GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אז עולה פה הצעה של היועצת המשפטית של הוועדה שנוכל להסמיך לתקנות, אבל לא בשנה הזו, בשנה הבאה, ואז נוכל להכניס גם את הסוגיה הזו של הסוכן.
יעקב מרגי: במקום לשכנע ארבעה שרים, שר אחד, ונוכל להכניס את הסל הביטוחי.
יעקב מרגי: אני קונה את זה.
<מירב ישראלי: לזה אני צריכה גם את משרד המשפטים.
<מירב ישראלי: לגבי הנושא של תנאי המכרז אין בעיה, זה משהו שאפשר להכניס.
<מירב ישראלי: לגבי תנאים לגבי ההתקשרות, יכול להיות שאנחנו צריכים להגיד במפורש שיש הסמכה לעניין הזה.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, לא רק לגבי ההיקף הביטוחי, אלא גם לגבי אופן ההתקשרות של - - -
יעקב מרגי: וזה יכנס רק משנה הבאה, והם ינהלו את המשא-ומתן.
<מירב ישראלי: אני לא רוצה שאחר כך יגידו שאין הסמכה, אז צריך לנסח את זה מאוד בזהירות.
יעקב מרגי: מה אומר חנן?
<חנן ארליך: את מתכוונת שהסמכה לתקנות תהיה ספציפית לעניינים מסוימים שהוגדרו במפורש כדי - - -
<מירב ישראלי: אנחנו צריכים להגדיר אותה מאוד כדי שאחר כך יהיה ברור לשר שיש לו סמכות להגיד, למשל, שרק לסמשכ"ל יש סמכות.
יעקב מרגי: הוא באישור ועדת החינוך, כמובן.
<מירב ישראלי: באישור ועדת החינוך, כמובן.
יעקב מרגי: אני חושב שלא צריכה להיות בעיה.
<חנן ארליך: אפשר לקבוע, אין מניעה לקבוע סמכות.
<רון אלמוג: ככל שמדובר בתקנות שנוגעות להתקשרות של רשות מקומית מול הסוכנות או מול המבטח, אני חושב שזה יותר עניין של תקנות של שר הפנים ולא של שר החינוך.
<רון אלמוג: ככל שזה קשור לתוכן המכרז או לתנאי המכרז והפוליסה עצמה זה באמת עניין של שר החינוך.
<רון אלמוג: אז רק בתקנות צריך להבחין - - -
יעקב מרגי: הערתך נשמעת.
יעקב מרגי: הערתך במקום ונשמעה במקום.
יעקב מרגי: בהתחלה רציתי לקפוץ, אבל יש דברי טעם במה שאתה אומר.
יעקב מרגי: יושב-ראש המרכז לשלטון המקומי.
<חיים ביבאס: חברים, בוקר טוב לכולם, אני שמח שהגענו לכאן.
<חיים ביבאס: אני מצטער שזה באיחור של ארבע שנים.
<חיים ביבאס: לפני ארבע שנים הייתי יושב-ראש הדירקטוריון של הביטוח.
<חיים ביבאס: הזהרתי את כולם, כולל את משרד המשפטים, שביטול הפול של הביטוח בסופו של דבר יביא בהכרח לעליית מחירים.
<חיים ביבאס: ומה שאמרנו אז, שהפריפריה ישלמו את המחיר הכי גדול, והמגזר עוד יותר.
<חיים ביבאס: וכל מה שאמרנו כאילו לא רק שקרה - -
יעקב מרגי: נבואה שהתקיימה.
<חיים ביבאס: - - אלא אנחנו חוזרים חזרה כדי לתקן את מה שהיינו יכולים להימנע ממנו.
<חיים ביבאס: אני אומר עוד פעם, מבחינתי הדבר הנכון ביותר היה לקחת ולהוציא מכרז אחד, חברה אחת, סוכן אחד עם כל מה שצריך.
<חיים ביבאס: משרד המשפטים בנושא הזה עומד עם רגליים אחוריות, אני מכבד את דעתם.
<חיים ביבאס: למרות שאני אומר שצריך לקחת בחשבון שיכול להיות שבעוד שלוש שנים בעצם הדבר הזה יגווע, כי אם אין לך תיק ואין לך יכולת לסדר אותו ואין לך איפה לשים את זה במקום מרוכז - - -
יעקב מרגי: ואז נבחן את זה שוב.
<חיים ביבאס: אין חיה כזאת שכל 257 רשויות במדינת ישראל ינהלו סוכן בנפרד.
<חיים ביבאס: אבל בעוד שלוש שנים אני, או מישהו אחר יצטרך להתעסק בזה חזרה.
<חיים ביבאס: אני מקווה לפחות שיהיה לנו יושב-ראש כמו מרגי, אם לא מרגי בעצמו.
<חיים ביבאס: אני מקווה שדרך אגב, תגיע למקום קצת יותר גבוה שם, תוכל לטפל במה שנקרא הביטוח, אבל עדיין נקווה - - -
<זאב גולדבלט: הוא יהיה השר שיחתום על התקנות.
יעקב מרגי: לא רע לי פה, למה אתם - - -
<חיים ביבאס: אני מקווה בשביל השלטון המקומי במדינת ישראל שבסוף יבינו שאם מאן דהו מוציא מכתב נגד מכרז כזה או אחר, בסוף צריך לבדוק גם מה האינטרס ולמה זה גורם בסוף.
<חיים ביבאס: כי את האבן שזרקו לבור אותם חבר'ה באילת, היועצת המשפטית וכל החכמולוגים למיניהם, בסופו של דבר הביאו אותנו למצב שבו כולנו מנסים להציל את הביטוח של התלמידים, שעולה לנו בצורה קיצונית כל שנה ושנה.
<חיים ביבאס: אני חושב שיושב-ראש הוועדה, ואני רוצה להודות לך בשמי, בשם השלטון המקומי, זה לא מובן מאליו, בדרך כלל אנשים נשברים באמצע, ואומרים: חבר'ה, עזבו אותי ממשרד המשפטים, עזבו אותי מכולם.
<חיים ביבאס: אני גם רוצה להודות למשרד המשפטים.
<חיים ביבאס: תראו, למרות שיש לנו ויכוח על דבר אחד קטן, בסך הכול אני חושב שמשרד המשפטים בסופו של דבר הבין, הפנים, והלך לקראת כדי שנייצר משהו משותף לכולם.
<חיים ביבאס: הדבר האחרון והחשוב, בסוף אנחנו גם צריכים להביא זכיין שיבטח את כל התלמידים, וזה לא פשוט.
<חיים ביבאס: כי היום במדינת ישראל אין כמעט חברת ביטוח שרוצה לבטח את כולם כמקשה אחת, בטח ובטח אחרי שיצאנו החוצה ולחזור חזרה.
<חיים ביבאס: אבל אני מאמין שאם נצטרך, נחזור לכאן כדי לטכס עצה ולמצוא פתרון.
<חיים ביבאס: אני, דרך אגב, חושב שבסופו של תהליך, אם לא יצלח, ואני אומר את זה בשם השלטון המקומי, אנחנו מוכנים מה שנקרא להגיש חזרה, שיחזירו את זה לחברת "ענבל", שהמדינה תבטח כמו שהיא מבטחת כל דבר ועניין, גם את תלמידי מדינת ישראל.
יעקב מרגי: אמרתם זאת בתחילת הדרך.
יעקב מרגי: קריאת
יעקב מרגי: כם לא נענתה, חיזוריכם לא נענו על-ידי המדינה, על-ידי חברת "ענבל".
<זאב גולדבלט: תרשה לי רק מילה אחת.
<זאב גולדבלט: חיים, מה שהשתנה בארבע שנים האחרונות, קודם כול, יש לנו יושב-ראש חדש לוועדה; ב', אתה נבחרת כיו"ר המש"מ; ו-ג', קם הפורום, שזה בן ברית.
<זאב גולדבלט: והשלישיה הזאת כנראה היא שלישייה מנצחת.
יעקב מרגי: אז אני מתחרט שנתתי לך, כי זה מה שרציתי לומר.
<חיים ביבאס: אלמלא פורום ההורים לא היינו מגיעים להרבה הישגים משמעותיים, לחלוטין.
<זאב גולדבלט: ואני רוצה להגיד המון המון המון תודה, כי מצאנו במהלך התהליך הזה שותפים אמיתיים, עם ראש פתוח, ובעיקר עם לב ישר.
יעקב מרגי: זה מה שרציתי לומר.
יעקב מרגי: והאמת היא שפה התכנסתם לשולחן עגול, גם המרכז לשלטון המקומי, שבאמת, לכאורה הוא היה יכול להתנער מזה, זה כאב ראש אחד גדול.
יעקב מרגי: ואנחנו התגוללנו עליו בשנה שעברה ונחתנו עליו בגלל הסכום שעלה.
יעקב מרגי: אמר: אדרבה, קחו את זה ממני.
יעקב מרגי: זיהינו שיש לקונה וכל הגורמים ביחד: משרדי הממשלה, החינוך, השלטון המקומי, משפטים, אוצר, הממונה על הביטוח, כולם ביחד, יחד אתכם בפורום - - -
<זאב גולדבלט: פורום ועדי ההורים היישוביים.
<סמדר סגל: פורום ההורים, ההורים.
יעקב מרגי: תשנו את השם כבר למשהו קצר.
<סמדר סגל: פורום ההורים הארצי.
<חיים ביבאס: למשהו יותר קצר וקליט.
<זאב גולדבלט: נפתח מכרז ונשמח לקבל הצעות.
יעקב מרגי: אז באמת שוב, תודה.
יעקב מרגי: והיועצת המשפטית, אנחנו מתכנסים לסיכום.
<סמדר סגל: תודה לכם, ביבס, תודה רבה.
<סמדר סגל: מרגי, תודה.
יעקב מרגי: את הסיכום, ועוד לא הצבענו.
יעקב מרגי: חכי, עוד לא הצבענו.
<מירב ישראלי: אולי נתחיל מהתחלה ככה לפי הסדר.
יעקב מרגי: נתחיל להקריא.
יעקב מרגי: עכשיו אנחנו מקריאים את החוק, ולא להפריע.
יעקב מרגי: ואם צף לכם משהו בדרך, רק יד.
<מירב ישראלי: אז בחוק לימוד חובה בסעיף 6(ד1) (1): "האמור בו יסומן כפסקה "(1)", ובה, במקום הסיפה החל במילים "התשלומים שייגבו" יבוא "רשויות החינוך המקומיות יתקשרו בחוזה ביטוח כאמור עם מי שזכה במכרז שנערך לפי הוראות סעיף 198ב לפקודת העיריות ובהתאם להסדר שנקבע באותו סעיף.
<מירב ישראלי: "; (2) אחרי פסקה (1) יבוא: "(2) במסגרת התשלומים לפי סעיף קטן (ד), יקבע השר, לפני פרסום המכרז" – כאן יש לנו את - - -
יעקב מרגי: את הנוסח המוסכם.
<מירב ישראלי: אמרתי שהמהות מוסכמת והנוסח עוד ישופץ.
<מירב ישראלי: תיקון פקודת העיריות – 2.
<מירב ישראלי: בפקודת העיריות , אחרי סעיף 198א יבוא" – לגבי התקנות אני חושבת שהן צריכות להיות פה.
<מירב ישראלי: אז אתה רוצה שנדבר על זה עכשיו או - - -
יעקב מרגי: עכשיו, נגמור את זה, אנחנו כבר בהרצה של ההקראה.
<מירב ישראלי: מה שאפשר לעשות זה להסמיך – אני מקבלת את ההערה של נציג משרד הפנים שהתוכן של הביטוח שהוא לגבי התלמידים נוגע באמת יותר לשר החינוך, ולעומת זאת המבנה של ההתקשרות נוגע לשר הפנים.
<מירב ישראלי: אני רוצה גם להציע משהו, ואני אצטרך את ההערות שלכם בעניין הזה.
<מירב ישראלי: יש לנו בחוק המכרזים המשותפים, רשויות מקומיות מכרזים משותפים, איזשהו מנגנון ששר הפנים יכול לאשר, נכון?
<קריאה: פרסום מכרז.
<רון אלמוג: הוא מאשר לרשויות המקומיות להתקשר עם הזוכה במכרז, אבל כאן המנגנון הוא שהוא מוציא את שר הפנים.
<מירב ישראלי: אז אני רוצה להתלבש – אני שוב אומרת, אני מקבלת את ההערה שלך.
יעקב מרגי: אז תמצאי לך ניסוח סופי.
<מירב ישראלי: אין בעיה, רק אנחנו צריכים שתצביעו על המהות כדי שאנחנו נוכל לנסח.
<מירב ישראלי: אני צריכה לדעת בדיוק את הפרטים, שתיתנו לנו הסכמה מדויקת כדי שננסח את זה.
<מירב ישראלי: אז בואו נתחיל – לגבי שר החינוך, לגבי תנאי המינימום למכרז.
יעקב מרגי: את זה יש לנו בגוף החוק.
<מירב ישראלי: אז זה יהיה פה – תנאי מינימום למכרז, ואנחנו נראה איך לנסח את זה להיקף הביטוחי בעצם, נכון?
<מירב ישראלי: על זה אנחנו מדברים.
<מירב ישראלי: או לתנאי הביטוח.
<חנן ארליך: גברתי, אנחנו מדברים על הרשאה, לא חובה, לא תוטל עליו חובה לקבוע תקנות.
<חנן ארליך: אם הוא יראה לנכון.
<מירב ישראלי: למרות שאתה יודע, לפעמים רשאי בית-המשפט - - -
<חנן ארליך: לא בהכרח, יכול להיות שלא נרצה לקבוע, זה יכול לסכל את המכרז.
<חנן ארליך: זאת אומרת, אם הוא יקבע איזשהו סכום ודווקא יכול להיות מהכיוון של המשכ"ל או של השלטון המקומי, יש פה בקשה לא לקבוע - - -
יעקב מרגי: אנחנו רוצים את התקנות האלה למקרה שיהיה כשל או משהו כזה, יוכל בתקנות.
<מירב ישראלי: אז אנחנו נכתוב "רשאי", ונראה באמת איך הדברים יקרו בפועל.
<מירב ישראלי: אז הוא רשאי.
<מירב ישראלי: הוא צריך להתייעץ או להסכמה של שר אחר פה?
<מירב ישראלי: של שר הפנים?
<מירה סלומון: לתנאי סף?
<אלי לוי: לתנאים במכרז, לא.
<מירב ישראלי: אני חושבת שכן חשוב פה שיהיה איזה - - -
יעקב מרגי: זה לא היה עד היום.
<אלי לוי: המכרז לא מעניין אותו.
<קריאה: רון, לתנאי סף, צריך אישור משר הפנים?
יעקב מרגי: רק תנאי התקשרות.
יעקב מרגי: לא לסבך את החוק.
יעקב מרגי: בואו, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: מה שהיה עד היום יימשך.
<מירב ישראלי: היום לא היה לנו את זה.
יעקב מרגי: אבל הוא קבע, הוא הביא את זה לוועדה, למה אני צריך עכשיו לתת לו?
<מירב ישראלי: לא, רק את הסכום.
<מירב ישראלי: הוא לא הביא את התנאים.
<מירב ישראלי: זה לא היה.
<מירב ישראלי: אני מנסה לברר האם זה שר האוצר או שר – אני לא יודעת, מישהו שהוא צריך להתייעץ אתו, כי הוא הרי לא מומחה לביטוח, שר החינוך.
<מירב ישראלי: אז נראה לי שצריך להיות פה גורם מקצועי כלשהו.
<חגית מאיר: הרי בסך הכול בכל החוזים הקיבוציים ממילא צריך לעבור את האישור של המפקח על הביטוח באוצר.
<מירב ישראלי: בחוזה.
<מירב ישראלי: השאלה לגבי התקנות.
<מירב ישראלי: אז אם ככה אולי זה שר האוצר.
<מאיר ממן: גם כן, משרד החינוך פעל במשך השנים אל מול המפקח על הביטוח באוצר - - -
<מירב ישראלי: אין בין כה וכה, כי אנחנו עכשיו קובעים בחקיקה.
<מירב ישראלי: אם את לא תקבעי בחקיקה, לא יהיה.
יעקב מרגי: שמעת אותו?
<מירב ישראלי: סליחה, לא.
<מאיר ממן: משרד החינוך פועל עדיין מול הממונה על הביטוח באוצר לקביעת תקנות.
<מאיר ממן: הן נעצרו שם בגלל שהחוק קצת הפריע לנו.
<מירב ישראלי: קביעת תקנות לפי מה?
<מאיר ממן: קביעת תקנות לביטוח.
<מירב ישראלי: ומכוח מה ההסמכה בחוק?
<מאיר ממן: כדי שיהיו תנאי מינימום.
<מירב ישראלי: אבל מאיזה הסמכה בחוק אתם עושים את זה?
<מירב ישראלי: מאיזה חוק?
<מאיר ממן: לא הייתה הסמכה, ולכן זה נתקע.
<חגית מאיר: לא הייתה הסמכה.
<מירב ישראלי: אז זה בדיוק מה שאני רוצה לתת לכם עכשיו.
<חנן ארליך: זה אומר שהגורם המתאים הוא שר הפנים.
<מירב ישראלי: לא תהיה להם הסמכה.
<מאיר ממן: אבל אם ההסמכה היא של משרד החינוך - - -
<מירב ישראלי: אתה לא רוצה עכשיו?
יעקב מרגי: אני עוזב את התקנות כרגע, רבותי.
יעקב מרגי: אם תהיה לקונה אנחנו נתכנס פה, נתקן את החוק.
יעקב מרגי: לא רוצה את זה, זה רק מסבך את העניינים.
יעקב מרגי: אני צופה בלגנים.
יעקב מרגי: תורידי את זה.
יעקב מרגי: אנחנו לגופו של החוק.
<מירב ישראלי: וגם לא לעניין של ההתקשרות.
יעקב מרגי: אם אין לי תקנות, אין לי חובת התייעצות.
<מירב ישראלי: אמרנו שיהיו שני סוגים של תקנות:
<מירב ישראלי: אחד לגבי היקף הביטוח; אחד של שר הפנים לגבי המכרז המשותף.
<מירב ישראלי: השאלה אם אתה לא רוצה את שניהם.
יעקב מרגי: את שניהם לא.
דב חנין: איך יוגדרו, אם כך, תנאי המינימום לביטוח?
<חנן ארליך: במכרז.
<מירב ישראלי: זה ייעשה לא מכוח החוק, אלא כמו שזה נעשה עד היום.
יעקב מרגי: כמו שנעשה עד היום, יקבעו במשא-ומתן.
<אלי לוי: כבר סוכמו.
יעקב מרגי: סוכמו.
<מאיר ממן: זה נעשה היום משותף בין הסוכנות וארגון ההורים ומשרד החינוך.
<אלי לוי: בין החברה למשק וכלכלה לבין איגודי ההורים, פורום ההורים.
יעקב מרגי: קדימה, אנחנו נצמדים לנוסח המקורי בלי תקלות.
<מירב ישראלי: אז גם לגבי המכרז המשותף יהיה צריך לחזור לתיקון חקיקה.
<מירב ישראלי: בפקודת העיריות – "ביטוח תאונות אישיות לתלמידים 198ב.
<מירב ישראלי: (א) בסעיף זה – "ביטוח תאונות אישיות לתלמידים" – כמשמעותו בסעיף 6(ד1) לחוק לימוד חובה; "חברה משותפת" – חברה שבעלי המניות שלה הן מרבית הרשויות המקומיות; "חוק לימוד חובה" – חוק לימוד חובה, התש"ט–1949.
<מירב ישראלי: (ב) על אף האמור בסעיף 197, עירייה שהיא רשות חינוך מקומית כהגדרתה בחוק לימוד חובה, תתקשר בחוזה ביטוח תאונות אישיות לתלמידים, עם מי שזכה במכרז פומבי שתערוך חברה משותפת, לפי הסדר שהתקיימו בו הוראות אלה: (1) דמי הביטוח במכרז יהיו כפי שקבע שר החינוך לפי סעיף 6(ד1) לחוק לימוד חובה; (2) שיעור העמלה המרבי שסוכני ביטוח" – כאן אנחנו צריכים לעשות גם התאמה בניסוח.
<אלי לוי: את ההתאמה לנוסח הקודם.
<מירב ישראלי: אז נעשה התאמה בניסוח.
<מירב ישראלי: ב-(3) נאמר שזאת לא תקופת הביטוח, אלא תקופת המכרז.
<מירב ישראלי: "(3) תקופת המכרז לא תעלה על שנה, ועורך המכרז".
<אלי לוי: תקופת המכרז תהיה שלוש שנים.
<מירב ישראלי: תקופת המכרז לא תעלה על שלוש שנים.
<סמדר סגל: והביטוח לשנה.
<מירב ישראלי: ועורך המרכז יוכל להאריכה – לא.
<מירב ישראלי: אז זה לא.
יעקב מרגי: תקופת הביטוח לא תעלה על שנה, זה נכון.
<חנן ארליך: רק הסוף, המילה ביטוח בסוף.
יעקב מרגי: לא היה צריך לתקן את זה.
<מאיר ממן: יש לך את הנוסח, הנחתי לך שם.
דב חנין: הנוסח לגבי תקופת הביטוח הוא טוב.
דב חנין: האם גברתי חושבת שצריך להבחין בניסוח של החוק בין תקופת הביטוח לתקופת המכרז?
<מירב ישראלי: תקופת הביטוח למעשה יכולה להיות אפילו, לא יודעת, אם אני מבינה נכון, היא יכולה להיות - - -
<חנן ארליך: אני חושב שהכוונה הייתה להחליף את המילה ביטוח - - -
יעקב מרגי: סליחה, כל שנה הביטוח מתחדש מחדש.
יעקב מרגי: המכרז הוא לשלוש שנים.
<חגית מאיר: אבל הביטוח מתחדש מדי שנה.
יעקב מרגי: כל שנה, נכון.
<מירב ישראלי: אז תקריאו לי את הנוסח, בקיצור.
<יוסי אפשטיין: לדעתי הנוסח עונה על זה.
<אלי לוי: אני רוצה להקריא אם אפשר.
יעקב מרגי: לוי, בבקשה.
<אלי לוי: תקופת הביטוח לא תעלה על שנה, ועורך המכרז יוכל לחדשה לשתי תקופות נוספות שלא יעלו שנה כל אחת בהתאם לתנאי המכרז, כך שתקופת ההתקשרות הכוללת לא תעלה על שלוש שנים.
<מירב ישראלי: למעשה זה רק לחדשה במקום להאריכה, אם אני מבינה, ועורך המכרז.
<מירב ישראלי: אבל אני בכל זאת רוצה לחדד.
<יהודית גידלי: המילה בסוף תקופת הביטוח זה תקופת המכרז.
<מירב ישראלי: לא, זה הביטוח.
<אלי לוי: תקופת המכרז זאת תקופת ההתקשרות הכוללת, במסגרת המכרז לא תעלה על שנה.
יעקב מרגי: ופה נכנסת לחשש שלך שהכניס אותנו לסרבול מההתחלה.
יעקב מרגי: היית אומר בסיפה של הסעיף.
<מירב ישראלי: האם תקופת הביטוח - - -
יעקב מרגי: לדיון הבא.
<מירב ישראלי: אני רוצה רק להיות בטוחה.
<מירב ישראלי: כשאתה אומר "תקופת הביטוח" בהתחלה, אני לא בטוחה שזה הביטוח.
<אלי לוי: תקופות ביטוח הן בפרקי זמן של שנה.
<אלי לוי: המכרז, ההתקשרות עם אותה מבטחת היא לשלוש שנים מקסימום.
<מירב ישראלי: "(4) החברה המשותפת תפעל באמונה ובשקידה לטובת המבוטחים בלבד, ותהיה רשאית לקבל מהזוכה במכרז" – כאן עלתה השאלה לגבי מידע כללי.
<מירב ישראלי: הכוונה הייתה למידע הנוגע לתביעות לתגמולי ביטוח, שאין בו פרטים אישיים בעצם.
<אלי לוי: מזהים.
<מירב ישראלי: מזהים.
יעקב מרגי: מה אומר, חנן?
<חנן ארליך: לכן חשבנו שצריך להכניס את המילה "כללי", כדי שיהיה ברור שזה לא כל מידע שנוגע לתביעות לתגמולי ביטוח.
<חנן ארליך: זאת אומרת, כולל מידע שיש בעיה מבחינת הגנת הפרטיות.
<חנן ארליך: לא אכפת לי גם בניסוח אחר, אבל שיבינו את העניין.
יעקב מרגי: חנן, החשש שלך מובן, אבל תבין, אומר לך היועץ – סליחה שאני אומר בשמך – הוא אומר: נעשה את זה יותר יעיל ופשוט.
יעקב מרגי: הוא אומר לך: כשאתה כותב לי מידע כללי, הרי החשש שלך כבר מעוגן – "הנוגע לתביעות לתגמולי ביטוח שהוגשו לפי חוזה הביטוח".
יעקב מרגי: אתה רוצה: ובלבד שלא תיפגע - - -
<חנן ארליך: הגנת הפרטיות.
יעקב מרגי: תכניס.
יעקב מרגי: אבל כללי, אתה נותן פתח להתחמקויות.
<חנן ארליך: נכון.
<יוסי אפשטיין: זה ממילא גם בחוק חופש המידע, ככה שאין בעיה בנוסח.
<חנן ארליך: נצטרך להוסיף בסוף הפסקה: ושאינו נוגע לפרטים.
יעקב מרגי: ואז אתה מוריד את הכללי.
<אלי לוי: שאינו פוגע בפרטיות או שאינו פוגע - - -
יעקב מרגי: יצאת עם מבוקשך, ואנחנו יצאנו עם מבוקשנו.
<חנן ארליך: לא שפוגע, שלא נוגע לפרטים.
<מירב ישראלי: נמצא את הניסוח.
<מירב ישראלי: התוספת הזאת של "(5) החברה המשותפת או חברת בת שלה שהיא סוכן ביטוח, לא יישאו באחריות בכל הנוגע לקיום חוזה הביטוח בהתקשרות של רשות מקומית עם הזוכה במכרז לפי סעיף זה שאינן מנהלות או מרכזות אותה ושלא נובעת מהליך עריכת המכרז עצמו.
יעקב מרגי: ובצדק, זה מה שביקשת, חיים.
<מירב ישראלי: אבל קודם כול זה המצב המשפטי, לדעתי.
<חנן ארליך: כפי שאמרתי, גברתי, אנחנו חושבים שזה מיותר, למעשה.
<מירב ישראלי: האמת שכאן אני מסכימה עם חנן.
<מירב ישראלי: אני חושבת שזה לא רק מיותר, זה גם עלול להיות מזיק.
<מירב ישראלי: כי בעצם ברגע שאתה כותב דבר כזה, אתה כאילו מניח שיש אחריות, ואז כל מה שלא הכנסת בדבר הזה יכול לכאורה להיות אחריות.
<מירב ישראלי: הייתי מציעה דווקא למשכ"ל להוריד את הדבר הזה, כי לדעתי זה רק מזיק, ולא רק שזה לא מועיל.
<אלי לוי: מה לעשות אבל שהחיים חזקים יותר, ונכון להיום גם ברשויות מקומיות שלא מבטחות באמצעותנו כסוכנות אנחנו מצורפים כמשיבים לעתירות או לתביעות.
<אלי לוי: וכאן המקום לומר שאם לפחות לא הוטלה עלינו אחריות לרכז את כל התחום הזה, אז לפחות שבחוק יהיה מובהר שאנחנו לא צד להתנהלות של הסוכן או של ההתנהלות של הביטוח ברשויות שלא בחרו בי.
<אלי לוי: המציאות חזקה יותר.
<אלי לוי: בואו תראו מה ההוצאות שאנחנו מוציאים.
<מירב ישראלי: זה התקבל אי-פעם בבית-משפט שאתם אחראים?
יעקב מרגי: די שהוא מבטח.
<מירב ישראלי: זה שמצרפים אתכם לתביעה - - -
<אלי לוי: אנחנו יודעים מה קורה בבית-הדין - - -
יעקב מרגי: לא, זה לא בסדר, כי הוא לוקח עורך-דין, זה עולה לו 20,000 שקל.
<מירב ישראלי: אני מבינה את זה.
<מירב ישראלי: רק מה שאני אומרת, אתה מסתכן פה בזה שאתה מוסיף את הדבר זה, אתה מסתכן פה לדעתי במשהו שאני לא בטוחה שאתה רוצה להסתכן.
<אלי לוי: אשמח לשמוע.
<אלי לוי: אני רוצה להבין.
<אלי לוי: איפה הסכנה?
יעקב מרגי: אני לא חושב כך.
<מירב ישראלי: שאם אתה אומר את הדבר זה, זה כאילו מניח שיש אחריות, לכן אתה צריך להגיד את הדבר הזה.
יעקב מרגי: סליחה, תקשיב, אני התנדבתי, והחוק הזה הטיל עלי חובה לנהל את המכרז הזה.
יעקב מרגי: יכול להיות דמאן דהו בגלל שיש, ואני לא משפטן, בגלל שאני מנהל את המשא-ומתן ואת המכרז הזה, יכול להיות שמישהו ישית עלי אחריות שלא בצדק.
יעקב מרגי: כי הוא לקח ועשה לעצמו חופש והחוק אפשר, התקשר באמצעות סוכן אחר.
יעקב מרגי: ברגע שהוא התקשר באמצעות סוכן אחר למה אתה מפיל עלי?
<חנן ארליך: אמרתי בפתח הדברים לפני שנכנסת, שזה בעקבות השיחה שלנו.
יעקב מרגי: אין לו בעיה עם זה.
<חנן ארליך: אבל גם הבהרתי שלדעתנו זה מיותר.
<חיים ביבאס: התנאי מבחינתי היה אחד מסוים, או לוותר לגמרי – אני באמת לא רוצה - - -
יעקב מרגי: היא אמרה את חששה, היא היועצת המשפטית היא חייבת לומר.
יעקב מרגי: היא באה להגן.
<מירב ישראלי: להפך, אני אומרת לכם, אני לא מתנגדת לזה בגלל שזה לא נכון.
<חגית מאיר: זה מיותר.
<מירב ישראלי: לא רק שזה מיותר, אלא לדעתי זה מכניס פה איזשהו עניין שכאילו אומר שיש אחריות בבסיס.
<יגאל שגיא: ברגע שזה נכנס אז לא תהיה יותר אחריות, לכן אין חשש.
יעקב מרגי: סמדר, הערה, בבקשה.
<סמדר סגל: סעיף (4) ,החברה המשותפת" - - -
יעקב מרגי: איך חזרת ל-(4)?
<סמדר סגל: כי עברתם מהר.
<סמדר סגל: "החברה המשותפת תפעל באמונה ובשקידה לטובת המבוטחים בלבד" – אני רוצה שגם סוכני הביטוח, אם ויהיו כאלה, שזה גם יכלול אותם.
<חנן ארליך: יש להם חובה לפי חוק שירותים פיננסיים.
<חיים ביבאס: הם לא מעניינים אותנו.
<חיים ביבאס: את בניגוד עניינים, את סוכנת ביטוח.
<סמדר סגל: צריך להקשות על סוכן ביטוח בודד שייתן לי בדיוק את אותו שירות שנותן לי הגוף הגדול.
<סמדר סגל: אם הוא לא עומד בזה - - -
יעקב מרגי: הסוכן – אני מתפלא על המשפטנים שהם שותקים.
<סמדר סגל: הוא לא עומד בזה, שלא יכנס לזה.
יעקב מרגי: למה הם קופצים כשלא צריך, ופה הם שותקים.
יעקב מרגי: תקשיבי טוב טוב, אני לא משפטן, ואני אומר לך - - -
<מירב ישראלי: אני מוחה בשם כל המשפטנים.
יעקב מרגי: שמעתי את מחאתך.
<חיים ביבאס: המחאה נרשמה.
יעקב מרגי: תקשיב, יש לי ארבע שנים טובות במשרד ממשלתי, לפעמים הם לא צריכים והם קופצים, בוועדת שרים לענייני חקיקה גם כן, חנן ראה אותנו שם.
יעקב מרגי: תקשיבי טוב טוב, הרי הסוכן הזה שאו במקרה הגדול המרכזי זו חברת הבת של החברה המשותפת, נכון ככה זה מוגדר בהגדרה המשפטית?
<חיים ביבאס: נכון.
יעקב מרגי: או אותו סוכן שערבה או ירוחם או אופקים הלכו התקשרו אתם, בסדר?
יעקב מרגי: הוא מחויב, הסוכן הזה, לפעול לפי הכללים שנקבעו במכרז.
יעקב מרגי: וכבר שם קבענו ב-(4) שבתום לב ולטובת – אני לא צריך עוד פעם לחזק וסתם.
<סמדר סגל: ממש.
יעקב מרגי: אני מאוד מעריך את זה שהצלחתי לשכנע אותך.
<סמדר סגל: יש.
יעקב מרגי: כי לא קורה לי הרבה שאני מצליח לשכנע את אשתי או את הסובבים אותי, אבל הנה, הצלחתי.
<מירב ישראלי: אז נראה לי שהקראנו הכול.
<חגית מאיר: את דברי ההסבר צריך.
<מירב ישראלי: לא צריך להקריא.
<יהודית גידלי: לא רלוונטי.
יעקב מרגי: רבותי, מאחר שיש פה הרבה חברי כנסת, אחד אחד, מי בעד?
<סמדר סגל: אחד אחד, לא להתפרץ
<חנן ארליך: את סעיף 3 הקראת?
<מירב ישראלי: זה חשוב.
<מירב ישראלי: בפקודת המועצות המקומיות, בסעיף 34א(א), אחרי "198א," יבוא "198ב,".
<מירב ישראלי: ", שזה כמובן מפקודת העיריות, אנחנו שואבים את זה לגבי רשויות מקומיות אחרות.
יעקב מרגי: ולכן, הגענו לרגע השיא, ואנחנו מודים, לפני הצבעה, מודה שוב לחברה למשק וכלכלה, ליושב-ראש מרכז השלטון המקומי, לפורום ההורים היישובי.
<חיים ביבאס: תקצרו את השם.
יעקב מרגי: למשרדי הממשלה, לעבדכם הנאמן, לכל חברי הוועדה שנמצאים או לא נמצאים כאן.
<חיים ביבאס: לחנן.
יעקב מרגי: מי בעד הצעת החוק?
יעקב מרגי: אושר פה אחד תרתי משמע, ויבוא למליאה.
יעקב מרגי: תודה רבה לך, ליועצת המשפטית הזריזה שלנו.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 22 ביוני 2016, ט"ז בסיוון תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום הוא התנהלות כפר הילדים בכרמיאל.
יעקב מרגי: כולנו ראינו את הסרטון וגם שמעתי מחברתי, חברת הכנסת קארין אלהרר, שיזמה את הדיון, על ההתנהלות במוסד בכרמיאל.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר בצורה הברורה ביותר, איך שהדברים נראים ונשמעו ונקראו מהמסמכים, אלה דברים חמורים.
יעקב מרגי: אני אומר גם ביושר ואני אומר בצורה ברורה ביותר, אני בא לשמוע את שני הצדדים, אנחנו כאן לשמוע את שני הצדדים.
יעקב מרגי: יושבים כאן חברי כנסת הגונים, חבר הכנסת איציק שמולי וקארין אלהרר, שברזומה שלהם רשומים הרבה דיונים שהם באו עם דעה ותוך כדי דיון, כששמעו את האמת, היא השתנתה.
יעקב מרגי: לכן אנחנו רוצים לעשות את הדיון ממצה ואם יש תקלה אין לנו עניין אישי באף אחד, יש לנו עניין לטפל בזה, לפחות לדורות הבאים.
יעקב מרגי: אלה שנפגעו, אם נפגעו, נשתדל לסייע ולמנוע תקלות, אם היו, וכמובן למנוע אותן להבא.
יעקב מרגי: אני חושב שמערכות צריכות להתנהל בתקינות.
יעקב מרגי: אנחנו ערים לכך שלפעמים גם יש מאן דהו במערכות כאלה ואחרות שממניעים כאלה ואחרים יכולים, לכאורה, וכל מה שאני אומר זה לכאורה, אני אומר זאת בצורה חד משמעית, שם את הדברים על השולחן, אנחנו באים עם ידיים נקיות לברר את האמת.
יעקב מרגי: נמצאים איתנו נציגי משרד החינוך?
<אירה קוסטינסקי: אני ובני פישר יגיע עוד מעט.
יעקב מרגי: השעון שלו לא תואם את שלנו?
<אירה קוסטינסקי: הוא כבר ייכנס.
יעקב מרגי: לא, זה אומר הרבה וחבל שהוא לא שומע את הביקורת שלי.
<אירה קוסטינסקי: הוא בכניסה, הוא כבר ייכנס.
יעקב מרגי: אני חושב שיש פה אנשים שבאו ממרחקים, כולל אותי, כדי להיערך ולבוא לדיון הזה.
יעקב מרגי: אני אתן תחילה לחברת הכנסת קארין אלהרר לומר את מה שיש לה לומר בסוגיה ולאחר מכן נשמע את הדוברים.
יעקב מרגי: אבל לפני כן, סליחה, אני מעביר את זה ומודיע לוועדה כי לפי סעיף 120 לתקנון הכנסת יימחקו מהפרוטוקול המפורסם של הדיון הזה לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים וכן חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שישתתף בישיבה, כדי להגן על עניינם של הקטינים.
קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, אני רוצה להודות לך שהסכמת ללא כל דיחוי והיית אפילו נלהב לקיים את הדיון בנושא החשוב הזה.
קארין אלהרר: מדינת ישראל לפעמים מוציאה ילדים מחזקת הוריהם, לפעמים לוקחת את הילדים בשמחה לכפרי הנוער והפנימיות.
קארין אלהרר: כפרי הנוער והפנימיות הם דבר מבורך בסך הכול, אנחנו רוצים שהילדים, שהם באמת העתיד שלנו, יקבלו את הטוב ביותר.
קארין אלהרר: ברגע שהמדינה לקחה את הילדים לחסותה זה אומר שלמדינה יש אחריות לשלומם ולביטחונם ולבטיחותם של הילדים הללו.
קארין אלהרר: אני קיבלתי לפני מספר חודשים פנייה שאומרת שבכפר הנוער בכרמיאל מתרחשים דברים שאינם תקינים.
קארין אלהרר: ההתנהלות מול הנוער שנמצא שם היא התנהלות לא טובה ואין מדובר בהתעללות פיזית ואין מדובר במתקנים של המקום, שנמסר לי שמדובר במתקנים לעילא ולעילא, שיש שם באמת מקום מאוד מאוד יפה, מסודר ונראה מאוד אסתטי, אלא פשוט התנהלות של מנהל הכפר שהיא, שמעתי את הדברים, אדוני, וסמרו שערותיי, מחפירה.
קארין אלהרר: ביקשתי מהצעירים והצעירות לבוא ולומר את הדברים בפיהם, כי אני חושבת שיש דברים שצריך לשמוע מהמקור.
קארין אלהרר: לחברי כנסת אין יכולת לשמש חוקרים.
קארין אלהרר: אנחנו לא באמת יודעים מה קורה שם, אבל, אדוני היושב ראש, יש במשרד החינוך את מינהל החינוך ההתיישבותי שהוא אחראי על כפרי הנוער והפנימיות ואני מכירה את עבודתם של אנשים במינהל ואני מוקירה אותה גם, אבל, אדוני, אני פניתי לשר החינוך בעניין הזה, בדיסקרטיות, אמרתי לו 'אדוני, אני מבקשת ממך, תלך ותבדוק את העניין, תראה מה קורה שם', אמר לי 'מטופל'.
קארין אלהרר: אני לא יודעת מה קרה עם זה, אדוני.
קארין אלהרר: אני כחברת כנסת לא קיבלתי תשובה עד היום.
קארין אלהרר: יכול להיות שיספרו לי כאן בדיון שניתנה תשובה וניתן מענה מספק לצעירים ולצעירים ואדוני, אני מוחלת על כבודי, לא נורא.
קארין אלהרר: אבל אם לא ניתן מענה לצעירים ולצעירים והצעירים והצעירות שהתראיינו וסיפרו מדם ליבם מה הם עברו, אז הדבר הזה לא תקין.
קארין אלהרר: אני מצפה שנציגי הפיקוח יגיעו אל כפר הנוער ויישבו עם הילדים וידברו איתם וישאלו אותם את כל השאלות ולא יעשו ביקור מראש, שמודיעים עליו, של השר, שמה עושים אם לא מסדר המפקד?
קארין אלהרר: אתה יודע, השר מגיע, מעמידים את הילדים בשורה, אומרים להם מה לברך אותו.
קארין אלהרר: לא, זה לא פיקוח אמיתי.
קארין אלהרר: פיקוח אמיתי זה ביקור פתע, פיקוח אמיתי זה לבדוק עם הילדים.
קארין אלהרר: אדוני, זה מתחבר לעוד נקודה ואני בטוחה שידברו עליה גם בהמשך, כשחוקקנו את חוק האומנה, אחד הדברים הכי משמעותיים שדיברנו עליהם, בעיניי זה היה ההישג הגדול של החוק, זה הקמת נציבות הילדים.
קארין אלהרר: הילדים, אני קוראת להם ילדים, הם אוטוטו מתגייסים חלקם, להם יש קול, אבל הקול שלהם פחות נשמע, כי הם נמצאים במסגרות והם נמצאים במשפחתוני אומנה ונמצאים במשפחות אומנה ומי שומע אותם?
קארין אלהרר: יש מפקחים, יש מפקחות, יש צוות.
קארין אלהרר: יכול להיות שברובם המכריע הם מדהימים, אבל מה אם, אדוני, קרתה תקלה אחת קטנה.
קארין אלהרר: אומרים במקורותינו, כל המציל נפש אחת מישראל, נכון?
קארין אלהרר: אז זה בדיוק זה.