GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: בוא, תהיה אופטימי.
<רפאל צוברי: לא - - -
יעקב מרגי: אנחנו כאן, לא הולכים הביתה.
<רפאל צוברי: מדובר כאן בתקציב עתק בסיפור הזה.
<רפאל צוברי: זה על הגב של הילדים.
<רפאל צוברי: זה לא נכון.
<רפאל צוברי: עוד דבר קטן.
<רפאל צוברי: בעיר צפת, וזה גילוי אמיתי, העיר הזו סובלת ממצב סוציו-אקונומי מאד כבד.
<רפאל צוברי: לא יתכן שהורים שאין להם, שידם לא משגת, ייגשו לאבחונים של 4,000 שקלים, 3,000 שקלים או 2,000 שקלים – אם לגשת לקופת חולים, לשלם ולקבל בחזרה וההורים האלה חסרי אונים.
<רפאל צוברי: מי משלם את כל הסיפור הזה?
מסעוד גנאים: גם אני לא אאריך.
מסעוד גנאים: אני הייתי גם באותה ישיבה בדצמבר, כאשר שמענו על מה שהציגה המנכ"לית.
<דני ז'ורנו: הסמנכ"ל.
יעקב מרגי: הסמנכ"ל.
יעקב מרגי: המנכ"לית ישבה איתי בישיבה.
<דני ז'ורנו: אני יודעת.
יעקב מרגי: היא התייחסה לזה בישיבה אחרת.
מסעוד גנאים: רק שתי הערות.
מסעוד גנאים: הערה ראשונה, למשל ההתייחסות לחברה הערבית בבתי הספר הערבים.
מסעוד גנאים: כמה אחוזים של התאמות, של אבחונים – יש לכם?
<דני ז'ורנו: יש לנו.
מסעוד גנאים: יש לכם את זה?
מסעוד גנאים: תשיבו עכשיו?
<דני ז'ורנו: יש לנו לכל בית ספר.
<דני ז'ורנו: אין לנו כאן.
יעקב מרגי: מסעוד, אנחנו נבקש את זה לוועדה.
מסעוד גנאים: הערה שנייה.
מסעוד גנאים: אני מצטרף לכולם, שזה שטח הפקר.
מסעוד גנאים: מבקר המדינה התייחס לזה פעמיים ואולי יותר.
מסעוד גנאים: השטח הזה צריך הסדרה.
מסעוד גנאים: מה שהצגתם היום בסדר, אלה נקודות מאד טובות, יפות, אבל זה עדיין לא תכנית שהיא מגובשת, שהיא מיושמת.
מסעוד גנאים: וגם בקשר ל-10%, בקשר למורים, בזמנו גם שאלנו איך המורה יעריך או יאבחן ואין לו את כל הכלים האלה ואין לו את ההכשרה כדי באמת לדעת איך לאבחן תלמיד מסוים.
מסעוד גנאים: פעם הייתה כתבה בעיתון, שאבחונים הם לעשירים.
מסעוד גנאים: הכוונה – מי שיש לו נותן והבן שלו מקבל את ההתאמה שהוא רוצה.
מסעוד גנאים: אז אני חושב שאתם צריכים לעבוד קשה כדי להסדיר את העניין הזה.
<דני ז'ורנו: אנחנו עובדים קשה מאד.
יעקב מרגי: יש לנו כאן כמה נציגים ממשרד הבריאות.
יעקב מרגי: תחליטו ביניכם מי הדוברת הראשונה.
<קריאה: אני לא נציגת משרד הבריאות.
יעקב מרגי: לא, אז אני מבקש נציג משרד הבריאות, בבקשה.
<אורלי בוני: ד"ר אורלי הרצברג, קלינאית תקשורת ארצית.
<אורלי בוני: גברת אורלי בוני, מרפאה בעיסוק, ארצית.
<אורלי בוני: אנחנו מצרים על זה שכל הדיונים האלה לא נעשו עם משרד הבריאות, למרות שהיינו מאד מעורבים בחוק לקויי למידה בעל יסודי.
<אורלי בוני: אני חושבת שיש איזה שהוא ניסיון להכניס את כל התלמידים האלה לסל אחד.
<אורלי בוני: אנחנו כל הזמן מנסים לדון בנושא של הטיפול הדיפרנציאלי.
<אורלי בוני: זה לא רק הנושא של האבחון, זה גם הנושא של התאמות.
<אורלי בוני: הילדים האלה לא באים מריק ואחרי זה הם מתפקדים על הדלתות של קופות החולים ואנחנו כל הזמן מנהלים דיונים חוזרים ונשנים מה בין החינוך לבריאות, אבל כשזה מגיע להחלטות של החינוך, אנחנו לא מעורבים ואנחנו מצרים על זה, כי אנחנו חושבים שהילדים האלה זה לא רק בעיה של לקויי למידה יש גם - - -
יעקב מרגי: אני אשאל אותך בכנות, ברשותך.
יעקב מרגי: אני לא איש מקצוע, אני רוצה לדעת.
יעקב מרגי: אחרי שהייתה אבחנה רפואית וניתן הטיפול התרופתי - - -
<אורלי בוני: לא, לא.
יעקב מרגי: סליחה, סליחה, את אומרת לא כשעוד לא סיימתי.
יעקב מרגי: מה לעשות, אני לא מוותר.
מירב בן ארי: יש הורים שמעדיפים ללכת לקלינאי תקשורת או למרפא בעיסוק, כל מיני אופציות, רק לא לתת את ה - - -
יעקב מרגי: תני לי, מירב.
יעקב מרגי: אתם רוצים שאני אפרט את כל המסלול?
יעקב מרגי: לנוירולוג, עשה מבחנים, מה שאת רוצה.
יעקב מרגי: כבר קיבל מרשם מהרופאה והחתימו את ההורים והוא מקבל את זה כבר באופן סדיר.
יעקב מרגי: אחרי הטיפול התרופתי, איפה את רואה פה את הממשק עם משרד החינוך?
יעקב מרגי: בבקשה, תאמרי לוועדה.
<רותי טראוב: שלום.
<רותי טראוב: ד"ר רותי טראוב, בית ספר ריפוי בעיסוק, יושבת ראש העמותה של לקויות למידה ו-ADHD במסגרת עמותת המרפאים בעיסוק.
<רותי טראוב: עד יולי 2014, לפני פיזור הכנסת הקודמת, מצנע ישב פה ויצא חוק שמסדיר את כל נושא ההתאמות בדרכי ההיבחנות, לסטודנטים שמי שבכלל יזם את החקיקה זה הצרכנים.
<רותי טראוב: אני מדברת גם בתור מרפאה בעיסוק, גם בתור מלמדת וגם בתור אמא לשלושה ילדים.
יעקב מרגי: אני לא צריך את ההיסטוריה של המשפט העברי.
יעקב מרגי: תתייחסי כרגע לשאלה שלי.
<רותי טראוב: מה שאני אומרת, אפרופו הנחיית טיפולים, יש טיפולים שכרגע הם ניתנים חינם לא תרופתיים, דוגמת – תעשו גוגל – טיפולי קוגפן – טיפול קוגניטיבי תפקודי, שניתן חינם היום והוא טיפול משלים לטיפול - - -
יעקב מרגי: ד"ר רותי, כנראה לא הבנת אותי.
יעקב מרגי: אני מתחיל לחשוש שמא אני לא מדבר לעניין, או שמא לא מבינים אותי.
יעקב מרגי: כדי לחדד, כדי שלא תהיה עוד פעם תקלה.
יעקב מרגי: הלנתם על כך שמשרד הבריאות לא שותף במהלכים.
יעקב מרגי: אני רוצה לא שאת תאמרי לי, שמשרד הבריאות יהיה קשוב אלי.
יעקב מרגי: הלנתם על כך שמשרד הבריאות לא שותף.
יעקב מרגי: אני באמת רוצה לתקן את העוולה הזאת.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת, בעיניים לא מקצועיות, איפה הממשק שלכם לאחר ההכרה בצורך של הטיפול התרופתי וההסדרה והוא מקבל.
יעקב מרגי: ובודקים לו בדיקות דם אחרי תקופות הכל.
יעקב מרגי: מבחינת טיפול תרופתי הוא באופטימום.
יעקב מרגי: איפה הממשק עם מערכת החינוך?
<אורלי הרצברג: הממשק עם מערכת החינוך צריך להיות.
<אורלי הרצברג: זאת אומרת קודם כל יש ליקויי למידה שונים.
<אורלי הרצברג: אתה התייחסת רק לנושא של ADHD.
<אורלי הרצברג: יש ליקויי למידה שהבסיס שלהם הוא לקות שפה.
<אורלי הרצברג: זאת אומרת הילד לא התחיל מלהיות לקוי למידה.
<אורלי הרצברג: אחוז גדול מאד - - -
יעקב מרגי: זה מה שרציתי שתשמיעו.
מיקי רוזנטל: זו רק דוגמא אחת.
יעקב מרגי: אחת הדוגמאות, והיא אומרת הכל.
יעקב מרגי: זה בדיוק.
יעקב מרגי: אני לא מבין למה לקח לי זמן להוציא את זה מכם.
<אורלי בוני: אני רוצה להוסיף דבר אחד.
<אורלי בוני: תראו, נושא ההתאמות הוא נושא מאד מאד קריטי ואנחנו חושבים שהתאמות צריכות להיעשות גם מנקודת מבט של הסתכלות.
<אורלי בוני: הרי זו לא רק נקודה של האבחון, אלא האם לילד באמת מותאמת ההתאמה הנכונה.
<אורלי בוני: צריכים גם נקודת הסתכלות של אנשי המקצוע והבריאות, לגבי מה היה לפני ומה יהיה אחרי.
יעקב מרגי: אני לא לחינם התעקשתי ושאלתי.
יעקב מרגי: בגלל המגוון הרחב של הלקויות, ואנחנו נתקלים גם, עם כל הרצון הטוב של מערכת החינוך.
יעקב מרגי: לא כל לקות דומה לשנייה.
יעקב מרגי: המורים בסוף בסוף בשטח ואנשי המקצוע, כוח ההוראה צריך להתמודד עם מגוון רחב של אתגרים ובעיות.
יעקב מרגי: אין ספק שצריכות להיות בקבוצת הדיון הזו, בקבוצת מיקוד שאתם צריכים לעשות – הפונקציות המקצועיות האלה.
יעקב מרגי: זה יקל עליכם.
יעקב מרגי: זה ייתן לכם אפשרות לקבל החלטות יותר נכונות ולייעד את המשאבים בצורה נכונה.
יעקב מרגי: לומר במילה כללית לתפור חליפת התאמה לכל תלמיד זו מילה יפה, אופטימאלית.
יעקב מרגי: היא לא מתבצעת.
יעקב מרגי: היא גם לא תתבצע אם תרצו.
יעקב מרגי: אתם לא קוסמים.
יעקב מרגי: לכן, אם כבר עושים שינוי, כבר כותבים תכנית, צריך לרדת לרזולוציות מקצועיות נכונות.
יעקב מרגי: לא דומה לקות זו ללקות השנייה.
יעקב מרגי: לא דומה תלמיד זה, עם אותה לקות כמעט, לתלמיד השני.
יעקב מרגי: למרות שאמרתי, אני אתן פאוזה לתשובות, כדי שמשרד החינוך יתייחס למה שנאמר עד עכשיו על ידי חברי הכנסת ואני אמשיך את הדיון.
<דני ז'ורנו: אז אני רוצה קודם כל וחברותי בטח גם תרצנה להתייחס.
<דני ז'ורנו: תראו, הפעם משרד החינוך חרג ממנהגו.
<דני ז'ורנו: בדרך כלל הוא יושב על תכנית, מוציא את התכנית ואז מוציא אותה לקהל הרחב והנה רפורמה, מסיבות עיתונאים וכאלה.
<דני ז'ורנו: התהליך עם לקויות למידה היה תהליך אחר וצריך להכיר אותו והוא פשוט תהליך הרבה יותר נכון.
<דני ז'ורנו: זה לכנס את כל השותפים, את כל בעלי העניין וגם לעבוד איתם וגם אחר כך להציג את עקרונות המתווה, כדי לשמוע האם היו לנו שדות עיוורון, האם יש משהו שפספסנו, האם יש משהו שצריך להדגיש אותו יותר.
<דני ז'ורנו: זה מה שעשינו מחודש נובמבר ועד היום, כשאנחנו כבר בסוף חודש מרס, כדי לקבל עוד הערות והתייחסויות.
<דני ז'ורנו: זה מה שעשינו גם עם ההורים, גם עם ארגוני המורים, עם כל מי ששותף.
<דני ז'ורנו: גם מנהלי בתי ספר כמובן, תלמידים, יועצים, פסיכולוגים ועוד ועוד.
<דני ז'ורנו: זה דבר אחד.
<דני ז'ורנו: דבר שני, התייחסות כללית שחשוב לי להגיד אותה.
<דני ז'ורנו: שוב, אם היה ניתן לנו יותר זמן, מאחורי כל סעיף כזה יש לי מה לפרט.
<דני ז'ורנו: לא, אז תנו לנו להגיד - - -
יעקב מרגי: לא, גברת דני, אל תתגונני.
יעקב מרגי: אנחנו לא בהתגוננות.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע במצב נתון שצריך להתמודד איתו.
יעקב מרגי: עלו פה תהיות לגבי מצב הביניים.
יעקב מרגי: היו שאלות של חברי הכנסת ושל הדוברים.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע מכם אמירה מוחלטת לגבי תקופת הביניים, אמירה מוחלטת לגבי שיתוף של כל הנוגעים בדבר.
<דני ז'ורנו: אז אמירה שלישית בעניין הזה.
<דני ז'ורנו: ברור לנו שלמרות שאנחנו כבר תמחרנו את זה וזה כן מגובה תקציבית בהרבה מאד כסף.
<דני ז'ורנו: ברור לנו שמה-1 בספטמבר 2016 לא נוכל לצאת עם כל התכנית, אלא צריך להיות משהו מדורג, כי המערכת גם לא יכולה להכיל את כל זה.
<דני ז'ורנו: אז אנחנו מזהים מתוך המתווה הזה - - -
מירב בן ארי: היא אומרת שכל סעיף כזה יש לו תכנית.
מירב בן ארי: חכי.
מירב בן ארי: חבל שלא - - -
יעקב מרגי: אתם לא סיכמתם.
יעקב מרגי: אמרת במפורש.
מיקי רוזנטל: את אמרת את זה.
מיקי רוזנטל: בסעיף 6 - - -
<ני ז'ורנו: אני אחסוך לך את השאלה.
<ני ז'ורנו: אנחנו מזהים בתוך התכנית הזאת דברים מרכזיים כדי להניע.
<ני ז'ורנו: למשל, גם אתם ציינתם, נושא של מרכזי אבחון.
<ני ז'ורנו: על זה אנחנו עובדים היום מאד מאד במרץ, כדי שבאחד בספטמבר, גם אם לא נצא בכל המדינה, לפחות תהיה לנו עבודה מדורגת בעניין הזה.
<ני ז'ורנו: אז זה מתומחר ואנחנו עובדים - - -
מיקי רוזנטל: אבחון יהיה במימון משרד החינוך?
יעקב מרגי: תודה שאתם מסייעים לי.
<דני ז'ורנו: הנושא של תפקיד רכז.
<דני ז'ורנו: אנחנו עובדים על זה כדי שב-1 בספטמבר יהיו רכזים בבתי הספר.
<דני ז'ורנו: אלה הדברים שאיתם אנחנו מתחילים גם ביסודי וגם בחטיבות הביניים.
יעקב מרגי: תקשיבי, אני אגיד לך את האמת - - -
<קריאה: הרכז הוא מורה?
יעקב מרגי: רגע, רגע, זה מה שרציתי לשאול.
<דני ז'ורנו: הוא מומחה בלקויות.
יעקב מרגי: זה יהיה רכז שהוא נטו רכז, או שזה נוסף לאיזה מורה שירכז את התחום?
יעקב מרגי: אז תקשיבו - - -
<זאב גולדבלט: לבית ספר שעה אחת - - -
מירב בן ארי: כן, אבל מצד שני, זאב, אתה גם לא צריך מישהו ש - - -
יעקב מרגי: זאב, אני שמעתי אותך.
יעקב מרגי: לא, לא - - - אתה רואה מה עשית?
יעקב מרגי: שיערת שזה שעה, זרקת את זה, פתחת את זה - - -
<זאב גולדבלט: זה מה שאני - - -
מירב בן ארי: זה המצב היום.
<דני ז'ורנו: זה עוד לא יצא החוצה.
יעקב מרגי: אם כבר, אנחנו חוששים מזה שיהיה עוד מורה שיעשו את זה כמו שעת כישורי חיים.
<דני ז'ורנו: זה מומחה.
מיקי רוזנטל: מה זה מומחה?
יעקב מרגי: שנעשה לו הדרכה והשתלמות.
<דני ז'ורנו: M.A בלקויות למידה.
יעקב מרגי: הוא יהיה עם הכשרה ייעודית?
<דני ז'ורנו: ככה בנינו את התפקיד.
<דני ז'ורנו: אנחנו כרגע ב - - -
יעקב מרגי: אוקיי, תודה על ההבהרה.
<דני ז'ורנו: בדיונים עם ארגוני המורים בעניין השכר.
<מלי דנינו: אפשר לומר משהו?
יעקב מרגי: את תקבלי את רשות הדיבור בזמנך.
יעקב מרגי: מלי תקבל.
יעקב מרגי: זה שהערתי לה שהיא גוף כלכלי זה לא אומר שהיא לא תקבל.
יעקב מרגי: מלי, אני אתן לך.
<מלי דנינו: אני רוצה - - -
יעקב מרגי: גברת דנינו, אני אתן לך.
מירב בן ארי: אנחנו יודעים שאתם גם עובדים בפריפריה.
מירב בן ארי: תאמיני לי שאנחנו יודעים מה אתם עושים.
יעקב מרגי: גברת לילי, בבקשה.
<לילי טלדן: אני רוצה להתייחס לתלמיד שנמצא פה מבית הספר עמל בפתח תקווה.
<לילי טלדן: אנחנו לא יכולים לדון לגופו של עניין על כל תלמיד אם אנחנו לא רואים את התמונה הכוללת.
יעקב מרגי: מרגע זה, כל אורח שיקרא קריאת ביניים אני אוציא אותו.
יעקב מרגי: אל תלכי לשם בבקשה.
יעקב מרגי: אני מודה לתלמיד הזה.
מיקי רוזנטל: יש לכם - - -
יעקב מרגי: ברמה האישית - - -
מיקי רוזנטל: במקום לעסוק ב - - -
<לילי טלדן: אתה עוד לא שמעת מה - - -
מיקי רוזנטל: אני לא צריך לשמוע.
יעקב מרגי: מיקי, סליחה.
יעקב מרגי: תקשיבו, אין לי רק אלא להודות לו ולה, לתלמידים האלה שהגיעו.
יעקב מרגי: הוא לא ביקש שתפתרי לו את הבעיה.
<לילי טלדן: הוא מייצג את - - -
יעקב מרגי: תני לי, סליחה.
יעקב מרגי: אני מודה לו ומעריך את זה שהם באו – לו ולה – ואמרו את הבעיה.
יעקב מרגי: הוא נתן לך דוגמא.
יעקב מרגי: הוא לא אומר – קוראים לי זה וזה, תעודת זהות זה וזה, אנא תפתרו לי.
יעקב מרגי: הוא הציג.
יעקב מרגי: לאור הדיון שיש כאן, עם כל הכבוד, זאת שליחות.
יעקב מרגי: הוא בדיוק המחיש את החששות שכולנו פה מתמודדים, מקבלים תלונות יום-יום, שעה-שעה בסוגיות האלה.
מיקי רוזנטל: הוא לא אמר בזה ש - - -
יעקב מרגי: הכי קל ללכת - - -
מיקי רוזנטל: משהו שאתם מסרבים להפנים אותו.
<לילי טלדן: אני לא מכירה את התלמיד.
מיקי רוזנטל: את לא צריכה להכיר.
יעקב מרגי: גברתי, אף אחד לא ביקש ממך טיפול פרטני, סליחה.
מיקי רוזנטל: וגם אם המידע שיש לו הוא שגוי, זה לא משנה.
יעקב מרגי: אף אחד לא קיבל ממך טיפול פרטני.
יעקב מרגי: אני אפילו מבקש ממך, יש לך התייחסות ספציפית לחברי הכנסת, בבקשה.
יעקב מרגי: לא – נתקדם.
מיקי רוזנטל: שאלה – למה לא שיתפתם את משרד הבריאות, סתם בטעות?
מיקי רוזנטל: תסלח לי.
<דני ז'ורנו: אז זה לא בדיוק לא שיתפנו.
<דני ז'ורנו: תראה - - -
מיקי רוזנטל: הם אומרים שלא שיתפתם אותם.
<דני ז'ורנו: אני אסביר.
<דני ז'ורנו: הפסיכולוגים החינוכיים הם גם תחת משרד הבריאות והם שותפים - - -
<דני ז'ורנו: מה לא? מה לא?
<קריאה: זה נדחה מכל ספק בחוק 2014.
יעקב מרגי: תודה, רבותי, תודה.
<לילי טלדן: רגע, אני עוד לא סיימתי.
יעקב מרגי: לא, השעון סיים.
<לילי טלדן: אבל מה שאני רוצה לומר לגבי ההתייחסות ספציפית לא לתלמיד מסוים אלא לכל הסיפור של 10% שאתם מעלים כאן
<לילי טלדן: הלוך ושוב, מי שקרא את החוזר, באותיות קידוש לבנה כתוב שמעל 10% אפשר היה לעלות לוועדה המחוזית.
<לילי טלדן: כרגע זה בדיון בבית המשפט.
<קריאה: אנחנו רוצים לשאול איזה - - -
יעקב מרגי: סליחה, לא, לא, את לא שואלת.
יעקב מרגי: יש אנשים שבאו וטרחו ורוצים לדבר ואנחנו עוד לא נמצאים במצב כזה שיכולים - - -
<דני ז'ורנו: אבל גברת חנה שדמי רוצה לדבר.
<חנה שדמי: אני רק אומר - - -
<קריאה: זה ממש לא לעניין, סליחה.
יעקב מרגי: תודה רבה שאתם מסייעים לי.
יעקב מרגי: אני לא הבנתי שזה לעניין או לא לעניין ועזרתם לי עכשיו.
<חנה שדמי: אני רק רוצה להגיד שדו"חות מבקר המדינה, שאני חושבת שהם מאד מכובדים, גם על השולחן הזה, הביקורת שלהם הייתה שהמשרד מבקר את רמה 3 ולא מבקר את רמה 1 ו-2.
<חנה שדמי: זאת אומרת שכל בית ספר מקבל אבחון – התאמה, אבחון – התאמה.
<חנה שדמי: והפנייה הייתה לבקר את התהליך הזה.
<חנה שדמי: מה שחשבנו לנכון כתוצאה מזה, זה שאנחנו נגיד פי שניים מהממוצע שצריך להיות, בית ספר יאשר, הרבה יותר ממה-.
<חנה שדמי: והשאר יעברו לוועדה מחוזית.
<חנה שדמי: זה היה הרציונאל שהיה ל-10%.
יעקב מרגי: זה 2 ו-3.
יעקב מרגי: אני מאד מודה לך על ההבהרה.
יעקב מרגי: נתת לי תשובה למה זה 10 ולא 12.
יעקב מרגי: זה לא אומר ש - - -
<חנה שדמי: לא, אבל - - -
יעקב מרגי: התמודדת עם דו"ח המבקר, בסדר?
יעקב מרגי: לא התמודדת עם המציאות הקשה שלנו בתוך בתי הספר.
מיקי רוזנטל: לא התמודדת עם המציאות.
מיקי רוזנטל: המורה בבית הספר - - -
יעקב מרגי: מלי דנינו, טלגרפית.
יעקב מרגי: מיקי, מיקי, אין לי זמן.
מיקי רוזנטל: איך המורה אמור להחליט מכל מאות התלמידים מי ה-10% האלה.
יעקב מרגי: מלי, נתתי לך לפני חבר הכנסת מאיר כהן.
יעקב מרגי: יש לך הזדמנות לפרגן לו, כי אני הפרעתי לך בפרגון קודם.
<מלי דנינו: כן, אז קודם כל אני רוצה לומר, הוטחו האשמות כלפי החוזר האחרון של משרד החינוך, שהייתה לי הזכות להוציא אותו בשנת 2003 ואני רוצה להגיד שהטיפול בנושא כגון תכניות שהיו עם אגפי הגיל, תכנית ל"ב היישובים וכל הדברים שעשינו אותם עם מחקר ועם ליווי, כל הדברים האלה לא יושמו בהמשך בהרחבה בתוך המערכת.
<מלי דנינו: אותו חוזר שבזמנו הוצאנו לבית הספר - - - הספר שעסק באיתור, שבוודאי אתם מצטטים מתוכו, כשאני הצגתי אותו לפני יותר מעשרות על כל תהליך ה-RTI הזה של איתור, בפני מנהלי בתי ספר יסודיים, כולם באו בטענות ואמרו מאיפה התקציב ואיך נעשה את זה.
<מלי דנינו: אני רוצה לומר, לא סתם אנחנו נדרשים אל הנושא הזה שוב ושוב בכנסת.
<מלי דנינו: אדוני יושב הראש, אי אפשר להטיח את האשם בנשים שיושבות כאן, מאגף שפ"י, כי אני חושבת שהמשרד - - -
יעקב מרגי: אני לא הטחתי בהן.
יעקב מרגי: אני הטחת במשרד.
<מלי דנינו: לא, לא - - -
יעקב מרגי: לא, לא, תדייקי.
יעקב מרגי: ההטחה היא במשרד.
יעקב מרגי: בשבילי זה משרד החינוך.
יעקב מרגי: זה לא הגברת דני ולא לילי ולא - - -
<מלי דנינו: נכון, נכון.
<מלי דנינו: אבל אני רוצה לומר שהנושא דורש חקיקה.
<מלי דנינו: הצעת חוק הונחה על שולחן הכנסת.
<מלי דנינו: עברה קריאה ראשונה.
<מלי דנינו: לי היו דיונים בזמנו עם האוצר והיו ועדות פה בכנסת והתקיימו דיונים ברמה אופרטיבית שאנחנו ידענו כמה יעלה לאבחן ילדים בכיתה ג' ובכיתה י"א.
יעקב מרגי: מלי, שאלה.
יעקב מרגי: אני לא הזמנתי אותך להרצאה מלומדת, כי את יכולה לתת שלוש שעות הרצאה.
יעקב מרגי: המצב הנתון, הנוכחי, לפני ההנחיה האחרונה, שהיא לא לעניין, המצב היה סביר?
<מלי דנינו: בלתי אפשרי בעליל.
<מלי דנינו: אני רק רוצה לומר שבנושא של זמן, אף אחד לא בדק - - -
מאיר כהן: אנחנו נגיד מה שאמרנו אתמול - - -
<מלי דנינו: מתוך ה-60%, חבריה, יכול להיות ש-40% זה תוספת זמן.
<מלי דנינו: תנו לכולם את הזמן.
<מלי דנינו: תורידו את האחוזים.
יעקב מרגי: לא להגיב.
<מלי דנינו: תבדקו את זה.
יעקב מרגי: תודה מלי.
<מלי דנינו: ולהסדיר את זה באמצעות חקיקה.
יעקב מרגי: זאב.
<זאב גולדבלט: אני אהיה טלגרפי.
<זאב גולדבלט: קודם כל הפורום חושב שכמות האבחונים וההתאמות היא מטורפת, שלא יהיו אי הבנות וחובה להסדיר את הנושא ברגולציה כמו שצריך.
<זאב גולדבלט: אבל, גם אתמול בלטה בעיני לפחות העובדה שמשרד החינוך מביע חוסר אמון במנהלים ובמורים שלו עצמו.
יעקב מרגי: אל תביא לי מבית המשפט.
<זאב גולדבלט: בסדר.
<זאב גולדבלט: לא, פשוט קודם ציטטו - - -
יעקב מרגי: מה, אתה לוקח אגו אצלי?
<זאב גולדבלט: אני חושב שזאת שערורייה שמתייחסים אל תלמידים כאל אחוזים ולא כאל פרסונות בפני עצמם.
<זאב גולדבלט: בדיוק כמו שלא יגידו שלחדר הזה לא ייכנסו מעל 15% חובשי משקפיים, ככה אי אפשר להגיד את הדבר הזה על אבחונים והתאמות.
<זאב גולדבלט: נקודה שלישית.
<זאב גולדבלט: משרד החינוך מבסס, כל הזמן מציג טבלאות ומציג אחוזים כפי שזה ב-OECD.
<זאב גולדבלט: שוכחים רק לציין כמה דברים.
<זאב גולדבלט: אנחנו לא דומים למה שיש ב-OECD.
<זאב גולדבלט: לא בצפיפות, לא בהכשרת הצוותים הפדגוגים, לא במצב הביטחוני שעומד ברקע.
<זאב גולדבלט: משרד החינוך, לדעתנו, לא מכשיר את הצוותים הפדגוגיים בבתי הספר ככלל, להתמודד עם האתגר האדיר שעומד בפניהם, כדי להתמודד ובאמת להתאים לכל תלמיד את את צרכיו.
<זאב גולדבלט: דבר אחרון ובזה אני מסיים.
<זאב גולדבלט: אנחנו הצענו כבר לפני הרבה זמן ואנחנו חוזרים על זה עוד פעם כאן, שמשרד החינוך יקים מרכזי אבחון ארציים בחלוקה לאזורים.
<זאב גולדבלט: זה יינתק את הקשר כמובן בין הכסף של ההורים, יאפשר עצמאות, הם יהיו כפופים כמובן לרגולציה של משרד החינוך ומשרד החינוך יהיה חייב גם לקבל את האבחונים האלה.
<זאב גולדבלט: זה נראה לנו דרך אגב, שמשרד החינוך טוב יעשה אם יקפיא את החיפזון הזה של להיכנס למיני רפורמה הזמנית, עד להכנסת הרפורמה הכוללת שהוצגה כאן - - -
יעקב מרגי: נדבר על זה בסיכום.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, השר לשעבר וגם מנהל בית ספר.
מאיר כהן: שלום אדוני יושב הראש, חברים.
מאיר כהן: תראו, אני חושב שהפצע הזה מדמם הרבה שנים, גם כשהייתי מנהל בית ספר ומשרד החינוך שלח את האנשים הכי טובים שאני מכיר.
מאיר כהן: אני מכיר גם את לילי ואת ז'ורנו.
מאיר כהן: הם עושים את העבודה הכי טובה שיכולה להיות, אבל הם שליחים של משרד שלא יודע לקבל החלטות.
מאיר כהן: אין דבר יותר רע מאשר לשלוח חוזר ולכפות מציאות על בתי ספר, כאשר שום דבר לא מוכן.
מאיר כהן: אמרת גברתי, את לב העניין.
מאיר כהן: עדיין משרד החינוך לא החליט האם להפריט את זה לגופים חיצוניים או לקלוט את האנשים בשפ"י.
מאיר כהן: זאת החלטה הרת גורל.
מאיר כהן: זאת החלטה תקציבית גדולה מאד.
מאיר כהן: זאת החלטה שאם לא קיבלתם אותה, מה לכם לשבת ולבנות תכניות?
מאיר כהן: יש שלבים כשאני בא לעשות רפורמה.
מאיר כהן: השלב הראשון זה למצוא את התקציבים ולקבל החלטה בתוך המשרד ולא חקיקה.
מאיר כהן: במשרד החינוך לא צריכים להתערב בחקיקות.
מאיר כהן: המשרד מספיק חזק בכדי לקבל החלטות, שאם אני רוצה לעשות רפורמה, קודם כל האם אני פותח מרכזים שהעובדים יהיו עובדי המשרד, או שאני פונה לניצן ולשאר האנשים ואומרים תפתחו מסעדים ואני אחבור אליכם במיזמים משותפים.
מאיר כהן: ב', אנחנו מתחילים לטפל ברכזים של ל"ל בתוך בתי הספר.
מאיר כהן: אנחנו מכירים את זה.
מאיר כהן: גם ברן מכיר את זה.
מאיר כהן: האם לתת שעה או לתת שעתיים או לתת ארבע שעות ומי זה יהיה.
מאיר כהן: לבנות את הפרופיל ורק אחרי זה לשלוח מכתב למשרד החינוך.
מאיר כהן: מה עשיתם כאן?
מאיר כהן: ואני שומע את זה מהמנהלים ואילו אני הייתי עדיין מנהל בית ספר, הייתי מארגן את כל המנהלים ויוצא להפגין כנגד משרד החינוך.
מאיר כהן: כי מה שעשו כאן, אדוני יושב הראש, זה הפילו על המנהלים מעמסה, שמו להם ריחיים על הכתפיים ואמרו להם עדיין שום דבר לא מוכן, תיקחו אתם, תקפצו לתוך המים.
מאיר כהן: לכן אני אומר, מה שאנחנו - - -
<לילי טלדן: אתה ממעיט ב - - -
יעקב מרגי: גברתי, אם יש לך קושי לסבול דיונים בכנסת, אני מבקש, תשאירי את זה ברמות אחרות.
מאיר כהן: לילי, להגיד לי אחרי 27 שנים במשרד החינוך שאני ממעיט, אני חושב שהמורים ומנהלי בתי הספר היום, יש עליהם כל כך הרבה, שהמשרד הפך אותם לטכנוקרטיים.
מאיר כהן: וצר לי ואני אומר את זה ברמה של - - -
מיקי רוזנטל: אנחנו לא תוקפים אתכם.
מיקי רוזנטל: אנחנו דנים בהפרעות קשב, כדאי שתקשיבו.
מיקי רוזנטל: יש פה קול זעקה אמיתי מבתי הספר, מהשטח, מההורים, מהוועדה, מחברי הכנסת.
מיקי רוזנטל: לא כולם טועים.
מיקי רוזנטל: אולי אנחנו צודקים?
מיקי רוזנטל: תקשיבו.
מאיר כהן: בזה אני מתקן אתכם ובזה אני מסיים.
מאיר כהן: כל פעם שמגיעים לכאן אנשי משרד החינוך, לילי, אתם עסוקים באיזה אפולוגטיקה מיותרת.
מאיר כהן: אנחנו מקבלים את הכאב בשטח.
מאיר כהן: אנחנו רוצים לטפל בזה.
מאיר כהן: יש יושב ראש ששם דגש על זה.
מאיר כהן: לכן אנחנו לא באים לתקוף.
מאיר כהן: אנחנו באים להגיד שאתם טועים מראש.
מאיר כהן: לא יכול להיות שבתחילת הדברים של חברתך, היא אומרת שעדיין לא קיבלנו החלטה האם אנחנו נפריט את זה או הם יהיו עובדים שלנו.
מאיר כהן: כל עוד לא קיבלנו החלטה, אל תתנו שום דבר.
מאיר כהן: זה הבסיס לכל דבר, כי אחרת זה יהיה עוד תכנית של מצגת מאד נחמדה, שתקבלו המון שאלות שיכעיסו אתכם, כי אותנו זה מכעיס.
מאיר כהן: אבל אין דבר שהוא אישי, חס ושלום.
מאיר כהן: אתם עושות את העבודה מצוין, אבל צריכים לשבת פה לידכם שר החינוך, מנכ"לית משרד החינוך ולתת לנו תשובה אחת - האם אתלם מתכוונים במהלך חצי השנה הקרובה להפריט את השירותים או להתחיל לקלוט את המאבחנים.
מאיר כהן: כל עוד לא קיבלתם החלטה כזאת – חבל על הזמן.
יעקב מרגי: עורך דין גלבוע, ממש בקצרה.
יעקב מרגי: ממש משפט וחצי.
<אראל גלבוע: אין לי הרבה.
<אראל גלבוע: אחד, לפני שנוגעים בכל הדברים שנאמרו כאן, לא יתכן שהאבחון של לקויות למידה יהיה בהפקרות שזה נעשה היום, מהמורה לאנגלית עד לנוירולוג.
יעקב מרגי: אמרנו זאת.
<אראל גלבוע: חייבים להגדיר את זה בחוק מקצועות רפואיים, לתקן את החוק, להוסיף הגדרה של מאבחן פסיכו דידקטי ולא אדם שעשה - - -
יעקב מרגי: אל תצעק עלינו.
<אראל גלבוע: אוקיי.
<אראל גלבוע: ולא אדם שעשה השתלמות וקורא לעצמו מאבחן דידקטי וגם לא כל נוירולוג ופסיכולוג בקיא בזה.
<אראל גלבוע: אז קודם כל תסדירו את האבחון, אחר כך פיקוח.
יעקב מרגי: שמת נקודה חשובה.
מיקי רוזנטל: רגולציה זה מקצוע.
מיקי רוזנטל: הבנו.
יעקב מרגי: אסתר קרמר, בבקשה.
<אסתר קרמר: רציתי להוסיף על כל הדברים החשובים שנאמרו פה.
<אסתר קרמר: אני נציגת הקואליציה להורים לילדים עם צרכים מיוחדים.
יעקב מרגי: הודעה/התרעה: אנחנו עוד ארבע דקות מסיימים את הדיון הזה.
יעקב מרגי: המוזמנים של הדיון הבא כבר ממתינים בחוץ.
<אסתר קרמר: קודם כל, דבר ראשון אם 40% מהתלמידים זקוקים להארכה, למה פשוט לא להוסיף לכל הנבחנים קצת זמן, ואז ממילא כל התלמידים יוכלו לשבת ולא יצטרכו כל כך הרבה תלמידים לקבל הארכה.
<אסתר קרמר: אם יש לנו 40% מהתלמידים, אז זה אומר שיש בעיה במבחנים, ולא בעיה רק בכמה תלמידים ספציפית, כי 40% זה הרבה יותר מאחוז, זה כמעט 50% - - -
יעקב מרגי: אני אומר לכם דברים פשוטים.
יעקב מרגי: אפשר לפשט חלק מהבעיה.
יעקב מרגי: כשרוצים לפתור בעיה צריך לזהות קודם כל מה הצרכים.
יעקב מרגי: מה הכשלים.
יעקב מרגי: שמעתי כאן שני דברים.
יעקב מרגי: קודם כל נאמר – הגדרת המקצוע.
יעקב מרגי: אם יש לנו 40% שיוצרים לנו צוואר בקבוק שהוא רק הארכת זמן, שמבחינה מקצועית, רבותי, זו לא הלכה למשה מסיני שזה יהיה 60 דקות או 45 דקות או 65 דקות.
<קריאה: וזה ניתן לבית ספר בלי אבחון אפילו.
יעקב מרגי: 40%.
יעקב מרגי: שמעת את הנתון?
יעקב מרגי: אתם אישרתם אותו.
יעקב מרגי: בבקשה, גברת קרמר, משפט אחרון.
<אסתר קרמר: עוד דבר שהוא מאד מאד חשוב, שזה להתאים את המבחנים כבר בגיל נמוך.
<אסתר קרמר: כשנותנים לילד התאמה רק בבגרות, אפילו לא במתכונת, אפילו לא בתחילת שנה, ברגע שיתאימו את המבחנים כבר מכיתה א', אז יהיו הרבה יותר ממוקדים על התלמידים שצריכים התאמות.
מיקי רוזנטל: זה הסעיף הראשון.
<אסתר קרמר: והדבר השלישי שהוא ממש חשוב, שכשאנחנו רוצים שבתי ספר ישלבו תלמידים עם צרכים מיוחדים, אנחנו לא יכולים לתת להם רק 10%, כי לא ירצו לשלב את התלמידים עם הצרכים המיוחדים ויהיה מיעוט - - -
יעקב מרגי: זה נאמר גם בדיון הקודם.
יעקב מרגי: הערכה שלי, אחרונת הדוברים, בבקשה.
<ענת הוכנר: תודה.
<ענת הוכנר: אני מורידה את הכובע בפני משרד החינוך על ההצלחה שלו כל פעם מחדש, שלא נדון בנושא.
יעקב מרגי: חשבתי שאולי את צינית.
יעקב מרגי: הוכחת לי שאת לא צינית.
<ענת הוכנר: יכול להיות, אבל אני לא אמרתי שאני לא צינית.
יעקב מרגי: לא, אני אומר.
יעקב מרגי: אמרתי אני.
יעקב מרגי: אני.
<ענת הוכנר: אוקיי.
<ענת הוכנר: אנחנו, לפני חצי שנה היינו אמורים תוך חודש לשבת ולדון גם בשנה הזאת.
<ענת הוכנר: שני התלמידים האלה השנה אמורים להיבחן, וכמותם עוד הרבה תלמידים, ולשנה הזאת משרד החינוך עומד כאני לא יודעת מה, כנגד פשוט להגיד – עצרתי את זה.
<ענת הוכנר: לא קרה שום דבר, עצרתי את זה.
<ענת הוכנר: יש לי רפורמה חדשה.
<ענת הוכנר: אז היום דיון מאד מאד חשוב, אבל איננו שייך כהוא זה לשנה הזאת, שבה כל התלמידים הולכים להיפגע, עם האמירה הנפלאה של משרד החינוך שכל גורמי החינוך תומכים בזה.
<ענת הוכנר: אני מייצגת פה את העיר תל אביב.
<ענת הוכנר: אני אמרתי את זה גם אתמול, אני אומר את זה גם היום.
<ענת הוכנר: אני לא מכירה מורה בתל אביב, מנהל בתל אביב או מינהל חינוך בתל אביב, שיעמוד ויגיד פה שהוא בעד זה.
<ענת הוכנר: כולם אמרו לנו – משרד החינוך זרק אותנו מכל המדרגות, תנסו אתם, ההורים.
<ענת הוכנר: אז הנה ניסינו ונדחינו באמירה שבאנו מאוחר מדי.
<ענת הוכנר: ובאנו מאוחר מדי, כי משרד החינוך מסמס את זה כמו הדיונים הם הפלסטינאים.
<ענת הוכנר: ובעד זה אנחנו כאן.
יעקב מרגי: הרחקת לכת.
<ענת הוכנר: לא, לא, בלמסמס.
יעקב מרגי: רבותי, רגע, סליחה.
יעקב מרגי: מאחר שאנחנו במדינה מאד פלורליסטית ולא עומדים להעמיד לדין אף אחד או לתלות מישהו, אל תתרגשו.
יעקב מרגי: רבותי, אנחנו באילוצי זמן עם חריגה של רבע שעה.
יעקב מרגי: אני מקריא סיכום שהוא סיכום ביניים.
<דני ז'ורנו: אני יכולה להבהיר משהו?
<דני ז'ורנו: חבל שתצא עם זה, כי זה לא נכון.
יעקב מרגי: הבהרה של משפט.
<דני ז'ורנו: כן, משפט אחד.
<דני ז'ורנו: נאמר פה שקודם תבדקו - - -
יעקב מרגי: רק הדינאמיקה של הדיון פה מעידה כמה התאמות צריך בכיתה.
יעקב מרגי: ככל שתראו בוועדה, תבינו מה קורה בכיתה.