומדים בקורס שלנו לזהות יהודית.
<מריל וייסמן: נתון אחד, אני יודעת שאני צריכה לסיים.
<מריל וייסמן: יש לנו מכינות קדם צבאיות של ששה חודשים, שבהן משתתפים כ-450 צעירים כל שנה, מהפריפריה, שלא היו מגיעים למכינות קדם צבאיות בצורה אחרת וזה בהחלט משפיע לטובה מאוד על מה שקורה אתם בצבא ואחר כך.