GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עבאס עבאס: התחילה לציין חברתי גילה, בנושא הנגשת הברייל.
<עבאס עבאס: אתם יודעים מה, אנחנו היום בחודש יוני, אוטוטו ספטמבר, ואני מוכן או שאני אבקש מאחד העובדים שלי באלמנארה, לעשות בדיקה דקדקנית האם ב-1 בספטמבר כל התלמידים שמוגדרים זקוקים לברייל – יקבלו את ספרים בדיוק באותו זמן.
יעקב מרגי: עבאס, אבל עמאר אמר לך ביושר, אם בית הספר נערך בזמן, זה מטופל.
יעקב מרגי: אם ב-1 בספטמבר בית ספר רק העביר לו את הרשימה – אתה לא מצפה ממנו ש - - -
<עבאס עבאס: אבל אדוני, בית הספר בא מהמאדים?
<עבאס עבאס: הוא חלק ממערכת החינוך.
יעקב מרגי: אתה יודע שיש אוטונומיה.
יעקב מרגי: אתה יודע, יש מושגים של רוח הקודש ברוחניות.
יעקב מרגי: אין לו רוח הקודש לדעת אם מנהל בית הספר שינה, מתוך הפול של הספרים המסוימים במתמטיקה, שינה את הספר.
<עבאס עבאס: אכן, זה מה שנקרא תיאום.
<עבאס עבאס: איפה התיאום?
<קריאה: לא, סליחה, אפשר?
יעקב מרגי: עכשיו עבאס ברשות דיבור.
<עבאס עבאס: אני רק רציתי להשלים, ברשותך, ואז אתן לך.
יעקב מרגי: תשלים בבקשה.
יעקב מרגי: תודה על המחוות על חשבוני.
<עבאס עבאס: מה?
יעקב מרגי: אתה עושה מחוות על חשבוני, אתה תחליט.
<עבאס עבאס: סליחה.
<עבאס עבאס: אתה תחליט.
<עבאס עבאס: אתה בעל הבית.
<עבאס עבאס: אני מצטער.
<עבאס עבאס: נושא המתמטיקה הוא נושא באמת אקוטי.
<עבאס עבאס: לא יתכן שאנשים עם לקות ראייה, בסוף ילמדו מתמטיקה בדרך לא דרך, כי אין להם נגישות וספר כמו כולם.
יעקב מרגי: אז בוא, העלית את המתמטיקה, עצור, עבאס.
יעקב מרגי: מתמטיקה – למה יש קושי בהנגשת ספרי המתמטיקה?
<סיגל מרגלית: אוקיי.
<סיגל מרגלית: שמי סיגל מרגלית, אני מדריכה ארצית של טכנולוגיה מסייעת.
<סיגל מרגלית: אני אתייחס לגבי הסוגיה של המתמטיקה ובהמשך לגבי הסוגיה של הטכנולוגיה.
<סיגל מרגלית: אז קודם כל במתמטיקה בשנה האחרונה אנחנו הוצאנו חוברת מסודרת של כתיבה מתמטית לתלמידים עיוורים, שמותאמת לכל הערכות של העיוור, למגזר היהודי ולמגזר הערבי כאחד.
<סיגל מרגלית: כל הנושא של הגיאומטריה - הנגשה של חומרים של הנדסה – תפקיד המורה התומכת להנגיש את החומרים בשיתוף פעולה עם הסייעת.
<סיגל מרגלית: משרד החינוך הוציא בערך קרוב לחצי מיליון שקלים לצורכי הנגשה.
<סיגל מרגלית: זה כולל דפי פיוזר מותאמים וזה כולל דפי ברייל, הכל כדי להנגיש.
<סיגל מרגלית: עברנו גם השתלמות רק בנושא הנגשה של מתמטיקה בנושא ההנדסה, כך שאנחנו באמת משתפרים ועושים עבודה לקראת ההנגשה.
<סיגל מרגלית: פתרנו את כל הנושא הזה של האלגברה, ולגבי הגיאומטריה אנחנו רק הולכים לכיוון של השתפרות.
יעקב מרגי: הולכים ומשתפרים.
<עבאס עבאס: ובאיזו שנת לימודים זה מיושם?
<סיגל מרגלית: זה אחד המהלכים הארציים של כל 12 המחוזות.
יעקב מרגי: אני שומע בעקביות ואני שמח שאני שומע ותקנו אותי אם לא.
יעקב מרגי: אני שמח שאני שומע בדיון הזה שההתקדמות היא בד בבד, גם במגזר היהודי, גם בערבי.
יעקב מרגי: זה באותו קצב.
<אורית שפירא: האמת היא שאת הסוגיה הזאת, ואני כעובדת בתחום במשך 15 שנים, מופתעת לשמוע, כי לא זכור לי שהייתה שנה אחת שלא עבדנו במקביל.
<אורית שפירא: זאת אומרת אנחנו עובדים לאורך כל השנים – 12 המחוזות – באופן אחיד.
<אורית שפירא: למורה במגזר היהודי אין לה ידע פחות מאשר למורה במגזר הערבי.
<אורית שפירא: אני ברשותך רוצה לעבור לתחום החברתי רגשי ש - - -
יעקב מרגי: כן, שנשאר פתוח.
<אורית שפירא: שחברת הכנסת העלתה וגם הגברת גילה זיידל ואני אשמח להתייחס.
<אורית שפירא: אחרי זה נמשיך עם הטכנולוגיה.
<אורית שפירא: בתחום החברתי, האמת היא שמתוך קבוצה של חמישה מדרכים ארציים, שני מדריכים ארציים, שאחד מהם הוא פסיכולוג, אמונים על התחום החברתי.
<אורית שפירא: זה מעיד עד כמה מערכת החינוך רואה בתחום ההתנהלות החברתית, תחום מאד משמעותי שבגין ההשלכות האובייקטיביות של לקות הראייה נפגע והתלמידים זקוקים לתמיכה מאד משמעותית על מנת לקדם את שילובם החברתי בבתי הספר הרגילים ובחברה ובקהילה בכלל.
<אורית שפירא: אנחנו משקיעים בזה זמן רב.
<אורית שפירא: למורה התומכת יש ארבעה תחומי עבודה שוטפים.
יעקב מרגי: בהגדרת התפקיד.
<אורית שפירא: בהגדרת תפקידה.
<אורית שפירא: אחד מהם, זאת אומרת רבע מהשקעתה ומעבודתה השוטפת, מוגדר בתחום ההתנהלות החברתית – היא לומדת, משתלמת במכללת לוינסקי במשך שלוש שנים, מקבלת הכשרה ייחודית להוראה בתחום לקות ראייה ועיוורון.
<אורית שפירא: חלק משמעותי מן הקורסים הנלמדים במכללת לוינסקי, הם בתחום ההתנהלות החברתית.
<אורית שפירא: יתרה מזאת.
<אורית שפירא: הפיקוח על עיוורים וליקויי ראייה מפעיל - בנוסף לתמיכה בתחום ההתנהלות החברתית, שהיא בילד אין בשעות ההוראה – כ-23 מסגרות שנקראות תגי"ל – תגבור יום לימודים.
<אורית שפירא: הוא מפעיל אותן בשיתוף עם משרד הרווחה, השירות לעיוור ועם הרשויות המקומיות, בכל 12 המחוזות.
<אורית שפירא: יש לנו כ-23 מרכזים שכאלה, שנותנים תמיכה חברתית, תמיכה בהתנהלות חברתית - - -
יעקב מרגי: בנוסף לכל מה שאמרנו.
יעקב מרגי: בנוסף לכל השעות.
<אורית שפירא: בנוסף לכל השעות שדיברנו, שהן גם שעות הוראה תומכת, גם שעות פרטניות, גם שעות שהייה, גם שעות תמיכה בתלמידי - - -
יעקב מרגי: את יודעת למה טוב לי הדיון היום?
יעקב מרגי: לדיונים אחרים עם משרד החינוך, להוכיח להם שההשקעה מביאה תוצאות ולכן התוצאות של ההצלחה של אותם תלמידים עם לקות ראייה, היא באחוז גבוה יחסית.
חנין זועבי: את מדברת על לתת שיעורים לתלמיד העיוור עצמו, עם לקות ראייה?
<אורית שפירא: לא שיעורים, אני מדברת על מפגש קבוצתי חברתי.
<עבאס עבאס: הגיל זה רק בקבוצת השווים, אורית.
<אורית שפירא: אני מדברת רק על - - -
<עבאס עבאס: אנחנו רוצים שילוב.
חנין זועבי: בין התלמידים בעלי לקות ראייה?
<אורית שפירא: כן.
חנין זועבי: אני דווקא מדברת על לחנך לערכים, את התלמידים האחרים - - -
יעקב מרגי: שמשולבים בתוך בתי הספר.
חנין זועבי: ולו בשביל שיקבלו את האחר.
<אורית שפירא: אני אתייחס ברשותך, אם אפשר.
<אורית שפירא: מאז שיצא חוק השילוב בשנת 2000 לדרך, לשמחתנו הרבה - - -
יעקב מרגי: הוא רק יצא לדרך.
<אורית שפירא: לא, מאז שנת 2000 הוא יצא כבר.
יעקב מרגי: כן, הוא יצא.
יעקב מרגי: רק יצא.
<אורית שפירא: הוא יצא, יצא.
<אורית שפירא: כברת דרך.
<אורית שפירא: והתלמידים לקויי ראייה והעיוורים משולבים במערכת החינוך הרגילה.
<אורית שפירא: מחקרים מצאו שהם זקוקים בנוסף לשילוב, שבו 40 שעות הם נמצאים בכיתה של 40 תלמידים, הם זקוקים לפינה החמה, לקבוצת תמיכה של כ-3 שעות בשבוע.
<אורית שפירא: קבוצה שהם מרגישים בה שווים בין שווים.
<אורית שפירא: קבוצה שבה הם יכולים להעלות קשיים, תסכולים, חוויות, להתייעץ, לשמוע פתרונות וכו'.
<אורית שפירא: לא עניתי לגבי הערכים של הסביבה עצמה, ההסברה.
<אורית שפירא: חלק מעבודת המורה התומכת, חלק מהותי בעבודת המורה התומכת, הוא לקדם את התלמיד לערוך הסברה בכיתה לשכבה, בבית הספר, שבה הוא מציג את הלקות, את הקשיים, את הצרכים, את הבקשות ולקיים דיון יחד עם חבריו לכיתה - - -
יעקב מרגי: חבר הכנסת דב חנין ואני אגש לסיכום.
יעקב מרגי: אולי עוד דובר אחד או שניים וסיכום.
דב חנין: תודה לך אדוני יושב הראש, תודה על כינוס הדיון החשוב הזה, ותודה לכם – עבאס, הפעילים, אנשי מערכת החינוך.
דב חנין: אני באמת מגיע ממקום של הרבה מאד הערכה לכם, לכן, שעושים את העבודה הזאת, שהיא באמת עבודה חשובה ביותר ואני שמח גם לשמוע על הישגים שיש בה.
דב חנין: אני רוצה לומר לך, אדוני יושב הראש, שלאורך השנים הייתה לי הזכות לפגוש כמה נערים, ילדים, שסובלים מעיוורון ואני חייב לומר לכם שפשוט הייתי מלא השתאות מהיכולות האישיות יוצאות הדופן שלהם.
דב חנין: באמת לא האמנתי, כשישבתי מול הנער הזה, לא האמנתי שמדובר במישהו שבאמת לא יכול לראות.
דב חנין: הוא הרשים אותי בצורה כל כך בלתי רגילה ביכולות שלו, בבגרות שלו, בתובנות שלו ובידע שלו.
דב חנין: אבל אני אומר, עמיתי חברי הכנסת, לא כולם הם אנשים מחוננים.
דב חנין: זה ללא ספק כנראה היה נער מחונן מהמון בחינות.
דב חנין: יש גם נערים שהם גם לוקים בעיוורון אבל אין להם יכולות יוצאות דופן בתחומים אחרים, ולהם אנחנו צריכים לתת מענה.
דב חנין: ויש לנו היום יכולות לתת מענה.
דב חנין: טכנולוגיה, אדוני יושב הראש, יכולה לתת המון המון פתרונות לדברים שבעבר לא היינו יודעים.
דב חנין: היום בפלאפון שלי יש מערכת שמאפשרת לי לדבר - - -
יעקב מרגי: נגענו בכך.
דב חנין: בדיוק, כן.
דב חנין: אז אני אומר, יש המון יכולות טכנולוגיות.
דב חנין: אני אומר את זה לא מתוך ביקורת לעבודה שלכם.
דב חנין: תבינו, אני באמת מלא הערכה לכל העבודה שאתם עושים – זו עבודת קודש.
דב חנין: אני אומר אנחנו כמערכת צריכים לחשוב על הפערים שקיימים.
דב חנין: עם כל ההישגים הגדולים שקיימים, אנחנו נמצאים במציאות של פערים שהיא נובעת מתוך קשיים אובייקטיביים.
דב חנין: אז כשאנחנו מדברים בשני המישורים המרכזיים של הדיון הזה – טכנולוגיות מצד אחד ותמיכה רגשית וחברתית – חברת הכנסת זועבי בצדק שמה דגש על הנקודה הזאת והצד השני, בסוף אנחנו מדברים על משאבים.
דב חנין: ככל שלמערכת תהיה יותר יכולת להשקיע משאבים, אנחנו יכולים לייצר פתרונות יותר טובים ולנצל את מה שניתן.
דב חנין: ולכן אדוני יושב הראש, אני חושב שההישגים שקיימים בתחום הזה, יכולים לעודד אותנו לפנות למשרד החינוך וגם לפנות אליכם.
דב חנין: אתם צריכים לבוא ולספר לנו לא רק על ההישגים שישנם ואנחנו מברכים עליהם, אלא גם לתאר לנו איפה עדיין יש פערים.
דב חנין: איפה עדיין אנחנו לא מצליחים לתת תשובה מספיק טובה.
דב חנין: כי אנחנו צריכים להיות במצב שבו הנער או הנערה הלוקה בעיוורון, תוכל במערכת החינוך לקבל את המקסימום כדי לאפשר לה לצאת מהמערכת הזאת גם עם ידע וגם עם חוויה חינוכית טובה ככל הניתן.
יעקב מרגי: פרופסור אורון, רצית להוסיף משהו?
<דן אורון: רק עוד מילה אחת.
<דן אורון: בחלק מהדברים שנאמרו פה, נוצר הרשם שנושא ספרי הלימוד הוא סוגיה פתורה, שרשימת ספרים שתועבר זמן – הספרים מגיעים ב-1 בספטמבר.
<דן אורון: זה לא עומד במבחן המציאות ואני מציע למשרד, אני מציע לוועדה לבקש מהמשרד את הנתונים.
<דן אורון: אני מוכן להמר שב-1 בספטמבר, איפה שהוא בין 70 ל-80% מהספרים קיימים ואיפה שהוא בין -20 ל-30% לא קיימים.
<דן אורון: הנושא הזה נדון פה בוועדה.
<דן אורון: אני נמצא פה לפחות 7 שנים ועוקב ומדי שנה הנושא הזה עולה.
<דן אורון: אני מציע לוועדה לבקש את הנתונים ממשרד החינוך.
<דן אורון: ועוד בקשה אחת, לא קשורה אלי.
<דן אורון: יושבים פה הנציגים של מועצת התלמידים הארצית ואני מבקש מיושב הראש לתת להם לדבר.
יעקב מרגי: הוא בדיוק הצביע והפרעת לי לתת לו.
<חנן יזדי: תודה.
<חנן יזדי: אז דבר ראשון אני מברך על קיום הוועדה.
<חנן יזדי: חנן יזדי, מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<חנן יזדי: במסגרת הזאת של מועצות התלמידים והנוער כן קיים שילוב של תלמידים בעלי לקויות ראייה ועיוורון, בפעילות השוטפת של מועצות הנוער הרשותיות ומועצות הנוער המקומיות, ואנחנו מקווים שגם בקרוב ייבחרו נציגים למועצת התלמידים והנוער הארצית עם לקויות ראייה ועיוורון.
<חנן יזדי: מה שכן, קיים לנו קושי מבחינת הקשר בין מועצות הנוער הרשותיות לבתי הספר בקליטה של תלמידים בעלי לקויות ראייה לתוך מועצת התלמידים.
<חנן יזדי: אז פה אני באמת קורה לכלל הארגונים שעוסקים בכך ולמשרד החינוך, ליצור איזה שהוא שיתוף פעולה שנוכל יותר לשלב את התלמידים האלה במסגרת מועצות התלמידים והנוער.
<חנן יזדי: זה תחום חברתי חשוב, תחום השפעה חשוב וחשוב לנו שתהיה גם נציגות של תלמידים בעלי לקויות ראייה.
<חנן יזדי: תודה רבה על ההזדמנות לדבר.
יעקב מרגי: תודה, בבקשה, אחרונת הדוברים.
<מיכל להבי: אני אורחת, צופה מהצד.
יעקב מרגי: מי זו "אני"?
<מיכל להבי: שמי מיכל להבי, אני מתנדבת בעמותת פעול"ה, שמסייעת לעיוורים ולקויי ראייה מכל קצוות הארץ, אבל אנחנו נמצאים ועובדים - - -
יעקב מרגי: ואת רוצה לומר משהו לדיון?
<מיכל להבי: כן, כן.
<מיכל להבי: נאמר פה המון.
<מיכל להבי: לצערי ביום יום - - -
יעקב מרגי: אבל בואי תאמרי משהו שלא נאמר.
<מיכל להבי: סליחה?
יעקב מרגי: לפני הסיום תאמרי משהו שלא נאמר.
<מיכל להבי: משהו שלא נאמר?
<מיכל להבי: אנחנו באים לבתי ספר למתן הרצאות ונחשפים מול סיטואציות השכם והערב, של מורה שלא יודע בכלל שיש לו תלמיד לקוי ראייה, או של מנהל שלא יודע להתמודד ולא יודע בכלל מה זה מערכות טכנולוגיות, או הורה שמתחנן למערכת טכנולוגית ויש פה כמה מכתבים.
<מיכל להבי: זה רק מעטים ממה שקיבלנו.
יעקב מרגי: משרד החינוך יודע על המקרים האלה?
<מיכל להבי: לא.
יעקב מרגי: לא פנית?
<קריאה: אז למה לא פניתם?
<מיכל להבי: פניתי למנכ"לית משרד החינוך כשהייתי באיזה כנס שיתופים.
<מיכל להבי: אני כל הזמן נדחפת לאיזה מקום - - -
יעקב מרגי: אני אתן לך עצה, בואי תקשיבי.
יעקב מרגי: שיחות פרוזדור נשארות בפרוזדור.
יעקב מרגי: זה שראית אותה באיזה כינוס, זה נשאר שם בכינוס.
יעקב מרגי: זה גם לא הוגן לצפות ממנה.
<מיכל להבי: היא נותנת לי - - -.
<מיכל להבי: יש מורות תומכות שאני מכירה - - -
יעקב מרגי: לא, בואי, סליחה.
<מיכל להבי: שנייה.
<מיכל להבי: השורה התחתונה של המורות התומכות, עם כל הכבוד למורות התומכות – שזה דבר מדהים ואני לא מכירה את זה אישית, אבל מה הורים אומרים?
<מיכל להבי: ואני אקצר לך מלקרוא את זה, ההורים והתלמידים כאחד אומרים – אנחנו רוצים ילד עצמאי.
<מיכל להבי: זהו.
<עבאס עבאס: צריך עבודת מטה.
<שושי להט קרטר: הפתרון במשרד הרווחה, שירות הליבה של השירות לעיוור במשרד הרווחה, הוא הקניית עצמאות והתניידות בחיי היום יום, על ידי מורה שיקומית.
<שושי להט קרטר: וצריך לנצל את זה.
<שושי להט קרטר: גם מועצת התלמידים מוזמנת לבקש.
יעקב מרגי: רגע, וזה ניתן אוטומטית לכל - - -
<שושי להט קרטר: כן, כן, כן.
יעקב מרגי: בלי שום קשר.
<שושי להט קרטר: לא, צריך לבקש את זה.
יעקב מרגי: בסדר, אבל בלי שום קשר למה שהוא מקבל במשרד החינוך.
<שושי להט קרטר: לא, לא, לא, בלי שום קשר.
<מיכל להבי: אפשר עוד דבר?
<מיכל להבי: ילד לקוי ראייה מקבל מערכת טמ"ס לפעמים, על פי תנאים מסוימים, לא יודעת לפי איזה קשיים.
יעקב מרגי: מערכת מה?
<עבאס עבאס: טלוויזיה במעגל סגור.
יעקב מרגי: עכשיו תתארי לך שלא הייתי שואל אותך מה זה טמ"ס והצופים בבית - - -
<מיכל להבי: סליחה, בסדר, אוקיי.
<מיכל להבי: אז אותה מערכת בעצם מגדילה לתלמיד והתלמיד יכול לראות משהו מוגדל.
<מיכל להבי: יש הרבה תלמידים לקויי ראייה שגם רופאים אומרים – ואני למדתי את זה, אני לומדת את זה כל הזמן – שזה רק מרדד להם את הראייה.
<מיכל להבי: תגידו לי אם אני טועה.
<עבאס עבאס: יש בזה משהו.
יעקב מרגי: גברתי, אני לא פותח עוד תתי סעיפים לדיון הזה.
<מיכל להבי: זה טכנולוגיה.
<מיכל להבי: זה הקטע של הדיון.
יעקב מרגי: משפט אחרון בעניין הטכנולוגיות.
<סיגל מרגלית: קודם כל אני רוצה להגיד שאין תלמיד – נכון לשנת הלימודים תשע"ז – שלא יקבל מענה טכנולוגי.
<סיגל מרגלית: אני רוצה להתייחס ל - - -
<אורית שפירא: מותאם לצרכיו.
<סיגל מרגלית: מותאם לצרכיו.
<סיגל מרגלית: יש כן בעיה - - -
יעקב מרגי: זה כבר שונה מהשנה שעברה.
<סיגל מרגלית: נכון, בהחלט.
<סיגל מרגלית: ולכן אני רוצה לציין ולהדגיש.
<עבאס עבאס: אבל יש עיכובים.
<סיגל מרגלית: יש כן בעיה של כל הנושא של הביטוח, שאני מצטרפת לגילה זיידל, שאז בזמנו גילה ועמותת אופק לילדינו כן ניסו לעזור דרך המרכז לעיוור בכל הנושא של ביטוחים של ציוד.
<סיגל מרגלית: ערכה לעיוור זה ציוד מאד יקר.
<סיגל מרגלית: זה עולה 30,000 שקלים ואין כרגע במדינת ישראל, לפי מה שאני יודעת, לפי הנתונים שאני יודעת, אולי גילה - - -
<מיכל להבי: יש לי 17,000 שקלים.
יעקב מרגי: בסדר, היא יכולה להתווכח.
יעקב מרגי: 17,000 שקלים זה זול?
יעקב מרגי: מה זה משנה?
יעקב מרגי: למה ההערה הזאת?
<סיגל מרגלית: שמוכנה לבטח ציוד טכנולוגי כל כך יקר, שמתנייד מבית ספר לבית ומהבית לבית הספר.
יעקב מרגי: אז תתקדמו עם זה?
<סיגל מרגלית: אז זאת סוגיה שאנחנו בהחלט צריכים לטפל בה.
יעקב מרגי: תתקדמו, אוקיי.
<סיגל מרגלית: ולתת את הדעת.
<סיגל מרגלית: אותו דבר על כל הנושא הזה של אתרי אינטרנט של משרד החינוך שלא מונגשים, שגם בזה צריך - - -
<אורית שפירא: רק בשורה אחרונה לגבי הנגשת ספרים, סיגל.
יעקב מרגי: שמתי לב שאצלך קבלת רשות זה - - -
<אורית שפירא: הבשורה האחרונה, שכרגע אנחנו יוצאים לפיילוט של אפליקציה של ספרי לימוד.
<אורית שפירא: כרגע זה רק לתלמידים לקויי ראייה במגזר היהודי.
<אורית שפירא: בשנת הלימודים תשע"ח זה גם יגיע למגזר הלא יהודי.
יעקב מרגי: למה יש את הפאזה הזאת של שנה?
<עבאס עבאס: דיברנו שהכל טוב ויפה.
<אורית שפירא: אני אומרת לך שאנחנו כרגע עושים את זה.
יעקב מרגי: למה זה לא הולך ביחד, אני לא מבין.
<עבאס עבאס: למה?
יעקב מרגי: למה זה לא הולך באותה שנה?
יעקב מרגי: למה צריך לחכות שנה למגזר הערבי?
<אורית שפירא: אנחנו עושים פיילוט.
<אורית שפירא: המטרה - - -
יעקב מרגי: זה פיילוט?
<עבאס עבאס: אז פיילוט בשתי הקבוצות.
<עמאר דכוור: כי במקביל, כאשר עשינו פיילוט להנגשה בגיאומטריה ובמתמטיקה - - -
<אורית שפירא: הפיילוט היה במגזר הערבי.
יעקב מרגי: עם פיילוט אין לי בעיה.
יעקב מרגי: רבותי, אני נאלץ לסיים ולסכם.
<גילה זיידל: אפשר רק משפט אחד?
יעקב מרגי: משפט?
יעקב מרגי: את לא תעמדי בזה, אבל אני אתן לך.
<גילה זיידל: אני כן אעמוד.
יעקב מרגי: בבקשה, בואו נראה משפט אחד.
<גילה זיידל: רק להזכיר שלפי פסיקת בג"ץ, כל הספרים צריכים להיות מונגשים ל-1 בספטמבר.
<גילה זיידל: זו פסיקת בג"ץ לכל התלמידים במדינת ישראל.
<עבאס עבאס: וזה לא יושם.
יעקב מרגי: הבן שלי הקטן עולה לכיתה י"א.
יעקב מרגי: אף פעם ב-1 בספטמבר לא היו לו את כל הספרים והוא לא לקוי ראייה.
יעקב מרגי: אנחנו שואפים.
יעקב מרגי: אני לא אומר לך את זה כדי שהם יתרשלו בעבודתם.
יעקב מרגי: נאמר במפורש ואני רוצה להאמין שזה כך, אם מגיעות הרשימות, הם פועלים כבר להנגשה.
יעקב מרגי: אז אני מקווה ואני גם אקרא להם בסיכום.
יעקב מרגי: קודם כל הוועדה מודה לחברת הכנסת קארין אלהרר על ארגון היום החשוב הזה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל האורחים שהגיעו לכאן, חברי הכנסת ולאורחים ולכל מי שתרם את חלקו ואת תרומתו לדיון הזה.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת את משרד החינוך על עבודה בשגרה לשיפור הטיפול של תלמידים עם לקויות ראייה, התאמות דיגיטליות ונגישות לתלמידים.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת בסוגיה הזו למשרד החינוך להמשיך ולעשות הכל כדי שכל המענים שניתנים בצורה לא דיגיטלית יינתנו גם כגישה דיגיטלית.
יעקב מרגי: כמו כן לאפשר שימוש באפליקציות במידת הצורך.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לעודד שילוב תעסוקה של אנשים עם לקויות ראייה במערכת החינוך.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לפתח את ההדרכה בהוראת כתב הברייל.
יעקב מרגי: הוועדה עמדה על אחוזי ההצלחה הגבוהים של התלמידים עם לקויות הראייה במערכת החינוך ומברכת על כך.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל לידיה את רשימת הספרים שלא יהיו מונגשים ב-1 בספטמבר, מכל סיבה שהיא.
יעקב מרגי: מה זה שיהיה לכם?
יעקב מרגי: שיהיה לנו, של כולנו ביחד.
<ליאור גבאי: אנחנו יהיה לנו, אבל שיהיה לכם לאתגר את זה.
יעקב מרגי: אמרת דבר חשוב, שהוא בפסיכולוגיה של הבן אדם, כל ילד מתלהב ממשהו אחר.
יעקב מרגי: אפרופו, בהקשר של פרשיות השבוע הקודמות, הסיבה העיקרית של מכות מצרים זה להחזיר לבני ישראל את האמונה, אז מספיק מכה אחת, מה, אומרים שהקב"ה כול יכול, למה היה צריך לעשות?
יעקב מרגי: הקב"ה נתן עשר מכות, זה הרציונל שבהגדה אנחנו אומרים רבי יהודה נתן בהם סימנים, זה בחלוקה מסוימת.
יעקב מרגי: זה לא סתם ראשי תיבות, דצ"כ עד"ש באח"ב, כל ילד קטן יכול לחלק את זה ולמצוא לזה ראשי התיבות, הוא הקיף את כלל עם ישראל.
יעקב מרגי: יכול להיות שיש אחד שהתלהב ממכת הדם, שראה בזה את שיא הפלא, השני התלהב ממכת הברד, אבל בעשר המכות כללו את כולם.
יעקב מרגי: תוך כדי, איך אומרים?
יעקב מרגי: משיח לפי תומו, זה הרציונל כי באמת לכל אחד יש את הראייה שלו.
יעקב מרגי: כשלפעמים שואלים אותי מה נשמע.
יעקב מרגי: באופן טבעי מצפים לשמוע ברוך ה', אני אומר 'תלוי איפה תשים את האוזן'.
יעקב מרגי: כל אחד בעיני המביט.
יעקב מרגי: אני חושב שזה חזק מה שהוא אמר ולכן זה ישר צד אותי
<אירנה נבזלין: אז נתחיל?
יעקב מרגי: רק הערה.
יעקב מרגי: שלא תתרגשו מהנוכחות.
יעקב מרגי: בימי ראשון כשאומרים סיור של ועדה זה טבעי, בדרך כלל כשיש מצלמות טלוויזיה יש שלושה-ארבעה ח"כים, כשלא, אז זה יו"ר הוועדה והצוות שלו, אבל התובנות הן יותר חשובות מיו"ר הוועדה ומחברי הכנסת.
<אירנה נבזלין: אנחנו לא מודאגים, העיקר שאתם פה.
<אירנה נבזלין: קודם כל תודה שבאתם, אנחנו יודעים שאתם לא בתקופה קלה בכנסת, אנחנו רואים מה שקורה שם כל יום, אז תודה שאתם פה.
<אירנה נבזלין: אני לא חושבת שאני יכולה להוסיף הרבה על מה שליאור אמר, אני אגיד מנקודת המבט שלי.
<אירנה נבזלין: אני נולדתי למשפחה יהודייה לפי הדם, אבל שום דבר יהודי לא היה מתרחש בבית.
<אירנה נבזלין: אני נולדתי למשפחה ששני הסבא רבא שלי היו רבנים, אבל זה מה שנעלם בדרך ברוסיה הסובייטית ולי אף פעם לא הייתה הזדמנות לבדוק מה זה אומר להיות יהודי.
<אירנה נבזלין: לא שאלו אותי, גם את ההורים שלי לא שאלו.
<אירנה נבזלין: הנטייה של הזמן אז הייתה שכולם סובייטים ואין אופציה אחרת.
<אירנה נבזלין: כשמצאתי את עצמי בבית ספר יהודי במוסקבה - - -
יעקב מרגי: היו כאלה שהייתה להם אופציה, אבל הם היו בסיביר.
<אירנה נבזלין: היו כאלה, כן, שרצו לבדוק את האופציה, אנחנו יודעים איך זה הלך.
<אירנה נבזלין: ההורים שלי היו משפחה ממוצעת, מהנדס, מהנדסת, אף אחד לא רצה להישאר בלי עבודה.
<אירנה נבזלין: חשוב להיות יהודי, אבל עוד יותר חשוב זה לאכול, לתת לילד חינוך ולהמשיך הלאה והעיקר לצאת מהמדינה הזאת מתי שהוא.
<אירנה נבזלין: זה תמיד היה ברור, אבל לא מדברים על זה.
<אירנה נבזלין: אני מצאתי את עצמי בבית ספר יהודי בגיל 14.
<אירנה נבזלין: מה זה היה בית ספר יהודי?
<אירנה נבזלין: זה היה בית ספר שכולם יהודים קודם כל וזה עשה את כל ההבדל.
<אירנה נבזלין: בסופו של דבר, אני אגיד את זה וזה אולי לא יישמע מאוד טוב, אבל לא את מה שאנחנו למדנו שם, אלא מי היה סביבי.
<אירנה נבזלין: אני פתאום הרגשתי בבית, האנשים שהיו מסביבי היו אנשים עם אמביציות, עם חוש הומור, עם צורך ללמוד, עם הבנה שהעולם הוא לא רק האזור שלנו במוסקבה, אלא העולם הגדול ועם הבנה שיש משהו מעבר לאני.
<אירנה נבזלין: זה כל החוויה שלי להיות יהודי, מאז זה חיפוש.
<אירנה נבזלין: אני הגעתי למקום הזה בגלל המשפחה שלי, בגלל אבא שלי, שהתגלגל לפה בגלל אריק שרון ונתן שרנסקי שביקשו ממנו, אבל מה שמצאנו פה זה, אני חושבת שזה מה שאתה אומר, שאפשר להיות יהודים כל מיני דרכים, העיקר צריך לתת לאנשים אופציה ללמוד מה זה.
<אירנה נבזלין: התשובה לזה היא כל כך שונה לכל אחד ואנחנו פה לא מדברים על השוני, אנחנו פה מדברים על למה צריך להיות ביחד, למה העם הזה תמיד היה ביחד בכל הדורות, למה העם הזה תמיד נשאר בישראל, בארץ ישראל.
<אירנה נבזלין: אנחנו לא מקום פוליטי, אנחנו מקום א-פוליטי לכל דבר, כי יש לנו פוליטיקה רק אחת, המסר שלנו הוא רק אחד, אנחנו עם אחד, שצריך לדעת שהוא עם אחד, שלא כל אחד זוכר, הרבה יותר קל לדבר על מה מפריד בינינו לעומת מה מחבר בינינו, אבל בסוף 5,000 שנה נשארנו.
<אירנה נבזלין: אין מקום אחר.
<אירנה נבזלין: כמו שליאור אומר, זה עבר לכל הילדים שלו.
<אירנה נבזלין: אנחנו רואים פה ילדים.
<אירנה נבזלין: תודה לאל, ליאור, אנחנו רואים פה הרבה ילדים דתיים, אנחנו רואים פה ילדים מהתנחלויות, אנחנו רואים פה ילדים, כל מיני, שלא נגיד על חילונים שחיים בסביבה פה וכל אחד לוקח מפה איזה שהוא מסר ובגלל זה כשאתם תראו את הפרזנטציה ואתם תעברו את הסיור עם הצוות המקצועי, לצערי לא איתי, אני ממש מתנצלת מראש, קרתה לנו טרגדיה, בחורה בת 34 נפטרה מסרטן, חברה שלנו, אז אני בדרך ללוויה מפה, אבל אתם תהיו בידיים הרבה יותר טובות משלי.
<אירנה נבזלין: מה שאתם תראו, אנחנו מצד אחד מקום מאוד אקלקטי, כי אנחנו מנסים להעביר את המסר הזה, אנחנו עם אחד, בכל מיני דרכים, והדרכים האלה הן דרך בית ספר, שטליה תדבר על זה, זה דרך הטכנולוגיות, זה דרך תערוכות מתחלפות, זה דרך תערוכות שהן פה.
<אירנה נבזלין: אז המסר אחד, אנחנו עם, כולנו העם היהודי, כל אחד בוחר באיזה צורה, אבל שנדע שכולנו ביחד.
<אירנה נבזלין: המסר השני הוא, וזה מסר, לדעתי ולדעתנו, מהפכני קצת במובן הזה שאין ארגון אחר שמדבר על זה, זה שהעם שלנו הוא עם שלא רק שרד, אלא גם הצליח.
<אירנה נבזלין: אם אנחנו נסתכל על התמונה של מה זה העם שלנו עכשיו, עם כל החשיבות של מה שקרה במלחמת העולם השנייה ועם כל החשיבות של כל הבעיות שקרו לנו במשך השנים, בסוף אנחנו עם מצליח, אנחנו עם שיש לו מדינה, שאפשר להגיד הכול, אבל זו מדינה שאחרי 67 שנה זה נס שזה קרה, אבל זה לא נס, אנחנו יודעים.
<אירנה נבזלין: זה עם שמצליח בכל מדינה דמוקרטית.
<אירנה נבזלין: אני חייבת להגיד, ששם להצליח זה בחירה אחרת, אבל בכל מדינה שיש לך זכות להיות יהודי אנחנו עם שמצליח, אנחנו עם שמחובר, אנחנו עם שיש לו ערכים משותפים, שיש לנו גורל משותף, שיש לנו עתיד משותף וזה הסיפור שאנחנו מספרים.
<אירנה נבזלין: כשאתה אמרת שאנחנו לא במקום מרכזי, אתה צודק.
<אירנה נבזלין: אחת מהסיבות שאנחנו לא במקום מרכזי היא זה שהסיפור שאנחנו סיפרנו עד עכשיו היה סיפור רק של חלק מהעם והחלק הזה היה תפוצות.
<אירנה נבזלין: אנחנו לא הסתכלנו, לא אנחנו לא הסתכלנו, אלא הסיפור של העם היהודי היה ישראל והתפוצות.
<אירנה נבזלין: אנחנו פה כדי לחבר, אנחנו 14 מיליון, למזלנו, ומחוברים כולם, גם אם אנחנו לא חיים באותה מדינה, גם אם אנחנו לא מדברים באותה שפה, אבל בסוף אם אתה יורד לרמה של ערכים והגורל אנחנו ביחד.
<אירנה נבזלין: אז אני מאוד מקווה שאתם תיהנו פה ותראו מה קורה פה.
<אירנה נבזלין: אנחנו נשמח לכל עזרה.
<אירנה נבזלין: אנחנו עושים פרויקט, כל עזרה שאפשר כדי להביא לפה אנשים, אני חושבת שאתם תראו ותתרשמו שיש לנו פרויקט חשוב לא פחות מכל מוזיאון גדול אחר, מוזיאון ישראל ומוזיאון 'יד ושם'.
<אירנה נבזלין: כל עזרה שאתם יכולים להביא לפה בחשיפה יותר לתלמידים, לחיילים, אנחנו יודעים לספק את התוכן.
<אירנה נבזלין: אז אני ממש שמחה שאתם פה.
<אירנה נבזלין: אם יש לכם שאלות אליי אני אשמח לענות, אם לא, אני משאירה אתכם בידיים של אנשים יותר מקצועיים ממני.
יעקב מרגי: הבסיס הקיומי שלכם כאן, הבסיס החוקי, אתם מכוח מה?
<דן תדמור: אנחנו מכוח חוק בית התפוצות שעבר לפני עשר שנים והוא מבטיח את אותו חלק מהתקציב שלנו שמגיע מהמדינה.
<דן תדמור: אני אחסוך כמה שקפים במצגת, בעלי המניות של בית התפוצות הם מדינת ישראל, הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית, הקונגרס היהודי העולמי ואוניברסיטת תל אביב.
<דן תדמור: מתוך שלל בעלי המניות הללו היחידים שתומכים כספית זו מדינת ישראל.
<דן תדמור: אנחנו מקבלים מהמדינה 7.5 מיליון שקל בשנה, שזה בערך 30% מהתקציב השוטף שלנו.
<דן תדמור: שאר התקציב השוטף מגיע מהכנסות עצמיות, החל ממכירת כרטיסים וכלה בסניף ארומה שנמצא פה למעלה ומשלם לנו שכר דירה.
<דן תדמור: אז זה כבר לא חצי שקל בשביל לקבל את השורשים שלך, אבל יש מקורות הכנסה אחרים ותרומות.
<דן תדמור: בית התפוצות מאוזן מזה כמה שנים, בדיוק סגרנו עוד שנה מאוזנת, וזה בכל מה שנוגע לשוטף.
<דן תדמור: אנחנו נמצאים בעיצומה של תכנית פיתוח רב שנתית.
<דן תדמור: כשאני אומר רב שנתית, כשאנחנו נסיים בסוף 2018 ותיכף קצת ניכנס לפרטים, זה יהיה מעל עשר שנים, זה 12 שנה של פיתוח.
<דן תדמור: שזה נשמע המון, אבל בדרך כלל מוסדות מהסוג הזה, כשהם בוראים את עצמם מחדש זה מה שזה לוקח.
<דן תדמור: כש'יד ושם' עשה - - -
יעקב מרגי: אתם מרגישים שאתם הולכים לברוא את עצמכם מחדש בתכנית הזו?
<דן תדמור: כן, ותיכף נסביר במה זה כרוך, אבל זה ממש כך, זה לא פחות מאשר לברוא את עצמנו מחדש.
<דן תדמור: כשמסתכלים על מוזיאונים גם בארץ וגם בעולם, תהליכים כאלה של טרנספורמציה לוקחים עשור ויותר.
<דן תדמור: גם מוזיאון ישראל שעשה את זה, גם 'יד ושם' שעשה את זה, גם גופים ברחבי העולם.
<דן תדמור: למעשה אני חייב לומר שהרבה פעמים גופים מהסוג שלנו, כשהם כבר הגיעו למצב שבו הגרף יורד והגרף כבר היה מאוד בירידה, אתה זוכר ביקור, כשהמקום הזה היה עוד בשיא פריחתו, הוא נפתח ב-78', שנות ה-80 היו שנים של פריחה, המקום הזה היה שם דבר בארץ ובעולם.
יעקב מרגי: בצבא, שירתי ב-78'-81'.
<דן תדמור: כן, זה היה פלא טכנולוגי, זה היה פלא רעיוני, באו מכל העולם לחזות בפלא הזה של מוזיאון שמספר את סיפורו של עם וכן הלאה.
<דן תדמור: ואז היו שנים של סטגנציה והידרדרות.
<דן תדמור: בדרך כלל הגרף הזה, כשהוא יורד, קשה מאוד להפוך מגמה.
<דן תדמור: גם בשוק הפרטי, גם במגזר הציבורי, קשה מאוד להפוך.