GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: התקנות מדברות על הפיקוח ועל האחריות של מי?
<רונית אנדוולט: כן, אבל - - -
יעקב מרגי: מה הן אומרות?
<רונית אנדוולט: משרד החינוך מפקח על מה שקורה בתוך משרד החינוך.
<רונית אנדוולט: זו הייתה הפשרה בין משרד הבריאות למשרד החינוך לפני קרוב בשנתיים.
יעקב מרגי: והפיקוח הוא של משרד החינוך, לפי מה שאומרות התקנות, נכון?
<קריאה: הכנסת אמרה את זה.
<קריאה: זה כבר בחוק.
יעקב מרגי: בחוק.
יעקב מרגי: ומה תפקידו של משרד הבריאות, לקבוע את הסטנדרטים?
<רונית אנדוולט: משרד הבריאות קובע את הסטנדרטים וכותב אותם ומשרד החינוך עובד על פיהם.
<רונית אנדוולט: יש לנו חילוקי דעות מקצועיים וגם יש לנו בעיות בהדרגתיות של הכנסת מוצרים בריאים, כי בעצם חברות המזון התרגלו לייצר מזונות מסוימים שאנחנו לא שבעי רצון מדרך ההכנה שלהם, ולכן אנחנו עובדים בהדרגה לשנות את הדברים, בשביל שבאמת תוך שנה או תוך זמן סביר, המזון שהילדים שלנו יאכלו יהיה הרבה יותר בריא מ - - -
יעקב מרגי: אבל זה לא יהיה תוך שנה.
יעקב מרגי: אין תקנות.
<רונית אנדוולט: התקנות כתובות כבר.
<רונית אנדוולט: מרבית התקנות כתובות.
יעקב מרגי: הן לא קיימות.
<רונית אנדוולט: למה?
יעקב מרגי: מבחן התוצאה – לחברות המזון, להורים, למנהלי בתי הספר, לרשויות המקומיות, התקנון האלה לא קיימות.
יעקב מרגי: זה שהן כתובות ברחוב צאלח א-דין באיזו מגירה עתירת ניירת, זה לא אומר כלום.
<רונית אנדוולט: משרד החינוך התחייב לעשות פיקוח.
<רונית אנדוולט: אני מציעה שמשרד החינוך יענה איך הוא מתכוון לפקח על התקנות.
<קריאה: משרד הבריאות נותן להם רישיון - - -
יעקב מרגי: אדוני, אתה ברשות דיבור?
יעקב מרגי: לא, כי אם תרצה אתה צריך לבקש רשות דיבור.
יעקב מרגי: תקשיבו, אני רגיש למריחות.
יעקב מרגי: כי בילדות לקחתי הרבה לבית הספר רק מריחות ואני לא רוצה עוד מריחות.
<רונית אנדוולט: גם אנחנו לא.
יעקב מרגי: אני לא רוצה עוד מריחות, תביני.
יעקב מרגי: אני יושב מול משרד הבריאות.
יעקב מרגי: מה אזרח מן השורה שומע עכשיו?
יעקב מרגי: יושב לידך, עם כל הכבוד את שר הבריאות עכשיו.
יעקב מרגי: ואת אומרת לי תקנות, תקנות, תקנות, תקנות.
יעקב מרגי: אני אמרתי לך משהו במילים אחרות.
יעקב מרגי: כרגע יש מפגע בריאותי תברואתי.
יעקב מרגי: מפגע.
יעקב מרגי: עובדתית זה מפגע.
יעקב מרגי: יום-יום יש משאיות, מכוניות שאת רואה עליהן שלט יפה, מזון מובל בטמפרטורה.
יעקב מרגי: בפנים יש בקטריות.
יעקב מרגי: חיידקים.
יעקב מרגי: מזון לא בריא שהולך לפיות של ילדי ישראל.
יעקב מרגי: ואת אומרת לי אני מחכה לתקנות.
<רונית אנדוולט: לא, לא אמרתי את זה.
<רונית אנדוולט: מה שאמרתי, שאני מנהלת המחלקה לתזונה ולא תחת אחריותי זה נושא - - -
יעקב מרגי: יש כאן גורם אכיפה ממשרד הבריאות שנמצא פה בוועדה?
<רונית אנדוולט: רגע, שנייה.
<רונית אנדוולט: לא.
<רונית אנדוולט: היום לא.
יעקב מרגי: היום לא.
יעקב מרגי: משרד האוצר, תגידו, אתם מתקצבים את הפרויקט הזה של ההזנה, נכון?
יעקב מרגי: את מכירה את הויכוח סביב תרבות ונאמנות?
<נועה היימן: מה?
יעקב מרגי: תרבות ונאמנות, את מכירה את הויכוח הציבורי שיש עם שרת התרבות?
יעקב מרגי: רוצים לקחת את מה שמופיע בחוק יסודות התקציב שלכם, זה מופיע, נכון?
יעקב מרגי: אז סימן שאתם יודעים לעבוד עם סעיפים כאלה, שאם לא מקיימים סעיף כזה לא מתקציב את זה.
יעקב מרגי: אתם יודעים לעבוד.
יעקב מרגי: יש פה כשל שמתמשך.
יעקב מרגי: מתמשך כבר מעל עשור שנים.
יעקב מרגי: כשאתם רוצים אתם יודעים לאכוף, יודעים לבדוק, יודעים לעקוב.
יעקב מרגי: משרד החינוך, אני אומר לך, אין לי בעיה לקרוא להפסיק את ההזנה.
יעקב מרגי: זה לא יהיה ככה.
יעקב מרגי: לא יימשך המצב הזה.
יעקב מרגי: המצב הזה לא יימשך.
יעקב מרגי: השלטון המקומי, בבקשה.
<מיכל מנקס: שלושה דברים, ברשותכם.
<מיכל מנקס: אני אתחיל מהסוף.
יעקב מרגי: את תאמרי לי מה צריך לעשות, כי את השלטון המקומי.
<מיכל מנקס: לא, לא, לא.
יעקב מרגי: מיכל, אני מראש מכין אותך, כי אני היום אחרי שני דיונים, אתם שמים לב שאני כמעט רווי.
<מיכל מנקס: למדתי להכיר, אני חושבת.
<מיכל מנקס: אז אני אתחיל מהסוף.
<מיכל מנקס: בדיון שהיה בוועדה לזכויות הילד, אני ביקשתי לומר שאנחנו, מרכז השלטון המקומי, ניזום מפגש עם כל הנוגעים בדבר, עם משרד הבריאות ועם משרד החינוך ועם ארגוני ההורים ועם החברה למשק וכלכלה, כדי לבחון אפשרות לפתיחת מטבחים מקומיים, מרכזיים, לבישול ביתי יותר ככל שניתן.
<מיכל מנקס: אז זה שולי הדברים.
<מיכל מנקס: בנוגע לאכיפה.
<מיכל מנקס: אנחנו בשיח עם משרדי הבריאות והחינוך לאורך זמן ויש לי מנטרה שאני חוזרת ואומרת, היא גם נכתבה ותעלה על הכתב שוב.
<מיכל מנקס: לא יכול להיות שמדינת ישראל תתפצל לילדים שלה ולילדים שאינם שלה.
<מיכל מנקס: ואם חוק ההזנה, ככל שהמדינה מחוקקת חוקים לכלל תלמידי ישראל באשר הם, לא יכול להיות שאכיפה תעשה על ידי משרד החינוך למזונות או מהלכים שהם מספקים את המזון ואותו משרד, או אותה מדינה, לא תכיר בשאר הילדים.
<מיכל מנקס: כל הילדים אוכלים בגני הילדים, לא חשוב אם זה גן פרטי, ככל שיש, או גן רשותי מה שנקרא.
<מיכל מנקס: מגיל 3 ועד גיל 18 - - -
יעקב מרגי: או גנים של המוכר שאינו רשמי.
<מיכל מנקס: כל ילדי ישראל אמרתי.
<מיכל מנקס: אין ילד - - -
יעקב מרגי: לא, אני עוזר לך להשלים את התמונה.
<מיכל מנקס: אני איתך בכל דבר ועניין.
<מיכל מנקס: והצענו, ומבחינתי זה לא חשוב אם זה יהיה משרד החינוך או משרד הבריאות, אבל משרד ממשלתי שיאכוף את מה שכל ילדי ישראל אוכלים בין כותלי המוסד החינוכי.
<מיכל מנקס: וזה מגדיר, אני חושבת, את כולם בהכל.
<מיכל מנקס: זה אם באמת חשוב לנו ואיכפת לנו לדאוג לכולם, כי לא חשוב מי מספק, אם זה המתנ"סים שעושים או אם זה הצהרון הפרטי, האוכל הוא אוכל והילד הוא ילד.
<מיכל מנקס: זה הדבר השני.
<מיכל מנקס: בשולי הדברים, רק להערה שנאמרה פה במקרה של סגירת גן.
<מיכל מנקס: כן, קורה שנסגרים גנים.
<מיכל מנקס: מי שסוגר גן זה בדרך כלל בעקבות מפגע תברואתי זה או אחר.
<מיכל מנקס: מי שסוגר גן זה משרד הבריאות וזה נאכף על ידי משרד החינוך.
<מיכל מנקס: הרשות המקומית לא יכולה לסגור גן - - -
סופה לנדבר: לא, אבל מישהו צריך ברשות המקומית לתת אלטרנטיבה.
<מיכל מנקס: לא, אז עם כל הכבוד, אני חושבת שבריאות ילדים, אם משרד בריאות מבקש לסגור גן כי יש בעיה תברואתית, אז קודם כל סוגרים את הגן ולא תמיד יש גן.
<מיכל מנקס: אף רשות לא מחזיקה גני ילדים למקרה הצורך, ספייר, ובגילאים מסוימים - - -
יעקב מרגי: למה זה מובן מאליו מיכל?
יעקב מרגי: למה זה מובן?
<מיכל מנקס: מה מובן מאליו?
יעקב מרגי: את יודעת מה, סליחה.
יעקב מרגי: למה זה מובן מאליו שאם סוגרים גן-.
יעקב מרגי: גני ילדים בדרך כלל, בואי נדבר כרגע על גני הילדים המוכרים.
<מיכל מנקס: כולם.
<מיכל מנקס: זה חוק חובה.
יעקב מרגי: מוכרים.
יעקב מרגי: הם תחת ה - - -
<מיכל מנקס: האחריות של משרד החינוך, כן.
יעקב מרגי: הפעלה של מי?
<מיכל מנקס: משרד החינוך.
<מיכל מנקס: משרד החינוך מעסיק את הגננות ואחראי על המוסד מגיל 3 ועד גיל 18.
יעקב מרגי: מיכל, את מיתממת.
יעקב מרגי: גני הילדים, סליחה?
<מיכל מנקס: גני הילדים בבעלות משרד החינוך.
יעקב מרגי: מי עושה רישום, מי בונה את זה, מי הסייעות?
<מיכל מנקס: סליחה - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, זה בדיוק המשרד.
יעקב מרגי: תקשיבי טוב, מיכל, אני רוצה להבין.
<מיכל מנקס: לא, אבל יש כאן משפטנים - - -
יעקב מרגי: רגע, תני לי רגע.
יעקב מרגי: את תהית וזה מחייבת תגובה שלי.
יעקב מרגי: רשות חינוך זו הרשות המקומית, בסדר?
<מיכל מנקס: זה בגדול אנחנו - - -
יעקב מרגי: את לא תכפרי בזה.
יעקב מרגי: גן הילדים זה הרשות המקומית.
<מיכל מנקס: לא - - -
יעקב מרגי: רגע, תני לי.
<מיכל מנקס: אבל לא.
<מיכל מנקס: יש פה משפטנים לידך - - -
<מירב ישראלי: סעיף 7 (ב) לחוק לימוד חובה אומר שמוסדות חינוך רשמיים, מדובר על רשמיים, הם מקוימים על ידי המדינה והרשות המקומית במשותף.
<מיכל מנקס: הכל בסדר.
<מיכל מנקס: זה בקיום שלהם.
<מיכל מנקס: מי הבעלות?
<מירב ישראלי: אני יודעת שזה הרשות המקומית.
<מיכל מנקס: לא, לא.
<מיכל מנקס: ממש לא.
<מיכל מנקס: הבעלות היא מי שמעסיק את ה - - -
יעקב מרגי: מיכל, מיכל, סליחה, סליחה.
יעקב מרגי: מיכל, אני מתפלא עליך.
יעקב מרגי: תקשיבי לי עד הסוף, בסדר?
יעקב מרגי: ואני חולק עליך, אבל אני לא אכנס לזה, בסדר?
יעקב מרגי: ברציונל, נסגר גן ילדים בגלל ביקורת - - -
סופה לנדבר: משרד הבריאות.
יעקב מרגי: משרד הבריאות, משרד החינוך, איכות הסביבה, לא יודע מה.
יעקב מרגי: כיבוי אש.
יעקב מרגי: נסגר.
יעקב מרגי: האלטרנטיבה זה לא שהילדים יהיו בבית.
<מיכל מנקס: ברור שלא.
יעקב מרגי: כי אם מחלקת הגבייה, אמרתי לפני כן, תהיה שם דליפה של מי או גז או משהו כזה, הם לא ישביתו את הגבייה.
יעקב מרגי: הם ישכירו אפילו איזה קומה בבית מלון כדי שהגבייה לא תיפסק.
<מיכל מנקס: כדי שיוכלו לקיים את מוסדות - - -
יעקב מרגי: סליחה, כן, בסדר.
יעקב מרגי: זה הכרח לא יגונה.
יעקב מרגי: אם את מגנה על זה, זה הכרח שלא יגונה, בסדר?
יעקב מרגי: אז גם עם כל הכבוד, אין מציאות כזאת.
יעקב מרגי: אני לא יודע על מקרה באשדוד, לא קיבלנו פרטים, אבל אין דבר כזה.
יעקב מרגי: לכן אני אומר לך, אני כופר בזה שאין כאן זמין-.
יעקב מרגי: זה לא סייעת שיש מאגר של ממלאי מקום, כן, העירייה תתחבא ותמצא לה.
יעקב מרגי: אולי ליום יומיים תחזיק את הילדים שם.
יעקב מרגי: זה לא הדיון, עזבי.
יעקב מרגי: תהית, עניתי לך.
<מיכל מנקס: נכון, אבל אנחנו - - -
רחל עזריה: רגע, אני רוצה להתייחס לעניין של החוק, שנייה אחת, בסדר?
רחל עזריה: נאמר פה על ידי ההורים וזה נכון וגם על ידי השלטון המקומי, שבעצם החוק, על פי הנוסח כרגע או הנוסח שנמצא בתקנות, חל רק על הזנה שהיא עלי ידי המדינה.
רחל עזריה: עכשיו, אני הגשתי הצעת חוק שהיא מרחיבה.
רחל עזריה: בעצם כל מה שהוציאו אז בדיונים, פתחו את זה רק על ידי המדינה.
רחל עזריה: אני הגשתי הצעת חוק שמרחיבה ואומרת שהסנקציות יופעלו, ובעצם האחריות של המדינה היא לכלל התזונה בכל גני הילדים במדינת ישראל.
רחל עזריה: כיוון שאנחנו בעצם כל ההורים, אנחנו לקוח שבוי.
רחל עזריה: אין לנו ברירה.
רחל עזריה: הילדים בגן.
רחל עזריה: הצהרון הוא בגן.
רחל עזריה: אי אפשר להעביר את הילדים באמצע היום לצהרון אחר וכיוון שהעירייה רשמה אותנו לגן הזה והם אלה שסוגרים מול הצהרון, הם צריכים לוודא שהאוכל בצהרון יהיה אוכל בריא, בדיוק כמו שהמדינה צריכה, במקומות שבהם המדינה מנהלת את זה.
רחל עזריה: אז בעצם הצעת החוק הונחה, אנחנו עובדים עכשיו מול המשרדים - - -
יעקב מרגי: כל מי ששותף לקדירה הזאת, לא רציתי לומר לקדחת הזאת, לקדירה הזאת שנקראת חינוך, כשל בקטע הזה של איכות המזון.
יעקב מרגי: לא משנה באיזו מסגרת.
יעקב מרגי: ותגידו לי שזה זה שמוכר להם את השקשוקה בשער בית הספר, בהסכמה.
רחל עזריה: לא, אז זה בחוק.
רחל עזריה: אנחנו מחכים לתקנות.
יעקב מרגי: אני יודע, אני יודע.
יעקב מרגי: זה בהסכמה ובשתיקה של מנהלי בתי הספר.
יעקב מרגי: זה תקין?
יעקב מרגי: עם האגזוז כמעט צמוד ללחמנייה.
יעקב מרגי: עירית, מה העלית בחכתך?
<עירית ליבנה: הלשכה המשפטית של המשרד אמרה תוך חודשיים והיא קוראת למשרד המשפטים לשתף איתנו פעולה.
יעקב מרגי: לא, אין קוראת.
יעקב מרגי: תקשיבי, בואי, עירית - - -
רחל עזריה: זה המון זמן.
רחל עזריה: זה ממש, אנחנו כבר בדיונים האלה כבר חודשים.
יעקב מרגי: עירית, תקשיבי, חודשיים, תנצלי את זה שאני עייף ומתוסכל קצת מהמשרד היום.
יעקב מרגי: אני אתן לך, בסדר?
יעקב מרגי: אני לא קורא.
יעקב מרגי: יש אחריות שילוחית.
יעקב מרגי: המנדט של כל מערכת זאת זה בידיים של השר, בידיים שלך.
יעקב מרגי: אתם לא עוזבים את זה, לוקחים את זה.
יעקב מרגי: בעוד חודשיים באות לוועדה תקנות.
יעקב מרגי: לא יהיה פה תקנות, אני אומר לכם, אני לא יהיה נושא של המשרד.
יעקב מרגי: תאמרו את זה למנכ"לית.
יעקב מרגי: לא יהיה נושא של המשרד שיקודם פה, אני אומר לך, ודיונים שיבואו כתלונות, יטופלו בצורה אחרת.
יעקב מרגי: ואני לא מאיים, אני אומר לכם כי אין דרך אחרת.
יעקב מרגי: אני לא אתייאש.
יעקב מרגי: אבל אני מכיר איך עובדים.
יעקב מרגי: מכיר.
יעקב מרגי: משרד המשפטים עמוס.
יעקב מרגי: שיתכבד ויאמר ליועצת המשפטית של משרד החינוך, לצוות המשפטי הענק של משרד החינוך – סומך עליך, תסיים את התקנות.
יעקב מרגי: תביא לי את הנוסח.
יעקב מרגי: שישחררו מתחת לידיים שלהם סמכויות שלא מסוגלים לקיים אותן.
יעקב מרגי: אתם יודעים על מה אני מדבר.
יעקב מרגי: מי זה?
יעקב מרגי: הלפרין, אתה רוצה להוסיף משהו?
<חיים הלפרין: אני רוצה להגיד ככה.
<חיים הלפרין: א', הרעש הגדול והתסכול נובע בעיקר ממקומות שלא מפוקחים על ידי משרד הבריאות.
<חיים הלפרין: כלומר, צריך לזכור שגם הכתבה וגם כל ההתנהלות סביבה, נובעים ממקומות שההזנה מתנהלת באופן אוטונומי, עצמאי, או על ידי הורים או על ידי גופים אחרים.
<חיים הלפרין: מה שאנחנו יכולים להגיד על תהליך העבודה בתכניות שהמשרד מופקד עליהן, שזה מתנהל אחרת.
<חיים הלפרין: זה מתנהל אחרת בכמה רמות.
<חיים הלפרין: פעם אחת ברמת המוצרים ואני שמח על ההערה על השניצל.
<חיים הלפרין: אנחנו לא מאפשרים לשום קייטרינג לטגן שניצלים, שלא תהיינה שום אי הבנות.
<חיים הלפרין: אנחנו לא נאפשר את זה, כי זה מסוכן.
<חיים הלפרין: פשוט.
<חיים הלפרין: לכן מה שאנחנו כן דורשים, ביחד עם ה - - - של משרד הבריאות, זה שהשניצלים יהיו שניצלים איכותיים.
<חיים הלפרין: זה לא שניצל שהוא קונה מה שהוא רוצה.
<חיים הלפרין: יש מק"ט ספציפי שאותו הוא יכול לקנות ורק אותו הוא יכול לספק לילדים.
יעקב מרגי: רגע, אבל דווקא בגלל מה שאמרת, לא על השניצל, מה שמפוקח, ואני רוצה את האוזן הכרויה של משרד הבריאות בבקשה.
יעקב מרגי: משרד הבריאות, תהיו איתי רגע.
יעקב מרגי: אני פוחד שבסבך הזה, בקנאות שלכם להדגיש מה שמפוקח על ידי משרד החינוך ומה שמוכר על ידי משרד החינוך ומה שמתוקצב על ידי משרד החינוך והילדים אצלי נמצאים קודם כל בכותרת אחת ויחידה – ילדים.
יעקב מרגי: זה לא משנה מה.
יעקב מרגי: מי נותן לי את המענה לשאר הילדים, לפקח?
יעקב מרגי: התקנות – משרד הבריאות - - -
<רונית אנדוולט: כן.
יעקב מרגי: את זורקת את זה ואומרת אנחנו לא מפקחים.
<רונית אנדוולט: לא, מה שאני - - -
יעקב מרגי: רגע, תני לי, תני לי.
יעקב מרגי: משרד החינוך אמור לפקח.
יעקב מרגי: משרד החינוך אומר אני אפקח על המסגרות שלי.
יעקב מרגי: מה שאני מכניס.
יעקב מרגי: למרות שאני יכול לחלוק עליהם.
יעקב מרגי: כי עם כל הכבוד, החינוך במדינת ישראל, חוק חינוך חובה, זה המדינה, הריבון אפשר את כל גווני צבעי הקשת בסוגי החינוך במדינת ישראל.
יעקב מרגי: הוא לא יכול לומר אני מאשר לך להקים מסגרת של בית ספר מוכר שאינו רשמי, דמוקרטי, הכל - אני מפחד שהתותבות שלי יברחו לי מכל ההגדרות האלה.
יעקב מרגי: זה, ובסוף להגיד סליחה, אני מפקח רק על משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני רוצה לקבל היום תשובות מי מפקח על כלל המזון שמוכנס לכלל בתי הספר.
<רונית אנדוולט: אוקיי, אני רוצה שנייה לתת הבהרה בנושא של פיקוח.
<רונית אנדוולט: יש פיקוח תברואה - - -
יעקב מרגי: אני אחזור אליך, הלפרין.
<רונית אנדוולט: שנייה.
<רונית אנדוולט: יש פיקוח של תברואה, שאומר שאין מזיקים, ג'וקים, חיידקים, לא יודעת מה; ויש פיקוח על האיכות התזונתית, זאת אומרת שהילד לא אוכל ג'אנק, אלא אוכל אוכל שיש לו ערך תזונתי.
<רונית אנדוולט: את תחום ההרכב של התברואה, המחלקה לאיכות הסביבה של משרד הבריאות בודקת.
<רונית אנדוולט: גם היום דרך אגב.
יעקב מרגי: היא נכנסת לבתי הספר, לגנים?
<רונית אנדוולט: שירות המזון ואיכות הסביבה לא נכנסים לבתי הספר, הם נכנסים לקייטרינג עצמו.
<רונית אנדוולט: הם הולכים לקייטרינג ובודקים.
<רונית אנדוולט: הם דוגמים, הם מקבלים תלונות ואז הם ניגשים ולפעמים שוללים רישיון של קייטרינג.
<רונית אנדוולט: הם עושים את זה בפועל, ביום יום.
<רונית אנדוולט: לא צריך בשביל זה חוק כי זה כבר קיים.
<רונית אנדוולט: מה שלא קיים, זה שמירה על האיכות התזונתית, על הביטחון התזונתי, על הערך התזונתי של המזון שמוגש לילדים.
<רונית אנדוולט: וזו הצעת החוק של חברת הכנסת רחל עזריה.
יעקב מרגי: הצעת החוק כוללת את כל מוסדות החינוך?
יעקב מרגי: על כל גווניהם?
יעקב מרגי: הלפרין, ההדגשה שלך - - -
סופה לנדבר: כמה בעלי קייטרינג נשארו השנה בלי רישיון?
יעקב מרגי: לא שמת לב להדגשה שלי?
<רונית אנדוולט: אני לא יודעת להגיד לך בשלוף.
<רונית אנדוולט: יש מקרים שונים.
יעקב מרגי: רגע, תנו ליועצת המשפטית בבקשה.
<מירב ישראלי: החוק הקיים, שזה חוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות חינוך – ההגדרה של מוסד חינוך היא מוסד חינוך כהגדרתו בחוק חינוך חובה שלומדים בו יותר מעשרה תלמידים.
<מירב ישראלי: זה אומר שזה כל מוסד חינוך, זה לא רק של המדינה, זה גם מוכר שאינו רשמי, זה גם פטור, זה גם הכל.
<מירב ישראלי: החוק חל על כל מוסדות החינוך - - -
יעקב מרגי: הפיקוח של משרד החינוך עושה זאת?
<מירב ישראלי: מה שזה לא חל זה על צהרונים.
רחל עזריה: הצהרונים, הצהרון.
<מירב ישראלי: זה לא חל על הצהרונים.
<מירב ישראלי: היה לנו את העדכון הזה במהלך - - -
<עירית ליבנה: ועדת החינוך הקודמת.
<מירב ישראלי: מכיוון שמשרד החינוך אומר – הצהרון כצהרון הוא לא מוסד חינוכי.
<מירב ישראלי: אנחנו לא נכנסים לשם, אנחנו לא מפקחים שם, אנחנו לא - - -
יעקב מרגי: זה לא מוסך חינוכי?
יעקב מרגי: אז רגע, רגע, באיזו מסגרת הם מתוקצבים?
<קריאה: משרד העבודה, לא?
יעקב מרגי: תנו לאוצר לענות במה שקשור לזה, היועצת המשפטית.
יעקב מרגי: אתם בקושי יודעים לתת לי תשובות על בריאות וחינוך.
יעקב מרגי: בואו נראה על כספים.
<נועה היימן: התקצוב בצהרונים נחלק היום בין שלושה גופים.
<נועה היימן: גוף אחד זה משרד החינוך, שמספק סבסוד לצהרונים - - -
יעקב מרגי: אבל בר מינן, זה לא חינוך.
יעקב מרגי: זה לא מערכת חינוך.
יעקב מרגי: בר מינן, עכשיו שמענו הדגשה.
יעקב מרגי: תקשיבו, אני בכוונה שואל את השאלות.
יעקב מרגי: אני בכוונה מציג את השאלות.
יעקב מרגי: אל תיתממו לי.
יעקב מרגי: יש פה בריאותי ילדי ישראל.
יעקב מרגי: יש פה חלקים לא מכוסים בחוק ובתקנות.
יעקב מרגי: תמשיכי להבהיר לנו.
<נועה היימן: משרד החינוך מתקצב גם את תנועת הצופים.
<נועה היימן: זה לא הופך את תנועת הצופים למוסד חינוכי.
יעקב מרגי: מה מוגדרים הצהרונים?
<נועה היימן: צהרון לא מוגדר כמוסד חינוכי.
יעקב מרגי: מה הרציונאל שלהם?
יעקב מרגי: מה הם עושים בצהרון, חוץ מלאכול?
<נועה היימן: הצהרונים מתוקצבים דרך שני מקורות ממשלתיים ועוד מקור פרטי.
<נועה היימן: המקורות הממשלתיים הם שניים.
<נועה היימן: משרד החינוך מתקצב צהרונים ברשויות שנמצאות באשכולות 1 עד 3 ובאופן חלקי בירושלים, לילדים בגילאים 3 עד 8, מתוקף החלטת ממשלה 4088, משנת 2006.
<נועה היימן: זו החלטה אחת.
<נועה היימן: משרד הכלכלה מסבסד צהרונים לילדים באשכולות 4 ומעלה עד - - -
<קריאה: לא ומעלה, עד 7.
<נועה היימן: עד 7.
יעקב מרגי: אז זה ומעלה, זה לא ומטה.
<נועה היימן: זה גילאי 3 עד 9.
<קריאה: כן, יש גם 8, 9, 10.
יעקב מרגי: בסדר, הבנתי.
יעקב מרגי: היא אמרה לא ומעלה.
יעקב מרגי: עד 7.
<נועה היימן: לגילאי 3 עד 9.
<נועה היימן: מעבר לכך - - -
יעקב מרגי: יש לי בעיה עם האוזן.
<קריאה: זה לא 3 עד 9.
<קריאה: אשכול 4 זה עד-.
<קריאה: הורדתם שנה והיתר זה עד - - -
<נועה היימן: משרד הכלכלה מתקצב - - - לגילאים שונים ונותן סבסוד לאשכולות היותר גבוהים.
יעקב מרגי: אני מבין שמשרד הכלכלה, לכסות על רציונל של מה שהיה פעם שומו שמיים ההגדרה של אכסון ילדים, בזמן שההורים בעבודה.
יעקב מרגי: שינינו מאז את ההגדרות האנושיות שלנו.
<קריאה: לא כל כך.
יעקב מרגי: שינינו.
יעקב מרגי: למה משרד החינוך פה בתמונה?
<נועה היימן: ממתי זה התחיל?
יעקב מרגי: לא, למה?
יעקב מרגי: למה משרד החינוך בתמונה בצהרונים.
יעקב מרגי: את מבינה למה אני שואל?
סופה לנדבר: זה לא משנה, מישהו צריך להיות אחראי - - -
יעקב מרגי: אני כופר בזה שצהרונים זה לא חלק ממערכת החינוך.
יעקב מרגי: אני כופר בזה.
יעקב מרגי: לא עשו אותם במנותק מהמסגרות שלהם - - -
רחל עזריה: נכון, וגם במבנה.
רחל עזריה: קהל שבוי.
יעקב מרגי: ובמבנה.
יעקב מרגי: תפסיקו להיתמם לי.
יעקב מרגי: אני בכוונה, סליחה, אני לא באתי ללמוד היום מה זה.
יעקב מרגי: אני מתעכב על הדקויות האלה שתבינו, אני כבר קיימתי דיון.
יעקב מרגי: את התקנות אני אקבל, איך את אומרת?
יעקב מרגי: קוק?
<עירית ליבנה: ביי הוק או ביי קוק.
יעקב מרגי: את מבינה, אני אקבל את התקנות.
יעקב מרגי: אבל אני רוצה גם באותה הזדמנות לכסות גם חלק מערוותנו שלא מכוסה.
<עירית ליבנה: החוק עבר.
<עירית ליבנה: הדיון היה פה ומירב ליוותה אותנו בחקיקה והלקונה הזאת עוד התעוררה אז.
<עירית ליבנה: ואז יושב הראש הוועדה מצנע, אמר תשמעו, בואו נפתור קודם כל את זה, נרוץ קדימה ועכשיו יש תהליך - - -
רחל עזריה: אז זה השלב הבא.
רחל עזריה: יש את החוק שהוא בדיוק, ומה שאז הוציאו אני מחזירה את החוק הזה.
יעקב מרגי: עכשיו יש לך חוק שמחזיר את זה?
יעקב מרגי: באיזה שלב הוא?
<מירב ישראלי: בלשכה המשפטית.
רחל עזריה: הוא בלשכה המשפטית.
רחל עזריה: אנחנו עובדים - - -
יעקב מרגי: של הכנסת?
יעקב מרגי: הוא עדיין לא קיבל פ?
סופה לנדבר: אדוני, אנחנו נמצאים באיזו שהיא הרצאת אבסורד.
סופה לנדבר: אני חושבת שכל אחד עושה עבודה נהדרת, כל אחד בא לכאן עם הרצאה.
סופה לנדבר: מה זה כאן, תגידו?
סופה לנדבר: מה זה כאן?
סופה לנדבר: את התוצאה אוכלים הילדים שלנו.
סופה לנדבר: צריך להיות אחראי וצריך להיות אחריות אישית, או שאני חושבת שלא צריכים לחפש כאן את החוטאים.
סופה לנדבר: אנחנו צריכים מערכת חינוך ושר חינוך שייקח אחריות וינהל את זה.
יעקב מרגי: לכן אני מתעכב.
יעקב מרגי: רבותי, זה נראה כאילו אני מתעכב על דקויות שהן לא לעניין.
רחל עזריה: איזה דקויות?
רחל עזריה: אתה מתעכב על הדברים החשובים.
רחל עזריה: הרי זה הסיפור.
יעקב מרגי: לכן אני רוצה לדעת בדיוק מה הצעת החוק שלך שמתגבשת.
רחל עזריה: אני אגיד לך.
רחל עזריה: מה שאומרת הצעת החוק זה שהאחריות היא על המפעיל ושאפשר להפעיל את הסנקציות, כמו שאנחנו עושים גם בהצעת החוק הזו, שנמצאת בשלב התקנות, שאפשר להפעיל סנקציות, אם על המפעיל - - -
יעקב מרגי: מי הגורם האחראי מבחינת הפיקוח?
רחל עזריה: משרד הבריאות.
רחל עזריה: אבל הסיפור המרכזי זה שכל מפעיל יש לו את האחריות וזה לא רק משרד החינוך, אלא כל מתנ"ס, כל מי שמפעיל צהרון יש לו את האחריות.
רחל עזריה: זה הסיפור.
<מיכל מנקס: אבל מי יפקח עליו?
יעקב מרגי: שאלת שאלה?
יעקב מרגי: הרי למה אנחנו מבררים?
יעקב מרגי: הלפרין שחרר ואנחנו אצלנו לא לומדים הרבה, אבל חינכו אותנו להתעכב על כל ביטוי.
יעקב מרגי: הוא אמר – במסגרות של משרד החינוך, ופה אני רוצה לדעת.
יעקב מרגי: איפה שהוא מפקח – הוא מפקח.
יעקב מרגי: ההשלמה, החוק המשלים שלך, על מי אחריות הפיקוח?
<מיכל מנקס: סליחה, אני רוצה ברשותך להעיר על האבסורד שיהיה.
יעקב מרגי: בבקשה, תעירי.
יעקב מרגי: מה יהיה?
<מיכל מנקס: רשות באשכול סוציו אקונומי 2, יש לילדים עד גיל 8 תכניות במשרד החינוך.
<מיכל מנקס: נאמר שאני תושבת בעיר הזו, יש לי שני ילדים.
<מיכל מנקס: אחד בן 7, אוכל אוכל שמשרד החינוך מפקח עליו, ואחד בן 8, באותו בית ספר, אוכל אוכל שאולי המתנ"סים, אולי החברה הכלכלית, אולי תורם, אולי קרן, לא יודעת מה, אולי הרשות המקומית עושה.
יעקב מרגי: מה איכפת לי שהורה יהיה מפקח?
יעקב מרגי: אני חשוב לי כהורה שיש פיקוח.
יעקב מרגי: את עכשיו מבקשת ממני, את רוצה להיות יעילה - - -
רחל עזריה: משרד החינוך, אתם מוכנים לפקח?
יעקב מרגי: לא, הם לא רוצים.
יעקב מרגי: לא, לא, רחל.
יעקב מרגי: מיכל, על התהייה שלך – שאלה, אני לא שם בכלל.
יעקב מרגי: אני קודם כל כהורה, האינטרס שלי קודם כל שיהיה פיקוח על היעילות של המדינה, למה יש כמה גורמים.
יעקב מרגי: יש לי עוד הרבה תחומים כאלה.
יעקב מרגי: רחל, אני מבקש, אל תחכי רק - - -
רחל עזריה: אני לא מחכה לכלום, תאמין לי.
רחל עזריה: ותעזור לי.
רחל עזריה: זה הכל יצטרך לעבור פה, כל הדיונים.
יעקב מרגי: נו, בעזרת השם.
רחל עזריה: בעזרת השם.
יעקב מרגי: ברגע שזה מגיע לפה אני יודע שגמרת את מכסת הייסורים שלך.
יעקב מרגי: פה זה ירוץ.
רחל עזריה: אני לא תמיד מרגישה ככה עם חוקים.
רחל עזריה: אני מגיעה לוועדות עוברת גם מכסת ייסורים.
יעקב מרגי: תלוי באיזה ועדות.
יעקב מרגי: אני לא יודע באיזה ועדות את.
יעקב מרגי: מי שעבר תחת שבטי בתיקון תקנות, יודע שאני לא.
יעקב מרגי: אני רץ.
רחל עזריה: אז יאללה, נעשה את זה ביחד.
רחל עזריה: מצוין, תודה.
יעקב מרגי: ישראל אליסף, בבקשה, קצר.
<ישראל אליסף: קודם כל אני לא מצליח להבין.
<ישראל אליסף: שמי ישראל אליסף, יושב ראש ועד הגנים.
יעקב מרגי: אל תצטער מזה שהרבה דברים לא מובנים.
<ישראל אליסף: בסדר, אז אני לא מצליח להבין למה צריך לפרק את זה.
<ישראל אליסף: אם יש סוף סוף הצעת חוק חדשה, יש משרד אחד שאחראי על תחום הפדגוגיה.
<ישראל אליסף: לא יתכן שאותו משרד שאחראי על ההזמנה של האוכל – משרד החינוך, גם בהזנה הממשלתית הוא זה שצריך לפקח.
<ישראל אליסף: יש את משרד הבריאות שהוא הרגולטור בתחום הפיקוח על המזון.
<ישראל אליסף: למה לא לעשות הצעת חוק אחת שיש גוף אחד, שמפקח על הכל בכל המוסדות, בכל המקומות, שהוא זה שיפקח.
<ישראל אליסף: למה זה צריך להיות רק במשרד ה - - -
יעקב מרגי: בוא, אני אענה לך.
יעקב מרגי: תקשיב- - -
<ישראל אליסף: להם יש את הכלים - - -
יעקב מרגי: למשרד הבריאות יש את כל התקינה והתקנון לגבי בריאות המזון, התברואה וסביבה.
יעקב מרגי: יש פריבילגיה במשרד החינוך ולנו כהורים לדרוש - כי זה משרד החינוך - זה הגיל הרך - זה ילדים - על איכותו של המזון שמגיע לבית הספר.
יעקב מרגי: אנחנו מתיימרים ואומרים אנחנו מחנכים לתזונה בריאה וזה, ומשרד החינוך יש לו את הפריבילגיה לדרוש את זה.
יעקב מרגי: כשאתה הולך למסעדה עם הילד שלך, אני לא רוצה להגיד לך פה אתה קנאי ושם אתה מאכיל אותו כל מה שהוא רוצה במסעדה, אבל זה אנחנו.
יעקב מרגי: זה ההורים.
יעקב מרגי: אבל יש לנו את הפריבילגיה הזאת.
יעקב מרגי: לכן את תתהה על זה.
<ישראל אליסף: אני רק רוצה להפריד וכבר העלו את זה.
<ישראל אליסף: היא אמרה את זה ממשרד הבריאות.
<ישראל אליסף: יש את הפיקוח על איכות המזון ויש את הפיקוח התברואתי.
<ישראל אליסף: מילא היית אומר שהפיקוח מה מהרכיבים של המזון, היה במשרד החינוך עם תזונאיות וכו', גם הייתי מציע וגם בזה יש לנו את משרד הבריאות לטעמי - - -
יעקב מרגי: אין לו מה לומר, סליחה.
יעקב מרגי: תאר לך שהיינו במדינה כזאת, שכל מה שנקרא בפינו ג'אנק ונמכר ועושים הון מזה, משרד הבריאות היה אוסר עלינו.
יעקב מרגי: היינו אומרים שהמדינה טוטליטרית.
<ישראל אליסף: אמרו בוועדה הקודמת - - -
יעקב מרגי: שלא נתבלבל.
יעקב מרגי: אנחנו פה מדברים על איכות המזון במוסד חינוכי.
<ישראל אליסף: אז אני עונה.
<ישראל אליסף: גם בנושא של מרכיבי המזון, גם בוועדה הקודמת דיברו על מדתיות.
<ישראל אליסף: זאת אומרת לא לאסור את הכל, כל דבר זה תלוי במידה.
<ישראל אליסף: אי אפשר לאסור את הכל, גם לא ממתקים.
<ישראל אליסף: דיברנו על זה בוועדה הקודמת, אני לא חושב שיש צורך לחזור.
<ישראל אליסף: אבל בכל אופן, אני חושב שאם אתה שואל עכשיו את ההורים, אנחנו כמייצגי הורים היינו מעדיפים לראות פיקוח במשרד אחד, שהוא הרגולטור המתאים לזה, משרד הבריאות.
<ישראל אליסף: משרד החינוך צריך להתעסק בפדגוגיה, לא בפיקוח על המזון.
<ישראל אליסף: דבר שני, זה ברמה האסטרטגית, לעוד כמה שנים אני מקווה, אתה יודע מה, עכשיו אני מקבל תקוות על מה שאמרת, שאתה מתקן תקנות מהר וחוקים מהר, בוא נקווה שהרמה האסטרטגית תקרא מהר, אבל בינתיים ברמה הטקטית, יש חוזר מנכ"ל שמגדיר בפיקוח על המזון מה צריך להיות כשיש הזנה במוסדות חינוך.
<ישראל אליסף: הוא קודם כל מגדיר שצריכה להיות ועדה שמורכבת מתזונאים, מאנשי אגף רישוי עסקים, תברואנים של רישוי עסקים ווטרינריים שהם קובעים מה יש בתוך המזון וכו'; וגם יש שם הגדרה מי מפקח.
<ישראל אליסף: עכשיו, פה יש לקונה.
<ישראל אליסף: כי בחלק מהמקומות זה קורה, בחלק מהמקומות זה לא קורה.
<ישראל אליסף: עכשיו אני אגיד לך, מהמקור המקצועי שלי, איפה שאני עובד, שירותים וטרינריים, כשבן אדם רוצה למכור בשר שמגיע ממשחטה לעיר מסוימת, הוא עובר דרך השירות הווטרינרי ועובר בדיקות משנה.
<ישראל אליסף: יש שם אחלה כסף לרשויות, בסדר?
<ישראל אליסף: למה אי אפשר לעשות את זה עם המשאיות של הקייטרינג?
<ישראל אליסף: כל משאית שנכנסת - - -
<חיים הלפרין: זה מה שקורה.
<ישראל אליסף: זה לא קורה בכל מקום, סליחה, חיים, זה לא קורה בכל מקום.
<ישראל אליסף: ואם אתם תאכפו את חזור המנכ"ל שלכם ותוודאו שזה קורה, אז זה יקרה.
<ישראל אליסף: זה כרגע לא קורה.
יעקב מרגי: משרד הכלכלה, רצית לומר משהו, נכון?
<איטה עטייה: כן.