GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי רוזן: למה אתם לא מחזיקים נוסחים אוריגינליים, או לפחות מנסים ל - - -
<דן תדמור: אני אענה בקצרה.
<דן תדמור: כשעשו את המוזיאון כאן לפני 40 שנה זו הייתה החלטה בכוונת מכוון, מהפכנית.
<דן תדמור: אנחנו לא ניתן למצב האובייקטים להכתיב לנו את הסיפור, במה שצריך נעשה רפליקות.
<דן תדמור: זה היה מוזיאון מהפכני בזה שהוא הושתת על רפליקות, במוזיאון החדש אנחנו דווקא שמים אובייקטים, לא בטירוף.
<דן תדמור: אגב במוזיאונים בעולם בדרך כלל 90% מהאוסף הוא במרתף, אתה לא רואה אותו.
<דן תדמור: זה כמו הקרחון של הטיטניק, אתה רואה רק את הקצה וכל מיני דברים במרתפים.
<דן תדמור: אנחנו רוכשים דברים ולווים דברים, בהשאלה, ככל שהם עוזרים לנו לספר את הסיפור, לא סתם כדי לבנות אוסף במרתף.
<דן תדמור: עכשיו, נגיד, לכל בית כנסת יהיה לידו אובייקט מאותו בית כנסת.
<דן תדמור: נגיד בית הכנסת של פאז, יש לנו את השנדליר, את המנורה מפאז, לדוגמה, בבית כנסת אחר יהיה כיסא, בית כנסת שלישי - - -
<טליה אבנון בנבניסטי: השלט - - - שזה פה רפליקה, אפילו לא מתקרב לרפליקה, הדבר הזה נמצא בהשאלה שיוצג באחד מבתי הכנסת החדשים, שהוא מסביר הרבה מאוד מההשתלשלות של בתי הכנסת בעולם.
יעקב מרגי: לא, אבל תדע לך שזה לא ממעיט מערך החוויה אם יש העתקים.
<דן תדמור: להיות במחיצת האובייקט, להיות במחיצת החפץ שהיה שם, הרי אנחנו הולכים במוזיאון, אנחנו לא יכולים באמת לחזור אחורה בזמן, החוויה של להיות כשאתה יודע שזה האורגינל, יש בה כוח, יש בה עוצמה.
<אבי רוזן: זה עוד יותר מזה.
<אבי רוזן: אני הייתי פעם בשבוע ישיבה, למדתי במרכז הרב בירושלים, חזר שם בן אדם שהיה בשליחות בדווינסק, שם פעל האור שמח, הרוגוצ'ובר, אם שמעת עליו, הוא הביא ש"ס מבית הכנסת של האור שמח והוא אמר 'אני יודע במפורש', כי היו שם כמה דברים בכתב יד, 'שאור שמח למד בש"ס הזה'.
<דן תדמור: והנה אתה במחיצת הדבר הזה, יש לזה אפקט.
יעקב מרגי: אתה לא יכול להחזיק במוזיאון בסדר גודל כזה - - -
<דן תדמור: לא, זה נכון, צריך בסוף לעשות החלטות, כמו כל דבר בחיים, איפה אתה שם את המאמץ, איפה אתה שם את הכסף, איפה אתה שם את האובייקט.
<דן תדמור: הביאו אובייקטים במיליוני דולרים, זה עוד לפני הביטוח, אז צריך להחליט על מה שמים את הדגש, אבל במוזיאון החדש יהיו אובייקטים.
<דן תדמור: זאת התחנה האחרונה שלנו בסיור.
<דן תדמור: דיברתי על מעגלי המידע של בית התפוצות, החודש אנחנו מעלים אותם לאינטרנט.
<דן תדמור: עד עכשיו נקודת התורפה של מאגרי המידע הייתה שצריך לבוא לבית התפוצות.
<דן תדמור: יש חדר מחשבים והכול טוב ויפה, אבל צריך להגיע לכאן.
<דן תדמור: כזכור, רק 200,000 איש מגיעים לכאן, יש 14 מיליון יהודים ברחבי העולם, הנגשת מאגרי המידע לאינטרנט זו מהפכה טכנולוגית מאוד מאוד גדולה, לא פשוט בכלל.
יעקב מרגי: היא יכולה ליצור גירוי גם להביא אותם אחר כך.
<דן תדמור: גם להביא אותם וגם אם לא נביא אותם, יושב לו בן אדם איפה שאתה רוצה בעולם ומצליח להגיע לתוכן יהודי.
<דן תדמור: עכשיו אנחנו נלך למקום שבו עובדים החבר'ה, זה הכול חבר'ה צעירים מוכשרים, היי טק, זה כמו סטרט אפ קטן אצלנו ואנחנו נקבל הדגמה קצרה של איך זה יעבוד.
<דן תדמור: דיברתי על האגף החדש שמתחיל פה, זה אתר בנייה, קשה לדמיין שבעוד שלושה חודשים זה מוזיאון.
<דן תדמור: מה שעוד יותר קשה לדמיין, שאנחנו עומדים בלוח הזמנים ובתקציב.
<דן תדמור: זה בכלל מדע בדיוני.
<דן תדמור: נורית, אנחנו איתך.
<דן תדמור: נורית גזית, סמנכ"ל דיגיטל בבית התפוצות.
<דן תדמור: נורית וצוותה עובדים כבר שנתיים על האתגר הגדול של העלאת מאגרי המידע של בית התפוצות לאינטרנט.
<דן תדמור: זה פרויקט טכנולוגי שיש לו גם היבטים משפטיים, זכויות יוצרים, הגנה על פרטיות וכיוצא באלה ובעיקר אתגר של ממשק משתמש, איך אנחנו גורמים לדבר הזה להיות נגיש, זמין ומשתף, שאנשים ירצו מאוד להיכנס אליו ונוכל גם לתפוס אותם לסיבוב וחוויה ומסע בזמן במאגרי המידע שלנו.
<נורית גזית: הם יודעים קצת על מה זה המאגרים שלנו?
<דן תדמור: אמרתי שיש חמישה מאגרי מידע, עצי משפחה, שמות משפחה, קהילות, מוזיקה וצילומים.
<נורית גזית: אז באמת הקמנו אתר שמנסה לעשות חוויה שהיא מרכזית סביב היוזר ולוקח את כל חמשת המאגרים האלה ושופך אותם לתוך מאגר אחד גדול.
<נורית גזית: הרעיון שלנו לאפשר ליוזר סוג של מסע שמתחיל מזה שהוא אומר לנו שם ומקום, שזה שני פרטים שכל אחד יודע על עצמו.
<נורית גזית: זה מתחיל מזה שאנחנו מבקשים מהיוזר שייתן לנו שם ו/או מקום, לא צריך אפילו את שני הפרטים, מספיק אחד מהם ואז משם אנחנו מתחילים לתת לו חזרה מידע רלוונטי וגם לחשוף אותו לתכנים מעניינים ומיוחדים, שקשורים ולא קשורים, מתוך המאגרים שלנו.
<נורית גזית: אז אני מציעה שנעשה ניסיון ונתחיל עם שם ומקום של?
יעקב מרגי: יעקב מרגי.
<נורית גזית: איך כותבים את זה באנגלית?
יעקב מרגי: Margi, אבל זה לא בהכרח כי בצרפתית זה עם u.
<נורית גזית: אני חושבת שזה עם e, יכול להיות?
יעקב מרגי: כן ו-u.
<נורית גזית: אוקיי.
יעקב מרגי: בדיוק, ככה אמי כותבת.
<דן תדמור: ומקום?
יעקב מרגי: מקום בעולם?
<נורית גזית: כן, שם של עיר או כפר.
יעקב מרגי: רבט, מרוקו.
יעקב מרגי: אין ספק שבמקנס תמצאי יותר, אבל בואי נתחיל עם רבט.
<נורית גזית: סאלה, יכול להיות?
יעקב מרגי: אמי מסאלה.
יעקב מרגי: יש גם מקנס.
יעקב מרגי: המקור זה מקנס.
<נורית גזית: אוקיי, אז אנחנו כבר בפנים.
<נורית גזית: אז קודם כל יש פה את הפירוש של שם המשפחה, literally means from the Erg.
<דן תדמור: אתה רואה שגם כתוב פה, מֶרגי, בן מרגי, מָרגי.
יעקב מרגי: כל הוורסיות.
<נורית גזית: נכון.
<נורית גזית: זה ספציפית שם שהוא מבוסס על שם של מקום.
<דן תדמור: Literally means man from the Erg, man from the prairie.
<דן תדמור: Prairie זה ערבה בערבית.
<קריאה: שפלה.
<נורית גזית: זה המידע על שם המשפחה, יש לנו בצד גם את הקישור למידע על - - -
<דן תדמור: מיד כבר יעלו גם צילומים שיש במאגר שלנו על רבט, יעלו בצד אישים ידועים מאותו מקום.
<נורית גזית: אישים, מוזיקה אם יש, תמונות נוספות, עוד מקומות שקשורים, בשביל לחשוף את - - -
יעקב מרגי: להעשיר את ה - - -
<דן תדמור: ואז כשאתה סוטה ימינה ושמאלה אתה יוצא למסע, מסע אסוציאטיבי.
<נורית גזית: נכון, אם כי אתה יכול לחזור אחורה וגם להתחיל.
<נורית גזית: יש פה לינק לעצי משפחה, שיש בהם את השם או את המקום או את שניהם, וככה אפשר גם ממש להגיע לאנשים ספציפיים.
יעקב מרגי: שמואל מרגי.
<נורית גזית: אמרת שמואל מרגי, כי?
יעקב מרגי: כי יש לי אח שהוא אובססיבי עם עץ המשפחה.
<נורית גזית: זה הוא?
יעקב מרגי: לא יודע אם זה הוא, בואי נראה מה הוא נותן לך.
<נורית גזית: ההורים יהודה וסלבי מרגי?
<נורית גזית: אז זה אולי אובססיבי אחר.
<נורית גזית: יש הרבה שעושים עצי משפחה.
<דן תדמור: אז אפרופו האובססיביים, אחד הדברים אולי הכי חשובים בדבר הזה זה שאנחנו נאפשר להעלות מידע.
<דן תדמור: סוף סוף העלאת המידע לא תהיה - - - כיום אתה צריך לשלוח את - - -
יעקב מרגי: ויש מידע שאגור במקום אחר והוא רושם.
<נורית גזית: כן, לכל אחד יש - - -
<דן תדמור: יש צורת קובץ שהיא אחידה לכל עצי המשפחה בעולם, הוא שולח לנו את זה.
<דן תדמור: האפשרות להעלות מידע היא מהפכה, כי כיום להעלות מידע למאגר שלנו זה קטע שהוא לגמרי מפגר טכנולוגית.
<דן תדמור: צריך להביא את זה לפה, לבוא.
<דן תדמור: עכשיו כל מי שייכנס בכל רחבי העולם מתי שהוא רוצה, ולא ציינו, כל הדבר הזה הוא חינם, לא גובים פה שום דבר, לא חצי שקל ולא נעליים.
יעקב מרגי: אתה לא תשכח את חצי השקל.
יעקב מרגי: אני אמרתי את זה, כי אני מתגעגע לאותו מטבע, הוא היה אז בעל ערך.
<דן תדמור: אז בעינינו זו חובתנו להנגיש את מאגרי המידע, להיפך, אנחנו מוציאים המון כסף והמון מאמץ כדי שכל מי שרוצה יוכל לגשת למאגרי המידע.
<דן תדמור: תקוותנו היא שזה יהיה כל כך בשימוש שאנשים יעלו המון מידע ומאגר המידע שלנו יצמח בצורה אקספוננציאלית כתוצאה מהדבר הזה.
<נורית גזית: כן.
<נורית גזית: אני רוצה להראות עוד דבר אחד, בכל אייטם יש כפתור שנקרא to my story.
<נורית גזית: אגב, עברית, אנגלית.
<נורית גזית: אני מראה את זה באנגלית, אבל זה יהיה בשתי השפות.
<נורית גזית: אם אתה במקרה נופל פה על אייטם שאתה מרגיש שהוא חלק מהסיפור שלך, במקרה הזה כמובן המקום שממנו המשפחה הגיעה, או שם המשפחה וכו', אז אתה יכול ללחוץ על הכפתור הזה ואז בעצם אתה מלקט לאורך השיטוט שלך את האייטמים שרלוונטיים לסיפור שלך ולאט לאט נבנה לך מאחורה איזה שהוא סיפור.
<נורית גזית: אני לא אראה לכם את העמוד החי באתר כי זה בדיוק הסקשן שאנחנו עובדים עליו ברגעים אלה, שני החבר'ה שם בקצה, אבל זה ייראה משהו כזה, זאת אומרת אפשר יהיה ממש לבנות את הסיפור לפי ענפים משפחתיים או לפי נושאים.
<נורית גזית: זה רק תצורה אחת, אחר כך אנחנו נאפשר גם עוד סוגים שונים של תצורה לדברים האלה, בצורה של ספר, ואחר כך יהיה אפשר להדפיס כמובן.
<דן תדמור: תוכל להפיץ את זה לחברים וקרובים.
יעקב מרגי: איך אתם מתמודדים עם הסוגיה, אם כבר הזכרת, של זכויות היוצרים?
יעקב מרגי: זה הפך להיות סטרט אפ משפטי, אתה לא יכול לזוז בלי - - -
<דן תדמור: המידע שיש בבית התפוצות, בחלקו הגדול הוא מידע שיש לנו זכויות שימוש בלתי מוגבלות.
<דן תדמור: מישהו נתן לנו צילום, חתם על טופס של פרילס, שנתן לנו זכויות.
<נורית גזית: לא בכולם, לא תמיד יש.
<דן תדמור: במקרים שבהם יש ספק אנחנו הולכים קדימה, שיבקש שאני אוריד את זה.
<דן תדמור: אם הוא יבקש שאני אוריד אני אוריד.
יעקב מרגי: במקרה הכי טוב, במקרה הגרוע הוא יכול לתבוע אותך.
<דן תדמור: אז ההנחה שלנו זה ש - - -
יעקב מרגי: למה אתם לא יוזמים חוק לצורך העניין, ביטוי מושאל, גנרי, כמו בתעשיית ה - - - למוזיאונים.
<דן תדמור: שיפטור אותנו?
יעקב מרגי: מוותק מסוים.
<דן תדמור: חוקי זכויות היוצרים הם רבים ומורכבים.
<דן תדמור: אנחנו מניחים הנחת עבודה שלא יתבעו אותנו, אלא במקסימום - - -
אמיר אוחנה: כי זה גם לא למטרות רווח, אז גם אם יתבע מישהו, אז יגידו להוריד את זה.
יעקב מרגי: קבר דוד זה דבר כמעט - - - השתמשתי בו באחד התפקידים שלי, פתאום צץ זה שצילם את התמונה.
יעקב מרגי: הגרפיקאית שלי, לא יודע מאיפה לקחה את זה, אני הייתי צריך להיתבע על 700,000 שקל, זה נגמר ב-70,000 שקל פשרה.
יעקב מרגי: התמונה הכי יקרה, אני חושב, שעלתה - - -
<דן תדמור: קרדיט אנחנו נותנים כשאנחנו יודעים ובדברים אחרים אנחנו לוקחים סיכון מסוים.
<דן תדמור: האמת היא שאנחנו לא רוצים לוותר על המידע הזה, אז ניקח סיכון ואני מניח שאנחנו נהיה בסדר.
<דן תדמור: לוקחים סיכון.
<נורית גזית: יש לנו גם מערכת ניהול תוכן שבה ליד כל אייטם מפורט בדיוק מה רמת זכויות היוצרים שלו.
<נורית גזית: יש מקרים שנגיד אנשים תרמו לנו תוכן לפני 30 שנה, כשלא היה עדיין אינטרנט ואף אחד לא חשב על זה, אז יכולים לבוא ולהגיד 'לא נתתי לכם זכויות לאינטרנט', ואז במקרה הזה אנחנו נעשה מה שדן אומר ו - - -
<דן תדמור: הדבר הזה, שהוא עדיין נמצא בפיתוח, שאנחנו משיקים אותו בגרסה מקדמית ואנחנו ממשיכים כל הזמן לפתח אותו, יש לו פוטנציאל מהפכני, גם ברמה האינדיבידואלית וגם ברמה המוסדית.
<דן תדמור: דמיין לעצמך את המורה בסנדיי סקול, או אני לא יודע איפה, מנסה לדבר עם הילדים האלה ולהכניס להם קצת זהות יהודית לראש, זה מתחיל איתם.
<דן תדמור: השאלה הראשונה זה - - -
יעקב מרגי: היום זה מקור המידע העיקרי, אי אפשר בלי זה.
<דן תדמור: כן, והשאלה היא, 'תגיד לי שם שלך ותגיד לי את העיר ממנה באו אבותיך', זאת אומרת כל הסיפור מתחיל איתם וכל הדו שיח, כשהוא מתחיל באינדיבידואל, יש לו פוטנציאל אדיר.
יעקב מרגי: וזה הופך את זה לאוטוסטראדה דו כיוונית?
<נורית גזית: כן, בדיוק.
<נורית גזית: מצאתי פה, ממש הבוקר, תמונה של המערכת הישנה שלנו של המאגרים, המכשיר הזה, זה נראה שנות ה-70.
<נורית גזית: התקדמנו.
יעקב מרגי: אני שייך לדור שבמקום העבודה הראשון שלי שידרו עם טלפרינטר לבורסה, עם הנייר המחורר הזה.
<קריאה: בצבא היו צפ"טיות, הן היו עם הטלפרינטר.
<קריאה: המכשיר הראשון שעבדתי איתו בצבא, היה לו עט אור.
<קריאה: עט אור, שעושים אור על המסך.
<נורית גזית: כן, שמעתי את זה.
<נורית גזית: זה היה לפני שנולדתי.
<דן תדמור: לצד מאגרי המידע אנחנו עובדים פה על עוד כל מיני יוזמות, כמו למשל האפליקציה שהראינו לעצי משפחה וכן הלאה, זה פה.
<דן תדמור: אנחנו עובדים על עוד כמה אפליקציות, אנחנו רוצים לעשות אפליקציית שמות משפחה, שאתה תוכל מתי שאתה רוצה לתקתק שם משפחה שלך, של אחרים.
<דן תדמור: אתה הולך מחר לפגוש את אוחנה, אתה רוצה לדעת מה - - - אגב, יש לנו אוחנה?
<נורית גזית: יש לנו.
<דן תדמור: בואו נראה אוחנה.
<דן תדמור: מאיפה בא אוחנה?
אמיר אוחנה: כותבים את זה כמו הצרפתים.
<נורית גזית: זה שם מטרונומי.
<דן תדמור: כן, על שם חנה.
<דן תדמור: יש שמות ביהדות שהם על שם האם.
<דן תדמור: ידעת את זה?
<דן תדמור: באמת?
<דן תדמור: אז בוא נספר לך עוד.
יעקב מרגי: זה כמו ישראלה.
<נורית גזית: ה-או זה מ-.
אמיר אוחנה: יש לי בן דוד חרדי בירושלים שהוא אומר בעקשנות שאוחנה זה ראשי תיבות, אוהבי חוכמה נסתרה.
אמיר אוחנה: ככה הוא טוען.
<דן תדמור: היה לי פה מישהו לפני שבועיים שקוראים לו מלץ והוא כל החיים חשב שמלץ זה מלכי צדק.
<דן תדמור: מלץ זה לֶתֶת ברוב השפות האשכנזיות.
<דן תדמור: אבותיו היו שיכורים, לא היו מלכים.
<נורית גזית: יש עוד אפשרות לאוחנה.
אמיר אוחנה: עוד אפשרות, על שם מה, מקצוע?
<נורית גזית: שם מקום.
<דן תדמור: קודם כל זה שם יהודי, על שם חנה, בניה של חנה.
<נורית גזית: זה איזה שהוא כפר.
אמיר אוחנה: חשבתי שהמקום שלנו מאירלנד, כמו - - -
<נורית גזית: אופרן.
יעקב מרגי: יש מקום שנקרא איפרן.
<נורית גזית: זה ה- the oldest known city of Jewish settlement in Morocco.
<נורית גזית: יש פירוט של אוחנה מפורסמים.
אמיר אוחנה: זה לא באוויר עדיין, נכון?
אמיר אוחנה: אי אפשר עדיין לראות את זה?
<נורית גזית: זה באוויר, אבל חסום.
<נורית גזית: זה באינטרנט, אבל ממש בסוף החודש הזה אנחנו פותחים.
יעקב מרגי: והוא יהיה נגיש?
<נורית גזית: כן, הכי נגיש שאפשר.
יעקב מרגי: אין ספק, זה חשוב.
<דן תדמור: זה כלי עם עוצמה אדירה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להרחיק לכת ולומר לך שאי אפשר זה בלי זה.
יעקב מרגי: אי אפשר לזה בלי זה.
<דן תדמור: זה יד לוחצת יד, זה חשוב מאין כמוהו.
<דן תדמור: באמת, כי שני הדברים שאנשים זכרו זה בית הכנסת, שזה הכי מוזיאון שיש - - -
יעקב מרגי: היום אתה לא יוצא לשום דבר בלי הכלי, קודם כל אתה אומר יאללה בוא נראה את ה - - -
<נורית גזית: איזה יופי של תמונות במקנס.
<נורית גזית: אני כל פעם מגלה פה עוד ועוד תמונות, פשוט מהמם.
יעקב מרגי: זה מרכז יהודי.
<דן תדמור: תודה רבה, נורית.
<דן תדמור: (בישיבה)
יעקב מרגי: יושבת פה איתנו אורית, מסתכלת כבר מה - - -
<יהודית גידלי: 'מה ייצא לנו מזה?
<יהודית גידלי: '
יעקב מרגי: אנחנו יכולים לחשוב שאנחנו יודעים הכול ואתם בפרקטיקה, אתם צריכים לדעת איפה אנחנו יכולים לסייע בידכם, כי הצרכים רבים, אנחנו נוגעים בהרבה נושאים.
יעקב מרגי: תאמין לי, הלוואי שהאזרח הקטן היה יודע עד כמה אנחנו נוגעים בהרבה הרבה פרטים קטנים.
יעקב מרגי: האזרח רואה כותרות למעלה, לא יורד לשורות הקטנות ואין יותר טוב מכם שיאמר לנו באמת איפה אנחנו יכולים לעזור במיוחד.
יעקב מרגי: יש דברים שתפקידכם אתם לעשות, יש דברים שלמרות מה שתעשו צריך את הדחיפה ואנחנו נמצאים שם.
יעקב מרגי: אז בשמחה רבה.
<אורית לרנר: אתה תתחיל ואחר כך אני אמשיך?
<דן תדמור: לא, דווקא את תתחילי ואחרי זה אני אולי אמשיך.
<אורית לרנר: אחת, השוטף.
<אורית לרנר: אתה הרי ביחסים מאוד טובים עם השרה הנוכחית ובהחלט יכול לעזור לנו אם בשוטף השנה הם יקבלו תוספת לבסיס.
יעקב מרגי: כשאני שאלתי לא רציתי להפריע, אמנם הפרעתי הרבה בסקירה, אבל שאלתי על מקור תקציב ונפלת לי ישר לפיתוח, פיתוח, פיתוח, והיא, שמת לב, בפרקטיקה לאן הלכה?
יעקב מרגי: בשוטף.
יעקב מרגי: יש תקציב שוטף, שהוא מעבר לאותו תקציב פיתוח, זה ה-7 מיליון שלך?
<אורית לרנר: הבסיס לא עלה במשך הרבה שנים, ב-2015 הוא עלה בחצי מיליון, אבל אין ספק שמה שקרה בבית הזה בשנים האחרונות, שעמד על סף סגירה ואני לא רוצה להגיד לך כמה רצנו בשביל להציל אותו, והיום הוא עשה מהפכה ואפשר לראות את זה לפי כל המספרים, וגם כשאני משווה אותו, קצת דיברנו על המקום של השואה ושל כל הרדיפות במשך השנים, יש לך את 'יד ושם' וגם את המוסדות האחרים, שאת כולם צריך לחזק, אבל אין ספק שהבית הזה צריך לקבל איזה שהיא תוספת יותר רצינית.
<אורית לרנר: השנה, אני לא אומרת שהיא יכולה בזה, אבל בהחלט אפשר להגדיל פה את התקציב, את הבסיס, זה מאוד יעזור להמשך שיתפתח.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר, זה הא בהא תליא.
יעקב מרגי: אם לבית התפוצות קרה מה שלי קרה, ואני לא מחזיק מעצמי כמי שעכשיו בית התפוצות היה צריך להיות במרכז מעייניו, כי עשיתי משהו מאז הביקור, אבל בפרקטיקה מסתבר, אתה אומר שבשנים האלה - - - גם לי נעלם בית התפוצות.
יעקב מרגי: גם אם לא היית שואל אותי הייתי אומר לך, שמע, נכון, היה פיק, עכשיו אתם רוצים להחיות את זה?
יעקב מרגי: אבל זה הא בהא תליא.
יעקב מרגי: אנחנו צריכים את הבטן הזו, מה שנקרא, בגרף המבקרים, צריך למלא אותה, ליישר אותה לאיזה רמה מסוימת כי כשזה יעלה גם המוטיבציה להוסיף תקציב תהיה.
יעקב מרגי: כשאני אבוא לשרה ויש לה 20,000 דברים על הראש שלה, גלגל"צ ועוד כל מיני דברים אחרים, בית התפוצות וכל הפריפריה, היא תגיד לי 'נכון, אתה צודק, אבל זה לא - - -', אבל כשזה יהיה על סדר היום, עוד אחד שיאמר 'הייתי' ויכתוב על זה פוסט ויאמר ו - - - אין ספק שהיא תתחבר.
יעקב מרגי: היא הייתה כאן מאז שהיא שרה?
<אורית לרנר: לא.
<אורית לרנר: היא תהיה, אבל היא עוד לא הייתה.
<דן תדמור: היינו אצלה והיא עוד לא הייתה פה.
<דן תדמור: עוד לא הספיקה להחזיר לנו את הביקור.
<אורית לרנר: כן, היא לא מספיקה להגיע להרבה מקומות, לצערי הרב.
יעקב מרגי: את אומרת שהאקטואליה מושכת אותה.
<אורית לרנר: זה נכון, האקטואליה מושכת אותה, הדבר השני, כן, כשדיברנו וזה מקום שאתה קרוב אצלו וזה העניין של לנסות בכל זאת את הנושא של ההסעות, הוא פשוט משהו שממש ממש קשה להתמודד איתו וקשה לערבב את הממדיון, אם מגיעים או לא.
<אורית לרנר: אם רוצים לתת להם תכנית כמו שצריך - - -
יעקב מרגי: אני הבאתי דוגמה, אבל למרכז מגיעים - - -
<אורית לרנר: לא כולם.
<טליה אבנון בנבניסטי: לא בהסדרים מאורגנים.
יעקב מרגי: מתי גמרת לימודים?
יעקב מרגי: אל תאמרי לי, עברו כמה שנים, נכון?
יעקב מרגי: סיימתי לפנייך, אבל יש לנו ילדים, תלמידי ישראל מגיעים מהפריפריה למרכז, עם אוטובוסים.
יעקב מרגי: אותם אוטובוסים שאנחנו רואים אותם בכבישים, ברגע שאין בקופסה בית התפוצות אז זה לא ייכנס, לא עם הממדיון, לא ייכנס, את יודעת מה, גם עם מוזיאון ישראל.
<אורית לרנר: לא, סליחה, זה פשוט צריך להיות תנועה משולבת, זאת האמת.
<אורית לרנר: הבית פה עושה את כל מה שיש בשביל להגיע לאנשים, למורים, למערכת החינוך, אבל עדיין, לא סתם אוספים את הקרן הזאת וזה נגב גליל, בהחלט אני חושבת שאפשר היה לעשות מיזם משותף.
<אורית לרנר: יש לנו את התכנית שלהם, אפשר היה לפחות להכפיל.
יעקב מרגי: אני לא מדלג על כלום, הפריפריה חשובה גם במשרד התרבות, חשובה גם במשרד נגב-גליל, זו סוגיה שצריך לגעת בה.
יעקב מרגי: זה לא כסף גדול לשנע תלמידים.
<אורית לרנר: לא, זה ממש לא כסף גדול.
יעקב מרגי: אם אתה מגדיל ב-25% או ב-30% את מספר התלמידים המבקרים כבר יש לך - - -
<דן תדמור: אנחנו יודעים להגיד בדיוק כמה זה, אנחנו יודעים להגיד.
<דן תדמור: תכל'ס בגדול זה 60 שקל לראש, כולל ההסעה וההסעדה.
<טליה אבנון בנבניסטי: 70 שקל.
<דן תדמור: סליחה, 70 שקל לראש.
<דן תדמור: רוצה לומר, אתה רוצה להביא לפה עוד 50,000 ילדים מהפריפריה, כמה זה יעלה לך? 3.5.
<דן תדמור: לא דמיוני.
<אורית לרנר: וגם אפשר לבחור את זה לפי הסוציו אקונומי, לתת את זה לאלה שצריכים את זה יותר ושלמשל לרשות המקומית יש פחות אפשרות לעזור.
<אורית לרנר: אפשר, אנחנו כבר עושים את זה.
יעקב מרגי: אתה יכול להצביע לי שמהמרכז מגיעים יותר?
<דן תדמור: בטח.
<טליה אבנון בנבניסטי: אנחנו יודעים.
<דן תדמור: הפתרון הוא לא להלביש את בית התפוצות על גיחה קיימת, רק מסיבה אחת, החוויה כאן היא במינימום חוויה של ארבע שעות, במינימום.
<דן תדמור: אחרי שהשתוללו בממדיון, זה לא אותו סשן, זה גיחה נפרדת.
יעקב מרגי: זה מלווה אחר כך בכיתה, בסיכום?
<דן תדמור: לא עשינו את הסיור הזה, אבל כשאני אומר בית ספר יש כאן כיתות, זה הסיפור.
<דן תדמור: זה הדבר העיקרי.
<אורית לרנר: אני חושבת שאלה שני הדברים הכי - - -
<דן תדמור: אני אהיה נורא גלוי.
<דן תדמור: הכסף שהכי אוהבים לקבל זה הכסף הלא מסומן.
<דן תדמור: תביא לי חצי מיליון ואני אעשה כראות עיניי, אשלם חשבון חשמל, אני אעשה זה ואני אעשה זה, הנושא של פריפריה הוא כל כך חשוב לנו שאנחנו היום שמים את זה בראש הרשימה, למרות שלא נשאר לי מזה כלום, כאילו.
<דן תדמור: אבל מה זה לא נשאר כלום?
<דן תדמור: הבאתי לפה אנשים.
<דן תדמור: אנשים שוכחים למה הם קיימים, אנחנו קיימים בשביל להביא לפה צעירים, צעירים מהפריפריה בראש ובראשונה.
<דן תדמור: לכן אני הולך היום, אם אני מבזבז את הזמן שלי מול נדבן, לא בלהגיד לו 'תביא לי כסף', אלא 'תביא פריפריה', למרות שאני רק צינור לדבר הזה, למה?
<דן תדמור: כי זה מגשים את הייעוד של המקום הזה.
<דן תדמור: זה בראש מעייננו הדבר הזה.
יעקב מרגי: ואנחנו הצלע השלישית במשולש הזה, לכאורה, לא מעניין אותנו הבעיה שלך, מעניין אותנו שהתלמידים ייהנו מהחוויה וממה שאתה עושה פה.
יעקב מרגי: צריך לעשות את זה.
<אורית לרנר: כמה משרד התיירות עוזר לנו לגבי תיירות חוץ?
<דן תדמור: כלום.
<דן תדמור: התשובה היא כלום.
יעקב מרגי: אין לך שום ממשק עם משרד התיירות, לא פנים ולא חוץ?
<אורית לרנר: כשאנחנו מדברים בכל זאת על יהדות העולם ולא דווקא רק במאורגן, אז באמת פעם זה היה מקום ש - - -
יעקב מרגי: כי ציפי חוטובלי כסגנית שר אמרה 'בואו נשנה', לא רק 'יד ושם'.
יעקב מרגי: כל אחד בוכה מאיפה שכואב לו, אז נעשה איזה מיקס של כל הרצונות של כולם.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך להעלות את זה על הכתב, בסיכום.
יעקב מרגי: אנחנו נעשה ככה, שאתם מוציאים מכתב סיכום של הסיור הזה ופונים אלינו, באופן כללי, בקטע החשיבות של הפריפריה, הגעת התלמידים מהפריפריה, לא רק גיאוגרפית, גם פריפריה חברתית, כי גם בתל אביב יש את זה וגם בכפר סבא יש אנשים ש - - -
יעקב מרגי: אני תמיד מקפיד על זה, כי לחשוב שמי שגר בכפר סבא אז כולם חזקים, או מי שגר בתל אביב, אז כולם חזקים, לא, גם בבאר שבע יש חזקים שלא צריכים לקבל סיוע, כנגד זה.
יעקב מרגי: לגעת בפריפריה ובסוגיה הזו ולגעת בקטע של בכלל העצמה וזה, מתוך זה אנחנו נביא את הקטע של השוטף, וננסה לפעול גם מול השרה.
יעקב מרגי: מול השרים, משרד החינוך, עוד לא נגענו איפה הוא פה ב - - -
<טליה אבנון בנבניסטי: משרד החינוך נותן לנו כמה דברים.
<טליה אבנון בנבניסטי: אל"ף, הוא נותן מחיר סבסוד לכל תלמיד, איזה שהוא הסכם מסגרת.
יעקב מרגי: זה קשור לסל התרבות שלו?
<טליה אבנון בנבניסטי: כן, 18 שקלים לתרבות.
<דן תדמור: הוא לא נותן לנו כלום, להיפך.
<דן תדמור: יש לנו הסכם איתו שאנחנו גובים 18 שקלים בלבד, שזה פחות ממחיר עלות על כל תלמיד, ובסדר, נקבל אותם בברכה ואני מוכן להמשיך להפסיד את הכסף הזה.
יעקב מרגי: אבל זה לא משהו אקטיבי.
<אורית לרנר: להיפך, זה גורם לנו להגיע ליותר, שזה מה שאנחנו רוצים, אבל בעצם זה מכניס פחות לבית.
<אורית לרנר: צריך לזכור, זה לא שהוא מבקש להוריד והוא נותן את הדלתא, אלא מורידים - - -
<טליה אבנון בנבניסטי: אנחנו משלימים.
<טליה אבנון בנבניסטי: הדבר היחיד שהוא כן נותן בשווי כסף זה תקן של בת שירות לאומי אחת.
<דן תדמור: אחת.
<טליה אבנון בנבניסטי: אחת.
<טליה אבנון בנבניסטי: את השאר אנחנו עושים דרך המימון עצמו.
<טליה אבנון בנבניסטי: כן חשוב מאוד להגיד ששווי הכסף מול משרד החינוך הוא מאוד מאוד מרכזי, הרבה מאוד הכשרות של מורים מתקיימות דרך המענק הזה שמשרד החינוך נותן לנו, ימי הוראה למורים, השתלמויות, זה דרך הקשר הרב דורי.
<טליה אבנון בנבניסטי: זה בהחלט כן.
<אבי רוזן: אתם מוכרים לצרכי גמול?
<טליה אבנון בנבניסטי: כן, דרך בית הספר לחינוך של האוניברסיטה אפשר לעשות אצלנו קורסים וכו'.
<יהודית גידלי: אתם מתחברים למסע ישראלי?
<טליה אבנון בנבניסטי: כן, אבל אנחנו לא תחנת חובה במסע ישראלי.
<יהודית גידלי: גם על זה נדון השבוע.
יעקב מרגי: אז תעלו על הכתב גם את סוגיית משרד החינוך וגם את זה ואנחנו נראה.
יעקב מרגי: נתחיל לנסות לעזור לכם.
יעקב מרגי: אבל מה לעשות, זה שדה קרב.
יעקב מרגי: לצורך המחשה, התקציב של כל משרד הוא שדה קרב, כל אחד מושך לכיוון.
<טליה אבנון בנבניסטי: אתה אמרת בהתחלה, אתה מוותר על שעה אחת במשרד החינוך שהיא שווה, אני לא יודעת כמה, מיליונים - - -
יעקב מרגי: ונותן את בית התפוצות ועוד כמה תחנות בחיים שהן חשובות לא פחות.
<דן תדמור: אז סיכמנו?
<דן תדמור: יפה.
<דן תדמור: אז אנחנו רק ניפרד עם מתנה, או בעצם זו בקשה.
<דן תדמור: זו סיכה עם הלוגו שלנו ו - - -
יעקב מרגי: אתם מקפידים על הקטע של מגן דוד עם החלקים.
<דן תדמור: בדיוק.
<דן תדמור: זה הלוגו שלנו ומי שיענוד את הסיכה הזאת עושה לנו שירות משום שהוא שגריר שלנו.
<דן תדמור: זה אומר שאתה לובש חליפות ואתה חף כרגע מסיכה אז - - -
יעקב מרגי: מכל סיכה.
<דן תדמור: אז עכשיו לא, עכשיו אתה תענוד את הסיכה של העם היהודי.
יעקב מרגי: אני מבטיח לך שכבר בביקור הראשון, אני אמור לנסוע לחלק מרוסיה, החלק שבמחלוקת כרגע, אני אענוד, אני מוזמן לקהילה היהודית.
<דן תדמור: מה החלק שבמחלוקת?
<דן תדמור: אוקראינה?
יעקב מרגי: קרים.
<דן תדמור: זה כבר נגמרה המחלוקת.
<דן תדמור: בלעו ונגמרה המחלוקת.
יעקב מרגי: כן, מבחינתם אין מחלוקת.
<דן תדמור: זה שי צנוע מאיתנו וגם לך, ואל תעשי לי ש'אני אסור לי לקבל' וכל מיני כאלה.
<יהודית גידלי: עד גבול מסוים.
<דן תדמור: זה מתחת לגבול.
יעקב מרגי: גם אני וגם היא, כל מה שנקבל עובר.
יעקב מרגי: אנחנו שואלים, מקבלים אישור כן כן לא לא.
יעקב מרגי: כן זה קח, לא, זה נשאר בכנסת, זה לא הולך לאיבוד, יש חוק שימור החומר.
<דן תדמור: זה בעל ערך סמלי גבוה מאוד, בעל ערך כלכלי לא גבוה.
<יהודית גידלי: זה משבוע שעבר, 50 שנה לכנסת.
<דן תדמור: אז כאות הוקרה על זה שעבדנו, מאחורי הקלעים עבדת קשה מאוד על הביקור הזה, אנחנו אסירי תודה.
<יהודית גידלי: תודה רבה.
<יהודית גידלי: אני מוכרחה להגיד לך שעל אף שהייתי פה לפני שנתיים עם חבר הכנסת מצנע ראיתי פה הרבה דברים חדשים.
<דן תדמור: יופי, כיף לשמוע.
<דן תדמור: אנחנו באמת בתקופת התחדשות.
יעקב מרגי: אני מזמין את עצמי לאחר שתגמרו ותפתחו ונבוא.
<דן תדמור: קודם כל לפתיחה.
מירב בן ארי: אני פותחת את ישיבת ועדת החינוך בנושא רפורמה בזכאות בהתאמות בברות לליקויי למידה.
מירב בן ארי: חנה שדמי, תני לנו עדכון.
<חנה שדמי: אוקיי.
<חנה שדמי: הקדמה.
<חנה שדמי: מי שתציג - - -
מירב בן ארי: מי תציג - למרות ששמעתי כבר פה – את החלטת הביניים?
מירב בן ארי: אני רוצה להתעדכן בהחלטה של בית המשפט אתמול.
מירב בן ארי: מי תציג.
<חנה שדמי: נציג גם את זה בדיון.
<חנה שדמי: דני ז'ורנו.
מירב בן ארי: דני, בבקשה.
<דני ז'ורנו: בוקר טוב, אני דני ז'ורנו, מנהלת אגף לקויות למידה והפרעות קשב במשרד החינוך.
<דני ז'ורנו: אגב, התבקשתי להביא את המצגת בנייר, אז היא פה.
<דני ז'ורנו: אני רוצה לדייק.
<דני ז'ורנו: המטרה, כפי שאנחנו הבנו, מטרת הישיבה היום, היא בעקבות הישיבה שהתקיימה פה בחודש דצמבר בוועדה הזאת ואנחנו הבטחנו שלאחר שאנחנו נגיש את עקרונות המתווה למנכ"לית המשרד בשביל לקבל את האישור, אנחנו נגיע לכאן ונציג - - -
מירב בן ארי: כן, כן, הייתי בוועדה.
מירב בן ארי: לפי עקרונות המתווה.
<דני ז'ורנו: זהו, זה לא רק - - -
מירב בן ארי: כן, זה עקרונות המתווה שהצגתי בפני המנכ"לית ואושרו לכם?
<דני ז'ורנו: אז אנחנו נציג היום את עקרונות המתווה ואת התכנית החדשה ולא הרפורמה של בגרויות, או כמו שאת הצגת את זה, כי זה לא מדויק.
מירב בן ארי: כן, אבל אני כן רוצה שתתייחסי להחלטה אתמול.
<דני ז'ורנו: אני אתייחס גם להחלטה.
מירב בן ארי: כי היא תשפיע ואנחנו גם נתייחס אליה בוועדה.
<דני ז'ורנו: אני לא בטוחה.
<דני ז'ורנו: את רוצה, אני יכולה להגיד כמה מילים על ההחלטה מאתמול.
<דני ז'ורנו: את רוצה בתחילת הדברים שאני אתייחס לזה?
<דני ז'ורנו: למעשה הייתה עתירה אתמול של ארגוני ההורים.
<זאב גולדבלט: לא נכון.
<זאב גולדבלט: פורום וועדי ההורים היישוביים.
<דני ז'ורנו: סליחה, פורום וועדי ההורים היישוביים ומספר עותרים שהם קטינים, שטענו שההתאמות שלהם לא אושרו בוועדות מחוזיות כאלה או אחרות.