GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איציק שמולי: אז תסלחי לנו היום, כי אנחנו כבר באיחור של שבע דקות.
איציק שמולי: אני רוצה לסכם את הדיון ברשותכם.
איציק שמולי: אני רוצה להגיד לכם באמת בנימה אישית ואני מבקש שאף אחד כאן מנציגי הממשלה לא ייקח את זה כביקורת אישית עליו, כי זו ביקורת על הממונים עליו.
איציק שמולי: אני רואה בצורה חמורה ביותר את ההופעה של נציגי הממשלה כאן היום, שהגיעו לדיון הזה לא מוכנים.
איציק שמולי: סיפרו זוויות מסוימות בסיפור, אבל לא את התמונה כולה.
איציק שמולי: והחמור ביותר, אדוני נציג משרד הבריאות, אני הייתי מצפה, כאשר משרד הבריאות משנה את החלטתו ב-180 מעלות, שלכל הפחות יתכבד ויבוא לכאן מנכ"ל משרד הבריאות - מבלי לפגוע בכבודך - ויסביר את השינוי במדיניות.
איציק שמולי: לא דיברתי עוד על השר, שאני מכבד אותו מאד.
איציק שמולי: אבל לא יכול להיות שמשרד הבריאות משנה את החלטתו מקצה אחד לקצה שני, כאשר על שולחן הוועדה עדיין מופיע הדו"ח שאתם חתומים עליו, שקובע שהמדיניות הנוכחית נכשלה כישלון חרוץ, ואתה מגיע לכאן בלי נתונים, בלי תשובות ברורות, אומר לנו חצאי משפטים מעורפלים שאי אפשר להבין מהם שום דבר – מה היא עמדתך המקצועית ומה המנכ"ל אמר לך להגיד ומה הוא לא אמר לך להגיד.
איציק שמולי: אז אני אומר לכם, הכנסת, למרות שהממשלות, לא רק הממשלה הזאת, נוטת להפחית מכבודה ולזלזל בה, הדבר הזה לא יהיה.
איציק שמולי: כי האינטרס המשותף של חברי הכנסת כולם, מכל סיעות הבית, זה לשמור על המעמד של הכנסת כגורם מפקח.
איציק שמולי: וכאשר הממשלה מתנהגת בכזה זלזול כלפי הוועדה, יש בכך פגיעה חמורה בכבוד הכנסת ובמעמד הוועדה.
איציק שמולי: זה אחד.
איציק שמולי: שניים, אנחנו עומדים על מסקנות הוועדה ועומדים על ההסכם שנחתם בין ההסתדרות לבין המדינה.
איציק שמולי: הסכם שנאמר כאן על ידי נציג משרד האוצר בכבודו ובעצמו, במסגרתו האחיות צריכות להיות מועסקות על ידי משרד הבריאות באופן ישיר, בכל חלקי הארץ.
איציק שמולי: נציג משרד האוצר אמר כאן וזה נרשם בפרוטוקול, שהם יתקצבו את מספר התקנים - זו אמירה נדירה מצד משרד האוצר - ככל שתעלה דרישה ממשרד הבריאות.
איציק שמולי: שלישית, הוועדה שמעה את התלונות גם מצד ההורים וגם מצד האחיות לגבי המחסור בחדר אחות קבוע.
איציק שמולי: הוועדה רשמה גם את תשובת נציגת משרד החינוך, שאומרת מה מחייב חוזר המנכ"ל.
איציק שמולי: ברור שלאור התלונות שעלו כאן, יש פער לא מבוטל בין מה שרשום בחוזר לבין מה שקורה בשטח, ולכן אנחנו היינו מבקשים גם מההורים וגם מהאחיות להעביר לוועדה את התלונות שהצטברו אצלכם, כדי שנוכל גם אנחנו לעקוב, כמובן גם למשרד, ואנחנו מבקשים מכם להדק את הפיקוח בעניין הזה.
איציק שמולי: בנוסף, אני הייתי רוצה לקרוא מכאן פעם נוספת, וזה מתחבר גם כן למה שנאמר על ידי נציג משרד האוצר, לעמוד על הצורך להוסיף תקנים ובכך להוריד את יחס מספר התלמידים לאחות אחת, שהפך גבוה מדי.
איציק שמולי: הדבר האחרון, אני מצפה – וזאת תהיה המלצתי ליושב ראש הקבוע של הוועדה – שדיון המעקב לא יהיה בסוף המושב הזה, דיון המעקב יהיה בעוד כחודש ימים, בהשתתפותו של מנכ"ל משרד הבריאות, שיתכבד ויגיע לכאן ויסביר לוועדת החינוך של הכנסת, מה פשר השינוי הדרמטי במדיניות.
איציק שמולי: ועד אז אני הייתי מבקש מכם, מר רביע, לשלוח בחודש הקרוב את כל הנתונים שמראים את אותו שינוי דרמטי שאתה דיברת עליו כאן, שנעשה בשנתיים האחרונות, שהשירות הזה השתפר באופן דרמטי.
מירב בן ארי: שלום, אני מירב בן ארי.
מירב בן ארי: אני אחליף את חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר, יו"ר ועדת המשנה לספורט, שאני גם חברה בה.
מירב בן ארי: היום יום שלישי, 31 במאי 2016, כ"ג באייר תשע"ו.
מירב בן ארי: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת המשנה של ועדת החינוך, התרבות והספורט לספורט.
מירב בן ארי: אנחנו ביקשנו לקיים את הדיון החשוב הזה בשל הפניות שהגיעו אלינו לגבי הנושא של הלהט"בופיה בספורט.
מירב בן ארי: אני לא יודעת אם כבר היה דיון כזה.
מירב בן ארי: היה, עודד?
<ברק עטר: זה הראשון ever, יש לך זכות ראשונה.
<ברק עטר: את הראשונה בהיסטוריה.
מירב בן ארי: זכות חלוצים.
מירב בן ארי: אז אני שמחה.
מירב בן ארי: אני מודה לחבר הכנסת דב חנין שהיום אנחנו כל היום ביחד.
דב חנין: אנחנו הולכים אחד אחרי השני כל הזמן.
מירב בן ארי: אני כל הזמן מנהלת ועדות ואנחנו כל הזמן מוצאים את עצמנו ביחד.
דב חנין: היא מנסה לברוח ממני וזה לא מצליח.
מירב בן ארי: עודד, אני רוצה לפרוטוקול לומר את השם, כי אתה כבר לא באגודה, נכון?
<עודד פריד: לא, לא.
<עודד פריד: את הדיון יזמו שגיא וטל ממועדון ספורט גאה תל אביב.
מירב בן ארי: או, יפה, אז זה היה חשוב בשביל הפרוטוקול, כי אני קיבלתי את הפנייה וכמובן התגייסתי ישר להוביל.
מירב בן ארי: אני עוסקת בנושא של קהילת הלהט"ב.
מירב בן ארי: הייתי היום גם כמה דקות בשדולה, לא יכולתי להיות שם הרבה זמן, אבל בהחלט אגיד שאני עוסקת בזה.
מירב בן ארי: אני עוסקת בזה כי זה נושא חשוב, חשוב גם לשר שלי משה כחלון.
מירב בן ארי: מיום חמישי אנחנו מתחילים דיונים בנושא של תקציב הקהילה הגאה מול האוצר, שתדעו.
מירב בן ארי: גם לגבי איך להכניס אותם לבסיס התקציב בשנת 2017 וגם איך כבר עכשיו פתרנו את הסוגיה שבגללה בוטל המצעד, אבל המצעד יהיה ביום שישי וכולנו, כולם יחגגו.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד שאני מקיימת את הנושא הזה גם בגלל החשיבות שלו בעיני, אבל גם בגלל שהוא חשוב למדינת ישראל כולה בנושא הביטויים של הגזענות.
מירב בן ארי: גם קראתי את מה שקראתי גם על מה שקורה בעולם, שגם מאד מצער.
מירב בן ארי: זאת אומרת אנחנו לא לבד, אבל היינו מעדיפים להיות במקום אחר.
מירב בן ארי: אני רוצה גם להגיד, ומי שמכיר אותי יודע שאני בן אדם מאד פרגמאטי, אז אם יהיו כאן נושאים - נכנסנו לדלת פתוחה - כי אם יהיו נושאים שידרשו תקציב או תכניות - אז אנחנו נוכל להעביר את זה הלאה.
מירב בן ארי: ביום חמישי אנחנו מתחילים את הפגישות שלנו באוצר לקראת חוק ההסדרים, לקראת תקציב 2017, אז אם יש נושאים – תדעו שיש לכם כאן כתובת טובה.
מירב בן ארי: אז אני בדרך כלל לא מדברת הרבה בהתחלה.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את האורחים.
מירב בן ארי: אני רוצה כמובן להתחיל עם יוזמי הדיון.
מירב בן ארי: תגידו בבקשה את שמכם והתפקיד שלכם לפרוטוקול.
<טל מעוז: שלום, קוראים לי טל מעוז.
<טל מעוז: אני ביחד עם שגיא מנהל את מועדון ספורט גאה תל אביב בשנה וחצי האחרונות.
<טל מעוז: אני מגיע מתחום הכדורסל.
<טל מעוז: רציתי קודם כל להודות על ההזדמנות לבוא ולהשמיע דברים בשביל לתקן מצב מעוות שקיים היום במדינה, וכמו שאמרת, שהוא חשוב למדינת ישראל כולה ולחברה הישראלית.
<טל מעוז: אנחנו נציג את המצב שיש לתקן ואז נציג אפשרויות לפתרונות שאנחנו רואים לנכון.
<טל מעוז: אז קודם כל מי אנחנו.
<טל מעוז: אנחנו מועדון ספורט גאה תל אביב.
<טל מעוז: אנחנו עמותה רשומה שמפעילה היום קבוצת שחייה, קבוצת כדורסל, קבוצת טניס, ריצה וכדורגל ומונה מעל 100 משתתפים בוגרים.
<טל מעוז: מועדון ספורט גאה תל אביב נוסד בשנת 2008 על ידי קבוצה של ספורטאים בתחום הכדור עף, שביקשו ליצור מסגרת חברתית, ספורטיבית, תומכת קהילתית לבני הקהילה הגאה.
<טל מעוז: בן המטרות שהצבנו לעצמנו זה הקמת קבוצות ספורט לקהילה הגאה, יצירת מסגרת בטוחה לחברי הקהילה שעוסקים בספורט, העצמת פרטים מוחלשים בקהילה, מאבק בלהטבופוביה בספורט, להטבופוביה היא גזענות ובה אנחנו רוצים להילחם; וייצוג של הקהילה הגאה ושל מדינת ישראל בכל העולם.
<טל מעוז: אז מה הבעיה בעצם.
<טל מעוז: מדינת ישראל פועלת למיגור של גזענות כנגע חולה בחברה הישראלית.
<טל מעוז: להטבופוביה היא אלימות להטבופוביה היא גזענות והיא פוגעת בכל מי שמשתתף בכל אירוע ספורטיבי.
<טל מעוז: היא מופיעה באולמות, באימונים, כאשר אנשי מקצוע, מאמנים ושחקנים משתמשים בשפה פוגענית שפוגעת בחבריהם ומאיימת על מי שמשתתף.
<טל מעוז: היא ממשיכה בטריבונות וביציעים, כאשר אוהבים קוראים קריאות הומופוביות וגזעניות נגד אוהדים ונגד שחקנים, ובכך היא מחלחלת לכל מי שנמצא, בין אם הוא חבר הקהילה ובין אם לא.
<טל מעוז: במציאות הנוכחית בישראל ובעולם, רוב הספורטאים המוחלט אינו יוצא מהארון.
<טל מעוז: רוב הספורטאים הגאים נשארים בארון.
<טל מעוז: נתון מעניין, מתוך 12,000 ספורטאים שהשתתפו במשחקים האולימפיים בשנת 2010, מחוץ לארון היו רק 23 ומתוכם רק 3 ספורטאים גברים.
<טל מעוז: היום בישראל אין אף ספורטאי מקצוען מחוץ לארון, ואנחנו יודעים שיש ספורטאים מקצוענים שנמצאים בארון.
<טל מעוז: הכדורגלן המקצועי הראשון בעולם שיצא מהארון הוא ג'סטין פשנו, ששיחק בשנות ה-80 בליגה הלאומית הבכירה.
<טל מעוז: יציאתו מהארון הובילה לסוף טרגי, כאשר הוא התאבד.
<טל מעוז: מאז הסיפור הטרגי ראה עולם הספורט מקרים בודדים של יציאות מוצלחות מהארון, אך רובם של הספורטאים כבר בדימוס, כבר במילואים, כבר יצאו לגמלאות ולא משתתפים בספורט מקצועני.
<טל מעוז: הזירה הספורטיבית לא מעניקה לנוטלים חלק בפעילות מרחב בטוח לחיות בהתאם לנטייתם המינית והזהות המגדרית שלהם, ובאולמות ובאימונים אנחנו מקבלים את ההבנה שיש לתקן את המצב.
<טל מעוז: שגיא ימשיך אותי ויסביר בעצם איפה יש לתקן את המצב ומה אפשר לעשות.
<שגיא קריספין: צהריים טובים.
<שגיא קריספין: שגיא קריספין, יושב ראש שותף של מועדון ספורט גאה תל אביב.
מירב בן ארי: אתה גם היית ספורטאי?
<שגיא קריספין: אני לא הייתי ספורטאי מקצוען.
<שגיא קריספין: אני התחלתי להתחרות בספורט בגיל בוגר, ספורטאי חובב.
<שגיא קריספין: אני שוחה, אני לא כדורסלן כמו טל.
<שגיא קריספין: גם השתתפתי במפעלים ספורטיביים גדולים של להט"בים, שנציג לכם אותם עוד מעט בעולם, שזה חלק מהפתרון שלנו.
מירב בן ארי: אני דווקא רציתי להגיד לך שאתה נראה שחיין.
מירב בן ארי: פחות כדורסלן.
<שגיא קריספין: תודה.
<שגיא קריספין: השיער המגולח.
<שגיא קריספין: לפני שאנחנו נציג את הפתרונות אולי שאנחנו חושבים ואת דרך הפעולה שאנחנו חושבים להציג, הזמנו לכאן וביקשנו שיגיעו כמה ספורטאים שהיו פעילים עד לאחרונה, ספורטאים להט"בים.
<שגיא קריספין: הם יצאו מהארון בתקופות שונות בחייהם ואני חושב שהסיפור האישי שלהם, או הדרך שלהם, או איך הם מרגישים כספורטאים להט"בים, יחזק את הסיפור שאנחנו רוצים להציג פה, את הבעיה שאנחנו מציגים בפני הוועדה, ואז אנחנו נוכל להגיע לפתרונות שאנחנו רוצים להציע.
<שגיא קריספין: אז ברשות הוועדה, אני אפנה לגילי מוסינזון, שחקן כדורסל.
<גילי מוסינזון: שלום.
מירב בן ארי: נראה לי כבר כל המדינה יודעת.
מירב בן ארי: אפילו אני, שאין לי מושג, אני לא יודעת איזו קבוצה היית, אבל אני יודעת שאתה שחקן כדורסל.
<גילי מוסינזון: כן, בפייסבוק.
<גילי מוסינזון: אבל אני אתחיל באמת ואומר קודם כל תודה.
<גילי מוסינזון: אם אני קצת מתרגש, מדבר שטויות, אז סליחה מראש.
<גילי מוסינזון: אני יושב פה כיוצא מהארון, אז.
<גילי מוסינזון: שלום לנכבדים, שמי גילי מוסינזון, אני אקריא ברשותכם.
<גילי מוסינזון: אני שחקן כדורסל בעברי ומאמן ילדים בנוער ובהווה.
<גילי מוסינזון: קודם כל אני מבקש להודות לחברת הכנסת מירב בן ארי שיזמה את הדיון עם מועדון ספורט גאה, ליושב ראש ועדת הספורט, חבר הכנסת מיקי זוהר, וליושבת ראש ועדת החינוך והספורט, חבר הכנסת יעקב מרגי, שאפשרו את הדיון הזה.
<גילי מוסינזון: זה חשוב מאד.
<גילי מוסינזון: הפוסט שכתבתי פתח בפני אפשרות להאיר פינה חשוכה והיא בעיית ההומופוביה בספורט, בעיה שנתקלתי בה גם באופן גלוי וגם באופן סמוי, בין אם זה מצד מאמנים, שבלי לשים לב בוחרים בנשים כמילת גנאי, אוהדים שחושבים שהומו זאת קללה, ואפילו שחקנים שיושבים לצידך על הספסל.
<גילי מוסינזון: למרות שמדובר בהפרה של חוק ההסתה, כיום המחוקק לא מגן על הקהילה הלהט"בית בתוך עולם הספורט.
<גילי מוסינזון: הפתרון כמו תמיד הוא חקיקה וחינוך, לאו דווקא בסדר הזה, ובעיקר הפסקה של ההכחשה וההתעלמות.
<גילי מוסינזון: כל אדם באשר הוא – ספורטאי מקצועני או לא – נמוך או גבוה, ערבי או יהודי, גבר או אישה, גברי או נשי, זכאי לקבל את ההגנה הנדרשת ואת ההסברה הנדרשת.
<גילי מוסינזון: אני קורא לחברי הכנסת, למשרד התרבות והספורט ולגופים הרלבנטיים שיושבים כאן מסביב לשולחן, לפעול ביחד, בנחרצות ובנחישות כדי לשים סוף – סליחה.
<גילי מוסינזון: אני קורא לשים סוף לגזענות וללהט ופוביה בספורט בפרט.
<גילי מוסינזון: זהו.
<גילי מוסינזון: תודה.
<שגיא קריספין: ברשות הוועדה, יש כאן עוד שני ספורטאים מקצוענים, שהיו מקצוענים בעבר לפחות, שגם רוצים לספר קצת על ניסיון חייהם.
<שגיא קריספין: ג'ניה, שהיא קפטן הפועל מטה אשר בכדור עף והוביל אותם לאליפות, וברק עטר שיושב לידו, שהיה קפטן נבחרת ישראל בשחייה וגם אותם הוביל לאליפויות בארץ ובעולם.
<שגיא קריספין: אז נשמח אם הוועדה תשמע קצת מסיפוריהם ומההתנסות שלהם.
מירב בן ארי: רגע, אני רוצה להגיד לך משהו, גילי, כי אתה מאד ריגשת.
מירב בן ארי: אני מנהלת כאן הרבה ועדות, ודב בטח, שנמצא בהרבה ועדות, נכון, אין הרבה כאלה שבאים וממש מרגשים ואני חושבת שחוץ מזה שאתה הכנסת אומה שלמה להרבה הזדהות והרבה הבנה ואתה יודע, גם להרבה משפחות אפילו, שהגעת אליהן לתוך הבית ופתחת משהו.
מירב בן ארי: אבל כשאתה בא לפה לוועדה ועדיין מתרגש, אתה יודע, פשוט שמים את הציניות ואת כל החומות האלה בצד ומקשיבים לך.
מירב בן ארי: מאד ריגשת אותי.
מירב בן ארי: בכלל, אתה יודע, זה כאילו עדיין חי אצלך ועדיין אתה - - -
<גילי מוסינזון: אני די טרי.
<גילי מוסינזון: יש אחרים שצועקים את הצעקה הזאת כבר עשרות בשנים.
<גילי מוסינזון: אני מה שנקרא באתי באנרגיה ובמוטיבציה גבוהה וזה באמת כל העניין, בגלל שזה עוד טרי יחסית עבורי מבחינה אישית, אבל יש פה באמת נושא שהוא נושא חשוב מבחינה ציבורית אפילו, כי אני פשוט עשיתי טיפה שיעורי בית ונכנסתי וראיתי על מה אתם מדברים בוועדת הספורט ובוועדה נגד אלימות בספורט.
<גילי מוסינזון: כאילו, אתם מדברים על כל הנושאים, אבל חוץ מהרזולוציה הזאת באמת, שזה נגזרת של גזענות והסתה.
<גילי מוסינזון: הלהטופוביה או ההומופוביה זה נגזרת, זה רזולוציה שצריכים להבין אותה.
<גילי מוסינזון: דיברתם על הרבה שצועקים לדוד תתאבד ולחליל מחבל ולזה ולהוא, סליחה שאני אומר, אני לא רוצה להשוות לפרות קדושות שאסור לגעת בהן שמקללים.
<גילי מוסינזון: חוץ מהקהילה הלהט"בית, שאין הגנה פשוט.
מירב בן ארי: אני מאד מודה לך בשם הוועדה ובכלל בשם הכנסת, שבאת לפה ודיברת מעומק ליבך על הנושא החשוב הזה ושיתפת אותנו.
מירב בן ארי: ג'ניה, בבקשה.
מירב בן ארי: נשמע את הספורטאים קודם ואחרי זה דב.
<יבגני דודוצקין: אהלן.
<יבגני דודוצקין: אני פרשתי לפני שלוש שנים וכמו שאמרו הייתי הקפטן של הפועל מטה אשר בכדור עף.
<יבגני דודוצקין: אני באתי לפה כדי לספר סיפור שהוא קצת שונה ולהראות לכם שאפשר לעשות דברים אחרת.
<יבגני דודוצקין: המקרה שלי הוא מאד ייחודי.
<יבגני דודוצקין: האוהדים של הפועל מטה אשר באים מתוך הקהילה של המועצה האזורית של מטה אשר ושם אני גדלתי והתחנכתי.
<יבגני דודוצקין: אני בעצם שחקן שעלה מהנערים לנוער ועבר את כל הסדרה של המועדון של מטה אשר, עד לקבוצה הבוגרת.
<יבגני דודוצקין: לפני שיצאתי, יצאתי מהארון בגיל 21 ושיחקתי עוד 6 שנים באופן מקצועי כשכולם ידעו, ולמעשה אני הספורטאי הראשון שיצא מהארון תוך כדי משחק פעיל בארץ.
<יבגני דודוצקין: הסיפור שלי ייחודי בגלל שקיבלתי גיבוי.
<יבגני דודוצקין: קיבלתי גיבוי מהמאמן שלי וקיבלתי גיבוי מהאגודה שלי.
<יבגני דודוצקין: יושב הראש שלי, כשיצאתי מהארון, ואני אציין את שמו – מיכאל קישון – אמר לי ג'ניה, אם אני אשמע מישהו מהקהל שלנו אומר לך איזו שהיא אמירה שהיא הומופובית, אני שם את המפתחות והולך הביתה.
<יבגני דודוצקין: זה הגיבוי שקיבלתי.
<יבגני דודוצקין: ולא רק זה.
<יבגני דודוצקין: אחרי שיצאתי מהארון, עוד מינו אותי להיות קפטן.
<יבגני דודוצקין: משהו מאד מאד ייחודי קרה וזה מראה ואי אפשר להגיד שהאוהדים של הכדור עף הם שונים מהאוהדים של הכדורסל או של הכדורגל.
<יבגני דודוצקין: בסופו של דבר כולנו בני אדם.
<יבגני דודוצקין: והכל מתחיל בחינוך ובעבודה שמגיעה גם מלמעלה.
<יבגני דודוצקין: כי אם למעלה באגודות הם שמים לזה סטופ, המאמנים שמים לזה סטופ וזה מחלחל למטה, גם לאוהדים, כי לא מאפשרים פשוט דבר כזה.
<יבגני דודוצקין: זה לא חלק מהנורמה ההתנהגותית.
<יבגני דודוצקין: העניין פה לשנות את הנורמה ההתנהגותית גם בתוך המועדונים וגם בקרב האוהדים.
מירב בן ארי: אני חושבת שיש מן בעיה כשאתה אומר ספורטאי והומו, כאילו במדינת ישראל ולפי הסקר שקראתי כנראה גם בעולם, אז כאילו זה לא מסתדר להם עם התבנית.
<יבגני דודוצקין: אני יכול גם להסביר לך למה התבנית הזאת קיימת, ואני אומר את זה כי אני גם סטודנט לפסיכולוגיה, שכבר קרוב לקראת סיום.
<יבגני דודוצקין: 30.
<יבגני דודוצקין: ספורט נחשב אצל בני אדם כמשהו גברי מאד.
<יבגני דודוצקין: עכשיו, כשאישה יוצאת מהארון, שהיא ספורטאית, יש איזה שהוא קונפליקט.
<יבגני דודוצקין: אוקיי, אישה, היא אמורה להתנהג עם גינונים נשיים, אבל היא עוסקת בעבודה שהיא נורא גברית.
<יבגני דודוצקין: זה שהיא יוצאת מהארון והיא לסבית, זה מתיישב לאנשים עם התפיסה.
<יבגני דודוצקין: אין שום דיסוננס.
מירב בן ארי: להיפך, דרך אגב.
<יבגני דודוצקין: להיפך ב-?
מירב בן ארי: להיפך, אצל הנשים, לפחות שיש נשים וחסר לי קצת נשים בשולחן, אני מודה, אבל נגיד בכדורסל נשים, כמעט כל מי שמשחקת ישר אומרים שהיא לסבית.
<קריאה: היא מתויגת.
מירב בן ארי: מתויגת.
<יבגני דודוצקין: כי זה מתאים לנו כבני אדם, זה מתאים לנו לפי התפיסות החברתיות שלנו, כי ספורט זה משהו שהוא גברי, ואישה, אם היא משחקת, היא גברית ואוקיי, אז היא לסבית.
<יבגני דודוצקין: יש פה התאמה.
<יבגני דודוצקין: אצל גברים זה שונה.
<יבגני דודוצקין: כי ספורט נחשב גברי ואם מישהו יוצא מן הארון, הומו נתפס בתור משהו שהוא נשי, ואז מתחילה כל ההומופוביה וכל הקריאות וכמו שגילי גם סיפר בפוסטים שלו, שהמאמנים קוראים בשמות.
<יבגני דודוצקין: למשל לפני שאני יצאתי מהארון, היינו עושים מתיחות בתחילת האימון והיינו שרים וגם המאמן בזמנו היה מצטרף ויושב על הגדר, רגל פה רגל שם.
<יבגני דודוצקין: עכשיו תחשבי, בתור שחקן, בתור ספורטאי, אתה יושב, אין לך מה לעשות.
<יבגני דודוצקין: אז אוקיי, צחקתי והשתתפתי כדי להראות שהכל סבבה, אבל בפנים אתה נגמר.
<יבגני דודוצקין: אתה נגמר.
<יבגני דודוצקין: זה נורא קשה.
<יבגני דודוצקין: ובזה אני עוד בכלל לא מדבר על העומס הנפשי שאתה מתמודד איתו כחלק מהיותך ספורטאי, שזה בא עם העבודה.
<יבגני דודוצקין: עכשיו, בנוסף לזה אתה גם תצטרך להסתדר עם ההסתרה הזאת.
<יבגני דודוצקין: את רואה, גילי בא ומדבר פה ברגש.
<יבגני דודוצקין: למה?
<יבגני דודוצקין: כי זה הכל נורא טרי.
<יבגני דודוצקין: תחשבי שהוא הסתיר את זה במשך המון שנים וזה הכל מתפרץ עכשיו.
<יבגני דודוצקין: זה הכל מתפרץ וזה נורא נורא קשה.
<יבגני דודוצקין: התמודדות יום יומית שאתה צריך לחשוב יום יום אם יש איזו שהיא מילה קטנה, אפילו באימון, שאתה אומר ושהיא לא נכונה, וכבר הופ, יכולים לעלות עליך שאתה הומו או שאתה בי, או לסבית.
<יבגני דודוצקין: אני קיבלתי גיבוי.
<יבגני דודוצקין: אני יצאתי מהארון בגיל 21 ומאותו רגע ההומופוביה, לפחות הגלויה, נגמרה.
<יבגני דודוצקין: הפסיקו, פשוט הפסיקו.
<יבגני דודוצקין: כי שחקן חדש מגיע למועדון, אין איזו שהיא נורמה התנהגותית לא מההנהלה, לא מהמאמן, לא מהשחקנים הוותיקים בקבוצה, שמדברים עלי.
<יבגני דודוצקין: ההיפך.
<יבגני דודוצקין: אני יצרתי שיח משותף עם השחקנים.
<יבגני דודוצקין: כי זו הנורמה ההתנהגותית התרבותית אצלנו בתוך הקבוצה.
<יבגני דודוצקין: זה מודל שאפשר להנחיל אותו על רוב הקבוצות בספורט, במיוחד ספורט קבוצתי שזה הרבה יותר.
<יבגני דודוצקין: ספורט יחידני יש לך את הספונסרים שלך, גם אם אתה שחיין או טניסאי, אז אתה משיג ספונסר והכל.
<יבגני דודוצקין: ועכשיו בעולם יש מגמה מאד גדולה של שינוי של כל החברות הגדולות, שהן תומכות בספורטאים גאים ולהט"בים והן נותנות להם כספים ועוזרות להם.
<יבגני דודוצקין: ואומרות – זה שאתם להט"בים, אנחנו לא נפלה אתכם לרעה, להיפך.
מירב בן ארי: חכה, אתה כבר בפתרונות.
מירב בן ארי: חכה רגע עם הפתרונות.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את ברק ואז נמשיך.
מירב בן ארי: מי זה ברק?
<ברק עטר: אני.
<ברק עטר: צהריים טובים.
מירב בן ארי: סליחה, אני פשוט לא טובה בספורט.
<ברק עטר: זה בסדר.
מירב בן ארי: אבל בתור יושבת ראש אני יחסית בסדר.
<ברק עטר: כן.
<ברק עטר: אז קודם כל קוראים לי ברק עטר, אני דוקטור לרפואה, אני לא עוסק ברפואה.
<ברק עטר: אני הספורטאי הגבר עלית הראשון שיצא מהארון בישראל לפני המון שנים, לפני 24 שנים.
<ברק עטר: הייתי אלוף ישראל, קפטן נבחרת ישראל ושיאן ישראל בשחייה.
<ברק עטר: אני לא נראה כמו האחרים ספורטאי, אבל אני מאמן ועושה ספורטאים אחרים.
<ברק עטר: הצלחתי לאמן שני שחיינים אולימפים, את גיא ברנע ואימרי גניאל, ויש באמתחתי הרבה מאד שחיינים אלופי הארץ.
<ברק עטר: החוויה שלי כבן אדם - לפני המון המון שנים בשנת 1992 לצאת מהארון - הייתה באופן יחסי טובה, כי המרחב הציבורי שלי היה מרחב בריא, חכם, מכיל וליבראלי.
<ברק עטר: סובלני.
<ברק עטר: אני חושב שזה מה שאפשר לי לצאת מהארון.
<ברק עטר: אנשים חיכו שאני אצא מהארון הרבה שנים, בשנות ה-90.
מירב בן ארי: איפה גרת?
<ברק עטר: אני יליד באר שבע.
<ברק עטר: לא יליד, אבל תושב באר שבע מאז ומעולם.
<ברק עטר: כן, אין בעיה.
<ברק עטר: מי שחושב שלאזור גיאוגרפי יש איזו השפעה, זו טעות, ומי שחושב שלעדה יש השפעה זו טעות, יש הרבה מאד סטיגמות גם בקטע הלא נכון הזה.
<ברק עטר: סתם, אני אתן לך דוגמא.
<ברק עטר: יש ספר חדש שיצא מהבינתחומי – ספורט ומגדר בחברה הישראלית.
<ברק עטר: ד"ר עמית קמה ואנוכי כתבנו את הפרק היחידי שנכתב בישראל, על הנושא של הקהילה הגאה בספורט.
<ברק עטר: כמו שאת רואה, יש פה רק שלושה ספורטאים מקצועני עילית שיצאו מהארון, גברים, ever בישראל.
<ברק עטר: בעולם גם יש מעט מאד.
<ברק עטר: אם אני אדבר על הניסיון האולימפי שלי, עכשיו אנחנו לקראת אולימפיאדת ריו, אז אין לי ספק שכשהגיעו לישראל שני מאמנים, היום אנחנו חברים טובים וידידים, אבל כשהם עלו למדינת ישראל מחבר העמים – ולי בנבחרת הייתה חוויה מאד טובה.
<ברק עטר: זאת אומרת כולם אהבו אותי.
<ברק עטר: מאמני נבחרת ישראל לדורותיהם מאד אהבו אותי.
<ברק עטר: היה ברור לכולם שאני הומו ולא הייתה להם עם זה שום בעיה, אבל בניסיון לברצלונה, אני מדבר איתך על האולימפיאדה לפני המון זמן, אז בכל הזדמנות, בלי להבין את זה, היום אני מודע לזה, הם הכשילו אותי.
<ברק עטר: זאת אומרת אני אתן לכם דוגמא.
<ברק עטר: היינו צריכים להשתתף בתחרות 8 אומות, אז לא הייתה אליפות אירופה ושלחו שני נציגים למשחה.
<ברק עטר: זאת הייתה המשלחת הכי גדולה בשחייה בישראל, נסעו איזה 35 ספורטאים.
<ברק עטר: היחידי שהם לא לקחו זה היה אותי.
<ברק עטר: ושנה קודם הייתי מקום שני ושלישי, כשכל היתר היו אחרונים.
<ברק עטר: זאת אומרת, זאת תחרות שישראלים לא כל כך מצליחים בה והייתי מהמצליחים.
<ברק עטר: והטענה הלא הגיונית שלהם הייתה שאני זקן.
<ברק עטר: הייתי בן 25.
<ברק עטר: מי שיודע, הממוצע של ארצות הברית בשחייה היום עומד על 27.
<ברק עטר: זאת אומרת אני הייתי זקן בישראל בן 25.
<ברק עטר: כמובן שזה שטויות.
<ברק עטר: אין לי ספק שהנוכחות שלי הציקה להם.
<ברק עטר: היו שם כל מיני מנויים פוליטיים, כמו שאנחנו מכירים בפוליטיקה הישראלית – מכבי, הפועל וכל מיני דברים כאלה, אבל הבסיס, אני הרגשתי את זה באימונים, היה להם קושי להכיל אותי, את השונות שלי, את האחרות שלי.
<ברק עטר: היו עוד מקרים קטנים כאלה, אבל זה היה לפני הרבה מאד שנים.
<ברק עטר: אחר כך בהמשך אני אנסה גם להסביר.
<ברק עטר: אני רציתי להגיד משהו לגילי ואמרתי לו בכניסה כמה שזה ריגש אותי.
<ברק עטר: לא הבנתי כמה שהיציאה שלך מהארון הייתה מאד חשובה.
<ברק עטר: ואני רוצה שכאן יהיה ברור, אנחנו מדברים על נושאים שונים.
<ברק עטר: יש גברים, יש נשים, יש ענפי ספורט שהם משחקים פופולאריים ויש ענפי ספורט אישיים, וזה פרמטרים שונים.
<ברק עטר: כשאני נכנסתי לכנסת, כל הילדים שעמדו בכניסה, כולם זיהו אותו וזה היה נורא חשוב.
<ברק עטר: זאת אומרת הנראות שלו.
<ברק עטר: היציאה מהארון שלו היא מאד חשובה.
<ברק עטר: הכלל שלנו בקהילה צריך להיות א' חייבים לצאת מהארון, לנשים ולגברים כאחד.
<ברק עטר: אין לנו דרך אחרת.
<ברק עטר: וזה עושה את השינוי, קודם כל אצלנו אבל גם בחברה.
<ברק עטר: כדי שהוא ייצא מהארון, החברה חייבת להיות מכילה, סובלנית, מקבלת והיא לא יכולה להתפשר על האלימות כלפינו.
<ברק עטר: וזה בשיח היום יומי.
<ברק עטר: הוא לא רק כלפי הומואים.
<ברק עטר: בשיח היום יומי יש תת תרבות בחברה הישראלית, של לכאורה נחמדות, אבל הנחמדות הזאת היא פוגענית והיא לא מכילה.
<ברק עטר: היא לא נכונה.
<ברק עטר: היא לא נותנת שירות נכון.
<ברק עטר: דווקא אני אתחיל איתך בכניסה לכנסת.
<ברק עטר: אני עומד ועומד לידי שוטר נחמד ואומר לי אחי, תיכנס.
<ברק עטר: אנשים – אסור להתבטא בביטוי הזה.
<ברק עטר: אני לא גבר ואני לא אחי.
<ברק עטר: אני אדוני.
<ברק עטר: ואת גברתי.
<ברק עטר: וכשנתחיל את השיח הזה כמכיל ולא להקטין אחד את השני, ואני מבין את המקום של להיות נחמדים, אבל אנחנו לא נחמדים.
<ברק עטר: אני לא מכיר אותו, הוא לא מכיר אותי.
<ברק עטר: אני לא נפגע מזה, אבל השיח הזה שלא מכיל, הוא הבסיס לשיח הכללי שמקטין אנשים, פוגע באנשים, משפיל אנשים בכל הזדמנות.
<ברק עטר: וככל שענפי הספורט הם תחרותיים יותר ויש קבוצות ויש יריבויות ויש אויב וחבר ויש בעד ונגד ושחור ולבן והשיח הוא מאד דיכוטומי, ויש בעד ונגד ובוגד ולא, אז יכלילו אותך באיזו שהיא צורה.
<ברק עטר: והשיח הוא לא טוב וחייבים לשרש את זה וזה תפקידה של הכנסת, להיות הקול הקורא לשיח הזה.
מירב בן ארי: תודה, ברק.
מירב בן ארי: גילי, אני הבנתי שאתה צריך ללכת ולא נעים לך, אז אם אתה צריך ללכת לאמן, זה בסדר.
מירב בן ארי: תרגיש בנוח.
<גילי מוסינזון: תודה רבה.
מירב בן ארי: אנחנו שמענו גם את הדברים שאמרת והתרשמנו מאד.
מירב בן ארי: חבר הכנסת חנין בטח ישמח אם תישאר, אבל אם אתה ממהר לאימון, אנחנו לא נעכב אותך.
דב חנין: אנחנו ממש לא נעכב אותך בדרך לאימון.
דב חנין: אם יש לך עוד דקה, אני אשמח.
דב חנין: אני רוצה להביע המון הערכה לך באופן אישי.
דב חנין: אני חושב שמה שאתה עשית היה מעשה מאד מאד חשוב, מאד ערכי ומאד אמיץ.
דב חנין: אני אגיד לכם, הגישה שלי, ואני לא יודע לאנשים לצאת מהארון או לא לצאת מהארון.
דב חנין: כל אחד יבחר את בחירתו ואני לא חושב שזה משהו שאנחנו יכולים להגיד לאנשים איך לנהוג.
דב חנין: אבל החלטה של מישהו כן לעשות את המעשה הזה וכן לעשות את המהלך הזה, יש איתה המון מורכבות ואני גם קראתי את הצד האופטימי שאתה סיפרת לנו, את תחושת השחרור, את ההרגשה שאתה לא צריך להיות סגור באיזה שהוא מקום.
דב חנין: שאתה מרגיש נאמן לעצמך ופתוח עם עצמך, בסך הכל בדבר שהוא לגמרי לגמרי טבעי ואנושי והגיוני, והוא חלק מהחיים שלנו, כמו כל דבר יפה וטוב שיש בחיים.
דב חנין: אין בו שום סיבה להיות במבוכה או באיזה שהוא קושי.
דב חנין: אבל למרבית הצער זה לא המצב בחברה שלנו.
דב חנין: אז אני מאד שמח על תחושת השחרור שלך, אבל אני גם ער לזה שזה מעשה שיש איתו גם איזו שהיא החלטה לא פשוטה, עם מורכבות ועם שאלה איך זה יתקבל ואיפה יהיו כל הדעות הקדומות והתפיסות הלא נכונות שקיימות.
דב חנין: אני רוצה להגיד לך שזה מעשה שאני מעריך אותו בצורה באמת באמת בלתי רגילה.
דב חנין: אני חושב שזה מעשה שיש לו משמעות חברתית נורא גדולה, כי אנחנו מדברים, גברתי, על התחום של הספורט כתחום, שגם שמענו את זה כאן, שיש בו הרבה קשיים ומורכבויות בהיבט הזה של יחסי קהילות הלהט"ב עם ציבור האוהדים ועם המועדונים, ועם כלל תרבות הספורט.
דב חנין: יש המון קשיים, יש המון אתגרים, ואנחנו בוודאי עוד נשמע על הקשיים האלה ולכן הדיון הזה כל כך חשוב.
דב חנין: אבל הצד השני של המטבע, זה שבמקום הזה יש גם הזדמנויות נורא נורא גדולות, כאשר אנשים צעירים – ואני לצערי לא ספורטאי, אבל אני אוהד ספורט – ועבורי אתה דמות.
דב חנין: אתה דמות.
דב חנין: אתה דמות שאני מסתכל עליה מלמטה למעלה, לא רק פיזית, אלא אני אוהב ספורט ואני אוהב ספורט יפה ואני אוהב כדורסל ואני גאה בזה.
דב חנין: אני גאה לראות את הדברים היפים והטובים שיש בספורט.
דב חנין: וכשאנשים רואים אותך, אנשים אומרים לעצמם, ואוו, זה אפשרי.
דב חנין: זאת אומרת הנה, זה בסדר.