GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: כן, זה חשוב.
יעקב מרגי: זה תורם לתרבות, תורם להשכלה כללית.
יעקב מרגי: זה תורם.
יעקב מרגי: פה זה לא רק תורם להשכלה הכללית, זה תורם לקיום שלנו כחברה.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים כל כך הרבה על לכידות, על חברה מכילה, על חברה מאחדת ולא מדירה.
יעקב מרגי: איך אפשר להגיע לזה?
<אליעזר שלוסברג: אני מוכן להתייחס.
יעקב מרגי: כן, בבקשה, אבל בקצרה ואני לא אפריע לך כי ברבע אני סוגר את הדיון.
יעקב מרגי: אני באיחור של רבע שעה.
<אליעזר שלוסברג: בקצרה.
<אליעזר שלוסברג: דובר כאן על פריצת דרך.
<אליעזר שלוסברג: אז אם מישהו מצפה שמחר בבוקר ראש אגף שפות ושר החינוך יכנסו מסיבת עיתונאים ויודיעו שיש כוכב חדש שהתגלה ושם נמצא צ'יפ שאפשר להשתיל לתלמידים.
<אליעזר שלוסברג: לא יקרה.
<אליעזר שלוסברג: פריצת הדרך היחידה שאני מכיר, מושגת על ידי עבודה קשה ועל ידי שינוי ועל ידי רענון ואותן מילים שיושב הראש הזכיר כאן.
<אליעזר שלוסברג: לשם כך בשנים האחרונות אנחנו עשינו דברים.
<אליעזר שלוסברג: רעננו תכניות.
<אליעזר שלוסברג: כן, ואני לא מזלזל בזה – עדכנו תכניות לימודים, עדכנו רשימות סיפורים לבגרות, עידכנו רשימות מילים.
<אליעזר שלוסברג: הכנו תכנית לימודים חדשה, שלראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל - ועם כל הכבוד לתכנית יא סאלם - היא יוצרת רצף בין היסודי לבין חטיבת הביניים ואחר כך החטיבה העליונה.
<אליעזר שלוסברג: הוזכרו כאן המורים.
<אליעזר שלוסברג: לראשונה נערך בוועדת המקצוע דיון מעמיק בנושא של מי יכול להיות מורה לערבית במדינת ישראל.
<אליעזר שלוסברג: מה הוא ילמד באוניברסיטאות ובבתי הספר להכשרת מורים.
<אליעזר שלוסברג: איזה השתלמויות הוא יעבור כאשר הוא מגיע לבית הספר.
<אליעזר שלוסברג: איך אנחנו דואגים שהוא לא ייפול מהמערכת וכדומה.
<אליעזר שלוסברג: הוזכרו כאן עשרות אלפי אנשים שילמדו ערבית, מוריך לערבית.
<אליעזר שלוסברג: המדיניות שאני רוצה להוביל היא שונה.
<אליעזר שלוסברג: כשם שאני לא אומר – כל מי שהוא יהודי ולמד עברית בבית ספר תיכון הוא יהפוך להיות מורה ללשון עברית בבתי הספר, המדיניות שאני מבקש להוביל – מי שראוי ילמד.
<אליעזר שלוסברג: יהודי, ערבי, רוסי, סיני.
<אליעזר שלוסברג: אם הוא מורה טובה – הוא ילמד.
יעקב מרגי: בוא נעשה סדר.
יעקב מרגי: כשיהיה לך מבחר גדול של תלמידים ומבחר גדול של מורים לערבית, תתפנק על השאיפה הזו.
<אליעזר שלוסברג: אנחנו לא - - -
יעקב מרגי: אתה יודע מה אתה תעשה בשאיפה הזו כשאתה תביא אותה קודם, לפני שאתה מעודד בכלל את השפה הזאת, אתה תבין שגם אלה שמלמדים היום ערבית, לא יוכלו ללמד ב - - -
מרדכי יוגב: אדוני יושב הראש, אני לא אוהב לחלוק עליך, אבל יש עוד כמה - - -
יעקב מרגי: אני אתן לך, אבל אני רוצה לסכם.
<אליעזר שלוסברג: רק עוד נקודה אחת.
<אליעזר שלוסברג: נקודה אחת בלבד.
<אליעזר שלוסברג: הוזכר כאן מודיעין, 8200 וכדומה.
<אליעזר שלוסברג: משרד החינוך איננו קבלן משנה של משרד הביטחון - - -
<אליעזר שלוסברג: ואיננו מכשיר אנשים למערכת המודיעין.
<אליעזר שלוסברג: זו לא המוטיבציה, זו לא הכוונה ואף לא במילה אחת.
יעקב מרגי: זה יוצא בדיעבד.
יעקב מרגי: קודם כל אני מודה לכל חברי הכנסת על הנוכחות המוגברת.
אבי דיכטר: בעיקר אלה שנשארו לאורך כל הדיון, שבמקרה לגמרי הם כולם חברי כנסת יהודים – אתה שם לב?
אבי דיכטר: לא, אבל אני אומר את זה לאור האמירה של - - -
יעקב מרגי: לא, אבל אני חייב ללמד זכות, כי זה יום שלהם והם נעים מוועדה לוועדה.
אבי דיכטר: כן, אבל לאור האמירה של אחמד טיבי, שאין נציגות של משרד החינוך מהמגזר הערבי - - -
יעקב מרגי: קודם כל אני מודה לכל חברי הכנסת, וודאי לאלה שנשארו עד תום הדיון ולכל מי שנכח ותרם לדיון.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת את משרד החינוך על התכנית החדשה שמתגבשת ללימוד השפה הערבית.
יעקב מרגי: הוועדה הגיעה למסקנה בהעדר יחידה רביעית בבגרות, מצב שיוצר מציאות של העדר מוטיבציה להשקיע בחמש יחידות, ואז אנשים מדלגים על הרצון להמשיך במסלול.
יעקב מרגי: צריך לבחון זאת.
יעקב מרגי: אני לא קובע שזו הסיבה, אבל צריך לבחון את הנקודה הזאת.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לנקוט בצעדים של הגברת המוטיבציה בקרב תלמידים ללימוד השפה הערבית, כולל לשקול את סוגיית נקודות הבונוס בבגרות.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד להגביר את שעות ההוראה לבתי הספר להוראת השפה ולצמצם את מספר הפטורים הניתנים לבתי הספר בלימוד השפה הערבית.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך לקדם את הצעות החוק המונחות בוועדת החינוך ללימוד השפה הערבית, לקראת קריאה ראשונה, שנייה ושלישית.
יעקב מרגי: הכול מוקלט מרגע זה.
<יהודה הרצליך: למעשה המקום הזה התחיל את דרכו - - - זו נחלה של משפחת הרצליך ועם השנים המקום הזה התפתח והפך להיות מקום, כמו שאומרים אנשי הממשלה שבאים ככה לראות, שאת המקום הזה כנראה המדינה הייתה צריכה לכתחילה להקים.
<יהודה הרצליך: המקום הזה הלך והתפתח אז המועצה כמובן מאוד תומכת ומקדמת פה שינוי ייעוד לקרקע שאנחנו נמצאים עליה.
יעקב מרגי: היא עדיין נקראת נחלה?
<יהודה הרצליך: לא, אנחנו ממש בשלבים הסופיים, כדי לתת תוקף לתכנית הזאת.
<יהודה הרצליך: אנחנו מקווים שזה יקרה בפרק זמן של שבועות.
מירב בן ארי: כן, אני מלווה אותם.
<יהודה הרצליך: המינהל חתם כבר, אנחנו נמצאים בוועדה הארצית ל - - -
יעקב מרגי: הם לא נדרשו לשלם כופר, דמי שימוש?
מירב בן ארי: עכשיו שזה אצלנו אין את הדברים האלה.
<יהודה הרצליך: באמת עברנו פה מסכות לא פשוטות.
<יהודה הרצליך: סך הכול אני חושב שהעשייה פה היא עשייה רבה ואנחנו מקווים שאנחנו תוך כמה שבועות כבר מאחורי העניין הזה.
<יהודה הרצליך: אם כבר שואלים על הנושא של הסטטוס של המקום, אז זה מביא אותנו למצב שאנחנו רוצים להתחיל לבנות פה מתקנים שהמקום זקוק להם, מתקנים בצד התפעולי, חדרי לימוד, אנחנו רוצים להכניס פה ספרייה, את כל הפנימייה.
<יהודה הרצליך: פה אנחנו צריכים את העזרה שלכם, כי לנושא הזה אין תקציב היום.
יעקב מרגי: רק תוך כדי, ברשותך, יש את אורט ויש עמותה?
יעקב מרגי: או שהכול אורט?
<יהודה הרצליך: אני אסביר.
<יהודה הרצליך: אנחנו הקמנו את המקום, כמו שסיפרתי, העמותה הקימה את המקום לפני עשר שנים, היא נקראת 'ימינו כקדם', ולפני שש שנים חברנו לרשת אורט שלקחה תחתיה את הניהול של בית הספר ובעצם היום זה פועל 50-50.
<יהודה הרצליך: אנחנו, כשאני אומר אנחנו זה העמותה, מנהלים את כל נושא הפנימייה והפעילות בבית הספר ואורט מנהלת את תחום בית הספר, שזה בעצם, גם מבחינת כוח אדם והשקעה, זה בדרך כלל יוצא 50%, זה שיתוף פעולה בין אורט לעמותה.
<יהודה הרצליך: דרך אגב, אני חושב שזה מתכון להצלחה במסגרות חרדיות, שותפות בין גוף חרדי לרשת שמפעילה, ככה אנחנו רואים את זה, אני חושב שגם רשת אורט רואה את זה כדבר מבורך, ואנחנו, העמותה לקחה על עצמה לתת את כל הנושא של הבינוי והתנאים הפיזיים פה במקום.
<יהודה הרצליך: רשת אורט עד היום לא בנתה, היא שוכרת מהעמותה את המבנים וכמו שהסברתי, במשרד הכלכלה, בשונה ממשרד החינוך, אין תקצוב לבינוי.
<יהודה הרצליך: זה דבר ש - - -
יעקב מרגי: אבל שלא תחשוב שבמשרד החינוך יש 100% תקצוב לבינוי, מול הכרה בצורך לביצוע בפועל הפערים הם אסטרונומיים.
<יהודה הרצליך: אבל עדיין אנחנו במצב שאין ואנחנו נלחמים, ובאמת בעזרה של חברי כנסת שנרתמים מפעם לפעם אנחנו זוכים לאיזה תקציב נקודתי, אבל אין תקציב מסודר שהוא מוקצה לבינוי.
<יהודה הרצליך: זה דבר שאנחנו נשמח אם אתם תקדמו את ה - - -
יעקב מרגי: צריך להתייחס לזה.
מירב בן ארי: כן, של משרד הכלכלה.
<קריאה: בכלל באופן כללי, באופן מתמיה, יש כל מיני דברים שתלמיד משרד החינוך זכאי להם ותלמיד משרד הכלכלה לא זכאי להם.
<קריאה: יש כל מיני דברים - - -
מירב בן ארי: כן, גילינו את זה גם בוועדה על ה - - -
יעקב מרגי: אל תיפול מהכיסא, 50% מהתלמידים בישראל, כמעט 50%, לא זוכים למה ש-50% האחרים.
יעקב מרגי: יש הגדרות, המוכר שאינו רשמי, אפילו בתוך הממלכתי יש פערים.
יעקב מרגי: זו סוגיה ש - - - אבל לפני כן, נגענו, אני רוצה ללמוד.
יעקב מרגי: נתתם את התמונה הבסיסית לפנינו, לו יצויר שלא הייתה עמותה, כל נושא התוכן החינוכי והצוות והכול, כולל לינה ושהייה פה, זה מכוסה תקציבית, יש כיסוי תקציבי?
<יהודה הרצליך: לא, אני אסביר.
<יהודה הרצליך: אנחנו הקמנו את המקום בלי שום מקור תקציבי, ככה המקום הזה התחיל.
<יהודה הרצליך: לאט לאט עם השנים נכנסנו תחת מת"ן בערוץ אחד, נוח"ם, ואחר כך נכנסנו תחת משרד הכלכלה וגייסנו תרומות.
<יהודה הרצליך: רק באחרונה משרד הכלכלה שינה את התעריף ואנחנו מברכים על זה.
<יהודה הרצליך: הוא העלה את התעריף בצורה יחסית משמעותית, עדיין רחוק ממה שמשרד הרווחה.
<יהודה הרצליך: דיברת על הנושא התקציבי - - -
יעקב מרגי: כן, אם אתה מדבר איתי על תנאי הפנימייה, אל תגלוש לי בנושא.
יעקב מרגי: אתה עכשיו בפנימייה?
<יהודה הרצליך: לא, רק הפנימייה, אני מדבר רק על הפנימייה בכובע שלנו כעמותה.
<יהודה הרצליך: בנושא הבית ספרי רשת אורט מטפלת וזה תחום שסגור ממש תחת אורט, סגור לגמרי.
<יהודה הרצליך: מכוסה.
<יהודה הרצליך: בנושא הפנימייה, אנחנו יכולים לספר שאנחנו התחלנו בלי תקציב בכלל, עם השנים אנחנו קיבלנו מרווחה וכשהתחלנו עם רשת אורט, משרד הכלכלה, אז קיבלנו גם תקצוב שלא הופיע בשום מסלול במשרד הכלכלה.
<יהודה הרצליך: פשוט ראו שפה יש צורך - - -
יעקב מרגי: ראו לנכון.
<יהודה הרצליך: כן, תקצבו אותנו לפי סל אורט, 2,200 שקלים, שזה לא דומה לשום - - -
יעקב מרגי: הוא לא מעודכן.
יעקב מרגי: כולם בוכים שהוא לא מעודכן הרבה זמן.
<יהודה הרצליך: הם הבינו שפה החומר הוא חומר שמצריך לפחות להיות דומה למינהל החינוך ההתיישבותי.
יעקב מרגי: והכלכלה עדכן בנפרד, בלי קשר לסל אורט?
<קריאה: יחד עם הרווחה.
<יהודה הרצליך: הכלכלה עדכן ל-3,600 שקלים.
<יהודה הרצליך: עדיין, שתבינו - - -
<קריאה: מדויק 3,604.
<יהודה הרצליך: ביחד עם משרד הרווחה שמתקצב כ-5,000 שקלים, שמבחינתנו זה אותם תלמידים, אותו פרופיל, אנחנו נותנים אותו יחס, אותם דמי כיס, אותו שירות, אותו מערך טיפולי, לכלל התלמידים.
יעקב מרגי: אתם מבינים.
יעקב מרגי: תראו סל לפנימיות, משרד החינוך, כמה עומד?
<קריאה: החינוך ההתיישבותי, זה 5,000 ומשהו.
יעקב מרגי: רווחה?
<קריאה: גם.
<יהודה הרצליך: תלוי בסל, אבל המינימום זה 5,000 שקלים.
<יהודה הרצליך: אנחנו נמצאים במצב היום שאנחנו - - - קודם כל צריך להבין, מעבר לצורך הטיפולי של נער שיש לו פרופיל כזה או אחר, אנחנו מתעסקים עם נוער חרדי שאנחנו רוצים לתת לו אלטרנטיבה לשבתות, לבית, יש דברים מעבר, שעות לימודי קודש, מעבר לשעות שנותנים בבית הספר.
<יהודה הרצליך: אלה דברים שלא נותנים להם מקום וזה דבר שמקשה.
<יהודה הרצליך: אנחנו רוצים לתת לתלמיד פה מקצוע, אבל לא לגרום לו - - -
יעקב מרגי: תסכים איתי, יהודה, משרד הכלכלה לא פה, אורט לא פה, אף אחד לא פה, לו יצויר, אני מבקש ממך לצייר לי את המודל הכי אידיאלי מבחינתך לקיים את המפגש הזה.
<יהודה הרצליך: מבחינה תקציבית?
יעקב מרגי: מבחינה תקציבית, מבחינת פיקוח, מבחינה פדגוגית, מכל הבחינות.
<יהודה הרצליך: החיבור שלנו לרשת אורט הוא חיבור מצוין, כמו שאמרתי, החיבור בין העמותה, בין הגוף שמפעיל את הפנימייה לרשת הוא חיבור מצוין.
<יהודה הרצליך: אני לא יודע על רשתות אחרות, אני חושב שרשת אורט במקרה הזה, היא רשת מקצועית - - -
יעקב מרגי: היא גם איתנה פיננסית.
<יהודה הרצליך: נכון, יש לה איתנות פיננסית, היא גם שואפת להיות רווחית בסוף וזה יפה, זה דבר שצריך לשאוף אליו, אבל אני חושב שבצד הפנימייתי המודל של מינהל החינוך ההתיישבותי הוא נכון, הוא לא מותרות, אין פה עניין של השקעה מעבר.
<יהודה הרצליך: אני חושב שמינהל החינוך ההתיישבותי מתקצב משהו כמו 5,400 שקלים, אם אני לא טועה, אני חושב שזה מה שאנחנו צריכים היום כדי להחזיק את המקום.
<יהודה הרצליך: אני לא מדבר כרגע על נושא של בינוי, שזה נושא שצריך להתייחס אליו ממקורות אחרים.
<יהודה הרצליך: כל המעטפת שאנחנו נותנים פה, דרך אגב, דיברתם על מקצועות מסביב, גם החוגים שניתנים פה הם חוגים שבסופו של דבר תלמיד יכול לסיים פה ולהיות מסגר והוא לא למד מסגרות בקורס של משרד הכלכלה.
<יהודה הרצליך: אנחנו נותנים מעטפת שהוכיחה את עצמה, חבר'ה שמגיעים מפה, אם זה לצבא או ללימודים אקדמאים ועבודות שונות, אני חושב שהם יוצאים מפה עם ערך, 99%, אם אני לא טועה, זכאים לתעודה פה.
<יהודה הרצליך: אני חושב שגם משרד הכלכלה, יגיב פה המבקר שנמצא פה, יודע שהמקום פה נמצא במקום מאוד גבוה ביחס לכלל בתי הספר של משרד הכלכלה ובטח במגזר החרדי.
<יהודה הרצליך: צריך לתת למקום הזה להמשיך להתפתח.
יעקב מרגי: כל מי שמדבר כאילו הוא בכנסת.
<דוד אטמור: אני נמצא כאן מתחילת הדרך של הקשר של רשת אורט למקום.
<דוד אטמור: אני מבקש, כדי להשלים את התמונה, לומר שיש כמה צורות של התקשרויות של רשת אורט עם כפרי נוער או מסגרות יחד עם משרד הכלכלה.
<דוד אטמור: במקרה הזה יש עמותה ויש אורט, יש גם מסגרות שאין עמותה ואז רשת אורט לקחה את הכול, את הפנימייה ואת בית הספר, עם כל המשמעויות.
<דוד אטמור: אין ספק שיש הבדל גדול בין מסגרת שיש לה גם עמותה לבין מסגרת שאין לה עמותה.
<דוד אטמור: אני היום יכול לומר שהמסגרת הזאת מבחינתי היא המסגרת הקלאסית שיכולה להיות.
<דוד אטמור: אם מדברים על כפרי נוער, לנוער חרדי נושר, לתת להם את ההזדמנות האחרת להתפתחות, לבנות עמוד שדרה ולהמשיך להתפתח ולהיות עם איזה שהוא אופק כלכלי, זאת המסגרת.
<דוד אטמור: זאת המסגרת שנותנת את כל המשאבים הטיפוליים, הרגשיים, ברמה ובאמת בכמות הנדרשת כמעט בלי חיסכון.
<דוד אטמור: לעומת מסגרת אחרת, כשאנחנו לוקחים שם את הכול, אין לנו את האפשרות לתת את כל מה שקיים שם.
<דוד אטמור: זאת נקודה כדי ליישר את התמונה, או להרחיב את התמונה, כי לא כל המסגרות אותו דבר.
<דוד אטמור: יש לנו שש מסגרות כאלה ו - - -
יעקב מרגי: זה לא סותר, הקטע שאורט ומשרד הכלכלה, זה יכול להיות גם אורט כרשת מפעילה גם של משרד החינוך, הנקודה היא כזו, אנחנו צריכים למצוא את המסלול הבירוקרטי, שאנחנו לא אוהבים אותו, הרי בסוף בסוף זה לא הרשות הפלסטינית, זה לא שטח אקס טריטוריאלי והילדים הם ילד.
יעקב מרגי: זה לא הדבר היחיד ששני משרדי ממשלה מטפלים בנושא מסוים.
יעקב מרגי: זה שהילדים סומכים על משרד הכלכלה מבחינה לימודית, זה שהחינוך ההתיישבותי יושב במשרד החינוך, הוא יכול היה לשבת בכל מקום אחר, צריך לראות - - - את מבינה למה אני חותר?
מירב בן ארי: כן, למרות שאיפה היית שם את מינהל חינוך התיישבותי?
יעקב מרגי: זה לא השאלה עכשיו, השאלה למה החינוך ההתיישבותי של מר פישר הנכבד לא ייתן מענה לקטע הפנימייתי?
מירב בן ארי: ברור, כי זה בדיוק כמו מעונות היום של אפס עד שלוש, זה אותו דבר.
יעקב מרגי: בסדר, אבל אנחנו מכירים גם הרבה תחומים שיש - - -
מירב בן ארי: אתה זוכר - - -
יעקב מרגי: רווחה וחינוך אין לנו?
יעקב מרגי: פנימיות, אין לנו פנימיות שהן גם רווחה וגם חינוך?
מירב בן ארי: חינוך ורווחה זה משהו אחר.
<דב פרנק: אני רוצה לחדד קצת את הדברים של - - -
מירב בן ארי: לא, אני מסכימה איתו.
<דב פרנק: אני רוצה לחדד את מה שחבר הכנסת - - -
יעקב מרגי: שנייה, אני רוצה - - -
<יהודה הרצליך: הרב מרגי - - -
יעקב מרגי: אני לא רב, אני יעקב, או מרגי, או חבר כנסת, מה שאתה רוצה.
<יהודה הרצליך: אצלנו זה - - -
יעקב מרגי: לא, רב זה מחייב אותי.
יעקב מרגי: עוד מעט ייצא לי משהו מהפה ויגידו איך רב מתבטא.
<יהודה הרצליך: יושב ראש הוועדה, לנו יש את המסלול הכי פשוט, אנחנו הרי בזה המון שנים.
<יהודה הרצליך: גם התעריף החדש זה תעריף מתקציב של כספים ייחודיים כאלה ואחרים.
יעקב מרגי: לא רציתי להקדים את המאוחר, רציתי להגיע אליו ולשאול את השאלות האלה, כדי להבין בכלל אם זו קרקע מוצקה.
יעקב מרגי: היום טוב לך, מחר יבוא שר אחר שזה לא בסדרי העדיפויות והוא נדרש לעשות פלאט של 5%, מה פתאום, זה דבר ש - - - קדנציה אחת הייתי שר, לכן זה עולה לי.
יעקב מרגי: אני רוצה להגיע וללמוד את זה גם ממנו, ממשרד הכלכלה, לראות איך זה מתוקצב, למה.
יעקב מרגי: כמו שברצותו שם אותו גם ברצותו יכול להוריד את הסעיף הזה.
יעקב מרגי: לכן ברשותך אני אקפוץ ישר למשרד הכלכלה.
<דוד דהן: אני דוד דהן, אני בבית הספר פה בשני כובעים, מפקח פדגוגי ומפקח מקצועי.
<דוד דהן: ברשותך, אתה תמיד מזכיר את משרד החינוך, בעצם - - -
יעקב מרגי: אל תפחד, לא ניקח לכם אותו.
יעקב מרגי: גם אם תרצה לעזוב, אתה כל כך טוב לא נקלקל.
<דוד דהן: אנחנו עושים רק דברים טובים.
<דוד דהן: בעצם מי שסגר את הטכנולוגי זה משרד החינוך, מי שלקח וממשיך עם הדגל זה משרד הכלכלה, משרד העבודה, משרד התמ"ת.
<דוד דהן: יש לנו בתי ספר במגזר החרדי, במגזר היהודי, במגזר הערבי ואנחנו נותנים מענה בראייה מאוד מאוד מאוד רחבה.
יעקב מרגי: יש עוד בתי ספר תעשייתיים?
<דוד דהן: יש לנו והם נותנים מענה מבחינת מקצועות לעתיד, מהמסורתיים ועד להיי טק וכן הלאה.
<דוד דהן: יש לנו, בפיקוח שלי במחוז צפון, ארבע פנימיות.
<דוד דהן: בפנימיות התלמידים לומדים מקצועות ליבה, לומדים מקצוע, יש אפשרות גם לבית ספר כאן, זה בר החלטה ושיקול של בית ספר, זה עניין של התייחסות של בית הספר לגבי לימודי בגרות והגשת התלמידים.
<דוד דהן: בבתי ספר אחרים שלנו ניגשים לבגרויות וכמובן שבסופו של תהליך תלמיד פה מסיים 12 שנות לימוד, עם מקצוע וגם מתגייס לצבא.
<דוד דהן: זה הרעיון בגדול בבית הספר.
<דוד דהן: אני גם בכובע של מפקח בגרות, באמת יש להוריד את הכובע בפני בית הספר.
<דוד דהן: כשאני הגעתי לפה וביקשו לפתוח מגמת נגרות אז הביאו אותי לחדר של שני מטר על שני מטר ואמרו לי שפה רוצים להקים מגמת נגרות, מבחינת הובי מבחינתי זה בסדר, וזה מה שיש היום.
<דוד דהן: כלומר יש את הרצינות שלנו כמשרד לתת מענה.
<דוד דהן: אגב, אנחנו לא רק לתעשייה, אנחנו נותנים מענה גם לצבא.
<דוד דהן: בתחום שלי יש שני בתי ספר, רשת עמל למשל, ברמת דוד, שהתלמידים לומדים ועובדים במקצועות של הצבא, של התעופה.
<דוד דהן: יש בית ספר בחיל הים, בחיפה, גם שם אני מפקח פדגוגי.
<דוד דהן: כלומר שאנחנו נותנים מענה שתלמידים מסיימים וממשיכים במקצוע, מה עוד שבעצם לא היה מענה של אף מגזר במדינת ישראל.
<דוד דהן: זה מה שאנחנו עושים.
יעקב מרגי: אני רוצה שתתייחס לקטע הזה, התקציבים שאתם מעבירים גם ל - - -
<דוד דהן: אני לא מתעסק בתשלומים, אני לא מתמצא בזה.
יעקב מרגי: יש עוד מישהו מהכלכלה פה?
<דוד דהן: לא.
<דב פרנק: אני רוצה לחדד.
<דב פרנק: פרנק דב, אני ראש הישיבה, מהיזמים של המקום.
מירב בן ארי: אתה לא היית בסיור כשאני הייתי כאן, נכון ?
מירב בן ארי: בגלל זה לא זיהיתי אותך, תסלח לי.
<דב פרנק: יכול להיות.
מירב בן ארי: כי כבר הייתי פה פעם אחת.
<דב פרנק: זכות הקיום של המקום הזה זה, למרבה הפלא, דווקא משרד הכלכלה.
<דב פרנק: תשאלו אותי למה, כיוון שהמקום הזה מלמד טכנולוגיה ומקצוע ויש לזה הסכמה בציבור החרדי מתוך מאה שערים עד איפה שאתם רוצים בגלל שהלימוד הוא מקצוע.
<דב פרנק: אם היה פה משהו אקדמי זה היה עוצר.
יעקב מרגי: ברור לי, לכן בשלב שהוא נתן לי את הסקירה - - -
<דב פרנק: לכן אין לנו שום אופציה 'תעברו למשרד החינוך'.
מירב בן ארי: לא, שלא יישמע כאן שאנחנו דווקא חושבים - - -
יעקב מרגי: אנחנו באנו לעזור, לנסות לראות בפרקטיקה שלנו, מה שאנחנו יודעים לעשות - - -
מירב בן ארי: אני רוצה רק לתת לך לדוגמה.
מירב בן ארי: נגיד היה דיון בוועדת החינוך, לפני שבועיים, אם אתה זוכר על לימודי השואה.
מירב בן ארי: אתה זוכר שהבאתי הצעה לסדר?
מירב בן ארי: שבעצם עשו 30-70, 70 מבחן בגרות ו-30 הערכה.
יעקב מרגי: הערכה חילופית.
מירב בן ארי: ובאו תלמידים ואמרו כמה ש-30%, שהם לוקחים נושא כמו נגיד מחנה ברגן בלזן ועובדים עליו ומראיינים ניצולים ועושים עבודת עומק והם אומרים שסוף סוף נשאר משהו, לא רק לקרוא, להקיא לבחינה ולצאת.
מירב בן ארי: ואז עמדה שם אמא, הגשתי על זה שאילתה בעקבות הפגישה, ואמרה 'תשמעו, אצלנו בבתי הספר של משרד הכלכלה אין את זה, זה 100% בחינה'.
מירב בן ארי: אז בקטעים האלה אנחנו אומרים למה.
יעקב מרגי: דברים טובים אנחנו רוצים לשכפל, להעתיק.
מירב בן ארי: בדיוק, זו הגישה שלנו.
מירב בן ארי: כבר הגשתי גם שאילתה על מה שעשינו עם הבגרות עם השואה, וזה מה שמרגי גם אמר, שזה אותו תלמיד ופשוט בדברים אלמנטאריים הם צריכים להיות שווים.
<קריאה: זה גם תלמידים של טכנולוגיה, תלמידים של המקצוע, זה לא תלמידים של האקדמיה.
<קריאה: אם נרחיב על הדברים שלא שווים, אז מעבר לעניין התקציבי, יש פה הרבה דברים תוכניים שבאמת יש פערים.
יעקב מרגי: הרמת ידיים בנושא התקציבי.
<קריאה: לא, בכלל לא.
<קריאה: להיפך, בגלל שראיתי שתפסת את זה אז אני - - -
יעקב מרגי: לא, אני רוצה ללבן את זה.
<קריאה: אם תרצה, יהודה יכול לתת לך תשובות הכי טובות פה בחדר.
<קריאה: דוד, לא נרשם פה בפרוטוקול הקטן יותר של הפינויים, זה גם משמעותי.
יעקב מרגי: הפרוטוקול פתוח, מקליט.
<קריאה: לפני שהוא עובר לחינוכי.
<יהודה הרצליך: אני אסיים בנושא התקציבי.
<יהודה הרצליך: אני חושב שאם אנחנו רוצים להיות מעשיים בכל הנושא התקציבי, מה שקרה במשרד הכלכלה בדיונים, שבסופם התקציב של הפנימיות עלה והוחלט להעביר את זה למשרד הרווחה, מהסיבה הפשוטה שמשרד הכלכלה טוען ש'אין לי כלים לפקח, אין לי את מנגנון הפיקוח שיש במשרד הרווחה'.
<יהודה הרצליך: אני חושב שבסופו של דבר, אם ירצו להעביר את זה למשרד הרווחה זה לא ייצא לפועל, כמו שניסו להעביר את בתי הספר - - - זה לא ייצא, אבל מה שאפשר לעשות - - -
יעקב מרגי: סליחה, לפני כן, הילדים פה 100% סטטוס רווחה?
<יהודה הרצליך: השאלה אני מדבר על תקציב לא רווחה, מינהל החינוך ההתיישבותי כן.
<יהודה הרצליך: אלה פרמטרים של מינהל החינוך ההתיישבותי.
יעקב מרגי: עזוב, אני ראיתי שיש רגישות פה כל פעם שאני מדבר על משרד החינוך, עזוב כרגע את משרד החינוך.
יעקב מרגי: הילדים פה הם 100% זכאי רווחה?
<יהודה הרצליך: למשרד הרווחה יש סולם, יש תמיכת רווחה של תלמיד משרד חינוך רגיל שמקבל פנימיית סיוע ופנימייה כמו בעליית הנוער ויש תעריף של 7,000 שקלים, תלמיד שהוא חוץ ביתי, טיפולי, שיקומי.
מירב בן ארי: אתה מדבר על הועדות?
<יהודה הרצליך: כן.
<יהודה הרצליך: אני מדבר על כסף, לא על רווחה, אני חושב שמשרד הכלכלה זכאי לקבוע תעריף - - -
יעקב מרגי: עוד פעם אתה בורח לי.
יעקב מרגי: יהודה, אתה קשה.
יעקב מרגי: אני רוצה ללמוד, אתה רוצה מיד פתרונות וצריך ללמוד.
יעקב מרגי: אני לא יכול להציע לך פתרון אם אני לא אלמד.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי, באת ואמרת משרד הכלכלה בא ואומר 'תקשיב, אין לי כלים, זה לא המומחיות שלי לנהל פנימיות, לפקח', באתי ושאלתי רווחה, הילדים פה הם 100% עם הועדות רווחה?
<יהודה הרצליך: תלוי.
<קריאה: אתה שואל אם הם בפרופיל המתאים או אם בפועל הם הועדות?
<קריאה: אז התשובה היא שבפרופיל הם עונים לזה, לגמרי.
יעקב מרגי: והועדות?
<קריאה: לא, כי אנחנו לא מוסד כזה שמקבל הועדות כאלה.
<קריאה: אנחנו זכינו במכרז של 24 תקנים של נוח"ם, זה הקשר שלנו עם הרווחה.
<קריאה: מה שאומר לך יהודה, בפועל אנחנו נותנים מסגרת רווחתית מלאה.
יעקב מרגי: הבנתי את הניואנסים.
יעקב מרגי: אני אגיד לך את האמת, אני לא רוצה טובות, לא של הכלכלה, אתם צריכים לא לרצות, לא טובות של הכלכלה, אפילו לא נוח"ם ומת"ן, היום יש תקציב, מחר אין, אתה תלוי בזה, תלוי בהוא.
יעקב מרגי: הדבר הכי טוב, הדבר הכי רצוי, נראה לי, להכניס את זה לתקנה תקציבית מסודרת ואתה יודע שיש לך ודאות.
יעקב מרגי: הדבר הכי קשה לנהל מוסד זה כשיש אי ודאות, שאתה כל רבעון צריך - - - אי הוודאות הזו מתישה, הכוחות שלך, האנרגיות שאתה יכול להשקיע ב - - - אתה משקיע באי הוודאות הזו.
יעקב מרגי: אם כבר יושבים ואנחנו פה ויושבים ולומדים, בוא ננסה קצת - - - זה הזמן שלי, יש לי עוד תחנה ויש לי עוד - - - אני רוצה ללכת מפה עם משהו שאני הולך לגעת בו.
יעקב מרגי: לבוא לראות שאתם מכניסי אורחים?
יעקב מרגי: היא סיפרה לי, שאתם עושים עבודת קודש?
יעקב מרגי: היא סיפרה לי.
יעקב מרגי: לנסות, אם אפשר לעזור במשהו, אז בואו ננסה, בואו נתמקד בקטע הזה.
<יהודה הרצליך: אז לשאלתך, אם תאתגר אותנו ובמקום 24 תקנים יש לך 130 תקנים, אני מניח ש-95% מהתלמידים יהיו זכאים - - -
יעקב מרגי: אתה מדבר על 24 תקנים של?
<יהודה הרצליך: נוח"ם, רווחה.
יעקב מרגי: גם שם זה עוגה והוא זורק ככה ו - - -
<קריאה: הוא מדבר על הסטטוס שלהם.
<קריאה: לא, יהודה, הוא מדבר - - -
<יהודה הרצליך: אם נבנה את זה בספר התקציב, מצוין, אבל אני מדבר כרגע - - -
יעקב מרגי: יהודה, בוא תקשיב.
יעקב מרגי: אני מבין אותך, אבל גם זה אי ודאות.
יעקב מרגי: אם אני נותן לך עכשיו 120-130 של נוח"ם מת"ן אתה נושם לרווחה, אבל זה השנה, בשנה הבאה ועוד שנתיים?
יעקב מרגי: היו שנים שהיו קשיים גם בקטעים האלה, בסעיפים האלה.
יעקב מרגי: אני בא ואומר, אף אחד לא עושה לך טובה, זה מדע מדויק, זה לא איזה המצאה חדשה שהולכת להיות.
יעקב מרגי: מה זה מדע מדויק?
יעקב מרגי: אלה הילדים, זה הפרופיל של הילדים, אני רוצה לדעת אם הם מוגדרים, לא מוגדרים, אם כן, בוא נמצא להם את המסלול שלהם, זו השאיפה שלי בכל דיון.
יעקב מרגי: איך מישהו אמר פה?
יעקב מרגי: לכתחילה המדינה הייתה צריכה להקים את זה.
יעקב מרגי: זה אתה אמרת את זה, נכון?
יעקב מרגי: הרציונל הוא שאם אני יודע ואני יודע להגדיר אותם ואני יודע איך הם מוגדרים, אני גם יודע באיזה מסלול, באיזו מגירה לשים אותם.
יעקב מרגי: זה אני מנסה ללמוד.
יעקב מרגי: רווחה אני שומע כן ולא, וזה לא נראה לי.
יעקב מרגי: אני אומר לך, תקציבים של פנימיות ברווחה זה דבר יציב, זה דבר רגיש.
יעקב מרגי: גם כשיש פלאטים, גם כשיש קיצוצים, משתדלים בסוף בסוף, קמה צעקה חוץ מתקציב הרווחה.
יעקב מרגי: זו המומחיות שלהם, יש להם את מערכות הפיקוח שלהם, הם יודעים לעבוד.
יעקב מרגי: חינוך התיישבותי גם יודעים, פחות או יותר, עם הקשיים, גם שם יש ביקורות לא קלות, ההתנהלות שם כמו שטיבלך, כמו שטעטל, לצערי הרב.
יעקב מרגי: כשמתנהלים כמו שטעטל ככה זה נראה.
יעקב מרגי: אני חסיד של ההגדרה, תגדיר אותי 70%, אבל תגדיר אותי, תן לי 70%.
יעקב מרגי: אני שווה משהו?
יעקב מרגי: תגדיר אותי.
יעקב מרגי: לכן אני אומר לך, היום הכלכלה עשה, כי חשוב לו שהמסגרת הזאת תהיה, מחר זה יכול ליפול לך.
<יהודה הרצליך: אני - - - כנראה משהו זמני שהופך להיות קבוע.
<יהודה הרצליך: הרי משרד הכלכלה, אם היינו מתעקשים במשרד הכלכלה 'חבר'ה, אנחנו רוצים שתכניסו אותנו לליין מסודר, אנחנו לא רוצים לחיות - - -
יעקב מרגי: לא היו מכניסים אותך.
<יהודה הרצליך: לא היו מכניסים אותנו והיינו דנים עד היום להיכנס בצורה מסודרת - - -
יעקב מרגי: אתה צודק, עשית טוב, אני לא בא בטענות, אבל עכשיו יכול להיות שאתה עולה כיתה.
יעקב מרגי: יושבת לך פה ועדת חינוך ונמצאת פה מירב, שהיא חסידה שלכם והיא רוצה לראות איך מסדרים אתכם שכבר לא תצטרכו, שתזמינו אותה לחלוקת תעודות, לא מעבר לזה.
יעקב מרגי: לכן אני מנסה ללמוד את ההגדרה הנכונה שלכם.
יעקב מרגי: אנחנו נלך מפה, היא לא תעזוב אותי, היא תבוא ותגיד לי 'היינו בכפר זיתים, אמרנו ונו ונו', צריך לתרגם את זה לעשייה ואני מתקשה.
יעקב מרגי: אני מתקשה ללכת איתכם, כי זה לא התחום, אם היה תחום שלי הייתי אומר לכם 'זוזו, אני הולך לטפל בכם', הייתי יודע איך לעשות את זה.
<יהודה הרצליך: אז אני מציע פתרון בקומות, פתרון קודם כל בר השגה.
<יהודה הרצליך: בר השגה זה לדאוג לתקציב, גם אם תקציב לחמש שנים, אבל הוא קודם כל מייצב וממצב את המקום פה למצב שפוי.
<יהודה הרצליך: לתת תקצוב למקום, גם אם זה משהו שהוא לא בספר התקציב וזה משהו שניתן מתקציב חולף לחמש שנים עדיין - - -
יעקב מרגי: יהודה, זה בגלל שאתה מיואש וסקפטי.
יעקב מרגי: תקציב 15'-16', הייתה שנת בחירות, כשלא היה תקציב, מה המצב איתכם?
יעקב מרגי: קיבלתם מהתוספות האלה?
<יהודה הרצליך: אנחנו לא יכולים לקשור את זה לשנת בחירות או לא לשנת בחירות, אבל - - -
יעקב מרגי: תשמע, בוא תהיה פוליטיקאי.
מירב בן ארי: רגע, אבל תבין מה שהוא אומר.
<יהודה הרצליך: בדיוק בגלל זה אני אומר את מה שאני אומר, כי אני יודע איך המערכת עובדת, אני יודע שהמערכת יודעת קודם כל לתת זמני וזה הופך לקבוע.
<יהודה הרצליך: ה-3,600 שקל, הסיכוי שיורידו את זה הוא הרבה הרבה יותר - - -
יעקב מרגי: אני אביא לך דוגמה מצוינת של מצב שאתה אימצת.
יעקב מרגי: אני בתוך עמי יושב, חברה חרדית, כל השנים יש לי שריטה ואני תמיד הולך נגד המיינסטרים של החברה החרדית, אני אומר להם תפסיקו עם הבטחת הכנסה הזו, תמסדו אותה, כל פעם אתם על שולחן הניתוחים, לא, לא, זה מגיע, זה מגיע כבר 20 שנה, זה מגיע והנה באה ממשלה מסוימת והופ, הפילה עליהם את זה.
יעקב מרגי: מה אני מתכוון?
יעקב מרגי: כשזה בבסיס התקציב, כשזה בתקנה, כשאתה מוגדר, קשה גם למי ששם אותך על הכוונת הירוקה הזו, מכוון, קשה לו לחסל אותך.
יעקב מרגי: כשאתה במגרות זמניות זה ברצותו נותן, ברצותו לא נותן.