GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אמנון בארי-סוליציאנו: העניין שמדובר באמת בבתי ספר יסודיים, כיתות ה' ו-ו', מה שבאמת אומץ כרגע, כפי שאנחנו שומעים; השפה הדבורה – או שפה תקשורתית.
<אמנון בארי-סוליציאנו: מתחילים במדוברת, ממשיכים בקריאה וכתיבה במעבר חלק לשפה הקלאסית, לערבית הקלאסית; וכמובן המרכיב האחרון שהוא אולי הכי חשוב מכולם – הלימוד מבוסס על מורות ומורים ערבים שנכנסים למערכת, הופכים שגרירים של השפה, של התרבות, של האזרחות הערבית.
<אמנון בארי-סוליציאנו: נקלטים בחדרי המורים והופכים להיות למודלים עבור התלמידים.
<אמנון בארי-סוליציאנו: התכנית הזאת הוארכה בשני גלי הארכה ונמצאה מאד יעילה בשני הפרמטרים האלה שאני הזכרתי.
<אמנון בארי-סוליציאנו: אנחנו מאד מתרגשים - אני חייב להגיד - לשמוע את ההודעה של המשרד שהוא פיתח ומשיק תכנית שתהפך לתכנית חובה.
<אמנון בארי-סוליציאנו: אני חושב שעכשיו צריך לבדוק כיצד הדבר הזה יישום.
יעקב מרגי: כמה שנים יזמתם את זה?
<אמנון בארי-סוליציאנו: מינואר 2005.
<אמנון בארי-סוליציאנו: הדבר הזה פועל על 23,000 תלמידים.
<אמנון בארי-סוליציאנו: אני מריח פה דווקא כאן איזו שהיא פריצת דרך.
יעקב מרגי: אני יודע שתהליך הטעמה לוקח שנה-שנתיים.
<אסתר הלפרין: התכניות מוטמעות בשטח.
<אמנון בארי-סוליציאנו: אנחנו התחלנו בחיפה ובכרמיאל.
יעקב מרגי: כלל ארצית אני מתכוון.
<אמנון בארי-סוליציאנו: אנחנו התחלנו בחיפה ובכרמיאל בזכותם של יונה יהב ועדי אלדר, בשבעה בתי ספר, בסמסטר ב' של שנת 2005.
<אמנון בארי-סוליציאנו: שנה אחרי זה כבר הכפלנו, אחרי זה ירושלים, נגב וכל הארץ, מהגליל העליון ועד דימונה בדרום.
<אמנון בארי-סוליציאנו: 200 בתי ספר.
<אמנון בארי-סוליציאנו: הדבר הזה זה כן פריצת דרך, כי אם הדבר הזה יאומץ כפי שאנחנו שומעים עכשיו, לא רק על סמך התכנית הזאת פר-סה, תכנית דומה – מצוין.
<אמנון בארי-סוליציאנו: אם זה יהיה מבוסס על אותם פרמטרים, יש פה סיכוי אמיתי וחובה ואכיפת החובה - - -
<אסתר הלפרין: חובה, בדיוק, חובה.
<אמנון בארי-סוליציאנו: והדבר הנוסף זה הגדרת מקצוע חובה בבגרות, כי זה יהיה האינסנטיב האמיתי לתלמידים, לקחת את הדבר הזה ברצינות לכל הדרך.
<אמנון בארי-סוליציאנו: אנחנו נגדל פה דורות חדשים של אנשים שהם דו לשוניים.
מרדכי יוגב: אני חושב שהדיון פה הוא מאד חשוב ואולי אני אקדים לו, כי אני לא רוצה להיכשל בלשוני במעט הערבית שאני יודע ולטעות פה - - -
יעקב מרגי: מי שלא מעז לא מצליח.
יעקב מרגי: היית צריך להיות בהתחלה.
מרדכי יוגב: אני זוכר פה, אמר ידידי ממכון ון ליר שאין אופציה כזאת.
מרדכי יוגב: אני זוכר אופציה כזאת לוותיקים שיצא להם לעבור – אולי אבי – את מה שהיה נקרא פעם החוף הירוק.
מרדכי יוגב: את חאג' יחיא מכפר קרע ואת ציפורה כצנלסון - - -
<קריאה: באולפן עקיבא.
מרדכי יוגב: באולפן עקיבא.
מרדכי יוגב: וכאחד שחווה שם שבועיים – זה לא הרבה – הייתה שם חוויה, כשאותי לימדו מורים ומורות משכם ומעזה, ערבית.
מרדכי יוגב: הם גם לימדו דרך אגב חיילות ב-8200, ומורות או בנות שירות לאומי לימדו את המורים משכם ומעזה עברית, והמציאות של שלום עתידי חוותה שם במקום הזה ושרתה בו מספר שנים.
יעקב מרגי: אימצו את שיטת הסחר החליפי.
מרדכי יוגב: יש לי עוד סיפור שאני אספר אותו אחר כך.
מרדכי יוגב: אתה תתרגש ממנו, בשביל החיוך.
מרדכי יוגב: בהלוויה של ציפורה כצנלסון, שמרתי איתה קשרים הרבה שנים עם הגברת הזאת שניהלה שם – שולמית.
מרדכי יוגב: סליחה, שולמית, טעיתי בלשוני.
מרדכי יוגב: לא זכרתי.
מרדכי יוגב: זה התקיים בבית ההלוויות סנהדריה.
מרדכי יוגב: שם הייתה חלקת הקבר שלה.
מרדכי יוגב: על הפודיום עומד יהודי, מזמין, ואני לא ידעתי את היקף האנשים שהוקירו את הגברת הזאת.
מרדכי יוגב: פשוט לא ידעתי.
מרדכי יוגב: באתי, כי הכרתי אותה במעמד - - - עומד שם על הדוכן אדם ואומר – ראשון המפסידים, מורנו ורבנו הרב חיים דרוקמן.
מרדכי יוגב: אני שואל את היהודי שלידי שהיה פרופסור – אתה יודע מי זה המנחה?
מרדכי יוגב: הוא אומר אני לא יודע.
מרדכי יוגב: אני אומר לו זה חאג' עלי יחיא.
מרדכי יוגב: הוא כמעט נפל, שערבי מנחה את הלווייתה של הגברת.
מרדכי יוגב: מי שנכח שם יכול להעיד שכך היה.
מרדכי יוגב: וגם עם חאג' עלי יחיא שמרתי על קשר הרבה שנים, גם ביקרתי אותו בבית החולים כשהוא היה שגריר בשוודיה וכו'.
מרדכי יוגב: אני חושב שהשפה הערבית היא חשובה מאד ובאמת אין לי מה להוסיף על מה שנאמר פה על עשירותה והלוואי והייתי יודע יותר, וגם על חשיבות לימודה, גם לצד המודיעיני – שהוגדר פה וגם לחיים המשותפים שלנו פה במדינה הזאת.
מרדכי יוגב: ויחד עם זאת, אני אומר, החובה היא לעתים דבר שיש בו קושי משתי סיבות.
מרדכי יוגב: אחד, קושי על חלק מהתלמידים, שקליטת שפה קשה עליהם ובין הצורך עוד בשתי שפות – גם אנגלית וגם צרפתית, ואותי לימדו גם אנגלית וגם צרפתית בכיתות ז'-ח'.
מרדכי יוגב: אני מודה כתלמיד שזה היה לי קשה.
ענת ברקו: תוותר על הצרפתית.
מרדכי יוגב: לא מוותר על שום דבר.
מרדכי יוגב: לא מוותר גם על ערבית.
מרדכי יוגב: לא מוותר, אבל כחובה על כל תלמיד יש בזה קושי.
מרדכי יוגב: מעבר לכך, בחינוך הדתי ובחינוך נוסף, אדוני יושב הראש, כאשר אתה צריך לעתים מגמות היום, לעתים אתה צריך מומחיות ברפואה ובפיזיקה, לעתים אתה צריך בבוטניקה, לעתים אתה צריך בסייבר.
מרדכי יוגב: יש בכמות השעות הזאת, ולעתים – ואני אומר לך, בחינוך הדתי, לא משנה של מה – אתה נלחם על השעות, שיהיה לך את המינימום של התניה, את אותן שעות שחשובות לך.
מרדכי יוגב: ולכן אני סבור שכפייה היא איננה טובה.
מרדכי יוגב: עידוד הוא חשוב מאד, ודרך העידוד ודרך המגמות, כמה שיותר שילמדו וכן לעודד, כי אנחנו חיים פה ביחד וזה חשוב מאד.
מרדכי יוגב: הכפייה תיצור ראקציות ולכן שאלתי לא בשאלה מתריסה – כי גם אתה רוצה לצורך העניין ונלחם, ואין לך, והלוואי וכל הציבור היה לו - - -
יעקב מרגי: לא, במקרה שלי מתקיים הפתגם בארמית – אילולא דמסתפינא, הייתי אומר לך את דעתי במקום, על אל המעיין.
מרדכי יוגב: אבל הצורך בליבה פעם אחת של פיזיקה, מתמטיקה ואנגלית וגם ערבית, ופעם שנייה בתנ"ך או בתורה או בלימודים נוספים, שאתה רוצה להעניק לילדיך, היא יוצרת מחסור בשעות.
מרדכי יוגב: ולכן אני חושב שהפתרון הנכון הוא ליצור את כל תכניות העידוד ואת כל תכניות ההמרצה ואת כל תכניות שיתוף הפעולה, ודרכן זה יגביר גם את הלומדים, כל אחד מהסיבות שהוא ירצה וניסיון ליצור חוק שווה לכולם, בין לאלה שמתקשים, בין אלה שצריכים מגמה תורנית מוגברת, בין אלה שצריכים מגמה של סייבר, או רפואה מוגברת, בכדי לטפס למעלה, הוא לא יהיה נכון במרחב השעות והתקציב שהמערכת מאפשרת.
מרדכי יוגב: אם כן, אני רואה לנכון שלא לחייב, אבל באמת ליצור הרבה עידוד ועידוד חיובי, כדי שיותר ויותר תלמידים ויותר ויותר כיתות ייכנסו לסיפור.
<ליאת הלבץ: אני נציגת התאחדות הסטודנטים הארצית.
<ליאת הלבץ: דיברו פה על יישום החוק של השפה הערבית - - -
יעקב מרגי: אחמד טיבי יושב תמיד ליד יושב הראש, מה אתה מציע לו לשבת שם?
אחמד טיבי: סאלם עליכם.
יעקב מרגי: רחמת אללה.
<ליאת הלבץ: דיברו על יישום מבחינת שילוט לדוגמא, של השפה הערבית.
<ליאת הלבץ: אנחנו מוצאים מהצד השני את הקושי.
יעקב מרגי: תני לי רק את הפן.
יעקב מרגי: עזבי שיחות מוטיבציה.
יעקב מרגי: הפן של הסטודנטים.
<ליאת הלבץ: הפן שלנו זה שהסתכלנו באמת בשטח ומה שגילינו וראינו זה, שמעבר לשלט שכתוב בערבית, צריך גם שהנציג בביטוח הלאומי או האחות או העובדת הסוציאלית, גם הם יידעו ערבית ויידעו לתת שירות לאזרח, גם בערבית.
<ליאת הלבץ: כי התארגנות בשטח - אני חייבת לומר - סטודנטים רבים התחילו באמת תכניות ביוזמות באמת עצמאיות של לימוד ערבית אחד את השני, בין חברים לכיתה.
<ליאת הלבץ: אנחנו לקחנו את היוזמה הזאת מהשטח והפכנו אותה ממש לתכנית מלגות בשיתוף פר"ח.
<ליאת הלבץ: יש כיום 40 מלגאים של ההתאחדות שהתחילו פיילוט בסמסטר האחרון.
<ליאת הלבץ: למעשה נפגשים מחוץ לשעות הלימודים עם חבריהם לכיתה.
<ליאת הלבץ: יש 40 מלגאים.
<ליאת הלבץ: כל מלגאי נפגש עם 10 סטודנטים פלוס מינוס בקבוצות למידה, ולמעשה מלמד את חבריו שפה ערבית מדוברת.
<ליאת הלבץ: אני חייבת לציין שאנחנו הופתענו ושמחנו לגלות בסמסטר האחרון שאותם סטודנטים שנפגשים, מעבר לכך שהם באמת לומדים מחברים את השפה ומייצרים איזו שהיא אינטראקציה שלא הייתה מתקיימת לפני כן, למרות שהם היו חברים לכיתה, מעבר לזה הם באמת נשארים מעבר לשעות הלימוד לשיח משותף ובאמת להיכרות וחברות, ונוצרות שם באמת חברויות שהן מעבר.
<ליאת הלבץ: אני מאמינה שתכניות מהסוג הזה, מעבר למערכת החינוך שצריכה וחייבת להכניס בצורה ניכרת יותר את לימודי הערבית, אני יכולה להגיד – התיכון שלי אמנם לא כל כך רחוק, 10 שנים מאחורי – אבל אני זוכרת העמידו בפנינו את האופציה לעשות מוגבר של ספרדית או ערבית.
<ליאת הלבץ: כולם הולכים לספרדית.
<ליאת הלבץ: זה היה מגניב.
<ליאת הלבץ: זה היה בטלוויזיה, זה היה נראה שווה, זה היה נראה מעניין.
<ליאת הלבץ: ילדים הולכים ללמוד מוגבר ספרדית במקום ערבית.
<ליאת הלבץ: זו בחירה שבזמנו הייתה נראית לי הזויה.
<ליאת הלבץ: עד היום.
יעקב מרגי: עד היום, לא רק בזמנו.
יעקב מרגי: מקח טעות אני קורא לזה.
<ליאת הלבץ: אני מקווה שחל איזה שהוא שינוי במערכת מאז שאני הייתי תלמידה.
<ליאת הלבץ: וגם היום באקדמיה – אני חייבת לציין – שיש מוסדות אקדמאים שנותנים את האפשרות, כקורס בחירה - - -
יעקב מרגי: חסרים לי כאן אנשי האקדמיה והאוניברסיטאות שלא הגיעו לדיון.
<ליאת הלבץ: חד משמעית.
<ליאת הלבץ: קורס בחירה של לימודי ערבית, אין שום - - -
יעקב מרגי: סליחה רגע.
<אליעזר שלוסברג: שמי אליעזר שלוסברג.
<אליעזר שלוסברג: אני פרופסור לערבית מאוניברסיטת בר אילן, אבל אני יושב כאן בעיקר כיושב ראש ועדת מקצוע ערבית ואסלאם במשרד החינוך, לסקטור היהודי.
יעקב מרגי: הייתי רוצה פה את נציג האוניברסיטאות, מל"ג, המכללות.
יעקב מרגי: זה חסר בדיון.
יעקב מרגי: זו צלע שחסרה בדיון.
יעקב מרגי: תסכמי בבקשה.
<ליאת הלבץ: אני רק מסכמת ואומרת שאני חושבת שגם באקדמיה בהחלט צריך להכניס את האפשרות הזו לסטודנטים.
<ליאת הלבץ: יש היום קורסי בחירה שסטודנטים יכולים לקחת.
<ליאת הלבץ: זה לגמרי צריך להיות קורס בחירה לסטודנטים.
<ליאת הלבץ: אין שום מניעה מכל סטודנט, בכל תואר שהוא, ללמוד גם ערבית.
<ליאת הלבץ: אני מצטרפת לקריאה - - -
יעקב מרגי: אם היו כאן ראשי האוניברסיטאות והמכללות, הייתי אומר להם שבאותם חוגים שהם נותנים לסטודנטים, יש לפעמים חוגים שאני לא יודע ממתי השתמשו במה שזה, ואני לא מקל ראש בשום חוג, בשום קורס אקדמי, בשום כנס אקדמי, בשום כלום – אני חושב שלפחות אם זה לא בא בילד במערכת החינוך, לפחות בתוך ההשכלה הגבוהה זה חייב להיות.
יעקב מרגי: חייבים לתת את הדגש ואני לא אספח על זה.
יעקב מרגי: אני אדאג שיהיה לנו דיון משלים בסוגיה הזו עם האקדמיה.
עבדאללה אבו מערוף: זה יום מבורך לו חיכינו כמובן עד שחבר הכנסת יוסף ג'בארין וחבר הכנסת מרגי, ואיך שאומרים – עדיף מאוחר מאשר בכלל לא.
עבדאללה אבו מערוף: לכן אם מתחילים, אז להתחיל ברגל ימין ולא ברגל שמאל.
עבדאללה אבו מערוף: בלי פשרות.
עבדאללה אבו מערוף: הדיון הזה בוועדת החינוך אכן יהיה הכתובת לכך שהשפה הערבית תהיה שפה לימודית וחובה.
עבדאללה אבו מערוף: אם אנחנו נחטיא את המטרה, אז חבל על כל הוויכוח, חבל על כל הדיונים.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו רק נטחן מים, חבר הכנסת מרגי.
עבדאללה אבו מערוף: אם אנחנו נחטיא את המטרה ולא נלך ברגל ימין – כן לעודד ולא לעודד ולא לתת תמריצים ולא לתת בונוסים, שאכן תכנית הלימודים תכלול בגרות ב-3 יחידות, אני לא אומר 4 יחידות, או 5 יחידות, לפחות 3 יחידות.
עבדאללה אבו מערוף: מה שחשוב ביותר, כל המורים שיהיו מורים לשפה הערבית – ערבים, או מורות ערביות.
עבדאללה אבו מערוף: אחרת גם נחטיא את המטרה.
עבדאללה אבו מערוף: עם כל הכבוד לכל הארגונים, זה טוב וזה יהיה הצד השני, הצד החברתי, האנושי, היחסים הכלליים, אם זה קרן אברהם, אם זה לא קרן אברהם וכל הארגונים.
עבדאללה אבו מערוף: זה טוב מאד.
עבדאללה אבו מערוף: הם עושים עבודת קודש.
עבדאללה אבו מערוף: הם העלו את הצד השני במשותף, אבל בלי משרד החינוך, שהוא הבסיס להכל והמשאבים צריכים להיות במערכת החינוך ולא לפזר.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא יודע תרבות, לא תרבות, מזרח תיכון, עם כל הכבוד למה שסיגל דיברה, מה זה קשור לשפה העברית?
עבדאללה אבו מערוף: תרבות אסלאמית או לא תרבות אסלאמית, סליחה שאני אומר, אבל אני מתכוון לשפה.
עבדאללה אבו מערוף: אז אנחנו נדגיש את השפה.
<סיגלית שושן: זה הגברה - - -
עבדאללה אבו מערוף: בסדר, אבל אנחנו מדברים על השפה, איך להתחיל ללמוד את השפה הערבית.
עבדאללה אבו מערוף: בקיצור, אני אומר שצריך להיות תמריץ, צריכה להיות בגרות חובה.
עבדאללה אבו מערוף: מכיתה ה', מכיתה ו', מכיתה ד' – זה כבר המומחים והסוציולוגים והמורים יודעים באיזה כיתה להתחיל.
עבדאללה אבו מערוף: בגרות ומורים ערבים בכל בתי הספר עם מורים שלמדו את השפה הערבית ויש להם תארים בשפה הערבית – מורים ומורות, וכך צריך להתחיל ברגל ימין.
עבדאללה אבו מערוף: נקווה שבעוד 10 שנים אני אופטימי או פסימי, אכן יהיה דור לא רק של גשר לקשר, אכן קשר וגשר אדוקים, דו קיום, שפה, ללמוד ולהבין אחד את השני בצורה הנכונה, הנאורה, התרבותית, החברתית ביותר במדינה הזאת.
יעקב מרגי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.
טלב אבו עראר: תודה מכובדי יושב הראש.
טלב אבו עראר: סבאח אל חיר לה ג'מיעה.
טלב אבו עראר: אני אתחיל בפסוק מהקוראן שאומר – "עוודאללה אינה שבן אלודים ביסמאללה אל רחמן ורחמים יא יואנס ואינה חלגנק ו - - - - - - ואוסמה - - - אילי שערף - - - אינה לאללה, - - - כביר".
טלב אבו עראר: וכך אלוהים ברא אותנו עמים ולכל עם יש את השפה שלו.
טלב אבו עראר: אני תחילה מברך על כך, באמת שמח מאד שהכנסת היום מציינת את יום השפה הערבית, שהיא שפה רשמית במדינת ישראל ולכן השפה הערבית היא שפה יפה.
טלב אבו עראר: ולכן חברים, אני רואה שבארץ הזו יש שני עמים – ערבים ויהודים.
טלב אבו עראר: לכן אולי חלק קטן של כמה אחוזים מהיהודים יודעים ערבית, אבל במקביל הערבים – 90% יודעים עברית.
טלב אבו עראר: צריך לעשות באמת אצלכם חשבון לעצמכם.
יעקב מרגי: חשבון נפש.
טלב אבו עראר: לא עד כדי כך, אבל לטובתכם.
טלב אבו עראר: ב-10% שיודעים ערבית, כבוד יושב הראש, הם אנשי השב"כ, כי כל יום יש להם אורחים ערבים.
יעקב מרגי: מה, הם מכניסי אורחים?
טלב אבו עראר: קוראים לו אבו ענטר, אבו מועתז, אבו מאש, ומכנים את עצמם בשמות ערבים.
טלב אבו עראר: אתה מבין?
טלב אבו עראר: כדי באמת שהמוזמן הזה ירגיש רגוע וייתן את כל מה שיש לו.
טלב אבו עראר: ולכן אני הייתי מציע באמת לכולם ללמוד ערבית.
אבי דיכטר: טלב, 10 שניות.
אבי דיכטר: אתה יודע שפעם הבאנו חוקרים ערבים בהפרות הסדר ואז גם הם היו צריכים לשים כינויים.
אבי דיכטר: אתה יודע איך הם קראו לעצמם?
טלב אבו עראר: אבו שלמה?
אבי דיכטר: יוגב, חגי - - -
יעקב מרגי: הם למדו מהר.
טלב אבו עראר: לכן השפה הערבית היא שפה באמת קשה ומורכבת.
טלב אבו עראר: חלק מהערבים אפילו לא יודעים את השפה הספרותית של השפה הערבית.
טלב אבו עראר: אני, כשהלכתי למרוקו, בקושי הבנתי אותם ורק דיברנו בשפה הספרותית, אחרת לא נבין כלום.
טלב אבו עראר: ולכן השפה הערבית, כשאתה לומד באמת את שפת האחר, זה כלי וזה באמת אמצעי לקירוב לבבות, שנבין אחד את השני.
טלב אבו עראר: חבר הכנסת נתן דוגמא – כיף חַאלַק או חַאלֵק.
טלב אבו עראר: צריך להקפיד – חאלֵק – מה שלומך, וחַאלַק – דוד שלך.
טלב אבו עראר: דיר באלק.
אבי דיכטר: מצד האמא.
טלב אבו עראר: מצד האמא.
ענת ברקו: אפילו גם חאלתק.
טלב אבו עראר: חברים, אסור.
טלב אבו עראר: אני קודם כל גאה שאני ערבי בעיקר בגלל השפה הערבית.
טלב אבו עראר: הרי שפת כל אזרחי גן עדן, מדברים שם ערבית.
טלב אבו עראר: יהודי נכנס לגן עדן מדבר ערבית, ראס בין עינו.
טלב אבו עראר: חברים, שנייה, שנייה.
אחמד טיבי: יהודים שרוצים להגיע לגן עדן, חייבים לדעת שיש מחיר.
יעקב מרגי: תאמינו לי, אפשר לספר על זה עוד הרבה דברים.
יעקב מרגי: חברי הכנסת והאורחים, אנחנו ממש מספר דקות ספורות לפני סיום הדיון ואין לי את הפריבילגיה הזאת, למרות שהייתי רוצה להצטרף גם אני לחגיגה הזו, אבל אפרופו הוויכוח בין ספרדים לאשכנזים, מה המוצא של המשיח – גם שם אחד אומר אשכנזי, אחד אומר יהיה מרוקאי, השלישי אומר תוניסאי.
יעקב מרגי: הוויכוח הזה קדם לזה.
יעקב מרגי: רבותי, לפני שנסיים, אנחנו נקנח עם משרד החינוך.
יעקב מרגי: חבר הכנסת אחמד טיבי, אחרון הדוברים מחברי הכנסת.
יעקב מרגי: בקצרה ולאחר מכן משרד החינוך ונסכם את הדיון.
אחמד טיבי: סאבח אל חיר לג'מיעה.
אחמד טיבי: בוקר טוב לכולם.
אחמד טיבי: הייתי בוועדת חוקה, שאותה ניהל היום חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שהוא חבר כנסת ערבי.
יעקב מרגי: לא ידענו עד כה.
אחמד טיבי: לא לספר לליברמן, כי זה יפגע בקואליציה.
אחמד טיבי: והוא פתח, אהבתי במה שהוא פתח ואני אצטט, אני לא נוהג לצטט הרבה חברי כנסת, אבל אני אצטט אל אוסאמה: "תאה סתה על החיר לורתי מוג'אידן, פקולו ליסני פיל חקיקתי איל סנון".
אחמד טיבי: כלומר, לך הכרת השפות – מוג'אידן – יהודים שלא יצאו מהחדר – מוג'אידן, מאבק, יעני תעשה את זה הרבה, תתאמץ, תשתדל.
יעקב מרגי: תאבק.
אחמד טיבי: כל לשון – האמת היא שהיא בן אנוש.
אחמד טיבי: למה אני מצטט את זה, כי הכרת האחר נעשית הכי טוב באמצעות השפה.
אחמד טיבי: 96%, בניגוד למה שאמר טלב אבו עראר, שזה 95% - 96% מהערבים יודעים עברית ו-95% מהיהודים לא - - -
יעקב מרגי: תן קרדיט, תשאיר את זה 96, אוקיי.
אחמד טיבי: לא יודעים לדבר עברית - - -
טלב אבו עראר: ערבית.
אחמד טיבי: ערבית, ושכחת את החצי השני של הציטוט – ולא רוצים לדעת.
אחמד טיבי: זה מה שחשוב.
אחמד טיבי: חלק מההורים בבתי ספר יהודים שולחים את הילדים שלהם ללמוד, כי זה מקצוע בחירה, לא חובה – צרפתית, סינית לאחרונה, אבל לא ערבית.
אחמד טיבי: כי ערבית זה שפה של ערבים, תתפלא לשמוע.
אחמד טיבי: ערבית זו שפה של ערבים ואז הם לא רוצים לשלוח את הילדים.
אחמד טיבי: למרות שהשפה היא כלי הקשר החזק ביותר, היעיל ביותר, האפקטיבי ביותר להכרת האחר.
אחמד טיבי: איפה זה אמור להיעשות הכי הרבה?
אחמד טיבי: בבתי הספר.
אחמד טיבי: דיברת על פרויקט יא-סאלם, שבו מלמדים ערבית בבתי הספר.
אחמד טיבי: אני חושב שחשוב מאד שיהיו שם מורים ומורות ערבים בבתי ספר יהודים, כמה שאפשר.
אחמד טיבי: א', הם מורים ומורות טובים, הם גם שגרירים של החברה הערבית בבתי הספר היהודים, כי יש יהודים שגדלים עד לתיכון או אחרי צבא, והם לא פגשו ערבים.
אחמד טיבי: הם לא יודעים.
אחמד טיבי: הם שומעים על ערבים רק מפוליטיקאים.
אחמד טיבי: ולכן משרד החינוך חייב לעשות מעשה, אדוני יושב הראש.
אחמד טיבי: נקודה שנייה, אני לא יודע אם זה מקרה, לא מקרה, נציגי המדינה ונציגי משרד החינוך לענייני השפה הערבית בישיבה הזאת, במקרה, במקרה, הם יהודים.
אחמד טיבי: במקרה.
יעקב מרגי: יש לך את ראויה, יש לך את וופא, ואת כמאל עטילה.
אחמד טיבי: אתה מוכן לשים את ראויה אחראית ארצית?
יעקב מרגי: אם הייתי שר חינוך הייתי שם.
אחמד טיבי: אז שים, שים על חשבוני.
אחמד טיבי: ראויה כאחראית במחלקה.
אחמד טיבי: היא מעולה, היא מצוינת.
אחמד טיבי: אני רוצה שהיא תהיה ממונה ארצית.
אחמד טיבי: אתה מוכן לקבל את האתגר הזה?
<קריאה: אין לי בעיה.
אחמד טיבי: מותר לערבי להתקדם בחיים ולהיות ממונה על כל הארץ, גם על יהודים.
אחמד טיבי: היה אחד כזה על השפה העברית, האני מוסא, והוא כבר לא שם.
יעקב מרגי: למה, מתמטיקה יש.
מרדכי יוגב: מינו במתמטיקה מפקח ערבי.
מרדכי יוגב: אחראי ערבי.
מרדכי יוגב: הוא היה חצי שנה.
יעקב מרגי: פרופסור - - -
<קריאה: דרוזי.
<קריאה: מוהנם.
אחמד טיבי: תראו, תראו איך כולכם מתאמצים לזכור את שמו של - - -, פה שם.
אחמד טיבי: אני רוצה שיהיו כל כך הרבה ערבים, שלא תזכרו אף שם.
אחמד טיבי: לא אחד.
מרדכי יוגב: אני שכחתי כבר איך קוראים לך.
מרדכי יוגב: יש כל כך הרבה.
אחמד טיבי: אתה חולם עלי בלילות.
אחמד טיבי: אני הסיוט שלך.
יעקב מרגי: אתה יודע מה אמר משה רבנו?
יעקב מרגי: כשאמרו לו - - -
מרדכי יוגב: אחמד טיבי, אהלן וסהלן.
יעקב מרגי: כשאמר לו אלדד ומידד מתנבאים במחנה, הוא קינא לו.
יעקב מרגי: אומר לו מי ייתן וכל עם השם נביאים.
יעקב מרגי: אנחנו מפרגנים.
יעקב מרגי: הלוואי ונגיע לרמה הזו.
יעקב מרגי: ואני מבין את מה שאתה אומר.
אחמד טיבי: משפט אחרון לגבי אלה שדואגים מה עלה בגורלו של חבר הכנסת מיקי זוהר מכלוף, הוא מגיע לכנסת בשעה - - -
יעקב מרגי: מגיע.
אחמד טיבי: מגיע.
יעקב מרגי: היינו רוצים להרחיב, אבל תחליטו משה.
יעקב מרגי: משה זעפרני ופרופסור שלוסברג, מי שיכול לתרום הכי הרבה לדיון בסיכום.
<משה זעפרני: אני רוצה לומר שלושה משפטים ואני אעביר את זכות הדיבור.
<משה זעפרני: אני ממונה על כל השפות, כולל הערבית.
<משה זעפרני: אני יכול לתרום גם בנושא הערבית במקביל אבל זה לא הזמן.
<משה זעפרני: אתה שאלת מה המוטיבציה.
<משה זעפרני: אנחנו מנסים להגדיל את המוטיבציה, דרך זה שנהפוך את הלימודים לחוויה.
<משה זעפרני: אנחנו משקיעים הרבה מאד במורה, אנחנו משקיעים הרבה מאד בשעות.
<משה זעפרני: אנחנו משקיעים הרבה מאד בתכניות לימודים חדשות, כדי להפוך את הערבית לדבר מעניין, שתלמיד ירצה ללמוד ולא מתוך הכרח.
<משה זעפרני: זאת המוטיבציה הכי גדולה שלנו.
יעקב מרגי: משה, אני אשאל אותך בצורה הכי כנה.
יעקב מרגי: תקשיב, אומרים לך פה חברי כנסת שישבו ודיברו, אנחנו כאן מעל 25% מהאוכלוסייה דוברת ערבית, שייכים למוצא הערבי.
<משה זעפרני: כולל אני.
יעקב מרגי: וזה הגשר הכי טוב שיכול להיות.
יעקב מרגי: זה גם מוריד חסמים, מבער בערות.
יעקב מרגי: לפחות במשקל הזה ואני לא חקרתי את זה אקדמית להביא לך עוד כמה נקודות חשובות, ואנחנו יכולים להגיע למסקנה שזה הכרח בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: הכרח.
יעקב מרגי: כשאתה בא ואומר לי אני רוצה ללמד את זה בצורה חוויתית, זה הכל טוב ויפה.
יעקב מרגי: זה לא יביא את הבשורה.
יעקב מרגי: זה לא יביא את השינוי.
יעקב מרגי: היסטוריה לימדו אותנו לא בצורה חווייתית 80 שנה וזה הלך איתנו מכיתה א' עד כיתה י"ב.
יעקב מרגי: אתה מבין למה אני חותר?
יעקב מרגי: ואני מציג את זה בצורה הכי קיצונית.
יעקב מרגי: אני מנסה להוציא את זה מכם לאורך השדרה של הדוברים, משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני לא מוצא בשורה.
יעקב מרגי: אז אומרים לי כן, הולך להיות איזה שינוי, אז אנחנו נמשיך באותו דבר מאותו דבר, בשינוי כזה או אחר.
יעקב מרגי: לימוד חווייתי זה טוב, לחדש תכניות זה טוב, אבל מזה אתה לא תביא את השינוי.
יעקב מרגי: מזה אתה לא תביא את היפוך המשוואה.
יעקב מרגי: אתה יודע מה, לא רוצה היפוך המשוואה.
יעקב מרגי: שינוי במגמה אפילו.
יעקב מרגי: גם השינויים המינוריים בעלייה שציינת, גברת שושן - - -
<סיגלית שושן: שושן, כן.
יעקב מרגי: אמרתי, בסדר.
יעקב מרגי: גם כשצודקים, ואני לא צודק הרבה פעמים.
יעקב מרגי: אני יכול לתלות את זה בעוד הרבה פרמטרים שלא קשורים למה שמשרד החינוך עשה.
יעקב מרגי: כי הם באמת מינוריים ואני לא חוקר מטבעי, אבל יש לי כמה נתונים, קצת במספרים ובסטטיסטיקה אני מבין.
יעקב מרגי: אז זה לא זה וזה מה שאני מצפה מכם.
יעקב מרגי: ביום כזה, שהוא יום השפה הערבית, באים לוועדת החינוך עם שיעורי בית טובים וצריך להיות אנשי בשורה.
יעקב מרגי: אני לא אומר לבוא עכשיו בשנה הבאה ולהגיד לי תשמע.
יעקב מרגי: יש חקיקה שמשרד החינוך הסכים לקדם אותה כאמירה, חקיקה טרומית.
יעקב מרגי: זה צריך להזיז מערכות אצלכם.
יעקב מרגי: מספר חברי כנסת מימין ומשמאל הגישו אותה.
יעקב מרגי: יש פה רצון.
יעקב מרגי: אתה אמרת, תסלח לי אדוני החוקר ממכון ון ליר - - -
<קריאה: יוני.
יעקב מרגי: אמרת השפה הערבית מאוימת.
יעקב מרגי: מצד אחד הסקרים ברחוב, מה לעשות, האזרח הקטן לא קורא את השורות הקטנות.
יעקב מרגי: יש לך פה את בית המחוקקים, מספר רב של חברי כנסת.
יעקב מרגי: יש מספר חוקים שמונחים אצלי על השולחן, כי אני מהקואליציה, אני לא מקדם אותם בניגוד לדעתה של הקואליציה.
יעקב מרגי: מימין ומשמאל, מכל מפלגות הבית חפצים לחוקק את חוק לימוד השפה הערבית.
יעקב מרגי: אתם לא קשובים.
יעקב מרגי: אתם לא קשובים וזה מה שאני רוצה לומר לכם.
יעקב מרגי: ושמעתי דברים טובים, אבל זה לא יביא את השינוי.
יעקב מרגי: אם אני אומר לכם שראשי האוניברסיטאות הוזמנו לדיון ולא באים, זה אומר דרשני.
יעקב מרגי: ולא שולחים אפילו את הלוביסט שלהם.
יעקב מרגי: תאמין לי, כשמנסים להשית עליהם הנגשת נכים, הם מביאים לפה סוללת עורכי דין, יושבים אצלי בוועדה ולוביסטים שעולים להם הון תועפות.
יעקב מרגי: לכאן הם לא הגיעו.
יעקב מרגי: זה לא מדבר אליהם.
יעקב מרגי: זה לא הולך להביא שינוי.
יעקב מרגי: אם יש דיון בוועדת הכנסת בנושא הוראת השפה העברית ואנשי האקדמיה, המכללות להוראה לא נמצאים פה, לא הזיזו, לא קיבלו כאב בטן, זה אומר דרשני.
יעקב מרגי: לשם אני חותר ואני לא שומע את זה מכם.
<משה זעפרני: כן, אבל אני לא ממונה על - - -
יעקב מרגי: לא, אני רוצה שתעביר את הקולות האלה.
יעקב מרגי: אנחנו נביא את זה גם כן בסיכום, אבל אני רוצה שתעביר המסרים האלה.
<משה זעפרני: בסדר.
<משה זעפרני: אני רוצה להגיד - - -
יעקב מרגי: ותכניסו את זה לתכנית העבודה, כי זה לא יהיה.
יעקב מרגי: תקשיב, אם הוא אומר כך על השפה הערבית, וזה אמת, רבותי, אני לא צריך את אחמד טיבי שידקור אותי, סליחה, על הביטוי, שיעקוץ אותי וידקור אותי, אבל זאת האמת.
יעקב מרגי: זו האמת.
יעקב מרגי: בערות ובורות זה לא רק אם אני יודע לצטט – סלח לי על הביטוי – איזה אחד מאנשי הבוהמה שזרק איזו הברקה.
יעקב מרגי: בערות ובורות זה גם בזה.
יעקב מרגי: ובעיקר בזה, למי שחי בתוכך ואתה לא מכיר אותו.
יעקב מרגי: ואתה מכיר אותו עם סטריאוטיפים ומכיר אותו באמצעות כותרות.
<משה זעפרני: אני רק רוצה לומר - - -
יעקב מרגי: אני אומר את זה למשרד, לא אליך ברמה האישית.
<משה זעפרני: ברור.
<משה זעפרני: אבל אני רוצה לומר לך, פשוט כדי לאזן קצת את התמונה, שאנחנו עושים הרבה מאד למען השפה הערבית.
<משה זעפרני: קודם כל, אנחנו נתנו מאות שעות לעידוד בתי ספר ללימוד השפה הערבית.
<משה זעפרני: אנחנו עשינו דברים כמו תכנית הלימודים הזאת, שהמטרה שלה שבגיל הצעיר תלמידים יאהבו את הערבית.
<משה זעפרני: אנחנו חושבים שבגיל הצעיר, ככל שתלמיד ילמד בגיל הצעיר, יהיה לו רצון להמשיך הלאה ואנחנו משקיעים הרבה מאד בהכשרת המורים.
יעקב מרגי: ידידי משה, בוא אני אגיד לך, אני למדתי צרפתית ביסודי.
יעקב מרגי: הזכיר את זה חבר הכנסת אבי דיכטר.
יעקב מרגי: מה שאני יודע בצרפתית זה מהבית, זה לא מה שלמדתי בבית הספר.
יעקב מרגי: אתה יודע, אפילו מה שלמדתי באנגלית ביסודי, בתיכון – בזבזו לנו את הזמן על מה שלא צריך ולא תרם לי לשפה האנגלית.
יעקב מרגי: מה אני בא לומר לך?
יעקב מרגי: זה שתלמד אותי ב-ה'-ו', לא יעשה לי את זה.
יעקב מרגי: זה נגיעה.
יעקב מרגי: זה קצת, אבל זה לא נשאר.
יעקב מרגי: כי בסוף בסוף אמרו לך בצדק, אמרו לך התלמיד בסוף רוצה לדעת מה יוצא לו מזה.
יעקב מרגי: מה יוצא לי מזה.
יעקב מרגי: ואם זה בתכנית שלי, אם אני לוקח את זה בשאיפות שלי, אם אני מעורר לו את החשק והוא לוקח את זה כשאיפה, אני יודע שיש לי תמרוץ ויש לי תמריצים, אני אקח את זה עד הסוף.
יעקב מרגי: אמרת את זה וצדק.
יעקב מרגי: תגיד לי, מה אתה חושב שאפשר לתלות יהבנו רק ביחידה 8200?
יעקב מרגי: שזה מה שימשוך אותי ללמוד ערבית?
<אליעזר שלוסברג: טוב, אני חושב שחלק מהדברים שאני אומר כבר אינם רלבנטיים, אבל - - -
יעקב מרגי: אני מצטער, אבל זה מה ש - - -
<אליעזר שלוסברג: לא, אבל איש איננו שואל למה צריך מוטיבציה לתלמיד כדי ללמוד מחשבים.
<אליעזר שלוסברג: התשובה היא מנכ"ל הייטק.
<אליעזר שלוסברג: אף אחד לא שואל למה המוטיבציה למתמטיקה.
<אליעזר שלוסברג: אומר שר החינוך, אתה תבנה את כיתת הברזל הבאה.
<אליעזר שלוסברג: לו אתה היית מבטיח לבוגר 5 יחידות ערבית משכורת גדולה, מכונית ארוכה ועוד טובות הנאה, לא היינו מקיימים את הדיון הזה לגבי מוטיבציה.
יעקב מרגי: תגיד לי, ובונוסים אני יכול להבטיח לו?
<אליעזר שלוסברג: זה סיפור אחר.
יעקב מרגי: סליחה, לא, לא, זה גם סיפור.
יעקב מרגי: אני לא מבודד.
יעקב מרגי: אני יכול לתת בונוסים?
יעקב מרגי: אני יכול לתת לו פטורים אחרים, כי זה חשוב לי כחברה?
יעקב מרגי: תגיד לי, למה אתה מלמד אותי ספרות?
יעקב מרגי: למה אתה מלמד אותי במערכת החינוך ספרות?
איל בן ראובן: אבל אפשר שבמקומות הציבוריים תהיה יתירות לדוברי ערבית, ככאלה שצריכים לתת שירות ל-20% מתושבי מדינת ישראל.
יעקב מרגי: נכון, יפה.
איל בן ראובן: זה צריך להיות.
יעקב מרגי: אני שואל אותך למה מלמדים אותי ספרות?
יעקב מרגי: יש לזה ערך מוסף?
<אליעזר שלוסברג: זה לא משרד החינוך נותן.
איל בן ראובן: אנחנו מדברים פה בכנסת ישראל.
יעקב מרגי: אני עונה לך, למה מלמדים ספרות במערכת החינוך?
יעקב מרגי: כמה משתמשים בזה?
יעקב מרגי: סליחה, שלא יישמע שאני נגד.