GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דפנה צורי: בא תיאטרון בית לסין ואומר – אם את רוצה הצגה מסוימת, את צריכה לקנות מינימום 22 הצגות מכל הצגה, כשיש לי 12 סדרות.
<דפנה צורי: כלומר הוא מראש אומר לי – את לא יכולה לקבל את ההצגות.
<דפנה צורי: אני אוסיף ואני אומר דבר שאולי יישמע מאד מאד חמור ואני אמשיך ואומר את זה, שהיום בת לסין מהווה סמן ימני של כל התיאטראות הרפרטוארים שעיניהם נשואות לכאן לוועדה היום.
<דפנה צורי: דהיינו – החלטת הוועדה בעצם קובעת להם את גורל היכל התיאטרון של קריית מוצקין, כי במידה והוועדה תאפשר שכזה דבר יקרה, גם תיאטרון הקאמרי, גם תיאטרון הבימה וכל התיאטראות ינהגו כך וכל מה שאני מבקשת זה לא לאפשר את האפליה הזאת היום, שקיימת בין תיאטרון בקריית מוקצין לבין תיאטרון פרטי, או שמחר זה יכול להיות מול מגזר אחר או עיר אחרת, או דברים כאלה.
יעקב מרגי: התיאטרון הפרטי שהוא תיאטרון קריית חיים - - -
<אורי ברעם: תיאטרון הצפון.
יעקב מרגי: תיאטרון הצפון, יפה.
<קריאה: כבוד יושב הראש, אני מתיאטרון - - -
יעקב מרגי: רגע, לא זכור לי שקיבלת רשות דיבור.
יעקב מרגי: קודם כל ברוך הבא על האיחור.
יעקב מרגי: אז לא צריך להתפרץ.
<אורי ברעם: שמי עורך דין אורי ברעם.
<אורי ברעם: אני ייצגתי את תיאטרון הצפון מול הממונה בסכסוך שלדעתי הוא מסחרי לחלוטין, אבל אנחנו זומנו לפה לדעתי בגלל קשרים שיש למתלונן פה, אחרת זה היה נשאר ברמה של סכסוך מסחרי.
<אורי ברעם: אני רק רוצה להבהיר לכם - - -
נורית קורן: זה - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, חברי הכנסת.
יעקב מרגי: תסלח לי - - -
<אורי ברעם: כן.
יעקב מרגי: תקשיב טוב.
יעקב מרגי: א', קשרים לא מגונים.
יעקב מרגי: אתה מכיר את העיקר של הרוב דורס את המיעוט לפעמים?
יעקב מרגי: או הכוח?
יעקב מרגי: שכרון הכוח?
יעקב מרגי: זה הכרח לא יגונה, כשאדם חסר אונים, כנראה שלא משאירים לו ברירה, זה נקרא באמרה תלמודית, לא העכבר גנב, החור גנב.
יעקב מרגי: עכשיו תקשיב טוב טוב.
יעקב מרגי: אתה הטלת דופי בהתנהלות העניינית של הוועדה הזאת.
יעקב מרגי: כדאי לך שתיקח את הדברים אחורה, אבל קדימה.
יעקב מרגי: אני משאיר את זה לשיקול דעתך.
יעקב מרגי: התחלת לא טוב, בקיצור.
<אורי ברעם: אני פשוט חושב פה שהפוסל במומו פוסל.
<אורי ברעם: אני רצתי להעביר לכם את החומר שהעברתי - - -
יעקב מרגי: מי זה הפוסל הזה?
נורית קורן: מה זה היה עכשיו?
נורית קורן: מה זה ההערה הזאת?
<אורי ברעם: אני אסביר - - -
מכלוף מיקי זוהר: אני ממש מתחיל להבין למה התיאטרון הזה - - -
נורית קורן: בדיוק, מה זה ההתנהגות הבריונית הזאת.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, חברי הכנסת - - -
מכלוף מיקי זוהר: תתבייש לך.
נורית קורן: אנחנו נציגים של הציבור - - -
יעקב מרגי: נורית, לא, לא.
<קריאה: אני מציע שתיאטרון בית לסין יפסיק להיות ממומן מהיום.
<קריאה: פחות 10 מיליון שקלים, שיהפוך להיות תיאטרון פרטי.
<אורי ברעם: זה לא תיאטרון בית לסין, סליחה.
יעקב מרגי: אדוני, אתה בקריאה לסדר פעם ראשונה.
יעקב מרגי: עוד פעם אני אוציא אותך.
יעקב מרגי: תקשיבו, חברי הכנסת, נו.
יעקב מרגי: אתם בדיוק מספקים לבחור את מה שהוא רוצה.
יעקב מרגי: הוא מחייך מפה לאוזן.
יעקב מרגי: אני מודיע לך חגיגית, אני לא אוציא אותך, לא אכעס, אשמח את דברי האיוולת שלך, התחלתם בהם, המשכת בהם, למרות העצה שנתתי לך, אבל תמשיך לפרט.
נורית קורן: לא יאומן.
<אורי ברעם: לפני ששמעת אותי אתה אומר שהדברים שלי הם איוולת?
יעקב מרגי: אמרת שני דברים.
יעקב מרגי: כן, איוולת.
<אורי ברעם: אני חושב שבכל זאת אתה צריך לשמוע אותי לפני שאתה שופט.
יעקב מרגי: מי שפוסל במומו פוסל, זה אתה אמרת ואני מאמץ את זה.
יעקב מרגי: אוקיי, בבקשה.
<אורי ברעם: אתה עוד לא שמעת אותי.
יעקב מרגי: אמרת מי שפוסל במומו פוסל.
יעקב מרגי: קח את זה חזרה.
יעקב מרגי: וניצול קשרים – קח את זה חזרה.
יעקב מרגי: אם לא תקבל את העצה, אז חטאת לעצמך קודם כל.
<אורי ברעם: אולי תשמע אותי ואז נדבר.
יעקב מרגי: הייתי מוכן לשמוע את ההערות שלך בסוף, אחרי שהיית אומר את המהות ואת הדברים הענייניים שלך, אם יש לך.
<אורי ברעם: אני אגיע לעניין.
יעקב מרגי: לא, היית מתחיל בהם קודם כל, תסלח לי.
<אורי ברעם: אז תודה רבה שאתה מלמד אותי את סדר הדברים.
<אורי ברעם: עכשיו אני אבקש לדבר לגופו של עניין.
<אורי ברעם: לפני זה רציתי להעביר לכם את התשובה שהעברתי לרשות ההגבלים העסקיים.
<אורי ברעם: אני קיבלתי תשובה מהרשות שעומדים לסגור את העניין הזה, זה סכסוך מסחרי.
<אורי ברעם: אפשר להעביר לכם לפני שאני מתחיל לדבר?
יעקב מרגי: לא, לא, רבותי, א' אפשר.
יעקב מרגי: עכשיו תאמר מה יש לך.
<אורי ברעם: אני אתן לכם ואני אמשיך לדבר.
מכלוף מיקי זוהר: חבל על כל העצים.
<אורי ברעם: טוב.
<אורי ברעם: עכשיו לגופו של עניין.
<אורי ברעם: במדינת ישראל רצות בכל רגע נתון בערך 300 הצגות ומופעים.
<אורי ברעם: בערך 180 זה של שמונת התיאטראות הרפרטוארים, ועוד מעל 150, מעל 120 בטוח, הצגות עצמאיות.
<אורי ברעם: לתיאטרון יש, אני הייתי, תדמיינו לכם בחדר של מנהל התיאטרון, יש לוח שנה עם 365 יום והוא צריך לסמן X מופע בכל יום, כדי להרוויח, כדי לשרוד בתחרות.
<אורי ברעם: אם לא תהיה לו בערך הצגה כל יום, לא ישרוד בזירה התחרותית.
<אורי ברעם: יש לו לבחור בערך, נוריד יום כיפור, נוריד ימים שסגורים, יש לו בערך לבחור 300 ימים למלא ב-300 הצגות.
<אורי ברעם: כל יום בערב צריכה להיות הצגה ויש לו לבחור בערך מ-300 מופעים שרצים.
<אורי ברעם: קונצרט, מופע, הופעת ילדים, הופעת אידיש, הצגות של תיאטראות רפרטוארים.
<אורי ברעם: מגיע תיאטרון רפרטוארי, אותו אולם תיאטרון והם מנהלים משא ומתן.
<אורי ברעם: עכשיו, אולם התיאטרון יכול להגיד אני רוכש ממך הצגה, שתי הצגות ולעשות לעצמו שני V על לוח השנה והוא יכול לעשות יותר מזה.
<אורי ברעם: הוא יכול להגיד בוא תיתן לי סדרה של 20 מופעים של אותה הצגה, אני אשקיע בפרסום של ההצגה, אני אשקיע בשיווק שלה, אני אשקיע בקידום המכירות, אני אוציא ברושורים מהודרים, ובתמורה לזה תיתן לי בלעדיות עונתית, ראשוניות עונתית לעונה הזאת.
<אורי ברעם: לא בכלל.
<אורי ברעם: לעונה הזאת.
<אורי ברעם: מספטמבר עד ספטמבר אל תופיע בתיאטרון לידי, שיכול מה שנקרא לעשות - - -
ענת ברקו: עונה זה לא שנה?
<אורי ברעם: עונה זה מספטמבר לספטמבר.
יעקב מרגי: רגע, רגע, רבותי, הוא חייב לסיים.
יעקב מרגי: חברת הכנסת, כדי לשאול - - -
ענת ברקו: שאלת הבהרה.
יעקב מרגי: בסדר, בסדר, אבל לא נאום.
יעקב מרגי: שאלת הבהרה, מקובל.
יעקב מרגי: עכשיו, כדי לשאול את השאלות הנכונות, חייבים להקשיב לו.
<אורי ברעם: תודה רבה אדוני, תודה רבה.
עודד פורר: בשנה הזאת אתה גם מוכר את הכרטיסים ב-30% יותר יקר ממה שהם נמכרים בתיאטרון - - -
<אורי ברעם: לא.
<אורי ברעם: הכרטיסים - - -
עודד פורר: במידה וההצגות נמכרות שם.
עודד פורר: זאת אומרת הציבור צריך לשלם - - -
יעקב מרגי: מר ברעם, תמשיך.
<אורי ברעם: תודה.
עודד פורר: בשביל הבלעדיות הוא צריך לשלם יותר.
<אורי ברעם: הכרטיסים נכנסים למינוי, לא משלמים עליהם יותר.
<אורי ברעם: המחיר של ההצגה זה מחיר של - - -
עודד פורר: המינוי שלכם יותר יקר.
<אורי ברעם: בלי קשר אם זה הצגה שהיא בלעדית.
<אורי ברעם: אני מסביר, מה שאני אומר עכשיו, אדוני, נסמך שם באסמכתאות.
<אורי ברעם: זו דרך מקובלת.
<אורי ברעם: לוקח בלעדיות עונתית ומונע מה שנקרא בדיני הגבלים עסקיים תופעה של הטרמפיסט, תופעה של Free Ride, שמישהו רוכב על הבז, על ההד התקשורתי, עד השיווק שיוצר התיאטרון שהזמין את ההצגה בבלעדיות ומפרסם ולוקח את זה ביום אחר.
<אורי ברעם: מה עוד שהצגה, עם כל הפירוק וההרכבה וההשקעה, יש לזה רציונל אמיתי של קידום.
<אורי ברעם: וכעובדה, הצגות שנרכשות בבלעדיות מוצגות 20 פעם, לעומת פעמיים שלוש - - -
יעקב מרגי: שנייה, עורך דין ברעם הנכבד, אתה בא ואומר, אתה מייצג את?
עודד פורר: אגב, הטענות הן - - -
יעקב מרגי: אתה בא ואומר לי תסלח לי, אני לא מבין מה הטענות.
יעקב מרגי: ההתנהלות שלי נטו, נטו, גרידא עסקית.
יעקב מרגי: לא מתנהל אצלי שום רצון למחוק או לצמצם את - - -
<אורי ברעם: אני מסכים לחלוטין עם אדוני.
יעקב מרגי: לך כתיאטרון הצפון, אני יכול בשלב הזה של הדיון, לכאורה, תשמע, יש לך טענות לגיטימיות.
יעקב מרגי: מסחריות.
יעקב מרגי: אני אומר עדיין לכאורה.
יעקב מרגי: אבל אתה יודע, כשזה קורה, רק בזוגיות הזו שנקראת מוצקין-קריית חיים, זה מעורר אצלי חששות מעבר לקשרים שיש לי עם הגברת שלא הכרתי אותה לפני כן.
יעקב מרגי: אתה יכול להבין אותי גם?
יעקב מרגי: לגיטימית הטענה שלי, או התחושה שלי?
<אורי ברעם: אז התשובה היא לא, אני לא יכול להבין מהסיבה הפשוטה.
<אורי ברעם: כי אם עכשיו אני לוקח הצגה, לא יודע מה, קברט, ניתן דוגמא לדעתי שהייתה אצלה בבלעדיות.
<אורי ברעם: 20 פעמים.
<אורי ברעם: אז לי כתיאטרון המתחרה, כשאני פותח את רשימת ההצגות הפוטנציאליות, את מרחב האלטרנטיבות כמו שאנחנו קוראים בז'רגון שלנו, מרחב האלטרנטיבות שיש לתיאטרון המתחרה, הוא לא נפגע כמעט בכלום.
<אורי ברעם: מתוך 300 הצגות ירדה לו הצגה אחת של בלעדיות.
<אורי ברעם: יש לו עדיין 299 אפשריות לבחור.
יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך למה הממשלה, עורך הדין המלומד, בוא אני אסביר לך למה הממשלה השכילה במדינה דמוקרטית ונאורה, שחסידת התפיסה של כוחות השוק למנות ממונה על הגבלים עסקיים.
יעקב מרגי: אתה מבין את הרציונל למה מינו אחד כזה?
יעקב מרגי: משלמים לו הרבה וזה עם הרבה עוזרים והרבה עובדים והרבה עורכי דין שם, מלומדים גם כן, במחלקה.
<אורי ברעם: גם אני עבדתי שם, כן.
יעקב מרגי: אז, יפה, אתה מבין את הרציונל.
יעקב מרגי: ודווקא בגלל מה שאתה מציג, על פניו, הכל על פניו ולכאורה, כי אני מדבר עם עורך דין ואני יושב בתחושה כזאת של שופט.
יעקב מרגי: תבין, זה משגע אותי.
יעקב מרגי: ואני יכול לומר לך, תשמע, היא הנותנת.
יעקב מרגי: באה ואומרת נציגת תיאטרון מוצקין, הרצון שלך לקחת את ההצגות, אלה שעולות עכשיו בתקשורת, השלאגרים מה שקראו להן פה, והרצון שלך גם למקסם את הרווחים שלך, חונק.
יעקב מרגי: חונק גוף עסקי אחר, סמוך אליך.
יעקב מרגי: במקרה הזה הוא מוצקין שהוא סמוך אליך, שכמעט נהנה מאותו חתך אוכלוסייה.
יעקב מרגי: אתה מגביל אותו.
יעקב מרגי: אתה חונק אותו.
יעקב מרגי: הוא מרגיש תחושת מחנק.
יעקב מרגי: עכשיו, אתה בא ואומר נכון, עומדת לי הזכות המשפטית החוקית, לא עברתי על שום חוק.
יעקב מרגי: אז אני הייתי רוצה בשלב הזה לעצור אותך כאן ולשמוע את תיאטרון בית לסין, איך הוא מתנהל.
<אורי ברעם: אם יורשה לי רק לסיים דבר אחד.
יעקב מרגי: אתה רואה, אנחנו אנשים סובלניים למרות הקשרים שלנו עם הגברת שאני לא מכיר אותה.
<אורי ברעם: למרות הצעקות שפה צעקו עלי, לפני שבכלל ידעו מה - - -
יעקב מרגי: אני אגיד לך, רכשת אותן בצדק.
<אורי ברעם: לא, אז אני - - -
יעקב מרגי: רכשת אותן בצדק.
יעקב מרגי: על הבוקר, יום טוב, יום נפלא - - -
נורית קורן: אנחנו נציגים של הציבור, אנחנו לא נציגים של אף אחד אחר.
נורית קורן: הציבור בחר בנו.
יעקב מרגי: תודה נורית.
<אורי ברעם: אז כל מה שאני ארצה בכל זאת לסיים כדי להצדיק את ההתחלה של הדברים שלי, אדוני.
<אורי ברעם: אני אענה לך רק לדבר אחד ענייני ואז אני אקשור את ההתחלה, את מה שאני עומד לסיים איתו, עם ההתחלה של הדברים שלי.
<אורי ברעם: אדוני, גם אם אני לוקח את השלאגר הכי גדול של בית לסין וגם אם אני אקח את השלאגר הכי גדול של הקאמרי וגם את השלאגר הכי גדול של הבימה, זה יסגור לי 60 ימים מתוך ה-360 ימים, התיאטרון המתחרה לא נחנק.
<אורי ברעם: זה דיני הגבלים עסקיים.
<אורי ברעם: האם יש חסימה - - -
ענת ברקו: למה, אבל אנשים רוצים לראות את השלאגרים.
ענת ברקו: הם לא רוצים לראות הצגות שלא מעניינות אותם.
נורית קורן: לא, זה בסדר.
נורית קורן: שהם ילכו רחוק.
נורית קורן: רק אצלם.
יעקב מרגי: למה שילכו לירוחם?
נורית קורן: למה שילכו לשם?
נורית קורן: ולמה שישלמו זול יותר?
נורית קורן: שישלמו יקר יותר.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, תודה.
נורית קורן: פשוט לא יאומן.
מכלוף מיקי זוהר: הרי הכל זול פה במדינה והכל פה בסדר במדינה, אז שגם על הצגות ישלמו מחיר יקר.
יעקב מרגי: מיקי מכלוף, אני חייב להגן גם עליו.
נורית קורן: לא, אנחנו לא אנשים בשביל תיאטרון.
ענת ברקו: אם זה לא היה עצוב, זה היה - - -
יעקב מרגי: טוב, חברי הכנסת, שמענו את שני הצדדים.
יעקב מרגי: חברי הכנסת - - -
מכלוף מיקי זוהר: אתה מצדיק את העוול?
יעקב מרגי: נורית, מיקי.
מכלוף מיקי זוהר: הוא מצדיק את העוול.
יעקב מרגי: רגע, מיקי, מיקי, אתה צריך לבוא יותר לוועדת חינוך - - -
מכלוף מיקי זוהר: בושה וחרפה.
מכלוף מיקי זוהר: אתה רגיל לוועדת כספים.
מכלוף מיקי זוהר: אתה צריך לבוא לפה.
מכלוף מיקי זוהר: לא, בוועדת כספים כל יום יש לנו עוול, פה לא כל יום יש עוול.
יעקב מרגי: פה ועדת חינוך, לא קוראים פה קריאות.
מרדכי יוגב: אדוני יושב הראש, מגיעים לדיונים עניינים בוועדת חוץ וביטחון.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, אנחנו שמענו.
יעקב מרגי: אתם בשלב הזה רוצים לדבר או שנעביר את - - -
נורית קורן: לא, לא, אנחנו שומעים.
<אורי ברעם: רגע, אדוני, אני רק רוצה, אדוני ייתן לי לסיים.
יעקב מרגי: עודד, כן.
<אורי ברעם: אני יכול לדבר?
יעקב מרגי: ואני חשבתי שזה יהיה דיון מנומנם.
<אורי ברעם: אדוני, הבטחתי לסיים במה שהתחלתי איתו.
יעקב מרגי: ואני הבטחתי לך שאני אתן לך להשלים ואני מנהל את הדיון.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את חבר הכנסת עודד פורר שביקש.
יעקב מרגי: שאלתי, ענה לי.
יעקב מרגי: אתם לא עניתם.
ענת ברקו: אני גם רוצה.
יעקב מרגי: אז את תקבלי אחריו.
עודד פורר: אדוני יושב הראש אני חייב לומר ואני רוצה לומר פה גם לחברי, שהטענות שלנו לא צריכות לבוא לתיאטרון הצפון, לדעתי גם לא לממונה על ההגבלים, אלא בעניין הזה, ואני שמח שיושב פה מנכ"ל משרד התרבות, שרת התרבות חייבת להתערב בעניין הזה.
עודד פורר: תיאטרון בית לסין הוא לא איזה שהוא גוף תלוש מהמציאות, שחי באיזה שהוא עולם של שוק חופשי.
יעקב מרגי: הייתה סקירה.
עודד פורר: בשוק חופשי לגמרי.
עודד פורר: הוא תיאטרון מסובסד, הוא נהנה ממיליונים רבים של שקלים מתקציב המדינה, וטוב שכך, אגב.
עודד פורר: זה חשוב שהמדינה מתקצבת וגם עיריית תל אביב.
עודד פורר: זה חשוב שהמדינה מתקצבת תרבות ותומכת בתרבות והמדינה תומכת בתרבות ומתקצבת תרבות בדיוק כדי שיוכלו תושבים בכל הארץ - - -
יעקב מרגי: האם היא ממנה גם את האומן הזה עם הדגל על הבמה?
נורית קורן: לצערנו כן.
עודד פורר: אני ממש מקווה שאותו לא מתקצבים.
עודד פורר: ממש ממש מקווה.
יעקב מרגי: אוקיי, לא.
יעקב מרגי: זו הערה שלי בקול.
יעקב מרגי: זה לא לתגובה.
יעקב מרגי: זה המחשבות שלי
עודד פורר: אני רק רוצה לומר בהקשר הזה שהחובה שחלה, חלה על תיאטרון בית לסין בעניין הזה.
עודד פורר: כי לא יכול להיות שבסוף, אחרי שמסבסדים את התיאטרון במיליוני שקלים, ואחרי שעיריית קריית מוצקין גם היא משקיעה מכספי ציבור, כדי שתושבי הצפון ותושבי קריית מוצקין יוכלו לראות, במחיר שווה לכל נפש, את ההצגות הכי טובות שרצות במדינת ישראל.
<קריאה: והכי מהר שאפשר.
עודד פורר: אז לכן, גם כשאתם מחליטים לעשות איזה שהוא הסכם עם מישהו, חייבים להיות איזה שהם קריטריונים ברורים, שמאפשרים התמודדות שווה לתיאטרון קריית מוצקין.
עודד פורר: ומה לעשות שמאחר שהם מסבסדים, המחירים שם יותר זולים ויכול להיות שאולי נכנס קצת פחות כסף לבית לסין בהסכם כזה, למרות שאני לא חושב שאתם מוכרים יותר בזול לתיאטרון קריית מוצקין, שהופך את זה לעוד יותר תמוה - - -
יעקב מרגי: הוא יענה.
יעקב מרגי: אתה תענה.
יעקב מרגי: אל תדאג, לא נוותר עליך, גם אם תפריע.
יעקב מרגי: אני לא אתן לך את הלוקסוס.
יעקב מרגי: אני רוצה תשובות.
עודד פורר: עוד יותר תמוה בעניין הזה.
<אורי ברעם: אני רוצה לתת - - -
עודד פורר: עכשיו, אין לכם אחריות בהקשר הזה כגוף שהוא גוף מסובסד, אין לכם אחריות לעובדה שתיאטרון הצפון יחיה באופן חופשי.
עודד פורר: יכול להיות שאין הצדקה כלכלית לקיומו של תיאטרון פרטי בצפון.
עודד פורר: יכול להיות.
עודד פורר: אבל יש הצדקה כלכלית לזה שרשות מקומית שיש היכל תרבות שם, רוצה לתת במחירים שווים לכל נפש לאזרחיה לראות תרבות.
עודד פורר: הם צריכים לראות תרבות במחיר הוגן.
ענת ברקו: אפשר להסתכל על זה מנקודת מבט עסקית ולהגיד, כפי שנאמר כאן, זו רק עונה שנה שלמה שהיא עונה, ואנחנו נחליט מה יראו בקריית מוצקין.
ענת ברקו: במה התושבים שם יצפו, באיזה הצגות, אנחנו נעשה את הסלקציה, כי לנו זה טוב לעסקים.
ענת ברקו: לא יכול להיות דבר כזה.
ענת ברקו: תיאטרון הצפון לא יקבע שום דבר לקריית מוצקין.
ענת ברקו: שום דבר, וצריך לאפשר לכל מקום לרכוש את ההצגות על פי הביקוש.
ענת ברקו: בטח שלא לאחר שנה, כשהצגה רצה והיא פחות.
ענת ברקו: היא יכולה להיות רלבנטית, אבל היא לא בטופ שבטופ באותו זמן.
ענת ברקו: למה שהם יקבלו את השאריות של תיאטרון הצפון?
ענת ברקו: אני חושבת שהגישה היא דורסנית, היא לא מקובלת, וצריך לאפשר לתיאטרון קריית מוצקין ולכל תיאטרון במדינת ישראל לרכוש את ההצגות על פי הביקוש של התושבים באותו אזור.
ענת ברקו: זה לא מסכן אף אחד, זה לא מפריע לאף אחד, ואולי השיקולים כאן הם עסקיים ומממוניים.
ענת ברקו: צריך גם את זה להגיד.
ענת ברקו: בטח לא תרבותיים.
ענת ברקו: תודה אדוני.
<אורי ברעם: אפשר להשיב?
<אורי ברעם: לפני שהוא משלים, אפשר להשיב?
יעקב מרגי: תגיד לי, לא היה ברור?
<אורי ברעם: אדוני אמר שייתן - - -
יעקב מרגי: רגע, בלי אדוני.
יעקב מרגי: יש יושב ראש.
יעקב מרגי: תפקיד אחד, יושב ראש הוועדה.
<אורי ברעם: יושב ראש.
יעקב מרגי: אם היית קורא לי יושב ראש הוועדה, היית מבין שאתה לא יכול לבקש את זה, כי אני מנהל את הדיון.
יעקב מרגי: שמעתי אותך, קלטתי אותך.
יעקב מרגי: תאמין לי, אחד הדברים שאני נכשל בהם זה שאני לא מפספס כלום.
<מיכאל וייסמברגר: בוקר טוב.
יעקב מרגי: לפני שאני אתן לך להציג את עצמך ולומר, שמעת את הדברים.
יעקב מרגי: נכנסת אמנם באיחור.
יעקב מרגי: יש פה מצד אחד את הראייה העסקית ומצד שני אתה מבין את הציפיות של האזרח ושלנו כמפקחים על עבודת הממשלה, חברי הכנסת ונבחרי הציבור, ויושב פה מנכ"ל משרד התרבות.
יעקב מרגי: אם אנחנו ניווכח כאן בסוף הדיון שיש פה – ההם נובחים והשיירה עוברת – אנחנו נבין שיש פה כשל שאף אחד לא מתכונן לטפל בו ברצינות ואנחנו נטפל בו בצורה קצת יותר אגרסיבית על ידי חקיקה.
יעקב מרגי: או השרה, אם היא תבוא, ובאמצעות מנכ"ל משרדה היא תצהיר היום שהיא הולכת לעשות א', ב', ג', ד'.
יעקב מרגי: לכן חשובה ההתייחסות שלך כאן, לאור הדברים או לשמע הדברים שנאמרו מנציגי התיאטראות.
יעקב מרגי: ונציגי הציבור, חברי הכנסת, ישפיעו על דברי הסיכום בסיכום הדיון הזה.
<מיכאל וייסמברגר: שמי מיכה, אני סמנכ"ל השיווק של תיאטרון בין לסין.
<מיכאל וייסמברגר: אני כנראה מוגדר כאויבו של היכל התיאטרון במוצקין, אבל זה ממש לא ככה.
יעקב מרגי: אף אחד לא הגדיר אותך אויב.
מכלוף מיקי זוהר: אתה לא אויב.
עודד פורר: אתה מקפחו, לא אויבו.
יעקב מרגי: אתה שבוי אולי.
<מיכאל וייסמברגר: מקפחו.
<מיכאל וייסמברגר: אז לא ממש.
<מיכאל וייסמברגר: אני אתחיל ואני אפתח בזה ואני חוזר ואומר ואמרתי את זה גם להיכל התיאטרון במוצקין.
<מיכאל וייסמברגר: תיאטרון בית לסין יותר מישמח להתארח אצלם בכל הצגה שהם יבחרו.
<מיכאל וייסמברגר: השאלה היא הטיימינג, זה הכל.
עודד פורר: תגיד לי, לשיטתך אנשים - - -
<מיכאל וייסמברגר: אני נתתי לך - - -
עודד פורר: יש לי את הרשות להתפרץ.
יעקב מרגי: תסלח לי.
עודד פורר: מה שאמרת עכשיו זה בדיוק מה שדיברנו עליו.
עודד פורר: זה מראה שאתה בכלל לא מבין על - - -
<מיכאל וייסמברגר: תיתן לי לסיים.
יעקב מרגי: אדוני, אדוני - - - -
עודד פורר: 10 מיליון שקלים, בגלל ההתנהגות שלך - - -
<קריאה: אדוני המנכ"ל, גם התקציב שלכם יהיה עניין - - -
מכלוף מיקי זוהר: למה צריך לתקצב את בית לסין?
מכלוף מיקי זוהר: למה לתת לכם כל שנה?
מכלוף מיקי זוהר: שנה כן, שנה לא.
מכלוף מיקי זוהר: טיימינג.
יעקב מרגי: סליחה, אתה מדבר אלי, אתה לא משיב לחברי הכנסת ולא עונה לקריאות ביניים.
<מיכאל וייסמברגר: טוב, תודה.
יעקב מרגי: ומותר להם.
<מיכאל וייסמברגר: אוקיי.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, תשתדלו, אני חייב להגן עליו.
מכלוף מיקי זוהר: זה מקומם.
יעקב מרגי: תנו לו את האפשרות להתבטא.
יעקב מרגי: לאחר מכן תגידו דיברת שטויות, דיברת לא לעניין, עשית מעשה, אבל תנו לו להתבטא.
<מיכאל וייסמברגר: תיאטרון לסין נכון להיום הוא התיאטרון שמופיע הכי הרבה בפריפריה ומחוץ לתל אביב.
<מיכאל וייסמברגר: אנחנו מופיעים בשנה, רק מחוץ לתל אביב, בערך 730 פעמים.
<מיכאל וייסמברגר: אנחנו מופיעים מקריית שמונה בצפון ועד אילת בדרום.
ענת ברקו: אפשר לקבל את ההתפלגות?
<מיכאל וייסמברגר: אפשר, בשמחה.
<מיכאל וייסמברגר: זה גם נתון פתוח בפילת, בנתוני משרד התרבות.
<מיכאל וייסמברגר: אנחנו משרתים למעלה מחצי מיליון צופים בכל רחבי הארץ וזה כולל את כולם, חוץ מתל אביב.
<מיכאל וייסמברגר: תל אביב זה מדינה אחרת.
יעקב מרגי: אתה אמרת.
יעקב מרגי: כשאני אומר את זה, תוקפים אותי, אבל לא משנה.
יעקב מרגי: אהבתי את זה.
עודד פורר: גם אני אמרתי את זה, דרך אגב.
יעקב מרגי: למה אתם מתערבים לי בחופש הביטוי והמחשבה?
<מיכאל וייסמברגר: תיאטרון בית לסין הוא תיאטרון שההקצבה שלו היא הנמוכה ביותר מבין שלושת התיאטראות הגדולים.
מכלוף מיקי זוהר: אתה צודק.
מכלוף מיקי זוהר: אולי תוותרו עליו וזהו.
יעקב מרגי: מיקי, תהיה רציני.
מכלוף מיקי זוהר: לא צריך.
עודד פורר: לא, אתה אומר שהיא נמוכה.
עודד פורר: רק איזה סכום?
עודד פורר: שנדע איזה סכום.
מכלוף מיקי זוהר: בטח כמה מיליונים.
<מיכאל וייסמברגר: ענף התיאטרון סובל - - -
עודד פורר: אדוני, אני מבקש שתשאל אותו, כי לנו הוא לא עונה.
עודד פורר: איזה סכום?
עודד פורר: הסכום הנמוך ביותר, מה הוא הסכום?
עודד פורר: מספר?
עודד פורר: מה הסכום שהוא קיבל בשנה שעברה.
מכלוף מיקי זוהר: כמה מיליונים.
יעקב מרגי: אם הוא יבחר לומר את זה.
יעקב מרגי: הוא רוצה שתלך לאתר, יש שקיפות באתר.
<מיכאל וייסמברגר: 9.4 מיליון שקלים.
מכלוף מיקי זוהר: אה, זה ממש נמוך.
מכלוף מיקי זוהר: מעט מאד.
<מיכאל וייסמברגר: לעומת ההקצבות של הקאמרי והבימה, תיאטרון בית לסין הוא - - -
יעקב מרגי: זכותך לחשוב.
יעקב מרגי: לגיטימי לחשוב שזה נמוך יחסית.
מכלוף מיקי זוהר: אתה רוצה שוק חופשי, תוותר על ה-.9.4 מיליון שקלים.
<מיכאל וייסמברגר: התיאטרון מעסיק 280 עובדים ולא רק שחקנים, אנשי מנהלה, אנשי צוות טכני, הרבה מאד עובדים שעובדים בתיאטרון.
יעקב מרגי: אני רוצה להגיד לך שציפי פינס שבאה מתיאטרון באר שבע מנהלת אותו.
יעקב מרגי: גם אני יודע, אז בוא תקשיב.
יעקב מרגי: עזוב את הנתונים הכללים.
יעקב מרגי: את תעודת הזהות שלך אני יכול לקחת בכל מקום.
יעקב מרגי: דבר איתי לגופה של בעיה, השעון רץ.
<מיכאל וייסמברגר: אני אדבר לגופו של עניין.
<מיכאל וייסמברגר: בית לסין חי, אני חי מהיכולת שלי למכור הצגות, נקודה.
יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה ישירה, מאחר שאנחנו מבקשים להיות תכליתיים.
יעקב מרגי: תגיד לי, אתה שלם עם עצמך ולא מרגיש שאיזה כוחניות יתר מצד תיאטרון הצפון כלפי תיאטרון מוצקין?
<מיכאל וייסמברגר: חד משמעית לא.
<מיכאל וייסמברגר: אני גם אסביר למה.
יעקב מרגי: בוא תקשיב, אנחנו בסוף צריכים להבין, נכון?
<מיכאל וייסמברגר: כן, אני מנסה להסביר.
יעקב מרגי: לא, אז אני רוצה לעזור לך כדי שתרד לסוף דעתי.
יעקב מרגי: הרי אם לא תרד לסוף דעתנו, נמשיך לשאול שאלות.
יעקב מרגי: אתה יכול להביא לי עוד מקרה בארץ שקורה שתיאטרון אחד מתנה – אני רוכש את זה ממך בתנאי שאתה לא מוכר את זה לקולגות שלי?
<מיכאל וייסמברגר: בוודאי.
<מיכאל וייסמברגר: יש לך רחובות ונס ציונה וראשון לציון, הם כולם כל הזמן - - -
עודד פורר: זה תיאטראות ציבוריים, לא פרטיים.
<מיכאל וייסמברגר: הם כולם קונים מאותו - - -
ענת ברקו: אז אולי צריך להסיק מן הפרט אל הכלל.
<מיכאל וייסמברגר: לא הבנתי את השאלה.
<מיכאל וייסמברגר: זה בדיוק העניין.
מכלוף מיקי זוהר: אולי תפסיקו עם הדבר הזה.
מכלוף מיקי זוהר: אתם תיאטרון ציבורי.
<מיכאל וייסמברגר: רגע, תנו לי לדבר, תנו לי להסביר.
מכלוף מיקי זוהר: אתם צריכים לשבת את הציבור.
<מיכאל וייסמברגר: אני רוצה.
<מיכאל וייסמברגר: כל הצגה של תיאטרון בית לסין חיה - הצגה טובה, אוקיי?
<מיכאל וייסמברגר: כולן טובות.
<מיכאל וייסמברגר: הצגה שהיא שלאגר חיה לפחות שלוש שנים.
<מיכאל וייסמברגר: שלוש עונות.
<מיכאל וייסמברגר: ההצגה שמתחילה היום תרוץ לפחות שנתיים, בהנחה והיא הצגה טובה פלוס.
ענת ברקו: אני רוצה לראות - - -
יעקב מרגי: רגע, ענת.
יעקב מרגי: דבר איתי, מיכה.
<מיכאל וייסמברגר: שהיכל התיאטרון במוצקין, כשהם בוחרים הצגות, גם הגברת הזאת - - -
מכלוף מיקי זוהר: זה יותר זול ב-30%, אבל את חייבת לשלם יקר ולנסוע גם לקריית חיים.
<מיכאל וייסמברגר: חברים - - -
יעקב מרגי: יש לך בעיות?
<מיכאל וייסמברגר: הפרעת קשב יש - - -
יעקב מרגי: אבל אני התגברתי על זה.
יעקב מרגי: אני מקשיב לך, תדבר אלי.
יעקב מרגי: דבר אלי.
<מיכאל וייסמברגר: אני לא על הבמה.
יעקב מרגי: נראה לי שאתה אוהב את זה, אבל דבר אלי.
<מיכאל וייסמברגר: אני אומר עוד פעם, בית לסין דחפו אותו לסכסוך עסקי בין שני הגופים האלה.
<מיכאל וייסמברגר: לי אין העדפה לא אליהם ולא אליהם, אני רוצה למכור לשניהם.
יעקב מרגי: אתה בא ואומר בידיים נקיות, כל השיקול שלי - - -
<מיכאל וייסמברגר: בידיים סופר נקיות.
יעקב מרגי: כל השיקול שלי כאן
יעקב מרגי: הוא - - -
<מיכאל וייסמברגר: ידיים סופר נקיות, אפילו - - -
נורית קורן: אז למה אתה לא מוכר להם 4-5 הצגות.
<מיכאל וייסמברגר: אני מסביר, אני מסביר.
<מיכאל וייסמברגר: אם תתנו לי.
ענת ברקו: צריך להפעיל את שיקול הדעת - - -
<מיכאל וייסמברגר: לא, לא, לא, תנו לי לסיים.
<מיכאל וייסמברגר: אני מבטיח לכם ש - - -
מכלוף מיקי זוהר: בואו נתנה את שיקול הדעת בחקיקה.
מכלוף מיקי זוהר: בואו נחקוק חוק שאתם לא יכולים לעשות שיקול דעת.
<מיכאל וייסמברגר: אתה רוצה לחוקק חוק, תחוקק.
<מיכאל וייסמברגר: אני לא מפריע לך.
<מיכאל וייסמברגר: הכל בסדר.
<מיכאל וייסמברגר: תנו לי רק לסיים לדבר.
יעקב מרגי: מיכה, תדבר.
יעקב מרגי: אתה מקשיב?
יעקב מרגי: אין לך בעיות קשב כי אתה מקשיב לו.
<מיכאל וייסמברגר: כשהם בוחרים הצגות, אף אחד מבין שתי הגברות האלה לא יודע מה יהיה שלאגר ולא מה יהיה שלאגר.
<מיכאל וייסמברגר: זה דומה לסיפור שהיה בשטייטל בפולניה, שבאו שני אנשי עסקים לכבוד הרב - - -
יעקב מרגי: אני באתי מהמלח במרוקו.
<מיכאל וייסמברגר: לא משנה.
<מיכאל וייסמברגר: ואני מנתניה.
<מיכאל וייסמברגר: באו שני אנשי עסקים שכל הזמן רבו, באו לכבוד הרב, אמרו לו כבוד הרב, בוא תשכין שלום בין שני הצדדים.
<מיכאל וייסמברגר: כבוד הרב אמר אוקיי, אני יודע מה אני אעשה, מה שזה יבקש אני אתן לזה פי שניים.
<מיכאל וייסמברגר: אז זה ביקש שיוציאו לו עין אחת.
<מיכאל וייסמברגר: זה בדיוק העניין פה.
יעקב מרגי: זה לא היה בשטייטל, אם אתה רוצה אני אגיד לך איפה זה היה.
<מיכאל וייסמברגר: אז אני חוזר ואומר.
<מיכאל וייסמברגר: בתיאטרון בית לסין הרפרטואר שלנו הוא פתוח, הוא גלוי.
<מיכאל וייסמברגר: הצגה לא יוצאת היום.
<מיכאל וייסמברגר: יש הצגות שיוצאות בטיימינג מסוים.
<מיכאל וייסמברגר: אני לא מוציא כל יום הצגה.
<מיכאל וייסמברגר: בית לסין מוציא, כל התיאטראות מוציאים אחת לחודש וחצי, אחת לחודשיים, הצגות.
<מיכאל וייסמברגר: הצגות שיוצאות עכשיו לא מתחילות לשחק בהיכלים בכלל מחר, אלא בעוד החל מספטמבר שנה הבאה.
<מיכאל וייסמברגר: ספטמבר השנה.
נורית קורן: נו, אז מה הבעיה למכור?
<מיכאל וייסמברגר: רק רגע.
<מיכאל וייסמברגר: עכשיו, בית לסין, אני אומר עוד פעם, אנחנו תיאטרון שמאוזן תקציבית כבר שלוש שנים עם תמיכת המדינה ותמיכת העירייה ואני חוזר ואומר, זה דברים קריטיים.
<מיכאל וייסמברגר: אין לנו את הפריבילגיה לבוא ולהגיד כן, אני מבין שגם ההיכל הזה רוצה וגם ההיכל הזה רוצה ואני רוצה להפסיד הכנסה.
יעקב מרגי: תודה אדוני, תודה מיכה.
מכלוף מיקי זוהר: אבל הם משלמים לך מחיר שונה על הצגה?
<מיכאל וייסמברגר: אני חייב לסיים.
מכלוף מיקי זוהר: משלמים לך מחיר שונה על הצגה?
<מיכאל וייסמברגר: זה עניין של משא ומתן עסקי.
נורית קורן: אני רוצה לדעת, יש הצגות שאתה לא מוכר?
נורית קורן: יש הצגות כאלה שלא מוכרים אותן?
<מיכאל וייסמברגר: אין הצגה שאני לא מוכן למכור להיכל במוצקין.
<מיכאל וייסמברגר: אני רוצה שתבינו - - -
נורית קורן: אז למה אתה לא מוכר להם את האורחת?
נורית קורן: איזה עוד שלאגר יש אמרת?
<מיכאל וייסמברגר: האורחת עוד לא יצא.
נורית קורן: לא משנה, אבל - - -
<מיכאל וייסמברגר: מה, אז היא כבר יודעת שזה שלאגר?
נורית קורן: לא, אבל אם מכרת אותו, למה לא נתת להם אותו?
<מיכאל וייסמברגר: אז אני מסביר.
<מיכאל וייסמברגר: כי אני - - -
נורית קורן: כי אתם יודעים שיכול - - -