GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איטה עטייה: מה שרציתי לומר, שאלת למה זה במשרד החינוך.
<איטה עטייה: כי לפי טרכטנברג, כל הצהרונים שלנו כבר היו צריכים להיות מזמן במשרד החינוך, רק העבירו אשכולות 1 עד 3, אחרי זה - - -
יעקב מרגי: את מחזקת את - - -
<איטה עטייה: כן, אחרי זה זינבו את ירושלים.
<איטה עטייה: עכשיו זה משרד החינוך ואנחנו נשארנו פחות או יותר עם אשכולות 4 עד 7 למי שפונה ולמי שמבקש.
<איטה עטייה: אנחנו לא נותנים לכולם.
<איטה עטייה: עכשיו, כל נושא המזון, רוב המפעילים שמפעילים זה אנשים עצמאיים, פרטיים שמפעילים.
<איטה עטייה: לנו אין שום דרך לאכוף את רמת המזון.
<איטה עטייה: אין לי לא את הידע, לא את המפקחים.
<איטה עטייה: אני אכפתי את זה באופן הזה בנוהל שלי, שאני מחייבת שכל מפעיל יביא לי אישור תזונאית על התפריט.
יעקב מרגי: אם הייתי מדקדק איתך, הייתי חולק עליך, לא נכון.
<איטה עטייה: מה זאת אומרת?
יעקב מרגי: אני אקח מנושא אחר.
יעקב מרגי: תקשיבו, אני רוצה שתבינו.
יעקב מרגי: הכי קל לבוא ולהגיד לא, זה לא תפקיד שלי - - -
<איטה עטייה: לא, אני לא אמרתי שזה לא תפקיד שלי.
יעקב מרגי: משרד הבריאות אני זה, משרד החינוך אני זה, משרד הכלכלה אני זה, השלטון המקומי אני זה ובאמצע הכל חור אחד גדול, כמו שתבינו - - -.
יעקב מרגי: כמו שהחשב הכללי ידע לומר לנו, לשרי הממשלה ולגורמים המתקצבים, שאתה לא תוכל לתקצב או לתמוך בעמותה או בגוף שאין לו את האישור.
יעקב מרגי: את מכירה את המושג הזה?
יעקב מרגי: אישור ניהול תקין?
יעקב מרגי: לכאורה מה זה קשור?
יעקב מרגי: הרי הגוף עושה את הפעילות - - -
<איטה עטייה: למה?
<איטה עטייה: הם מדברים כל הזמן.
יעקב מרגי: הרי הגוף לקח את הפעילות שאליה הוא דרש את התמיכה, אבל הגיע מי שחשב שאנחנו, המדינה, לא צריכה לתקצב או לתמוך בגופים שלא מתנהלים מבחינה מנהלית בניהול תקין.
יעקב מרגי: נכון, נועה?
<איטה עטייה: נכון, נכון.
<נועה היימן: זו הייתה היזומה שלה.
יעקב מרגי: אבל האוצר חשב כללית - - -
יעקב מרגי: לא יתכן כשנגיע, אני דורש, כן.
יעקב מרגי: האופטימום זה דבר לפחות שצריך לשאוף אליו.
יעקב מרגי: כמו שמתחילים, אתם מכירים, הרבה צביעות יש גם בנושא הזה.
יעקב מרגי: בחלק מהמוצרים סימון של ירוק, התו הירוק, מכירים את זה?
יעקב מרגי: אז לא יתכן שיגיע לבריאות, אנחנו כולנו נתכסה בתחום מצומצם של תחום אחריות ונשאיר את הבריאות באוויר.
יעקב מרגי: אני חושב שחלק מהדברים אני לא מקיים, המשרד, אני לא אתמוך בסעיף תקציבי כזה וכזה וכזה, אם אין לי את התנאי הזה של הבריאות, הכרחי.
יעקב מרגי: לא פחות.
יעקב מרגי: האמירה שלך, ונכון שזה לא יהיה - - -
<איטה עטייה: לא, אני רציתי להגיד לך שעשינו בכל זאת משהו מעבר לזה, מאחר שאין לנו את הכלים לבדוק את הבריאות, אז אנחנו אמרנו אוקיי, הרי הצהרונים - - -
יעקב מרגי: צלצלתם בפעמון?
<איטה עטייה: דקה.
<איטה עטייה: אבל תן לי לגמור ותראה שעשינו משהו, אנחנו לא מתנערים.
<איטה עטייה: אנחנו נותנים רישיון לצהרון לכל שנה.
<איטה עטייה: בכל שנה הוא צריך לעמוד בכל הסטנדרטים.
<איטה עטייה: אחד מהכללים שהוא צריך לעמוד בהם זה אישור תזונאית לתפריט שהוא נותן.
<איטה עטייה: בלי אישור תזונאי - - -
יעקב מרגי: הוא יביא לך מה שאת רוצה.
<איטה עטייה: לא, מה זה הוא יביא לי?
יעקב מרגי: הוא יביא לך, תקשיבי, הוא יביא מרואה החשבון כל תוצאה שתרצי.
יעקב מרגי: הוא יביא לך מתזונאית כל מסמך שתבקשי.
יעקב מרגי: שאלת המפתח הגדולה של התנהלות מדינה תקינה זה פיקוח.
<איטה עטייה: אין פיקוח על המזון - - -
יעקב מרגי: כאילו היום נולדתם למגזר הציבורי.
<איטה עטייה: אין פיקוח על המזון בצהרונים, אני אומרת לך את האמת.
<איטה עטייה: אין.
יעקב מרגי: אני מסכם או שמישהו רוצה לתרום לדיון?
<איילת מייזנר: שלום, איילת מייזנר מעמותת מהיום.
<איילת מייזנר: עירית אמרה שהיא - - -
יעקב מרגי: מה זה מהיום?
<איילת מייזנר: הפורום הישראלי לאורח חיים בריא, ביסודו של - - -
יעקב מרגי: מה את חושבת זה יעבור לך ככה, מהיום?
<איילת מייזנר: נכון.
<איילת מייזנר: עירית אמרה שהיא תפרט על זה ועוד לא יצא.
<איילת מייזנר: הנושא של בעצם שאני לא רוצה להיות פה בעוד שנה בדיון על זה שיש חוק ותקנות ואין אכיפה.
<איילת מייזנר: ורציתי לדעת מבחינה זאת את ההיערכות להכשרת פקחים.
<איילת מייזנר: אולי איזה מוקד שההורים יכולים לפנות אליו בתלונות.
<איילת מייזנר: אם ראיתי שמוכרים בקיוסק בבית הספר קולה, למי אני פונה?
<איילת מייזנר: מה אני עושה עם זה ואיך המנגנון?
<איילת מייזנר: אחרת כולנו נהיה פה עוד שנה בדיון המשך ונשמח לדעת איך נערכים כבר עכשיו.
יעקב מרגי: כשהם יבואו אל הוועדה עם תקנות ואנחנו נעבור סעיף, סעיף, אנחנו נשאל את כל השאלות האלה.
<איילת מייזנר: ואז נאבד זמן יקר ונפתח שנת לימודים נוספת.
יעקב מרגי: האם יש לך תשובות היום?
<עירית ליבנה: אנחנו נערכים בתקנות בהשלמת החוק בימים האלה.
<עירית ליבנה: אמרנו, תוך חודשיים אנחנו מגישים פה את התקנות ואני מאמינה שזה גם יתקדם.
יעקב מרגי: יש עוד מישהו שרוצה לפני שאני מסכם?
יעקב מרגי: בבקשה, חולון, לא פספסתי אותך.
<ליאורה פור: שלום, שמי ליאורה פור, אני מייסדת המשמר החברתי בחולון, זה גוף התנדבותי, אה-פוליטי.
<ליאורה פור: אנחנו מטפלים כעת ב-65 גנים מוזנחים ביותר עם צהרונים.
<ליאורה פור: יש לנו דו"חות של משרד הבריאות - - -
יעקב מרגי: אז צדקתי כשאמרתי קורים דברים אחרים בחולון.
<ליאורה פור: יש דו"חות של משרד הבריאות, דו"חות קשים ביותר, הזנה קשה.
יעקב מרגי: ראינו את התמונות.
<ליאורה פור: ראיתם את התמונות?
<ליאורה פור: הזנחה פושעת ואף אחד לא עושה כלום.
יעקב מרגי: ולא סגרו להם את הגנים האלה?
<ליאורה פור: לא סוגרים.
יעקב מרגי: שומעת, מיכל?
יעקב מרגי: לא סגרו את הגנים האלה.
<ליאורה פור: ראש העירייה, לטענתו הכל בסדר.
<ליאורה פור: זה בלאי.
<ליאורה פור: עובד בכל הקירות – זה בלאי.
<ליאורה פור: שנתיים.
<ליאורה פור: גן לחינוך מיוחד – ארבע שנים.
<ליאורה פור: ארבע שנים.
<ליאורה פור: הזנחה פושעת.
<ליאורה פור: בואו - - -
<מיכל מנקס: מישהו נתן אישור לפתוח אותו.
<מיכל מנקס: עזבו, אני לא אוהבת את ה - - -
<ליאורה פור: מה לעשות?
<מיכל מנקס: לבוא ולזרוק - - -
<אורגד מזרחי: היא מעלה פה אבל דברים שהם מאד נכונים.
יעקב מרגי: רגע, לא, לא, סליחה, אדוני.
<ליאורה פור: אם היה כאן מקרן הייתי מראה לכם כמה סרטונים מזעזעים.
יעקב מרגי: מיכל, בוודאי שהגנים האלה, על זה היא מלינה.
<מיכל מנקס: אבל למה?
יעקב מרגי: הנה, את נכנסת לדיון באמצע, תקשיבי.
יעקב מרגי: על זה היא מלינה.
יעקב מרגי: על מה היא מלינה?
יעקב מרגי: נתנו אישור לפתוח.
יעקב מרגי: פתאום התגלו ליקויים, או שלא פתאום.
יעקב מרגי: בלאי.
יעקב מרגי: מתריעים.
יעקב מרגי: זה לא מעניין אף אחד.
יעקב מרגי: לא מעניין אף אחד.
<מיכל מנקס: אני לא יודעת לומר.
<מיכל מנקס: אני אומרת שוב, יש - - -
יעקב מרגי: על זה היא מדברת.
<מיכל מנקס: ארבע שנים דברים כאלה לא קורים.
<מיכל מנקס: יכול להיות חודש.
<ליאורה פור: קורים.
<ליאורה פור: בואי, בבקשה, אני מזמינה אותך לסיור.
<ליאורה פור: אני מזמינה באמת את השלטון המקומי שיגיע לחולון.
<ליאורה פור: הגיע הזמן שמישהו יעשה סוף למיתוג ולתדמית.
<ליאורה פור: הגיע הזמן - - -
יעקב מרגי: מה אתם, עיר הילדים, לא?
<ליאורה פור: עיר הילדים של מי?
<ליאורה פור: של מי, אני רוצה לדעת של מי?
<מיכל מנקס: זו אמירה פוליטית, היא לא מקצועית.
<ליאורה פור: אני רוצה לדעת של מי.
<ליאורה פור: את תכנסי לדף הפייסבוק שלנו, את תסתכלי את הסרטונים שהורים מפרסמים, מתחננים.
<ליאורה פור: שוב, המשמר החברתי חולון.
<ליאורה פור: אני מאד מבקשת, אנחנו גוף אה-פוליטי, לא מפלגתיים, אנחנו מתנדבים.
<ליאורה פור: היום לקחתי יום חופשה על חשבוני.
<ליאורה פור: המצב קטסטרופה בעיר הילדים.
<ליאורה פור: אני מתחננת שיגיעו.
יעקב מרגי: תקשיבו, בואו, זה לא בחלל ריק.
יעקב מרגי: גם אם זה גנים לא של הרשות המקומית, בסדר, אני כופר בזה, אני אומר את זה, מוציא את זה מלשוני, כי חטף ממני יונה יהב בנושא הבית ברחוב חיים, בגלל האמירות האלה שלו – אלה לא בתי ספר שלי.
יעקב מרגי: אני לא מכיר ראש עיר שיכול להעיז לומר אלה לא בתי ספר שלי, כשזה ילדים מהעיר שלו ובתחום השטח המוניציפאלי שלו.
יעקב מרגי: אין ילדים שהם לא שלי.
יעקב מרגי: בן אדם שיכול להעיז ולומר אני ראש עיר לא של כולם, ש-א' רצו אצלי, ב' לא רצו אצלי.
יעקב מרגי: לכן הוא חטף מה שהוא חטף ביושר.
יעקב מרגי: אני אומר, תקשיבו, עמותה לא עמותה, אנחנו מדינת חוק.
יעקב מרגי: יש גנים ואתה יודע מה, אני גם לא רוצה שהגורמים הממלכתיים ישתמשו בטיעון הזה, כי רק היום חתמתי על מכתב למשרד החינוך על גנים בכפר שנקרא א-סייד בדרום, עם תמונות מזעזעות, עם בולענים.
יעקב מרגי: עם בולענים ועם עובש ועם עוד מריעין בישין אחרים.
יעקב מרגי: אז זה קיים.
יעקב מרגי: אבל גם אם זו עמותה פרטית, מישהו צריך לסגור את זה.
יעקב מרגי: מישהו צריך לטפל בזה.
<מיכל מנקס: לפקח.
יעקב מרגי: אז אני לא בא אליה בטענות ותודה שהיא מציגה לנו את זה כאן.
יעקב מרגי: אם זה ככה, אז אני בוודאי גם לא שואל מה רמת איכות המזון שנכנסת לאותו גן.
<ליאורה פור: היה דו"ח מבקר המדינה על זה.
יעקב מרגי: יש עוד מישהו לפני שאני מסכם?
<רז סער: אדוני, ברשותך רק נקודה אחת.
<רז סער: אני רז, יושב ראש ועדת הזנה בעיריית נס ציונה.
<רז סער: במשרד הבריאות יש שתי ידיים.
<רז סער: יש את הגוף התזונתי ויש את הגוף שאחראי על רישיונות יצרן ועל המטבחים של הקייטרינגים.
<רז סער: הגוף שאחראי על רישיונות יצרן ועל כל רישוי העסקים ומטבחי הקייטרינגים, מעודד מזון מעובד מטעמי בטיחות מזון, על חשבון התזונה של הילדים.
<רז סער: וזו נקודה שאם תוכל לטפל בה, אני אודה לך.
יעקב מרגי: יש ויכוח פילוסופי ובכל מקרה מה שתאכל יגרום לך נזק.
יעקב מרגי: השאלה מה יגרום לך נזק יותר גדול.
יעקב מרגי: אתה צריך להיכנס פה עכשיו, תקשיב - - -
<זאב גולדבלט: כי זה - - -
יעקב מרגי: אני מבין אותו.
יעקב מרגי: הוא אומר לפחות במזון המעובד יש לי איזה פיקוח מסוים.
יעקב מרגי: יש לי תו תקן מסוים.
יעקב מרגי: מה שייצא מהמטבח הביתי או המטבח שעושה את ה - - -
<מיכל מנקס: או העירוני.
<רז סער: אבל יש מטבחים שיש להם רישיון - - -
יעקב מרגי: תגיד לי, אני שואל אותך שאלה, נעלמו מעיניך, אני לא מצדד, שלא תבין אותי.
יעקב מרגי: אני רוצה לפעמים גם לקיים דיון, אבל אי אפשר לשאוף לאופטימום שהוא לא קיים.
יעקב מרגי: לחלום תמיד טוב.
יעקב מרגי: בוא אני אסביר לך, נעלמו מעיניך הכתבות על סוגי בשר שחדרו למסעדות הטובות ביותר?
<רז סער: לא.
יעקב מרגי: לא נעלמו?
<רז סער: לא נעלמו.
יעקב מרגי: אני כמפקח על הריבון צריך וודא שמפקחים.
יעקב מרגי: טעויות תמיד יהיו.
יעקב מרגי: כשלים יהיו, אבל לפחות שיהיה פיקוח.
יעקב מרגי: אם אין פיקוח אני לא שם.
יעקב מרגי: אני עדיין לא איפה שאתה נמצא.
<רז סער: אבל שיתנו.
יעקב מרגי: אתה מבין את הרציונל?
<רז סער: יש מטבחים שיש להם היום היתר לבשל ולשלח.
<רז סער: שיתנו למי שמתעסק בהזנה שיעשה מטבח מבשל ומשלח ובזה נגמור את הסיפור.
<רז סער: לא מטבח מחמם ומשלח.
<רז סער: זה כל ההבדל.
<רז סער: יש מטבחים שפועלים בארץ עם רישיון לבשל ולשלח.
<רז סער: בחוק, מסודר, בפיקוח, בהכל.
<רז סער: אבל מה, הם נתונים רישיון למטבחים שקונים מוצרי מזון מעובדים, מחממים ומשלחים.
יעקב מרגי: יש לכם תשובה לשאלה הזאת?
יעקב מרגי: למה העדפה היא כזו?
יעקב מרגי: מר הלפרין?
<חיים הלפרין: יש מוצרים שאנחנו מאפשרים ליצרן שיודע ליצר במקום, אנחנו מאפשרים לו לעשות את זה.
<חיים הלפרין: אבל צריך להבין שהמוצר שהוא עושה הוא חייב להיות מאד נקודתי, הוא מחייב פיקוח מאד קפדני.
<חיים הלפרין: אני אתן לכם דוגמא.
<חיים הלפרין: יש לנו מישהו שכיוון שאנחנו רוצים להכניס גם מוצרים צמחוניים ולאו דווקא רק בשרי כל השבוע – מישהו שיודע לעשות קציצות עדשים.
<חיים הלפרין: אז הוא יודע לעשות בכמות שהוא יודע לעשות קציצות עדשים.
<חיים הלפרין: אבל, ועכשיו אני אומר בינינו, אני לא יודע אם כל יום כמות העדשים בקציצות זהה למחר ולאתמול.
<חיים הלפרין: כשתנובה מייצרת או מישהו, או עוף טוב מייצר מוצר, הוא מתחייב לעמוד בתקינה ש-18% חלבון יהיו בכל שניצל שלו.
<חיים הלפרין: אז לכן אני אומר, אנחנו עושים את הדבר הזה - - -
יעקב מרגי: אתה מבין, הוא - - - על הרציונל.
<חיים הלפרין: באחריות.
יעקב מרגי: הוא אמר את הרציונל והערכה שלי, הוא גם נושא באחריות הרי, אז הוא רוצה כמה שיותר להיות גם הוא מוגן.
<חיים הלפרין: הילדים.
<רז סער: גם אתה.
יעקב מרגי: גם אתה.
יעקב מרגי: תודה רבה רבותי.
<אורגד מזרחי: מילה אחרונה לטבריה?
יעקב מרגי: יאללה.
יעקב מרגי: אל תתחייב בחיים על דבר שאתה לא יכול לעמוד בו.
יעקב מרגי: זה לא מילה.
<אורגד מזרחי: רק דבר אחד.
<אורגד מזרחי: אני מכיר כן מטבחים שכן יודעים לייצר את הדברים האלה ואין להם את האישור לייצר את זה וחבל מאד והיה רצוי לעשות אולי בחינה מחדש גם על מטבחים שעומדים בתקן ISO ובכל מה שצריך, כן לבחון את האפשרות להרחיב את האפשרות לבשל יותר אוכל טרי, מאשר אוכל תעשייתי, נקרא לו.
<אורגד מזרחי: כי שניצל מנתח מלא אני אקרא לו תעשייתי ופחות מעובד.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון, לאורחים, לנציגי ההורים, משרדי הממשלה.
יעקב מרגי: הוועדה רשמה בפניה, גברת עירית ליבנה, ש-60 יום מהיום, התקנות יוגשו לוועדה.
יעקב מרגי: הנה, אני מתחייב, אחד מדיוני הפגרה, כי זה נופל לתוך הפגרה, אחד מדיוני הפגרה יוקדש לתקנות.
יעקב מרגי: אז אני לא מתכונן לוותר על התאריך הזה ותעשו הכל.
יעקב מרגי: היום, לא ביום לפני כן להתעורר.
יעקב מרגי: היום, כדי שהתקנות יובאו.
יעקב מרגי: ואני אומר לכם, אני אראה זאת בחומרה אם לא תעמדו בתאריך היעד.
יעקב מרגי: 60 יום זה נדיב.
יעקב מרגי: נדיב, בהתחשב בכל הזמן שעבר.
יעקב מרגי: ואני קורא למשרד המשפטים, שלא יתביישו.
יעקב מרגי: מותר לומר אני עמוס ואני סומך.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני אם הייתי רפרנט שלפני חודש וחצי סיים את הפקולטה שלו למשפטים, עוד לא קיבל את התעודה הרשמית וצריך לשחרר לדורית מורג, עם כל הניסיון שלה, את התקנות.
יעקב מרגי: בושה וחרפה.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים איך הדינאמיקה עוברת.
יעקב מרגי: זה רפרנט שרק עכשיו גמר לימודים, תוקע יועצת משפטית עם ותק, שזוכר, אני לא רוצה להגיד לך את תיבת נוח.
יעקב מרגי: 9 במרס 2016, כ"ט באדר א' תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – הצגות תיאטרון בית לסין בהיכל התיאטרון קריית מוצקין.
יעקב מרגי: אני קיבלתי פה פנייה שמופנית גם לשר האוצר, גם לשרה מירי רגב, תחת הכותרת – זו לא תרבות, זו בריונות.
יעקב מרגי: לאחרונה התחושה שמה שקורה היום בכלל בזירת התרבות זו בריונות.
יעקב מרגי: אז אם זה מנחם מישהו, אמנם זה נחמת טיפשים, אבל אין ספק שזה מצער.
<גלית והבה שאשו: במקורותינו נאמר – תרבות אנשים חטאים.
יעקב מרגי: רק חבל שזה היה בלי רשות דיבור, כי אז לא יודעים מי אמר ומה אמר.
<גלית והבה שאשו: גלית והבה.
יעקב מרגי: אני מבין שמהות הפנייה היא כזו שיש פה איזה ניסיון, מאבק בין נקרא לזה שני תיאטראות, על ידי זה שתיאטרון אחד מתנה לתיאטרון בית לסין התניה שאם הוא מוכר הצגות של תיאטרון שכן, הוא יפעל בסנקציה.
יעקב מרגי: אני לא משרד הכלכלה, לא ועדת הכלכלה, לא ממונה על ההגבלים העסקיים, אבל בתרבות יש לי מה לומר.
יעקב מרגי: בתרבות זה עורר אצלי, שוב, וזה קשור גם לאמירה שאמרתי בהתחלה.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים מה זה תרבות וההגדרה של תרבות היא דבר שמתהווה על ידי אנשים וחופש פעולה של אנשים, חופש ביטוי, חופש, אפילו הייתי אומר עוד מושג – חופש החוויה של האנשים.
יעקב מרגי: כל אחד רוצה לחוות משהו.
יעקב מרגי: אז אני מתפלא איך זה יכול לקרות, אם זה הפך להיות רק כלכלי אז זו לא תרבות.
יעקב מרגי: אם זה רק אגו, זה גם לא תרבות ויכול להיות שכל הפתיח שאמרתי לא במקומו ומיותר, אם נשמע שהעובדות הן שונות ממה שאמרתי.
יעקב מרגי: התקבל מכתב פנייה מחבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר בנושא הזה.
יעקב מרגי: השאלה אם תרצה?
יעקב מרגי: אני מעדיף לשמוע את המנכ"ל, או שאתה רוצה לפתוח קודם כל?
מכלוף מיקי זוהר: אני אומר כמה דברים, נשמע את המנכ"ל ומשם, אדוני, ברשותך, נמשיך לדיון.
מכלוף מיקי זוהר: אז כך, אני ביקשתי מכבוד יושב הראש את הדיון היום, מסיבה שהתגלתה לנגד עיני שערורייה שאין כדוגמתה.
מכלוף מיקי זוהר: הסתבר לי מצב, חברים, שלא תאמינו, בלתי מתקבל על הדעת, שמלווה בבריונות, מלווה בהסדר כובל בניגוד לחוק, מלווה בשיתוף פעולה מחשיד בין תיאטרון ציבורי לתיאטרון פרטי, באופן כזה שתיאטרון פרטי מגביל תיאטרון ציבורי ומונע מהציבור לצרוך תרבות.
מכלוף מיקי זוהר: למה הוא עושה את זה?
מכלוף מיקי זוהר: שיקולים כלכליים גרידא, כאשר אנחנו כמדינה מממנים תיאטראות כמו בית לסין והבימה ועוד מספר תיאטראות.
מכלוף מיקי זוהר: אנחנו מממנים אותם, וכשהם רוצים למכור הצגות, הם שמים שיקולים כלכליים מעל הכל, מונעים מציבור מסוים לראות ולצרוך תרבות, כדי להיטיב עם תיאטרון פרטי.
מכלוף מיקי זוהר: הווה אומר, שהתיאטרון הפרטי, שהרווחים באותו תיאטרון, ואני מפרגן לתיאטרון, שיהיה להם לבריאות, עיני לא צרה בהם, התיאטרון ירוויח יותר כסף על חשבון ציבור שרוצה לצרוך תרבות.
מכלוף מיקי זוהר: שימו לב לאבסורד.
מכלוף מיקי זוהר: אני חושב שעם כל הכבוד וההערכה שיש לי לבית לסין, שבאמת יש לו יכולות טובות והוא הוכיח לאורך השנים שהוא יודע לייצר תרבות ויודע לייצר הפקות יפות, אין לו את הזכות למנוע מהציבור הרחב לצרוך תרבות, בטח ובטח לא משיקולים כלכליים לטובת תיאטרון פרטי.
מכלוף מיקי זוהר: עכשיו, אני לא חקרתי לעומק מה מערכות היחסים, מה הסיבות, אבל אני מבין שזה עובד ככה.
מכלוף מיקי זוהר: תיאטרון הצפון מודיע לבית לסין, אם אתה תמכור הצגות לתיאטרון בקריית מוצקין, אני לא קונה ממך הצגות או שמא אני לא משתף איתך פעולה יותר.
מכלוף מיקי זוהר: בית לסין מתקפל בפני תיאטרון פרטי ואומר לו אוקיי - - -
יעקב מרגי: מה זה תיאטרון הצפון?
מכלוף מיקי זוהר: הוא תיאטרון פרטי.
יעקב מרגי: איפה הוא?
מכלוף מיקי זוהר: הוא נוכח פה אני חושב, אני מקווה.
מכלוף מיקי זוהר: נוכחים פה תיאטרון הצפון?
מכלוף מיקי זוהר: הם יענו, בטח.
יעקב מרגי: איפה הם נמצאים?
<קריאה: במוצקין.
<קריאה: קריית חיים.
יעקב מרגי: אז יש לי פתרון אחד לשתי בעיות.
יעקב מרגי: אתם יודעים, יש לי חברים שעברו את הגיל הממוצע לנישואים, היא והוא, הם יושבים אצלי בסלון ואני אומר להם אתם יודעים מה, יש לי פתרון אחד לשתי בעיות, בואו נאמץ אותו.
יעקב מרגי: הבנתם את הרמז?
יעקב מרגי: לקחת אותם ולחבר ביניהם.
נורית קורן: אבל זה לא אפשרי.
יעקב מרגי: רגע, רגע, אני עוד לא אמרתי מה הפתרון האחד.
יעקב מרגי: יש לי פתרון להרבה בעיות באזור הקריות וחיפה.
יעקב מרגי: אני חושב שאם נאחד את כל הקריות, יחד עם חיפה, נעשה מטרופולין אחד גדול איכותי, ואז ראש עיר מסוים לא יגיד אלה שלי, אלה לא שלי, בעניין כזה ותיאטרון כזה לא יאמר - - -
מכלוף מיקי זוהר: אתה מדבר על איזו שהיא תכנית של שר הפנים שעוד לא שמעתי עליה?
יעקב מרגי: אני מהרהר בקול, אני לא יודע.
יוסף ג'בארין: יש לאדוני זמן מיותר נראה לי.
יעקב מרגי: זו פריבילגיה.
יעקב מרגי: יש לאנשים פריבילגיה לריב ללא צורך.
יעקב מרגי: אבל בואו נראה אם יש בכלל - - -
מכלוף מיקי זוהר: במקרה הזה אני אומר למה יש צורך, כי יש 10,000 מנויים, אם אינני טועה, בתיאטרון קריית מוצקין, שלא זוכים לקבל תרבות וצורכים את התרבות או בדיליי או שמא לא צורכים אותה, כי לתיאטרון הצפון יש אינטרסים כלכליים להיות הבלעדי.
מכלוף מיקי זוהר: עכשיו, כמובן שהובהר קודם שמדובר פה בהסדר כובל בניגוד לחוק, הובהר פה שאנחנו מדברים על תיאטרון ציבורי, בית לסין, שמקבל כסף מהמדינה שמונע מהציבור הרחב לראות הצגות לטובת תיאטרון פרטי, ומעבר לכך, כל מה שקורה כאן בעיני מחשיד ואני כן רוצה שהדבר - - -
יעקב מרגי: נציגי בית לסין נמצאים כאן?
<יהודית גידלי: הם לא באו.
<יהודית גידלי: הם בכניסה.
מכלוף מיקי זוהר: אני רק רוצה לסכם ולומר שאני שמח שמנכ"ל משרדה של השרה מירי רגב נמצא כאן.
מכלוף מיקי זוהר: אני חושב, אדוני יושב הראש, שבסופו של תהליך אנחנו צריכים להמליץ לשרה להפסיק מיידית את התקציב לבית לסין, לחדול מלתקצב את בית לסין, עד שהוא ישנה את הגישה שלו ואת ההתנהלות שלו, ויאפשר לכל דורש לרכוש הצגות כהוות נפשו.
מכלוף מיקי זוהר: אנחנו לא מדברים פה על ביזנס, אנחנו מדברים פה על תרבות.
יעקב מרגי: מנכ"ל משרד התרבות, שמעת את הדברים.
יעקב מרגי: א', האם בדקתם והאם התלונה הזו מוכרת לכם.
יעקב מרגי: ב', האם זה תקין מבחינתכם.
יעקב מרגי: ג', אם התיאטראות האלה מתוקצבים כפי שנאמר כאן, מי מתוקצב, מה מתוקצב.
<יוסי שרעבי: כן, בוקר טוב, תודה אדוני.
<יוסי שרעבי: קודם כל בוודאי שאנחנו מכירים.
<יוסי שרעבי: התלונה הזאת הגיעה לפתחה כבר לפני מספר חודשים ארוכים.
<יוסי שרעבי: אנחנו כתוצאה מזה פנינו לשלושת התיאטראות שכולנו מעריכים, כולם תיאטראות מעולים, אבל היא הנותנת.
<יוסי שרעבי: גם בית לסין, שהוא תיאטרון מעולה, גם הקאמרי שהוא תיאטרון מעולה וגם הבימה, פנינו לשלושתם והבהרנו להם, השרה הבהירה להם שעמדתה לא נוחה.
<יוסי שרעבי: היא חושבת שלא ראוי, לא תקין ואפילו הייתי אומר בלתי מתקבל על הדעת ששלושה תיאטראות נתמכים, שחלק מההצלחה שנובעת - - -
יעקב מרגי: שלושתם נתמכים?
<יוסי שרעבי: שלושתם נתמכים על ידי המדינה.
<יוסי שרעבי: שלושה תיאטראות הנתמכים על ידי המדינה, כולם תל אביבים, כולם עושים עבודה נפלאה, הם שלושת התיאטראות המובילים במדינת ישראל מבחינת הסכומים שהמדינה תומכת בהם.
מרדכי יוגב: מה היקף התמיכה?
<יוסי שרעבי: היקף התמיכה של שלושתם ביחד - - -
יעקב מרגי: בגדול.
יעקב מרגי: הוא אמר משהו בדיוק לפני ששאלת.
<יוסי שרעבי: הם שלושת התיאטראות המובילים.
יעקב מרגי: המובילים בתמיכה.
<יוסי שרעבי: בהיקף התמיכה.
<יוסי שרעבי: שלושתם ביחד, בערך, מזיכרוני ותיכף אני אומר לך, משהו באזור 30-35 מיליון שקלים, שלושתם ביחד.
<יוסי שרעבי: מתוך תקנה דרך אגב של 91 מיליון שקלים.
נורית קורן: זה המון.
<גלית והבה שאשו: זה - - -
יעקב מרגי: גברתי, זו פעם אחרונה שהתפרצת בלי רשות דיבור.
יעקב מרגי: פעם ראשונה הבהרתי לך את זה.
יעקב מרגי: הדיון רציני מדי כדי לקרוא קריאות ביניים.
<יוסי שרעבי: כלומר, שלושת התיאטראות האלה אוחזים ב-30% מהתקציב של מדינת ישראל לעולם התיאטרון.
<יוסי שרעבי: 30% מתקציב התיאטרון – שלושת התיאטראות אוחזים.
מכלוף מיקי זוהר: מדהים.
<יוסי שרעבי: אנחנו הבהרנו, השרה הבהירה בצורה שאני משתמעת לשתי פנים, שדעתה אינה נוחה בלשון המעטה.
<יוסי שרעבי: כתוצאה מזה השרה גם פנתה והמשרד פנה לרשות ההגבלים לבקש את חוות דעתו.
<יוסי שרעבי: אנחנו חשבנו שלכאורה יש כאן הסדר כובל.
<יוסי שרעבי: ביקשנו את העמדה של רשות ההגבלים.
<יוסי שרעבי: הרשות בחנה את הדברים לטעמנו תקופה ארוכה מדי, אבל קיבלנו איזו שהיא אמירה ראשונית שלה.
יעקב מרגי: מה זה ארוכה?
<יוסי שרעבי: מזה מספר חודשים.
יעקב מרגי: זהו, גם אני כתבתי איזו פנייה בנושא הסדר כובל ואין קול, אין עונה ואין קשב.
<יוסי שרעבי: אז אנחנו קיבלנו - - -
יעקב מרגי: אולי נגביל את זה עם 52.
מכלוף מיקי זוהר: אולי תפנה לשר שאחראי.
<יוסי שרעבי: קיבלנו לשמחתנו, כנראה בעקבות עובדה שאתה זימנת דיון, כבוד יושב הראש, קיבלנו לשמחתנו אות ראשונה של משוב מהרשות הבוקר, שבה הרשות אומרת שלכאורה אכן יש כאן סוג של הסדר כובל, לפחות בחלקו.
מכלוף מיקי זוהר: זה חמור מאד.
<יוסי שרעבי: שלא ניתן לעבור עליו לסדר היום.
מכלוף מיקי זוהר: חמור מאד.
<יוסי שרעבי: אנחנו מבינים שיש גם שיח עם תיאטרון הצפון, תיכף נשמע אם אכן זה נכון.
<יוסי שרעבי: אנחנו מבינים שיש כאן איזו שהיא הבנה ראשונית, תיכף נשמע אם זה אכן נכון.
<יוסי שרעבי: אנחנו לגמרי ואני גם רוצה לומר שביקשנו לקדם את זה גם בחקיקה.
<יוסי שרעבי: אמרנו שלא יעלה על הדעת שאנחנו נתמוך בתיאטראות שפועלים בהתנהלות כזאת.
<יוסי שרעבי: אנחנו מבקשים, וזאת גם העמדה של השרה, והשרה כמו שאתם יודעים רואה בתרבות זכות בסיסית של כל אזרח.
<יוסי שרעבי: כל גוף שנתמך על ידי המדינה צריך להנגיש את התרבות שלו, את המופעים שלו, את האירועים שהוא עושה לכל מקום במדינת ישראל.
<יוסי שרעבי: לכל אחד תרבות פרטית, ציבורית, בטח ובטח כשיש כאן מציאות שיש אחד פרטי מול אחד ציבורי, ככה שהעמדה של השרה היא חד משמעית.
<יוסי שרעבי: היא שמחה על הדיון הזה, אדוני יושב הראש, היא שמחה ששמת את זה על השולחן.
<יוסי שרעבי: כמובן זה נמצא על השולחן שלנו ועמדתנו מאד מאד ברורה.
יעקב מרגי: דרך אגב, בגלל שהיא שמחה, היא מודעת לזה שהדיון על חוק הספרים צריך להיות פה בוועדה?
<יוסי שרעבי: כן, ולדעתי - - -
יעקב מרגי: חיכיתי לתשובתה וקיבלתי אותה בתקשורת.
<יוסי שרעבי: לא, אני חושב שהיא תיאמה את המועד יחד איתך, למיטב זיכרוני.
יעקב מרגי: לא, לא תיאמנו.
<יוסי שרעבי: למיטב ידיעתי יש מועד - - -
יעקב מרגי: הם לא מתואמים.
יעקב מרגי: חיכיתי לתשובתי וקיבלתי אותה בשידור חי, יחד עם הדגל, אני לא רוצה לומר לך איפה.
<יוסי שרעבי: למיטב ידיעתי יש דיון אצלך בוועדה, שנקבע.
<יוסי שרעבי: נדמה לי שאני אפילו זוכר את התאריך.
<יוסי שרעבי: 17 במרס?
יעקב מרגי: לא, לגבי הדיון.
יעקב מרגי: מועד הביטול לא תואם.
יעקב מרגי: בסדר לגבי הדיון.
יעקב מרגי: רבותי, לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לחברת הכנסת נורית קורן - - -
נורית קורן: אני מעדיפה לשמוע קודם.
יעקב מרגי: אז תקשיבו, אני אתן למלין לשמוע את התלונה, אני אתן את רשות התגובה, אבל אני אומר לכם מראש, ויכול להיות שתדברו בנינוחות והאזהרה שלי מיותרת, אבל לכבד אחד את השני, להקשיב אחד לשני וללא קריאות ביניים.
יעקב מרגי: מוצקין, בבקשה.
<דפנה צורי: תודה רבה.
<דפנה צורי: שמי דפנה צורי, אני מנכ"לית של היכל התיאטרון בקריית מוצקין.
<דפנה צורי: אני רק מצטערת שכרגע אין נציג מתיאטרון בית לסין.
<יהודית גידלי: הם בדרך.
<דפנה צורי: ואני הייתי רוצה ברשותכם לספר לכם שתיאטרון בית לסין, כמו שאמרתם, הוא נתמך ציבורית על ידי כספי מדינה והוא משתף פעולה עם התיאטרון העסקי, הפרטי, כנגד היכל התיאטרון בקריית מוצקין מזה 7 שנים, מאז אותו יום שאנחנו קמנו.
<דפנה צורי: תיאטרון בית לסין מונע מהיכל התיאטרון של קריית מוצקין, לקבל את השלאגרים, את הלהטים, על ידי מכירתם באופן בלעדי לתיאטרון הפרטי.
<דפנה צורי: אין לזה אח ורע במדינת ישראל.
<דפנה צורי: לא קיים.
<דפנה צורי: בית לסין מציע לי לרכוש הצגות לעונה החדשה ואז, ברגע שהתיאטרון הפרטי מציע לרכוש את אחת מאותן הצגות, אסור לי יותר לדבר איתם על רכישת ההצגה בכלל.
<דפנה צורי: בפעם האחרונה שאני העזתי להתעקש לקבל את אותן שלוש הצגות המדוברות לעונה הבאה, אוימתי שאם אני אמשיך לדבר על ההצגות האלו, בית לסין, כף רגלו לא תדרוך בהיכל התיאטרון של קריית מוצקין.
<דפנה צורי: אם זו לא בריונות וזו לא אלימות, אז מה היא?
יעקב מרגי: אז מה, יתכן מאד בעקבות הדיון שמתקיים היום לא תקבלו את ההצגות מבית לסין?
מכלוף מיקי זוהר: חסר להם.
נורית קורן: אין, הם לא מקבלים.
מכלוף מיקי זוהר: בושה וחרפה אם הם יתנהלו ככה.
מכלוף מיקי זוהר: צריך להציף את הדבר הזה ולמנוע מצב כזה.
מכלוף מיקי זוהר: זה פשוט בלתי מתקבל על הדעת.
<דפנה צורי: אני רק רוצה לדעת שבעקבות פניית השרה בזמנו להגבלים העסקיים, כבר אז הייתי אישיות בלתי רצויה יותר בתיאטראות הרפרטוארים.
יעקב מרגי: ואיך זה נקרא בלטינית?
יעקב מרגי: פרסונה נון גרטה.
<דפנה צורי: בדיוק.
<דפנה צורי: יוצא מכך בעצם שהיום התיאטרון המתחרה לי, התיאטרון הפרטי המתחרה לי, שהוא שייך לאנשי עסקים, הוא קובע את הרפרטואר שלי.
<דפנה צורי: כלומר, ירצה – נקבל, לא ירצה – לא נקבל.
<דפנה צורי: היעלה על הדעת כזה דבר בכלל?
<דפנה צורי: האם יתכן שתיאטרון מתחרה יקבע אילו הצגות יהיו אצלי, איזה הצגות יראה קהל המנויים שלי?
<דפנה צורי: קהל שמגיע, אגב אני חייבת להגיע לכם, מקצרין ועד לבית חנניה בדרום.
<דפנה צורי: הקהל של היכל התיאטרון של קריית מוצקין, אני רוצה לספר לכם, יש לו קהל מכל הפריפריה.
<דפנה צורי: אנחנו מביאים אוטובוסים עם תרבות ישראל שהוא מסבסד את הפריפריה.
<דפנה צורי: בטח יוסי יוכל להעיד על זה.
<דפנה צורי: אנחנו מביאים אוטובוסים מבית שאן, מקצרין, ממעלות.
<דפנה צורי: אין שמחה יותר גדולה מלראות את כל האנשים האלה שמגיעים מכל צפון הארץ אלינו.
<דפנה צורי: למה למנוע מהם לראות את ההצגות האלה?
<דפנה צורי: איזו סיבה יש לזה?
<דפנה צורי: הפילוסופיה שלי בתיאטרון, ואת זה למדתי תוך כדי תנועה, פעם הייתי קונה הצגה אחת לכולם, אותה הצגה.
<דפנה צורי: אני למדתי שאין הצגה אחת שמתאימה לכולם ואנחנו מנסים לתפור חליפת מנוי לכל אחד מהמנויים שלנו בהתאם לרצונות שלו.
<דפנה צורי: אחד אוהב יותר קומדיות, אחד אהוב יותר דרמות.
<דפנה צורי: לכן אני מבקשת תמיד בין שתיים לשש הצגות מכל הצגה.