GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי אריאל: עכשיו, יש לי שותף באמת מצוין, אח, קוראים לו השר בנט ואני אומר לכם שכשבאתי הייתה לי הרגשה של חורבן, חסרות מאות כיתות, יש פיגור בגנים, זה לא בסדר והכול לא בסדר – לא נכון, לא נכון, יש בסך הכול התמודדות נכונה, כולל העדפת יתר מסוימת על ידי משרד החינוך, תוך היכרות והבנה עם הצורך ועם הפיגור שנוצר ברבות השנים, עשרות שנים, יש ועדה מיוחדת – נציגי משרד החינוך ידברו על זה, אני לא רוצה להחליף אותם חס וחלילה ולא לייצג אותם, הם יודעים לעשות את זה מצוין ואני חושב שהם עובדים יחדיו, יחד עם מנהלת המחוז, שהייתה בדיון אחר פעם, ואנחנו מדברים בעיקר על בינוי היום, אז אני מבין שהיא לא פה אלא יותר אנשי הבינוי, אנשי מעש.
אורי אריאל: שר החינוך ואנחנו עובדים בזרועות משותפות.
אורי אריאל: אני רוצה לסיים ולומר שהחינוך לא מתחיל בבית הספר ולא נגמר בבית הספר.
אורי אריאל: ברשותך, אני רוצה להגיד שניים שלושה משפטים, שהם לא עיקר הדיון אבל אני רוצה שתהיה לנו תמונה מלאה.
אורי אריאל: החינוך מתחיל מהמעונות, ממעונות היום ואנחנו נמצאים במעונות היום שזה בכלל משרד אחר לגמרי, בסדר?
אורי אריאל: משרד הכלכלה, לא משרד החינוך, נמצאים בחוסרים שקשה לתאר אותם והם צריכים תיקון.
אורי אריאל: זהו, גמרתי את המעונות, לא כי סידרנו את זה אבל אני לא רוצה להרחיב.
יוסף ג'בארין: האם יש נציגים של משרד הכלכלה?
יוסף ג'בארין: כי השר אמר וסיכם שהמצב חמור מאוד אבל זהו.
יעקב מרגי: הוא לא יכול לפתוח את זה.
יעקב מרגי: בוא - - -
אורי אריאל: אני אמרתי ואני חוזר, אני לא מחליף משרדים אחרים.
יעקב מרגי: אתם מוזמנים להגיש הצעות לסדר לוועדת הכלכלה, על מעונות היום, או לוועדת העבודה והרווחה, לא בשולחן הזה.
אורי אריאל: מעונות זה לא בשולחן הזה.
יעקב מרגי: עדיין, עדיין לא בשולחן הזה.
אורי אריאל: במהרה בימינו, מכובדי.
אורי אריאל: הדבר השני הוא העל יסודי, בסדר?
אורי אריאל: אנשים לא גומרים היום ללמוד בכיתה י"ב אז אל"ף, צריך לדעת שיש נשירה גדולה, יותר מהממוצע הארצי ועוד פעם, אם משרד החינוך ירצה להתייחס לזה אז הוא יתייחס, אני לא אתן נתונים במקומם אבל, יש שיפור בזה.
אורי אריאל: מה שחשוב הוא המגמה והמגמה היא חיובית, המגמה היא חיובית, פחות נשירה, יותר בנות לומדות, יותר כיתות לומדים, הדברים בשיפור ואנחנו עושים מאמץ גדול כדי שגם העל-תיכוני אכן יהיה בצורה שמשביעה רצון.
אורי אריאל: יש לנו תכנית מיוחדת לעזור לסטודנטים במכללת "ספיר" ובעוד מקומות, ואנחנו רוצים להרחיב את זה הרבה יותר.
אורי אריאל: אתמול שוחחנו גם על העניין הזה.
אורי אריאל: אנחנו צריכים פה לעשות מאמץ מיוחד.
אורי אריאל: זאת לדעת שיש אלפי סטודנטים, אלפים רבים, שלומדים בביר-זֵית, שלומדים בחברון, שלומדים ברבת עמון, שלומדים איפה שאתם רוצים, הם לא לומדים במדינת ישראל, בסדר?
אורי אריאל: לא בטוח, לא יודע, לא הייתי שם הרבה שנים - - -
<קריאה: השר היה - - -
אורי אריאל: לא הייתי - - -
יעקב מרגי: זה לא תמיד - - -
אורי אריאל: אני אומר, תראה, אני מעלה את זה כבעיה.
אורי אריאל: אני מעלה את זה כבעיה.
יעקב מרגי: הדיון הוא תשתיות.
אורי אריאל: רק כדי לתת את כל התמונה אני אומר שזו בעיה גדולה מאוד מאוד, הם לא לומדים פה בגלל שאנחנו לא יודעים מספיק טוב לארגן את המסלולים אבל, אנחנו גם פה בהתקדמות, בשיפור.
אורי אריאל: לא מספיק מהר, אני מקווה שנצליח בשנה הזאת, הקרובה, לעשות הרבה יותר בתחום הזה ואכן, נשאיר פה את הסטודנטים, שילמדו פה.
אורי אריאל: בביר זית לא הייתי הרבה שנים אבל לא בטוח ששם יושבים חובבי ציון.
יעקב מרגי: אפשר להוסיף?
יעקב מרגי: היינו במפגש מקדים, גם אנוכי, גם חברת הכנסת מירב בן ארי במל"ג, לפני כתיבת תכנית החומש החדשה, אל"ף, סקרו בפנינו את מה שהם עשו במגזר הבדואי בנושא השכלה גבוהה, אני חושב שיש הצלחות מסוימות, הם הולכים להעצים את זה, הם ראו שזה מצליח, הם הולכים עם זה, בקבלת מלגות, בהנגשה של ההשכלה הגבוהה למגזר הבדואי, אני מקווה שזה ייצא.
אורי אריאל: כן, ודבר אחרון שאני אגע בו, אני רק אזכיר אותו עוד פעם, מקווה שאנשי משרד החינוך יגעו בו, יש יותר מדי הסעות שהן לא הכרחיות, זאת אומרת, היות ויש מחסור בבתי ספר בכיתות, כי אין תב"ע, כי אין זה, כי אין זה ועוד פעם, לא בגלל שלא רוצים לבנות אלא אילוצים אחרים, אז יש הסעות בהיקפים עצומים שבמקום רגיל היו אומרים: או.
אורי אריאל: קיי, יש פה מספיק תלמידים כדי לפתוח בית ספר ולא להסיע.
אורי אריאל: זה לא דבר מרנין לקחת ילדים בגיל שש ולהסיע אותם הלוך ושוב לבתי הספר, שלא לדבר על העלויות, בכסף שמשתמשים להסעות ודאי אפשר לעשות דברים יותר טובים אבל, גם זה נובע לא מתוך רשלנות או חוסר רצון טוב אלא מתוך, הייתי אומר, אילוצים, ברוב המקרים, ואני מקווה שגם פה נצליח להתגבר ונביא את זה למקום יותר טוב.
אורי אריאל: בסך הכול יש מגמת שיפור, צריך להאיץ אותה מאוד בגדר "אין מזרזין אלא למזורזין" ואני רוצה להודות עוד פעם על הדיון הזה, כי כל דיון מביא אתו עוד איזו דחיפה ועוד איזו עשייה.
יעקב מרגי: אני הייתי רוצה, לפני שנפתח את הדיון, נציגי משרד החינוך, בסוגיית הבינוי והפיתוח, תנו לנו סקירה.
<גנאדי קמנצקי: גנאדי קמינצקי, מנהל אגף מיפוי ותיכנון.
<גנאדי קמנצקי: אנחנו בהחלט חושבים שהקידום של המגזר הבדואי ובין היתר בניית תשתיות, הם משימה מאוד חשובה של מדינת ישראל ואנחנו מנסים לבטא את זה גם במעשים.
<גנאדי קמנצקי: במה זה מתבטא?
<גנאדי קמנצקי: קודם כל, אני אגע בכמה בעיות כפי שהן ידועות לנו.
<גנאדי קמנצקי: קודם כל היקף תקציב להקמת כיתות, דבר שני הוא מפתח עלות ודבר שלישי הוא תשתיות, עד לגדר של בית הספר.
<גנאדי קמנצקי: אני אתייחס לנושא של היעדר מספיק תקציב להקמת כיתות.
<גנאדי קמנצקי: אנחנו ב-2012 הכפלנו את מספר הכיתות שאנחנו בונים במגזר הבדואי, מסביבות 95 ל-230 בערך.
<גנאדי קמנצקי: ב-2015 אנחנו העברנו בערך 10% מן התקציב שלנו למיגזר הבדואי, כשהאוכלוסייה היא בסביבות 3%, זה אומר, העדפה מתקנת מאוד משמעותית.
<גנאדי קמנצקי: יחד עם זאת, כל עוד מתקדמים תהליכים סטטוטוריים, עוד אין צורך בבניית קבע במוסדות חינוך ואנחנו נמצאים במצב שבו אנחנו צריכים לסגור פער של עשרות שנים מאחור ובפירוש, אין לנו תקציב לכך.
<גנאדי קמנצקי: שתבינו, משרד החינוך הקים שתי ועדות שעובדות על הנושא הזה.
<גנאדי קמנצקי: ועדה אחת במטה, עם גילה נגר בראשה וועדה שניה במחוז, עם מנהלת המחוז ואנחנו עשינו חשבון שצריך בסביבות 1,600 כיתות.
<גנאדי קמנצקי: חברים, זה פחות או יותר התקציב שיש לנו לכל המדינה.
יעקב מרגי: גנאדי, אני אעזור לך.
יעקב מרגי: בשבוע שעבר קיימתי ישיבה אצלי בלשכה, עם תמיר, והסוגיה הזו עלתה.
יעקב מרגי: אם ניקח את התקציב ונתחיל לתת באחוזים מסויימים לפי מגזרים, לעולם לא נדביק את הפערים.
<גנאדי קמנצקי: מסכים לגמרי.
יעקב מרגי: ואני אמרתי לו, שאם הוא צריך את העזרה שלי אני מוכן ללכת לשם.
יעקב מרגי: אנחנו נעשה מיפוי של צרכים מגזריים, מקום שיש בו אפליה רבת שנים ניתן שם דחיפה, מעבר לגודל באוכלוסייה, לא מעניין אותי הגודל באוכלוסייה, מן הרגע שתתקבל ההחלטה הפרמטר שיידחף קדימה הוא הפערים שנוצרו באותו מגזר, באותה עיר, באותו ישוב ולשם אנחנו נכוון, שהמטוטלת תתהפך.
<גנאדי קמנצקי: רק זו הדרך, אין דרך אחרת.
יעקב מרגי: זה עלה בסקירה של תכנית החומש וכנראה שנלך לשם.
<גנאדי קמנצקי: אני רק אסיים עם זה שאנחנו עובדים עם משרד החקלאות במשותף, זה גם הצוות השלישי שאנחנו עובדים ביחד, כדי למפות את כל הצרכים לתקופה, למפות את כל המכשולים ולראות איך אפשר לפתור.
<גנאדי קמנצקי: נכון לעכשיו העבודה נראית לי מאוד פרודוקטיבית ומאוד יעילה.
איתן ברושי: כמה כיתות ניבנו - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע, אני אתן לכם.
איתן ברושי: שאלה.
יעקב מרגי: רגע, רגע, אמרנו, סיכמנו את זה.
איתן ברושי: לא סיכמנו, שאלה, אני שואל, כמה כיתות - - -
יעקב מרגי: אם נלך לשלב השאלות אז אני גמרתי את הדיון.
יעקב מרגי: אין שלב שאלות כרגע, כי יש עוד ששה שבעה חברי כנסת.
יעקב מרגי: איתן, אני אתן לך.
איתן ברושי: רוצה לדבר.
יעקב מרגי: אני רוצה למקד.
יעקב מרגי: יכול להיות שבהמשך הסקירה לא תהיה שאלה.
<גנאדי קמנצקי: אני 'בגדול' סיימתי, שאנחנו מודעים לחוסרים - - -
יוסף ג'בארין: 1,600 - - -
<גנאדי קמנצקי: למפות אותם, אם אתם רוצים מספרים אז המספרים הם כאלה.
<גנאדי קמנצקי: אנחנו זיהינו צורך של 1,600 יחידות - - -
<קריאה: כיום?
<גנאדי קמנצקי: כיום.
<גנאדי קמנצקי: אנחנו תיקצבנו ב-2015 230 כיתות וכל שנה אנחנו מגדילים את כמות הכיתות שאנחנו מתקצבים, מ-2012, באופן - - -
יוסף ג'בארין: 2016?
<גנאדי קמנצקי: עוד לא סיימנו.
יעקב מרגי: עוד לא, עוד לא - - -
<גנאדי קמנצקי: עוד לא סיכמנו.
<גנאדי קמנצקי: אנחנו מתקצבים כל הזמן בהתאם להתקדמות, בשיחות, במפגשים עם הרשויות - - -
יעקב מרגי: כמה כיתות אמורות בכלל להיפתח ב- 2016?
<גנאדי קמנצקי: סך הכול למדינה בסביבות 1,600.
יעקב מרגי: 1,600.
איתן ברושי: אפשר שאלה?
יעקב מרגי: רגע, לפני כן, מוחמד אלהיב.
יעקב מרגי: אני אגמור את הסקירה של משרד החינוך.
איתן ברושי: רק שאלה.
יעקב מרגי: תן עוד סקירה על מה שקורה במערכת החינוך.
יעקב מרגי: תציג את עצמך ולמיקרופון.
<מוחמד אלהיב: מוחמד אלהיב, אני ממונה על החינוך הבדואי במשרד החינוך.
<מוחמד אלהיב: לפני כארבעה חודשים, חמישה חודשים, שר החינוך הינחה, יחד עם מנכ"לית משרד החינוך, להקים ועדה שקוראים לה ועדת הסדרים, לטיפול בכל סוגיות החינוך במגזר הבדואי, החל מגני ילדים עד לאוניברסיטה, כאשר הועדה הזו, בראשותה של המנכ"לית, אחר כך מינתה את המשנה למנכ"לית גילה נגר, להיות יושבת ראש הועדה, התקיימה כוועדת פורום - - -
יעקב מרגי: מה מטרת הוועדה?
<מוחמד אלהיב: מטרת הוועדה הזו היא לבחון את כל המכשולים שקיימים בתוך מערכת החינוך הבדואית, את כל החסמים ולהציע למשרד החינוך ולמשרדים אחרים, כשמשרד החינוך שותף מלא אתנו גם בהצעת החלטה שאנחנו אמורים להגיש בסופו של יום לשולחן הממשלה, לקבל תקציב ייעודי.
<מוחמד אלהיב: הועדה הכוללת הזו מורכבת מתת-וועדות משניות, ועדה אחת מטפלת בנושא של ההישגים, של החינוך ושל הפדגוגיה, שבראשה יש גם איש פדגוגיה מן הבכירים שלנו, ועדה אחרת לנושא של הבינוי, שגנאדי ותמיר מובילים שם, הוא תיאר את הנושא הזה, ועדה שלישית בנושא של החינוך הבלתי פורמאלי, שאנחנו גם מסתכלים על כל המסגרות של 24/7/365 והסוגיה הרביעית שהשר דיבר עליה, כך, במרומז, היא הנושא של הכשרת מורים והמון סטודנטים שאינם נמצאים בידינו אלא עוברים למקומות אחרים.
<מוחמד אלהיב: היום אנחנו מתכוונים, יש לנו תקציב יעודי והכנו גם עכשיו בשיח מתמשך בין מכללת באר שבע לבין "אחווה" ו"ספיר" להכפיל את מספר המתקשרים להוראה מ-350 מתקשרים להוראה בשנה ל-700 מתקשרים להוראה בשנה.
יעקב מרגי: ולעצור את הרכבת מהצפון.
<מוחמד אלהיב: זה הצורך שלנו.
<מוחמד אלהיב: אחת הסוגיות שעלו באופן מאוד בולט היא בעיית ילדים, גילאי 3-5 מחוסרי מסגרת חינוכית.
<מוחמד אלהיב: מספרם – אנחנו לראשונה הלכנו ובדקנו, עלה כמעט ל-5,200 ילדים שאין להם מסגרת ואנחנו בשיח - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה - - -
יוסף ג'בארין: עוד פעם, מה המספר?
<מוחמד אלהיב: כ-5,200 ילדים פחות מגיל 5.
יעקב מרגי: גילאי 3-5 לא נמצאים במסגרת חינוכית.
<מוחמד אלהיב: כאשר כ-70% מהמספר הזה קיים בשתי הרשויות הגדולות – נווה מדבר ואל קאסום, בישובים השונים, בכפרים השונים, חלק מוכר וחלק לא מוכר.
<מוחמד אלהיב: היו לנו גם חלק מהישיבות עם שתי הרשויות וקראנו לישיבות האלו ישיבות הסרת חסמים בשתי הרשויות, עם הרשות לפיתוח החברה הבדואית בנגב, ואנחנו גם בשיח מתמשך, לבדוק, לא רק החסמים אלא דרכי טיפול להציע - - -
יעקב מרגי: רק שניה, גנאדי או אלהיב, מי שאמור לענות, יש מציאות כזו שהוכר הצורך ואין קרקע?
<גנאדי קמנצקי: יש.
יעקב מרגי: הרבה?
<גנאדי קמנצקי: לא רק זה, יש קרקע אבל לא נותנים לבנות.
<גנאדי קמנצקי: כי יש תביעת בעלות.
<גנאדי קמנצקי: פורמלית הכול בסדר, נתנו פרוגרמה אבל יש - - -
יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי מתוך ה'מסה' שאתם בונים, כמה באחוזים הנתח הזה שתקוע בגלל פרוצדורות?
<גנאדי קמנצקי: אין לנו איזה נתון מדויק, אני יכול להגיד, ממה שנראה לי, בסביבות 15%-20% אבל זה מאוד סובייקטיבי, זה לא מספר - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: האם אפשר לציין באילו ישובים בבקשה?
<גנאדי קמנצקי: בלקייה, לדוגמה, זה מאוד בולט, יש גם פה ושם פרויקט כאן, פרויקט - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: שמות.
יוסף ג'בארין: הוא אמר שזה רק 20%.
יעקב מרגי: אלה רק 20%, זו לא המסה, זה לא מזרח ירושלים.
יעקב מרגי: ולמה שאלתי?
יעקב מרגי: דוגמה, אם אני לוקח את מזרח ירושלים אז שם הבעיה היא במסה קריטית אבל פה, כשמתקדמים ונותנים העדפה ויש לי היתקעות של 15%-20% אז זה עוד סביר.
יעקב מרגי: הלוואי ולא יהיה אבל זה עוד סביר.
יעקב מרגי: שאלה, אבל איתן, יש לפניך.
איתן ברושי: כמה מבנים יבילים בניתם מתוך היחידות האלו?
איתן ברושי: הפתרון למגבלות בניה ומגבלות קרקע הוא בנייה זמנית על ידי יבילים, שזו לא רק שאלה כלכלית - - -
יעקב מרגי: מדבר על הגמישות שלכם.
איתן ברושי: אמרת שבניתם מספר כיתות השנה.
מירב בן ארי: ראינו גם בסיור בבית הספר.
יעקב מרגי: הוא הבין אותך.
יעקב מרגי: דבר על הגמישות שיש במגזר הבדואי לעומת מגזרים.
<גנאדי קמנצקי: אני - - - בנייה במגזר הבדואי, כשאני מדבר על 1,600 כיתות זה החלפת יבילים.
יעקב מרגי: החלפת יבילים.
<גנאדי קמנצקי: החלפת יבילים.
יעקב מרגי: יבילים קיימים.
<גנאדי קמנצקי: אם צריך יבילים - - -
מירב בן ארי: האם אתה זוכר - - -
יעקב מרגי: הם לא היו.
מירב בן ארי: היו המבנים האלה.
<גנאדי קמנצקי: אם יש צורך ואפשר לפתור את הבעיה על ידי הצבת מבנה יביל אז זה פשוט נעשָה.
<גנאדי קמנצקי: אנחנו לא עושים הרבה חשבון בקטע הזה.
<גנאדי קמנצקי: יבילים שמים אבל המגזר הבדואי נמצא בשלב שהוא כבר רוצה להיפטר מיבילים.
איתן ברושי: בסדר, זו שאלה אחרת.
יעקב מרגי: ואנחנו ראינו פה, עמדנו מקרוב, ראינו את ההתפתחות של מערכת החינוך, של מבנים - - -
איתן ברושי: יש הבדל אם יש בנייה או שמחליפים.
נורית קורן: התפתחות רצינית מאוד.
יעקב מרגי: ראינו את ההתפתחות, איפה שכן יש השקעה ותמיד, כשמשבחים איפה שיש השקעה, אתה צריך להבין את גודל ההחמצה במקום בו עדיין לא הגענו לרמות האלו.
יעקב מרגי: כי אנחנו רואים את ההישגיות, ראינו את ההשקעה, את הרצון להשקיע.
נורית קורן: לא רק רצון, גם השקעה, ראינו שעשו כיתות אפילו במיוחד.
יעקב מרגי: לכן – תודה.
יעקב מרגי: לכן, אני רוצה לומר, מזה תדע את גודל ההחמצה במקום בו שאנחנו לא מצליחים להדביק את הפערים.
טלב אבו עראר: אפשר שאלה?
יעקב מרגי: טלב אבו עראר, מיד אחרי זה אתה מדבר.
טלב אבו עראר: טוב, תודה מכובדי היושב ראש, על זה שיזמת את הדיון הזה, דיון חשוב.
טלב אבו עראר: אני מברך כל המשתתפים, כל הנוכחים, כבוד השר, שר החקלאות - - -
יעקב מרגי: שר החקלאות ופיתוח הכפר.
טלב אבו עראר: גם שר - - - אפשר לראות.
נורית קורן: כבר לא.
אורי אריאל: שמכובדי לא ייצור תקריות דיפלומטיות קשות.
איתן ברושי: אבל זה הכול בתוך "הבית היהודי", זה מה שחסר פה עכשיו.
טלב אבו עראר: אני רוצה להתמקד במערכת החינוך בישובים הבלתי מוכרים, פה להגיד ולציין שבתי הספר או הגנים וכל מוסדות החינוך שייכים לשתי המועצות האזוריות אל קאסום ונווה מדבר.
טלב אבו עראר: הרי שם אפשר לראות את עומק הבעיה, ואת, בוא נגיד, את האווירה שאפשר באמת לראות שם שהיא לא אוירה חינוכית.
טלב אבו עראר: קודם כל נתחיל בישובים עצמם.
טלב אבו עראר: הישובים, דרך אגב, למי שלא יודע, הוכרו על ידי המדינה לפני יותר משלוש עשרה, ארבע עשרה שנים.
טלב אבו עראר: הכניסות לישובים האלה, ברובן אין גישות למוסדות החינוך – בתי ספר וגני ילדים, אין, ברוב אני מדבר, לכן, הגיעו לידיי והעברתי את מה שהגיע אלי גם לכבוד היושב ראש, יושב ראש הועדה, תמונות מזעזעות על מצב הגנים בכל מיני ישובים ובמיוחד ובעיקר אל סַיֵיד, ששם מונח הגן, שהוא מבנה יביל, אני חושב שהגיע הזמן שניפטר מהבנייה היבילה לבתי הספר כמו גם לגני ילדים.
טלב אבו עראר: כמו שמראות התמונות, גן ילדים שמונח על האדמה.
טלב אבו עראר: נדמה לי שלא הייתה שום תשתית שם.
טלב אבו עראר: הגן שקע - - -
יעקב מרגי: העברנו את התמונות.
יעקב מרגי: אלו תמונות מזעזעות.
טלב אבו עראר: ממש מזעזעות.
טלב אבו עראר: נעשה שם בחצר הגן בור, שמי שמתקרב לשם מהילדים, הוא נטמן שם - - -
יעקב מרגי: כמו בולען קטן.
טלב אבו עראר: ואי אפשר להוציא אותו משם, אלא - - - ואני כאן שואל, את ראשי הרשויות האלו, מקבלים הרבה הרבה תקציבים, הלוואי וישוב מוכר היה מקבל תקציב מהמדינה, כמו הישובים האלה, כמו המועצות האלו אבל בשטח לא רואים כלום, כבוד היושב ראש, במועצות האלו, לא רואים כלום.
יעקב מרגי: לא, אבל בוא אני אגיד לך, לפני שנכנסים לכנסת, יש תקופה של השתלמות.
יעקב מרגי: האוזן מסתגלת לשמוע הכול, לא חייבים להגיב.
יעקב מרגי: כשתקבל רשות תגיב.
יעקב מרגי: כשאבקש ממך להגיב תגיב.
טלב אבו עראר: אי אפשר שם להרגיש – לא הילדים ולא ההורים, בוא נגיד, אוירה חינוכית או כזו שמאפשרת לילד או לתלמיד שם, באמת להתאמץ או לעודד אותו, אפילו שירגיש שהוא בבית ספר או בגן ולא בשטח נטוש.
טלב אבו עראר: אין שם פיתוח, אפילו קירות, קירות לבתי הספר אין - - -
יעקב מרגי: ולסכם.
טלב אבו עראר: ממש, דברים שהם - - -
יעקב מרגי: תן לחברים לדבר.
טלב אבו עראר: מכובדי, תן לי רק את להביע את דעתי כי אני חי את המצב שם ואני מבקר שם, בנוסף לביקור ולסיור של ועדת החינוך - - -
<קריאה: אני התעמקתי בסוגיה, אני מעניק לו מזמני חצי דקה.
יעקב מרגי: אז אני אומר לך, אני - - - לא פחות.
אורי אריאל: איזו אבירות, חצי דקה.
<קריאה: וגם אני חצי דקה.
יעקב מרגי: אתה יודע, אני אותנטי לא פחות מהם.
יעקב מרגי: אני משנת 62' תקוע בנגב.
טלב אבו עראר: מכובדי, אחוז הנשירה, מר מרגי, אחוז הנשירה שם – כבוד השר אמר שהוא יורד אפילו שהוא עולה, במיוחד בקרב הבנות, כי בתי הספר התיכוניים – דרך אגב, אין בישובים ואז נאלצים התלמיד או התלמידה, לנסוע באוטובוס.
טלב אבו עראר: הרבה מהתושבים שם, מהאנשים שם, לא נותנים לילדות שלהם לעלות על אוטובוס למרחק של כמה קילומטרים ולכן ביקשנו להקים שם בתי ספר תיכוניים, בישוב עצמו, כדי לצמצם את אחוז הנשירה שהולך ועולה.
טלב אבו עראר: לגבי הנתון החמור שציין חברי, דר' מוחמד אלהיב, שכ-5,200 תלמידים - - -
יעקב מרגי: ילדים.
אורי אריאל: רק לשאול אם הנשירה עולה או יורדת.
אורי אריאל: לפי הנתונים שלכם.
<מוחמד גולהיב: מסיימי י"ב משנתון במגזר הבדואי בדרום מגיע ל-64%.
יעקב מרגי: במגמת עלייה או ירידה?
אורי אריאל: עולה או יורד?
נורית קורן: אבל זה לא כולל את - - -
<מוחמד גולהיב: אם אנחנו מסתכלים על עשור, אז הוא בירידה, בעשור, זאת אומרת, מבחינת פרק הזמן.
<מוחמד גולהיב: בדגש למה שחבר הכנסת אומר, במקום בו בנינו בתי ספר ובנינו בתי ספר תיכוניים לתפארת מדינת ישראל, בהוואשלה, באבו תלול, באבו קרינאת - - -
טלב אבו עראר: אבל זה - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, בסדר.
<מוחמד גולהיב: הנשירה באמת הגיעה לאפס.
<מוחמד גולהיב: גם בקרב בנות, גם בקרב בנים.
יעקב מרגי: בסדר, הוא אומר - - -
טלב אבו עראר: זה לא כך - - -
יעקב מרגי: לא סותר מה שאומר טלב.
יעקב מרגי: רבותי, טלב אומר:
יעקב מרגי: אם נהיה יותר קשובים, נפזר ונבנה איפה שבכפרים האלה שאין, ובמקומות שאין, אז נצמצם את תופעת הנשירה הרי יש כמה פרמטרים לנשירה, הוא מנה, אחד מהפרמטרים, למי שלא הקשיב, אני חוזר לטובת מי שלא הקשיב, ויסלח לי שאני מסביר אותו.
טלב אבו עראר: זה בסדר.
יעקב מרגי: חלק מהפרמטרים לנשירה הוא שיש הורים, שמבחינה מסורתית, לא יתנו לילדות שלהם, לבנות הקטנות שלהם, הצעירות שלהם, לנסוע מרחק של חמישה קילומטר או ארבעה קילומטר, יש להם קווים, צריך לבחון, אני לא יודע איפה ומה נכון, איפה צריך למתוח את הקו אבל זה גם שיקול, גם פרמטר כזה צריך להתמודד אתו.
יעקב מרגי: בבקשה ולסיים, טלב, תראה כמה אורחים הגיעו וכולם צריכים להתייחס.
טלב אבו עראר: רציתי לדבר על ה-5,200 - - -
יעקב מרגי: חברים שנתנו לך חצי דקה, נתנו לך - - - רשות דיבור, מתימטיקה פשוטה, נתנו לך אפס, לא נתנו לך כלום, שלא תבנה עלינו, יללה, בוא.
טלב אבו עראר: אבל כבוד היושב ראש לקח לי שתי דקות.
יעקב מרגי: לא, אלו שלי.
יעקב מרגי: לא לקחתי.
טלב אבו עראר: לקחת חמשת אלפים ילדים, להשאיר אותם בלי מסגרת זה באמת חושף אותם לסכנת חיים, שהם מסתובבים פה ושם, לא יודע, כבר יותר משנה אנחנו מדברים על הנתון הזה ואף גוף ממשלתי – לא משרד החינוך, לא מועצה מקומית, לא האזורית, שמתכנן בכלל למצוא פתרון.
יעקב מרגי: עכשיו זה עובר לפתחי.
יעקב מרגי: אנשי משרד החינוך כל חודש, חודש וחצי, יקבלו שאלה: מה עם ה-5,200?
יעקב מרגי: מה נעשָׂה?
יעקב מרגי: הם לא ינוחו.
יעקב מרגי: הם יקבלו את זה ממני כמו מוניטור בחדר לידה.
טלב אבו עראר: משפט אחרון ואני מסיים - - - לכבוד שר החקלאות, הישובים המוכרים ביר הדאג', אבו תלול, אבו קרינאת - - - אל סייד, מכחול, דריג'את, אני מזמין אותך לביקור, לראות מה הולך שם, מאז שהוקמו, מאז שהוקמו.
יעקב מרגי: אומר לכם טלב - - -
נורית קורן: ולמה?
אורי אריאל: יתפרש כאילו מעולם לא הייתי שם.
טלב אבו עראר: היית שם - - -
אורי אריאל: רק להודיע - - -
טלב אבו עראר: אבל מה עשית?
טלב אבו עראר: היית שם.
טלב אבו עראר: אחרי שהיית שם, באמת, אי אפשר.
יעקב מרגי: טלב חוזר על זה כמעט בכל סיור, כמעט בכל דיון, הוא אומר: נלחמנו שיכירו בישוב והנה, הוכרו הישובים ומה?
טלב אבו עראר: הוכרו ואין בבית ספר - - -
יעקב מרגי: חבר הכנסת אוסמה סעדי ולאחר מכן אחד מראשי המועצות.
אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אהלן וסהלן.
אוסאמה סעדי: הייתי מאוד שמח לשמוע את דברי השר בבחינת חזון אחרית הימים שמדברים על בריכת שחיה לכל ישוב, אבל, אני לא בן המקום, אני מבקר וגם בשנה האחרונה ביקרנו הרבה פעמים בנגב, ואני לא חושב שיש מדינה בעולם שיש בה אולי יותר משלושים וחמישה-ארבעים כפרים בלתי מוכרים.
אוסאמה סעדי: זה כתם שחור על מצחה של מדינת ישראל וכמובן, ברגע שישוב לא מוכר אז יש את כל תופעות הלוואי, שאין חשמל, שאין מים, שאין כבישים ואז כמובן אם מגיעים לחינוך ולמוסדות חינוך, אז מגיעים לתוצאה הבלתי נמנעת שיש נשירה באחוז גדול.
אוסאמה סעדי: אנחנו בנגב, אני חושב שלפני שמדברים – ואמרו פה חבריי לפניי, לפני שנדבר על בריכות שחיה – והן חשובות אדוני השר, באמת צריכה להיות בריכה ומחשב לכל תלמיד אבל, אנחנו צריכים משהו בסיסי - - -
נורית קורן: תקשיב, זה לפני - - -
יעקב מרגי: אומר לך, אומר לך, אתה יודע, בענישה - - -
אוסאמה סעדי: לא, קורת גג, קורת גג - - -
נורית קורן: קורת גג.
אוסאמה סעדי: קורת גג.