GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכאל ביטון: שניפגש עוד עשר שנים, השר, ונראה תוכן 'מלידה עד אקדמיה', תוכן אמתי, מוטמע, שאתה תעזוב את התפקיד, אין לי בעיה שתישאר עשר שנים, אבל אתה תעזוב את התפקיד ותכנית הלימודים תישאר, שזה לא יהיה 'גימיק', שמוסדות - - -
יעקב מרגי: שתהליך ההטמעה - - -
<מיכאל ביטון: שמוסדות בממשלה, מוסדות בערים, שיהיו מרכזים להוקרת העליות הגדולות והזהות הזאת.
<מיכאל ביטון: אני מברך אותך על המעשה ומאחל לכם הצלחה.
<מיכאל ביטון: אני שותף, תודה.
נפתלי בנט: ממש מתנצל, הולך לשידור חי כרגע בבנייני האומה.
מירב בן ארי: תילחם בחרם.
יעקב מרגי: תודה מכובדי השר.
יעקב מרגי: אנחנו נמשיך בדיון שלנו.
יעקב מרגי: אנחנו נעשה כמנהגנו בקודש, חבר כנסת, אורח, חבר כנסת, אורח, לסירוגין, ומי שלא נרשם עדיין לדיבור, יעביר פתק.
יעקב מרגי: רישום להיות מוזמן לוועדה זה לא לזכות דיבור, לכן להירשם אצל מנהלת הועדה לזכות דיבור.
יוסי יונה: תודה אדוני היושב ראש, עם ההודעה על הקמתה של הועדה הזו בירכתי את השר ואני עדיין חושב שהיא מאוד חשובה ומאוד מבורכת.
יוסי יונה: אנחנו עשינו כברת דרך ארוכה עד שהגענו ליום הזה.
יוסי יונה: זכורה לי ההערה של השופטת מרים בן פורת בנימוקים שלה לדחיית העתירה, שהוגשה בזמנו על ידי ויקי שירן ופעילים בולטים חברתיים אחרים, על כך ש"עמוד האש" לא הבטיח את מקומם של יוצאי המזרח בתהליכי כינונה והקמתה של המדינה והגברת הנכבדה אמרה ש"דרישה כזו יש בה משום פילוגו של העם".
יוסי יונה: שהרי מה רבותא - - -
יעקב מרגי: הם ראו בזה איום.
יעקב מרגי: ברגע שאתה רואה במשהו איום אז זה מפלג.
יוסי יונה: מפלג.
יוסי יונה: אם היצירות שנכתבו במורשת של ארצות מזרח אירופה הן של העם היהודי וכל מי שבא ואומר: אני רוצה להכניס מורשות תרבותיות מאיזורים אחרים הרי שהוא בעצם מערער על המושג עצמו של העם היהודי, יש כאן מבחינתה איום ממשי, שימו לב, לא במובן שאתה הבנת אדוני היושב ראש, היא הבינה את זה כאיום על אחדותה של החברה הישראלית, על העם היהודי, זאת אומרת, לשיטתה, כל דרישה שכזו היא דרישה מפלגת.
יוסי יונה: זו נקודה אחת שאני רוצה לציין.
יוסי יונה: הנקודה השנייה ורמזו לכך חבריי, תראו, העניין או הדרישה הזו לשלב מורשת תרבותית בכינונה של הזהות המתגבשת והמשותפת שלנו, היא לא מסתכמת, היא לא מתמצית בתחום התרבותי ואני מתכוון למובן הבא.
יוסי יונה: וודאי שנדרשים תקציבים גדולים כדי לקדם את המפעל הזה אבל, החברה הישראלית בנויה על יציקה מאוד גדולה בין הכרה תרבותית לבין זכאות למשאבים חומריים.
יוסי יונה: אני חושב שחברי מיכאל ביטון רמז לכך כשהוא דיבר על ההתעלמות מן התרומה המאוד גדולה של תושבי הדרום, יוצאי ארצות המזרח, למימושו של החזון הגדול.
יעקב מרגי: לכן ארז ביטון אמר וציין והדגיש, שתוך כדי עבודה לא נבזבז את המשאב, השר נתן לו מנדט להמליץ על כמה דברים שהם יוצאי גבולות משרד החינוך.
יוסי יונה: לא רק, אני מתכוון למשהו אחר, הרבה יותר משמעותי, אני מתכוון לנושאים הבאים.
יוסי יונה: אתה לא יכול היום לעשות רפורמה בקרקעות, שמעבירה קרקעות לעיירות הפיתוח, כן?
יוסי יונה: מבלי להביא את המתווך התרבותי הזה, כי אז - - - לא יבוא, כי "מי תרם", "מי שפך את דמו", "זעקתו של מי נגרעה מן הדברים האלה" לכן, העניין של השילוב או הדרישה לשילוב של המורשת של ארצות המזרח בכינונה של הישראלית - - -
יוסי יונה: ועוד נקודה אחת, אדוני היושב ראש, היא חשובה משום שיש לה משמעות מאוד גדולה בחלוקתם של המשאבים שהם לא קשורים במישרין לחינוך.
יוסי יונה: הערה נוספת אני רוצה להעיר.
יוסי יונה: ראו, החוויה של יהודי ארצות המזרח בארצותיהם היא מאוד מגוונת ומאוד עשירה.
יוסי יונה: אני רוצה להעלות כאן איזשהו חשש שמא, בסופו של יום, בוודאי שאין לי שום התנגדות לעניין, הרי זה מורשת היהודית שלנו, אני גם בא מהמורשת היהודית הזו ואתמול, לידיעתך, אדוני היושב ראש, קיימנו אירוע מרשים ביותר פה, בכנסת, בהשתתפותם של ארבע מאות אנשים, שזה היה "צדק פיוטי", שעסקנו בפיוט, עם חיים לוק ודוד מנחם, נטע אלקיים ועוד, היה אירוע מרשים.
יעקב מרגי: כשאמרתי "תחיית המתים" התכוונתי לקטע של השירה והפיוט.
יוסי יונה: אבל מה שאני רוצה לומר, החוויה היא מגוונת, החוויה היא עשירה, בארצות המזרח חלו גם תהליכי חילון מאוד מאוד משמעותיים הן במרוקו, הן באלג'יר, הן בעיראק ואני מקווה, אני כאן פונה לידידי ארז ביטון שעומד בראש הועדה הזו, אנא, תנו את דעתכם, בעת שאתם מגבשים את המורשת ההיסטורית של יהודי ארצות ערב והאסלאם, אנא, תנו דעתכם לכך שהחוויה הזו היא לא חד מימדית, אמנם חשוב לדבר על התפילין, חשוב לדבר על הפיוט, חשוב לדבר על הדת אבל חשוב לדבר על היבטים שונים ומגוונים של החוויה היהודית בארצות המזרח.
יוסי יונה: נקודה אחרונה, אדוני היושב ראש.
יוסי יונה: הכוונה שלנו בסופו של יום, היא ליצור מרחב ציבורי משותף או מרחב תרבותי משותף.
יוסי יונה: מה הכוונה?
יוסי יונה: תראו, כאשר דיברת על המורשת של יהדות המזרח שהוקמה בזמנו בשנות השבעים המאוחרות, אני התנגדתי לכך, גם כן, בתוקף, משום ששוב, זו הייתה איזושהי הדרה של התרבות הזו מתלמידים.
יוסי יונה: כשהייתי באוניברסיטה נתבקשתי ללמוד מורשת יהדות המזרח ואמרתי: אני מתנגד לכך, אני רוצה שהמורשת הזו תהיה מורשת יהודי ישראל, ש'הדיאטה התרבותית' הזו - - -
<ארז ביטון: אז מה יצא מזה?
יוסי יונה: יצא מזה - - -
<ארז ביטון: לא זה ולא זה.
יוסי יונה: נכון, לכן אנחנו אומרים – וזה המשפט האחרון אדוני היושב ראש - - -
<ארז ביטון: להיפך, כדי להדגיש את הזהות המזרחית, בלי פחד, בלי פחד.
יוסי יונה: בסדר, אני מסכים אתך - - -
יעקב מרגי: יוסי, רק תסיים, תסיים.
יוסי יונה: אני מסיים את המשפט.
יוסי יונה: יש הרבה דוברים והשעון לא עומד.
יוסי יונה: מה שאני מתכוון לומר, כאשר אתה משלב את התרבות הזו, בתוך כינונה של התרבות הישראלית המתגבשת והמשותפת, הרי שהיא בעצם מורשת של כלל תלמידי ישראל ולא של תלמידים מזרחים.
יוסי יונה: ניתן את דעתנו גם לנקודה הזאת.
<אהרון ממן: אהרון, פרופסור ללשון העברית באוניברסיטה העברית, ירושלים.
<אהרון ממן: חבר ועדת ביטון ואני יושב ראש ועדת המשנה להיסטוריה.
<אהרון ממן: כיוון שדיברו על עברית והמקצוע שלי הוא עברית אז אציין כמה דברים על החי"ת והעי"ן.
<אהרון ממן: ראשית, יש מרכז למסורות הלשון שהוא כינס במשך למעלה מחמישים שנה, את הקריאה המסורתית של עדות ישראל, מכל הקהילות, וזה משאב לאומי חשוב ביותר, שאפשר לנצל אותו למערכת החינוך, אפשר גם באופן חווייתי ובזה יצאתי ידי חובת העניין של הלשון, עכשיו אני עובר לעניין של ההיסטוריה.
<אהרון ממן: בוועדה שלי יש עשרה חברים, בעלי מקצוע מובהקים, לא משנה המוצא שלהם כיוון שהעניין שלנו הוא המקצוע והם סוקרים את הספרים אחד אחד.
<אהרון ממן: לפי הדיווחים על הספרים שקיבלתי עד עכשיו, לצערי, הם אומרים, לא אני אומר, הם אומרים, שהגישה היא אירופו-צנטרית, פטרונית, יש איזה סוג של פטרונאז', אני יכול לצטט כאן מובאות אבל זה - - -
יעקב מרגי: אנחנו קיימנו בשבוע שעבר פה דיון על ספרים של משרד החינוך, עם אמירות שמנציחות סטריאוטיפים, עם סוג מובהק של פטרונות.
<אהרון ממן: אני מוכרח לומר, לטובתו, לשבחו של משרד החינוך, שכבר בתכנית החדשה, יש מאמץ ניכר לשלב תכנים - - -
<אהרון ממן: של יהודי המזרח בפנים.
<אהרון ממן: אני רוצה לומר שיש עוד דברים שצריך לשאוף אליהם, לא רק ספרי הלימוד, אלא העניין החווייתי.
<אהרון ממן: העניין החוויתי יותר חשוב מספרי הלימוד, אז אם יש למשל היום בחמ"ד אופציה לשמונה סיורים, אפשר להציע היום שמונים סיורים מוצלחים שאפשר לשלב.
יעקב מרגי: תמליצו.
יעקב מרגי: 'ישר כח'.
מירב בן ארי: תודה רבה, אני אעשה את זה קצר.
יעקב מרגי: כל אחד ייקח את המסר שלו.
מירב בן ארי: קודם כל אני מאוד מודה על הדיון החשוב הזה.
מירב בן ארי: הוא משמעותי.
מירב בן ארי: אני חייבת לומר לך משהו, ארז ביטון.
מירב בן ארי: אני, עשר שנים ניהלתי מרכזים לנוער בסיכון וכל פעם אחר הצהרים, הם היו באים ומכינים שיעורי בית עם סטודנטיות.
מירב בן ארי: כשישבתי – גם אני בעצמי לימדתי הרבה פעמים את בני הנוער וכשישבתי ולימדתי אותם, פתאום ראיתי שיר של ארז ביטון ואני אגיד לך את האמת, נדהמתי.
מירב בן ארי: נדהמתי כי אמרתי: מה זה השם הזה ארז ביטון, איך זה יכול להיות שהוא - - - ועוד "שיר קנייה בדיזנגוף", שיא הבורגנות.
מירב בן ארי: תבין, הייתי כל כך ב'שוק', כי אני גדלתי בתיכון שלא למדתי, לא למדתי אף אחד שהוא דומה לביטון, הדבר שהכי דמה לביטון היה בטח איזה פיוט מאבר
מירב בן ארי: בנאל או יהודה הלוי, ולמצוא שיר, "שיר קניה בדיזנגוף", שיר הכי תל אביבי לצורך העניין, בתכנית הספרות של בית הספר ולקח לי זמן אגב, לקח לי זמן להבין מה זה "רוול", שכתבת שם בשיר, לא הבנתי מה זה "רוול", עד שהבנתי על מה אתה מדבר, בסוף זה בית קפה של אשכנזים בדיזנגוף, זה מה שהבנתי מהסיפור אבל, אני רוצה להגיד לך משהו אחד באמת, מה שאתה עשית זה מהפיכה ומה שעושים בוועדה הזאת, זה המשך של המהפכה אבל, אין ספק שאת הניצנים למהפכה אתה התחלת אז אני הייתי מאוד גאה, גם ללמד את השירים שלך.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר משהו, תראה, אני ממשפחת סעדון במקור, גדלתי בבית שלא דיברו אתי, לא על לא על בטיטו, אברג'ל, לא דיברו אתי, אמרו לי: את סעדון, ההורים שלך מצפון אפריקה, תצליחי בדיוק כמו איפה שאת אבל, אין ספק שהשיח מידר אותנו, מידר אותנו.
מירב בן ארי: יש סוציולוג מאוד מפורסם, שקורא לזה אחוס"לים, אני לא יודעת אם שמעת, שלטון האחוס"לים, כן, אשכנזים, חילונים, ותיקים, סוציאליסטיים ולאומיים.
<קריאה: זו - - -
מירב בן ארי: אני יודעת אבל זה מה שהוא כותב על עצמו ואני חייבת להגיד כל פעם, ששלטון האחוס"לים הולך ומתקרב לקצו ומה שאתה עושה, זה פשוט בעיניי, אם השלטון הזה מסתיים, אתה בא ומייצר אלטרנטיבה לעניין.
מירב בן ארי: רגע, אני רוצה להגיד עוד מילה, זה היה ממש קצר, דיברתי פחות משתי דקות, תודה רבה על מה שאתה עושה, בכלל ולתלמידי ישראל.
מירב בן ארי: אני פה מתחילת הדרך, אתם עושים עבודה נפלאה אבל אתה הבאת לנו את הנושא הזה ותודה רבה לך.
יעקב מרגי: אנחנו ניתן לחבר הכנסת לשעבר, ד"ר שמעון אוחיון, שגם הוא עוסק בסוגיה הזו בתחום האקדמי.
שמעון אוחיון: אני לא רוצה לחזור על הדברים, אני רוצה לומר שתי נקודות מעשיות.
שמעון אוחיון: קודם כל להודות לך אדוני היושב ראש, על היוזמה, על העקביות בהעלאת הסוגיה הזאת על כל היבטיה וכמובן, לחברנו וידידנו, ארז ביטון.
שמעון אוחיון: אני פונה כאן למנכ"לית ופונה לשר.
שמעון אוחיון: אני רואה כרגע שתי בעיות מרכזיות שעומדות לפני הועדה, כאשר היא תסיים וציינתי את זאת כבר אתמול, בדיונים של הועדה.
שמעון אוחיון: תראו, כדי להכיל את כל ההיסטוריה של כלל קהילות ישראל בעניין הזה ולתת מקום לשייכות, הבעיה שאנחנו היום עם מסר שהיסטוריה היא לא דבר חשוב, חשוב ללמד מתימטיקה, ללמד פיזיקה, ללמד אנגלית.
שמעון אוחיון: עם ישראל, שמקבץ את כלל קהילות ישראל – תופעה מאוד מיוחדת במינה, חייב לתת מקום מיוחד להיסטוריה.
שמעון אוחיון: השר הקודם שלָך ושלי, לצערי, הלך בשיטה הפופוליסטית של צמצום הדברים הללו, לא צריך בחינת בגרות, שבע בחינות לתעודת בגרות, מספיק שלש, מספיקה יחידה אחת בלשון עברית, אנחנו נצטרך לבוא ולהגיד, רבותי, כדי שניתן תחושת מקום ושייכות לכל קהילה וסיפור בנרטיב הזה, של התהוות עם ישראל בארצו, אנחנו חייבים לתת מקום מכובד ללימוד ההיסטוריה.
שמעון אוחיון: דבר אחד.
שמעון אוחיון: שניה אחת, שניה.
שמעון אוחיון: נקודה שניה.
שמעון אוחיון: מחכה לנו מלחמה שניה ומי שחושב שהמלחמה הזאת תמה בזה שאנחנו אומרים: לא מסתכלים אחורה – טועה בגדול.
שמעון אוחיון: אני נותן דוגמה, לפני שבועיים שלושה התקיים כאן דיון על רבי שלום שבזי, אני מופיע בתכנית של גבי גזית ופרופסור לספרות, איש האוניברסיטה העברית, יוסי, תקשיב לזה, הוא אומר במפורש, אני בא ואומר:
שמעון אוחיון: בואו נלמד בבית ספר תיכון גם את שיריו של שלום שבזי, גדול משוררי תימן, שכתב כאלף שירים, בוא נלמד ואומר פרופ' מנחם פרי, איש אוניברסיטת תל אביב, איש ספרות, תלמידו – כנראה המובהק של נתן זך במירכאות, שגם תומך כנראה בשיטתו ובגישתו ש"תרבות המזרח היא תרבות המערות", אומר לי בשידור חי פעמיים: ללמד את שבזי זאת בדיחה, ללמד את שבזי בבית ספר תיכון זאת בדיחה ומאחוריו עומדת חבורה, שבאמת, רוממות הפלורליזם בגרונם אבל חרב הבלעדיות בידם.
שמעון אוחיון: הם רוצים לקבוע את התרבות והם רוצים להוביל, ובלעדיהם לא יהיה אף אחד והמלחמה צריכה להיות, מפני שאני גם רואה ברשתות החברתיות שתוקפים את השר, את נפתלי בנט.
שמעון אוחיון: תהיה מלחמה ואנחנו צריכים גם להכריז מלחמה על כאלה.
שמעון אוחיון: לא נעים להגיד, זו לא מלחמה פיזית חס וחלילה, אבל מקובל, "הבא להורגך השכם להורגו", לא חלילה פיזי, לא, לא, חס וחלילה - - -
יעקב מרגי: מטפורית.
<אהרון ממן: בוודאי, ענין של מטאפורה.
<אהרון ממן: פה מדובר באנשים שאומרים "תרבות המזרח היא תרבות המערות", זה לשלול אותך מכל וכל ולכן, צריך להילחם בהם והמשרד צריך להיערך.
יעקב מרגי: אין ספק שתהליך ההטמעה הוא חשוב לא פחות מן המסקנות של הועדה ולכן אנחנו נצטרך גם לשמוע גם על התהליך הזה, כי בדיונים שהיו כאן לא מזמן בסוגית ספר ההיסטוריה, אמרה לנו המפמ"רית שהשינויים שנעשו בספר ההיסטוריה, בחמ"ד, היו בתהליך הטמעה שמונה שנים, כדי להכניס ספר ולהגיע אתו עד שלב של מבחן בגרות, להגיע לבחינת בגרות הראשונה, זה תהליך של שמונה שנים אז שוב, רבותי, אם רוצים, זו התחלה טובה, לא רוצה לומר את זה, אני מפחד לומר את זה שמא מישהו ייתלה בזה, אפילו כאמירה דקלרטיבית, נעשה כאן מעשה היסטורי.
יעקב מרגי: אין ספק שאנחנו לא מסתפקים באמירה, אני חושב שזה היה מהלך אמיץ של השר.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, הראשון שמינה את ועדת אלאלוף.
מאיר כהן: אני אפתח במשהו שאני אגיד רק לשמעון, אצלנו המרוקאים אומרים - - - כשאתה - - -
יעקב מרגי: הוא אמר לד"ר אוחיון - - -
שמעון אוחיון: את זה תגיד לשי פירון, לא לי.
מאיר כהן: אני אומר גם לך.
יעקב מרגי: Relax, Relax.
מאיר כהן: תראו, חברים, אני עשרים וחמש שנה - - -
יעקב מרגי: לא חשבת על תרגום כזה.
מאיר כהן: עשרים וחמש שנה ניהלתי בית ספר בדימונה, שבו באמת, אני אומר בענווה רבה, שיניתי את תכניות הלימודים.
מאיר כהן: יצרתי לי מסגרות משלי, אבל, מירב, הוא היה תשע שנים תחת הכותרת של בית ספר ניסויי, כי ללמוד את שירת המזרח, ללמוד את הפרק של השבתאות בצפון אפריקה, או ללמוד את המוסיקה האנדלוסית, זה היה ניסוי.
מאיר כהן: אמרו: אתה נחמד אבל בוא ונראה אם תצליח או לא תצליח.
מאיר כהן: לכן, אני מבקש ובזה אני מסכם את דבריי, אני מבקש ממשרד החינוך ואני מבקש ממךְ, שאני מלא הערכה אלייך ולשר, בבוקר שקראתי את זה בעיתון, מיד הרמתי טלפון לשר והתרגשתי וכשנעמה אשתי אמרה לי: מה היה טוב בארוחת הבוקר, אז אמרתי לה שאני כל כך הרבה שנים ציפיתי לרגע הזה, שאני אפתח עיתון ואני אראה שמשרד החינוך מתכוון בכל הרצינות, להביא לקדמת הבמה את התיקון ההיסטורי הזה.
מאיר כהן: אני רק מבקש ממשרד החינוך ואני מבקש ממך, גבירתי.
מאיר כהן: משרד החינוך, הרבה מאוד שנים, היות ואני בא משם, הרבה מאוד שנים לקח נושאים, ניסה לעשות תיקונים ואם הם לא 'התלבשו' לתוך התבניות שלו אז הוא מאוד נבהל.
מאיר כהן: אני שומע את האמירות האלו של "יש ועדה אחת אבל תמיד אנחנו ניקח את הדברים שלה ונראה איך הם מתיישבים, שלא יהיה איזה משהו.
מאיר כהן: " תנו לוועדה הזו לחלום וזאת הזדמנות גם למשרד החינוך להכניס נושא יוצא מן הכלל, לעשות תיקון של עוול היסטורי, אבל גם להשתמש במיומנויות שיכול מאוד להיות שהן לא היו עד היום.
מאיר כהן: לבוא ולחקור את כל השירה ואת הפיוט, לאו דווקא בתוך שיעור פרונטאלי של ארבעים וחמש דקות עם מורה לספרות, שכאילו מדגישה שעכשיו "מביאים לה עוד תכנית" אלא לשלוח את הילדים לעשות עבודות חקר.
מאיר כהן: יש אלף ואחד דברים.
מאיר כהן: אני הופעתי בפני הועדה, אני מכין חומרים, את כל מה שעשיתי בדימונה, להביא את זה ליושב ראש הועדה, והדבר השני, אמרתי את זה לארז ואני אומר לך את זה, גבירתי.
מאיר כהן: תראו, לומדים שבעה סופרים או שמונה סופרים בסילבוס למבחן הבגרות.
מאיר כהן: אני לא מצפה מהוועדה שהיא תיתן את הסופר השמיני, אני מצפה מהוועדה שהיא תיתן עוד שמונה סופרים, לקחת את הכול ולחלק את זה, שלא יהיה תיקון אלא שיהיה שינוי, כי אז אנחנו נחזור לאותו בוקר שקראנו את הכותרת ונרגיש שבאמת הדברים השתנו.
מאיר כהן: אמרת, אדוני היושב ראש – ובזה אני מסיים, 'ישר כח' גדול, לשר החינוך, 'ישר כח' גדול למנכ"לית של המשרד.
מאיר כהן: כמי שעלה ב-1962 ממרוקו וקראו לו - - -
יעקב מרגי: איזה חודש?
מאיר כהן: בפברואר ובלילה, כי אף אחד - - -
יעקב מרגי: כמעט היינו באותה אנייה.
מירב בן ארי: הייתם באותה גיל.
מאיר כהן: אני מודיע לכם, שאף אחד, כשהגעתי לירוחם, אף אחד ב 1962 לא הגיע בשעות היום.
<קריאה: יעקב, אותך הורידו - - -
מאיר כהן: הגענו רק בלילה.
מאיר כהן: חבל, חבל - - -
מירב בן ארי: כי לא רצו שתראו איך זה נראה באור.
מאיר כהן: כשהגעתי לכיתה א', אז המורה אמרה שיש עולה חדש בכיתה ושלחה אותי ללוח, לראות אם אני יודע לכתוב את האות אל"ף, ואני הגעתי ללוח וכתבתי מאל"ף עד תא"ו ולא הבנתי למה, סיפרתי להם שלמדנו בתלמוד תורה מגיל ארבע, אז אני חושב של'קצת טראומה' שליוותה אותי כל החיים שלי, נמצא תיקון באקט היוצא מן הכלל הזה של משרד החינוך.
מאיר כהן: היו בריאים ומאושרים ותודה לך אדוני היושב ראש.
מאיר כהן: בזמן האחרון אני אוהב לבוא לפה למרות שאני - - -
יעקב מרגי: אנחנו נדאג שתמיד תאהב לבוא לפה.
מאיר כהן: כי תמיד יש דיונים - - -
יעקב מרגי: פרופ' הרב משה עמאר, אני קורא לרב משה עמאר, מוסד של איש אחד, שבעשר אצבעות הקים מכון מחקר והוציא לאור, "הוציא יקר מפי זולל.
יעקב מרגי: " בבקשה, אדוני.
משה עמאר: כבוד היושב ראש, כבוד החברים, אני משמש כיושב ראש הועדה לאקדמיה, מחקר והוראה.
משה עמאר: פה אני מעלה בעיה שלמעשה, לא הועדה תפתור אותה ולא השר - - - צריכה ועדת החינוך, היא צריכה לקחת את היוזמה לידיים.
משה עמאר: הבעיה העיקרית היא העולם האקדמי, האוניברסיטאות.
משה עמאר: אם עד עכשיו חשבנו שהבעיה בבתי ספר - - -
יעקב מרגי: אתה יודע, בקידוחים לעומק יש כמה שכבות.
יעקב מרגי: אלה שקודחים בהתחלה, שמחים, מגיעים לאיזו שכבה לא בקיעה – כך זה נקרא במושגים של גרעין וקמ"ג, לא בקיעה אבל אנחנו לא מתייאשים.
יעקב מרגי: יש שינויים קלים ומשמעותיים שנעשו במל"ג.
מירב בן ארי: המל"ג זה שלטון האחוס"לים - - -
משה עמאר: המציאות.
משה עמאר: האוניברסיטאות קיבלו תקציבי ענק לפני כשלושים שנה ממשרד החינוך ואז הקימו קורסים, פתחו קורסים, יש נושאים ביהדות המזרח.
משה עמאר: לדוגמה, בירושלים היו חמישים קורסים, שלושים וששה על יהדות המזרח.
משה עמאר: כיום אין אפילו חמישה.
משה עמאר: שתבינו, והחמישה, חלקם ממומנים על ידי יהדות המזרח, אחרת לא ילמדו אותם.
משה עמאר: התמזל מזלנו שחלק גדול מאותו דור שגדל על ידי אותה - - - גדולה של שילוב יהדות המזרח, התברגנו במערכת, אין להם מה לעשות אבל מה שהם עושים היום, כל מי שמגיע לפנסיה, התקן שלו נעלם.
משה עמאר: אני יצאתי – התקן נעלם, יצא פרופ' אפרים חזן – התקן שלו נעלם.
משה עמאר: בר תקווה – התקן שלו נעלם, יוסף שטרית מחיפה – התקן שלו נעלם.
משה עמאר: מה בא במקום?
משה עמאר: היהדות הרפורמית או יהדות דרום אמריקה או יהדות פולין, משהו כזה.
משה עמאר: המצב הולך ומחמיר.
משה עמאר: דיברתי לפני כחמש שנים עם נשיא האוניברסיטה והוא אומר לי: על מה - - - הוא אומר, תביא כסף, תפתח קורסים.
משה עמאר: זאת אומרת, בעיית הבעיות היא האוניברסיטאות, כי אם לא יהיו חוקרים לא יהיה המשך להיסטוריה, להגות ולשירה של יהדות המזרח.
משה עמאר: החוקרים הצעירים לא קיימים, כי החוקר אומר: לשם מה אני אלמד?
משה עמאר: מה, אני אעשה מחקר על יהדות המזרח, ברגע שאין שום סיכוי להשתמש בזה באקדמיה?
משה עמאר: זו בעיית הבעיות.
<קריאה: אני אנחה אותו - - -
משה עמאר: תנחה.
משה עמאר: כולם מוכנים להנחות אבל תעשה את העבודה בכוחות עצמך ושמו של המנחה נקרא עליך, זה הכול, המנחה לא יודע את החומר אבל הוא נקרא עליך.
משה עמאר: כיום התברר לי שהבעיה לא רק האוניברסיטאות אלא הבעיה קיימת גם במל"ג.
משה עמאר: פה הועדה יכולה להתמודד עם הבעיה הזאת.
משה עמאר: במל"ג - - -
מירב בן ארי: הועדה הזו מתמודדת עם בעיית המל"ג מהיום שהיא נכנסה לתפקיד, תאמין לי.
משה עמאר: אז מה עושים - - -
יעקב מרגי: עדיין לא בהצלחה.
מירב בן ארי: עדיין לא סיימנו.
יעקב מרגי: אנחנו אופטימיים.
משה עמאר: היום יש הזדמנות.
משה עמאר: יש חסר במל"ג, ניתן לפתור את הבעיה בקלות.
משה עמאר: הבעיה האקדמיה, לדעתי, הרבה יותר קשה כי חזרנו אחורה ארבעים שנה, הייתה התקדמות נפלאה, היו קורסים בכל מקום, עכשיו זה הולך ונעלם.
משה עמאר: מה שיש, יש קצת לדינו, כי יש מי שממן את זה.
משה עמאר: ברגע שיפסיק מי שמממן את הלדינו – גם זה ייעלם.
נורית קורן: תודה, אני קצת מצטערת על הקול.
נורית קורן: הדיון הזה מאוד חשוב, אני רוצה לברך את שר החינוך שהקים את הועדה עם המנכ"לית והגיע הזמן, שבספרי ההיסטוריה יהיה כתוב שכל מי שהגיע לארץ תרם את חלקו לבניית המדינה.
נורית קורן: שלא יהיה כתוב על התימנים – שאני תמניה, שכשהביאו את התימנים חשבו על התימנים, למה הביאו אותם, כפועל זול, תחליף לערבי.
יעקב מרגי: משק עזר בקיבוצים.
נורית קורן: נכון, אז אני לא רוצה שיהיה כזה דבר ואני אמנם גדלתי בלי בעיות של תחושה שאני שונה, הבית שלי גידל אותי בצורה טובה ואני רק חושבת שצריך מאוד לשמור על המורשת.
יעקב מרגי: למה, אני גדלתי בתחושה שאני שונה?
יעקב מרגי: בלי רגשי נחיתות.
נורית קורן: לא היו לי רגשי נחיתות ואני לא באה משם.
יעקב מרגי: אבל ידעתי שאני שונה.
נורית קורן: כשאני נכנסתי לכנסת, הדבר הראשון שהיה חשוב לי, להביא ולשים על המפה את התימנים ולקח לי זמן עד שעשינו וחגגנו, בתחילת החודש הזה, את יום מורשת רבי שלום שבזי, גם הגשתי הצעת חוק כדי שהמורשת של רבי שלום שבזי תיכנס למערכת של בתי הספר, אם זה בהיסטוריה ואם זה בספרות.
נורית קורן: לצערי הרב, השר לא רצה לאשר את הצעת החוק שלי אבל, אני שמחה שהוא לקח ועשה לכל המורשת.
נורית קורן: אני מצרה מאוד על המבנה של חברי הועדה, כי אני הייתי מצפה שבין חברי הועדה תהיה אתיופית, יהיה רוסי - - -
<קריאה: יש, יש, כן, כן.
יעקב מרגי: בוועדות המשנה.
נורית קורן: בין מי שקובע.
נורית קורן: לא בוועדות המשנה.
<זהבה שמש: על מה את מדברת?
נורית קורן: בוועדה עצמה.
מירב בן ארי: את חוששת שבוועדה של ארז ביטון תהיה לך בעיה של מידור השיח של המזרחים?
נורית קורן: לא מזרחים.
מירב בן ארי: זו המהות של הועדה.
יעקב מרגי: בסדר, תנו לה, זו דעתה.
נורית קורן: אני חושבת שצריך להיות ייצוג הולם של כל עדה ועדה.
נורית קורן: זה מה שאני עושה, כשאני חברה בוועדה למינוי שופטים, אני דואגת שיהיה ייצוג הולם.
נורית קורן: גם פה צריך שיהיה ייצוג הולם.
נורית קורן: אי אפשר שעדה אחת תחליט על עדה אחרת.
משה עמאר: בואי - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, לא.
נורית קורן: איפה?
משה עמאר: את הועדה - - -
מירב בן ארי: חברים.
יעקב מרגי: תודה, תודה, תודה, אחר כך תהיה התייחסות, תודה, בסדר.
נורית קורן: אני רק רוצה להוסיף עוד דבר אחד.
נורית קורן: לגבי האוניברסיטה הפתוחה, אני רוצה לומר לציין שבאוניברסיטה הפתוחה דווקא יש על יהדות תימן ויהדות מרוקו, תדעו לכם שיש הרבה לומדים, הרבה לומדים.
נורית קורן: צריך להמשיך ולטפח את זה.
יעקב מרגי: ד"ר אושרה אלפסי, אני מבקש לקצר.
<אושרה אלפסי: שלום רב לכולם.
<אושרה אלפסי: אני רוצה לומר שכדאי לקחת את הועדה למקומות אופרטיביים.
<אושרה אלפסי: אני חושבת שהשלב הראשון – קשה לי - - - במשרד החינוך, תהיה יחידה, איזשהו אגף שיוקם לייצוג רב תרבותי.
<אושרה אלפסי: לאט לאט כולנו מבינים ש"מכור היתוך לרב תרבותיות" זה מה שקורה אתנו, שיהיה איזשהו גוף שיהיה אחראי על זה, שיבדוק שהתכנים ראויים, שהתכניות ראויות ושיהיה ייצוג רב תרבותי, כולל, כמובן הקול המזרחי, בתוך משרד החינוך.
<אושרה אלפסי: ברגע שיהיה אגף אופרטיבי כזה אני מנחה שהדברים האלה לא יישכחו ולא ייעלמו.
<אושרה אלפסי: אני כן רוצה לדבר על העניין של העשייה בשטח.
<אושרה אלפסי: אני מנהלת בית ספר, אני מורה, הייתי מורה לספרות הרבה מאוד שנים, לימדתי גם תנ"ך ומקצועות אחרים, צריך שיהיה חומר נגיש, צריך שתהיה יחידה מעשית שתבנה את הדברים.
<אושרה אלפסי: אני יודעת שכשאני לקחתי את תלמידיי האתיופים ב'מסע ישראלי' להר הרצל, ישבתי והתחלתי לכתוב ולמדתי לראשונה מי היה הרב יונה בוגלה, מתי הוא עלה לארץ, מתי התחילה "חיבת ציון" באתיופיה והיה לי קשה מאוד להכין את זה, נעזרתי בחברים והיה לי מאוד קשה להכין את זה כי זה לא היה נגיש, לא היה לי חומר נגיש, שאני אוכל לקחת לתלמידיי שיתחברו, אז אני חושבת שלצד כל זה צריך שיינתן תקציב ל'צי' מבחינתי, אני רואה בעיני רוחי צי של מורים שיושבים ואת הרשימה שתתקבל כרשימה חדשה לתכניות הלימודים, יישבו ויכינו ברמה האופרטיבית כך שמורה בישראל יקיש את שם היצירה או את התקופה ויוכל לתכנן מערך - - -
יעקב מרגי: וחוקרים, חוקרים שיוציאו את כל זה.
<אושרה אלפסי: בהחלט.
<אושרה אלפסי: שיהיה לנו בהצלחה.
יעקב מרגי: גדי יברקן, בבקשה.
יעקב מרגי: בקצרה, גדי.
<גדי יברקן: קודם כל אני מאוד שמח על הועדה, אני חושב שזה באמת אירוע היסטורי.
<גדי יברקן: יחד עם זאת, אני הגעתי לפה היום במיוחד, אל"ף, כי זה חשוב בכלל אבל בנוסף לזה, אני מרגיש שהכותרת של הועדה היא "עם אחד זה כל הסיפור" ואני שלחתי מכתב לשר החינוך השבוע, עם העתק לראש הממשלה - - -
יעקב מרגי: צריך להיות "כל הסיפור זה עם אחד" – הפוך.
<גדי יברקן: כן, כן, אפשרי.
<גדי יברקן: אני חושב שהכותרת יכולה להיות לא שלמה משום שאני שמעתי עכשיו, כשחברתי, מירב, דיברה על זה, שמרכזת הועדה אמרה שיש - - - בין הקהילה לוועדה.
<גדי יברקן: מבלי לזלזל, זה בדיוק הזכיר לי את התגובה של חבר הכנסת יוגב שהוא אמר "למדנו דרך המימונה", אז זו אותה תגובה.
יעקב מרגי: הוא היה מעודן - - - אמר שהדבר היחידי שהבאנו לפה זה המימונה.
<גדי יברקן: כן, מה שאני מנסה להגיד זה שזה שיש מישהו מן הקהילה בוועדה זה לא אומר שההיסטוריה של יוצאי אתיופיה תיכנס לתוך הועדה הזו.
<גדי יברקן: ומה שאני מנסה להסביר פה, מתפקידי כיושב ראש מטה המאבק לשוויון חברתי, הוא שההיסטוריה והמורשת של יהדות אתיופיה אין להן מקום אחר, רק בוועדה הזו ואני, בסופו של דבר, אני אסכם את זה, אני מרגיש שהיא לא תהיה בתוך הועדה.
<גדי יברקן: הועדה הזו הולכת לעסוק ביהדות אלג'יר, לוב, מרוקו, תוניסיה, מצרים, תימן והמכנה המשותף של אותן המדינות שמניתי, לא רק היהודים שהיו שם אלא שכולן מאפריקה, ומדינת אתיופיה נמצאת באפריקה והדבר הזה – סליחה שאני שם את זה על השולחן, אתם לא חייבים לקבל את זה אבל, כדי שלא ייאמר "לא שמענו", "לא ידענו", "לא אמרו לנו", אז יש היסטוריה יהודית ענפה לאתיופיה, שהייתה כוללת מלכות, ממלכה יהודית, זו המדינה היחידה שהייתה לה מלוכה יהודית, מורשת יהודית ענפה שלצערי, מדינת ישראל ואחר כך חניכים ותלמידים במדינת ישראל, במערכת החינוך, יפסידו את ההיסטוריה שלהם.
<גדי יברקן: כשהאחיינים שלי והילדים, בעוד מספר שנים, שיהיו בתוך בתי הספר במערכת, וילמדו על שבזי ועל כל ההיסטוריה הנפלאה של כולם, אין שום סיכוי שהם ימצאו את ההיסטוריה של ההורים והסבים והסבתות שלהם.
מירב בן ארי: אבל אנחנו חיכינו חמישים שנה בשביל זה - - -
יעקב מרגי: אנחנו אבל לא, מירב, מירב, לא, לא.
מירב בן ארי: תהיה אופטימי, אני אתך.
יעקב מרגי: תהיה אופטימי, היא רוצה - - -
מירב בן ארי: אופטימית.
יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע, אין קריאות ביניים בוועדה אצלי, שניה גדי, שניה, גדי, מירב, סליחה, מירב.
<גדי יברקן: זה שהייתם 'פראיירים' וחיכיתם חמישים שנה, אנחנו לא נחכה חמישים שנה - - -
יעקב מרגי: תודה, כל הכבוד, תודה, סיים בזה, תודה.
<גדי יברקן: בחלק מהמקרים שיהדות המזרח חיכתה לרגע הזה חמישים שנה, זה ברובו מרגשות - - -
יעקב מרגי: גדי, תודה, גדי, תודה, רבותי, היא לא התכוונה לזה אבל בוא תקשיב - - -
מירב בן ארי: אני דווקא התכוונתי, אני חושבת - - -
<גדי יברקן: אנחנו לא נחכה חמישים שנה.
מירב בן ארי: מלים כדורבנות אתה אומר, אני מסכימה אתך לחלוטין, אני אומרת לך, שניה, אני חייבת להגיד משהו, שזה שאנחנו חיכינו חמישים שנה, זה עוול היסטורי שלנו וזה לא צריך להיות ככה ליהדות אתיופיה, בוא לא נתבלבל.
<גדי יברקן: וצריך שהועדה הזו תכניס את הממלכה היהודית - - -
<גדי יברקן: אתיופיה ולא רק את "מבצע משה", "מבצע שלמה" - - -
יעקב מרגי: תודה, תודה, גדי, תודה, אין ספק ואני מקבל שמקומה של העדה בוודאי, אם מדברים על הסיפור המלא – ואני הדגשתי זאת בתחילת הדיון, הסיפור המלא.
יעקב מרגי: כבר קמה וועדה ואמרו את זה ואישרו את זה, המנכ"לית תתייחס גם.
<גדי יברקן: בסיפור המלא יש לך חלק נכבד, בתור שר הדתות לשעבר - - -
יעקב מרגי: את החלק שלי - - -
<גדי יברקן: אבל זה חשוב, בנושא של חקיקה - - -