GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עמירה חיים: נווה מדבר, זה השיא של השיא של השיא, שזה כמו אלקסום, יש 5.3% אחוזים בכללי, בנים, ובנות זה 9.7%, כמעט 10%, אבל כשאנחנו מודדים את הנשירה של גילאי 17 בכל היישובים זה 30%, בגילאי 17 ביישובי הקבע זה רק 16%.
<עמירה חיים: אנחנו יכולים לומר שאחוזי הנשירה נמצאים בצמצום מתמיד ובצורה חד משמעית, ממש בגרף יורד.
<עמירה חיים: ארבע שנים החלטת הממשלה 3708, שמנו אותה על השולחן ואמרנו מניעת נשירה בעיקר, כשפתחנו מסגרות נוער, חברה קהילה, חינוך טכנולוגי וכו', אנחנו יכולים לראות באופן מאוד משמעותי את הירידה, אנחנו נראה אותה יותר, אנחנו נרצה להשפיע שם יותר, אנחנו קוראים לקהילה, אבו קרינאת, יושב כאן אברהים, פה יד ביד הלכנו על מניעת נשירה, נכון?
<עמירה חיים: הלכנו על מניעת נשירה עם הקהילה, לאסוף את הבנות, לדבר איתן.
<עמירה חיים: אני שלחתי בוחנת לחדר הלידה לעשות מבחן בדת האיסלם, להקריא לה, היא יצאה מחדר הלידה, הקריאו לה את החומר, מישהו רשם את החומר והיא קיבלה תעודת בגרות.
<עמירה חיים: לפתוח מסגרות לבנות שמתחתנות.
<עמירה חיים: לא לוותר על אף אחת, לא לוותר על אף אחד ולא לוותר להם גם, לא לוותר על אף אחד ולא לוותר לאף אחד.
יעקב מרגי: איציק תומר, בבקשה.
<איציק תומר: בוקר טוב, יושב ראש הוועדה, חברי כנסת נכבדים.
<איציק תומר: כידוע לכם אנחנו שתי מועצות תאומות.
<איציק תומר: אנחנו למעשה המועצות האזוריות הגדולות בארץ, כל אחד קשור, במספרים הם לא סגורים, אבל למעלה מ-40,000 תושבים שכל מועצה מטפלת.
<איציק תומר: רחמים יושב בעיקר על ציר 25, באר שבע-דימונה, אני יושב בעיקר על ציר ערד, באר שבע-דימונה, ציר 31.
<איציק תומר: לי יש שבעה יישובים, אני כולל גם את היישוב השמיני, שנקרא אל פורא, שיש עליו החלטת ממשלה לקו כחול, אבל בגלל שדה בריר העניין מתעכב.
יעקב מרגי: מי יושב על כביש באר שבע-רמת נגב?
<איציק תומר: נווה מדבר.
<איציק תומר: כל מה שמדרום - - - לי יש כאמור שבעה יישובים, פלוס השמיני, שהוא לא מוכר, אבל הוא יישוב מאוד גדול.
<איציק תומר: אני פתחתי שם השנה חטיבת ביניים ואני מקים שם בשנה הבאה חטיבה עליונה.
טלב אבו עראר: הוא קיבל הכרה באיזה שהוא שלב, רק המדינה חזרה בה.
<איציק תומר: לא, יש החלטת ממשלה, הקפיאו אותה.
יעקב מרגי: בסדר, אתם מדברים על אותו דבר.
יעקב מרגי: חבל על הזמן.
<איציק תומר: זה עדיין יישוב לא מוכר, הקמתי שם חטיבת ביניים במבנים יבילים, אני הולך בשנה הבאה, עכשיו השנה, לקראת השנה הבאה חטיבה עליונה, במבנים יבילים, כי זה יישוב לא מוכר.
<איציק תומר: אבל אני רוצה להבהיר, בצד כל המאמצים שעושה משרד החינוך אני באתי במשמרת שלי ובאמת יש בעיה.
<איציק תומר: אני קודם רוצה להודות פה לתמיר, שיושב לידי, שעושה כל מאמץ על מנת לסייע לי, אבל גם הוא מוגבל בתקציב שעומד לרשותו.
יעקב מרגי: תסביר, למה הוא מוגבל?
<איציק תומר: אני אתן לכם נתונים.
יעקב מרגי: לנו הוסבר, גם בוועדה בכנסת וגם במהלך היום, שמבחינת תמיר בן משה, הוא לא מוגבל.
יעקב מרגי: הבעיה העיקרית זה זמינות קרקע.
<איציק תומר: ממש לא.
<איציק תומר: יש לי במועצה 85 כיתות גן, מהן רק שלוש כיתות קבע, כל השאר כיתות יבילות.
<איציק תומר: הוותק של הכיתות האלה, עוד מזמן היותי מנהל מחוז דרום במשרד החינוך, עמירה החליפה אותי לפני 20 שנה.
יעקב מרגי: איציק, אני רוצה לשאול עוד שאלה.
<איציק תומר: אבל רגע, ברשותך.
יעקב מרגי: רק תיתן לי לתת לך עוד פרמטר, תתייחס אליו.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי שיש לך רק שלוש כיתות קבע והשאר יבילות אתה לא אומר לי כלום, תתייחס במגבלה, היישובים המוכרים או הלא מוכרים.
<איציק תומר: כשאני מדבר זה רק קו כחול.
יעקב מרגי: אבל אני חי במציאות אחרת.
טלב אבו עראר: הקו הכחול מלפני שלוש שנים.
יעקב מרגי: אני יודע, לא באתי לתקן את המדינה עכשיו, באתי כוועדת חינוך.
<איציק תומר: יעקב, אני מדבר על שבעת היישובים שלי בקו כחול, יש שם 85 כיתות, כיתות הקבע הן בטראבין, כל השאר הן כיתות יבילות.
טלב אבו עראר: אבל למה?
<איציק תומר: מה למה?
<איציק תומר: אני שואל למה, לא אתה.
נורית קורן: תודה לכולם, תודה על האירוח.
<איציק תומר: בכניסתי לתפקיד, אני עוד מעט מסיים קדנציה, רק שנתיים וחצי בתפקיד, פניתי למשרד החינוך, למנכ"לית מיכל כהן וגם לתמיר, ואני יוצא משרד החינוך, פניתי אליהם, אמרתי שיש לנו בעיה, אנחנו צריכים דחוף בנייה דחופה.
<איציק תומר: קיבלתי השנה, או התחילו בסוף 2015, קיבלתי 20 כיתות בנייה חדשות.
יעקב מרגי: גן?
<איציק תומר: גן, בסוף 2015 קיבלתי 10 ועכשיו ל-2016 עוד 10.
<איציק תומר: זה אומר שהשנה יהיו לי 20 כיתות חדשות.
<איציק תומר: יחד עם זאת אני רוצה להבהיר, אם תפחיתו את זה ותוסיפו את החסר שיש לי, כי אצלי יש רק 1,500 ילדים שלא מגיעים לגן, זה אומר שאני צריך עוד 46 כיתות ועשיתי חשבון עם תמיר - - -
יעקב מרגי: הם לא מגיעים בגלל שאין לך כיתות?
<איציק תומר: הם לא מגיעים בגלל בעיות של הגיל הרך.
<עמירה חיים: 3-4 הסעות.
טלב אבו עראר: כמה יש לך - - -
טלב אבו עראר: מותר לשאול.
יעקב מרגי: לא, אסור לך.
<איציק תומר: חבר'ה, עוד דקה ואני אבהיר את עצמי.
<איציק תומר: אני רוצה לומר, אני צריך לפי החשבון שלנו, אחרי ה-20 עוד 107 כיתות חדשות.
<איציק תומר: אני רוצה שתבינו, עד היום בנו ביישובים שלנו, ביישובי הקבע, קו כחול, בנו את הגנים בריכוז, באשכול.
<איציק תומר: האשכול הזה היה כדי לחסוך עלויות של תשתיות שאין לנו, וגם זאת בעיה בפני עצמה שנדבר עליה קצת אחר כך.
<איציק תומר: זאת אומרת היום ה-20 כיתות האלה ורוב הכיתות שייבנו בעתיד ייבנו בשכונות, מתוך מגמה שילד על פי חוק חינוך חובה יילך ברגל ולא יצטרך לנסוע.
טלב אבו עראר: תתייחס לנתון החמור שאמר לך - - - לא התייחסת אליו.
יעקב מרגי: אתה יודע מה הולך לי בתוך הראש?
<איציק תומר: אבל תן לי להשלים.
יעקב מרגי: מה, אני עכשיו מסתכל על הקירות?
יעקב מרגי: מה, יש לי בעיות של קשב וריכוז.
<איציק תומר: אלה העובדות, אני מדבר רק על ה - - -
טלב אבו עראר: זה חמור מאוד וחשוב מאוד.
יעקב מרגי: הבעיה ביני לבינך שאני מקשיב לו ואתה כבר חושב על השאלה הבאה.
<איציק תומר: אני רוצה לומר, הודעתי למשרד החינוך ואני אומר פה לכולם, אין בעיה של קרקע באלקסום, תנו לי תקציב - - -
יעקב מרגי: ביישובים בתוך הקו הכחול אין לך בעיה של קרקע?
<איציק תומר: אין לי בעיה של קרקע, תנו לי תקציב ואני בונה את כל ה-107 הכיתות ואני בונה אותן בשכונות.
<איציק תומר: אבל כשאני אומר שאין לי תקציב אני רוצה להוסיף שני פרמטרים חשובים, פניתי לתמיר, תמיר אמר 'איציק, זה לא אצלי, לכו לאוצר' או לכל גוף שאתם רוצים, אני רוצה להסביר מה הבעיה.
<איציק תומר: משרד האוצר מתקצב את כל הרשויות המקומיות במדינת ישראל, לא רק את אלקסום ואת נווה מדבר, הוא מתקצב אותם בחסר.
<איציק תומר: ההרשאה שאני מקבל לבניית בית ספר או גן ילדים מגיעה בחסר, היא מגיעה - - -
יעקב מרגי: עד הגדר בחסר?
<איציק תומר: עד הגדר בחסר.
יעקב מרגי: גם עד הגדר בחסר?
<איציק תומר: כן, 17%-18% פחות.
<איציק תומר: הם מצפים שהרשות המקומית מתקציבה השוטף תממן את היתרה.
<איציק תומר: לי, במצב שלי, שאנחנו לא גובים ארנונה וגם אם נגבה אותה יהיה כמעט פטור מלא, בגלל שכל התושבים נמצאים באשכול 1, בגלל - - -
יעקב מרגי: תגיד לי, מאיפה המרצדסים והג'יפים שאני רואה, מאיפה הם באים?
יעקב מרגי: מקטר?
<איציק תומר: לא אצלנו.
<איציק תומר: אני רוצה לענות לך.
יעקב מרגי: לא, אתה לא עונה.
יעקב מרגי: מחר, כשהוא יראה אותי בכנסת 'סתם באתי, לא עשית שום דבר'.
<איציק תומר: יעקב, לכל שני גנים אני צריך להשלים 250,000 שקל שאין לי.
<איציק תומר: אני רוצה שהילד אצלי באלקסום יקבל בדיוק כמו אותו ילד שאני ראיתי בגן.
<איציק תומר: הקבלן שרוצה לבנות לי, הוא שלח אותי לאשקלון.
<איציק תומר: הוא אומר 'תראה, זה הגן שאני בונה', אבל ראש העיר באשקלון הוסיף 300,000 שקל מכיסו לגן על מנת להשלים אותו, כדי שתהיה לו חצר כמו שצריך, אני רוצה בדיוק את אותה חצר, את אותם תנאים, את אותם משחקים, את אותה הצללה, רק לי אין את ה-300,000 הנוספים.
<עמירה חיים: לאשכול נתנו כסף.
יעקב מרגי: איציק, כבר במשפט הראשון הבנתי.
<עמירה חיים: גם אופקים לא מצליח לבנות כי אין לו כסף.
<איציק תומר: בנוסף אני רוצה לומר, יש לנו שישה בתי ספר בתוך הקו הכחול שבנויים במבנים יבילים.
<איציק תומר: שישה בתי ספר.
<איציק תומר: קיבלתי מתמיר, ואני שוב מודה לו, שני בתי ספר, אחד במולדה ואחד באום בטין, לבנות במקום, כבתי ספר קבע במקום היבילים.
<איציק תומר: אחד באום בטין כבר כמעט קיים 50 שנה, סוף סוף נבנה לו בית ספר חדש, קבע.
<איציק תומר: אבל אני צריך עוד ארבעה בתי ספר בִּמְקום.
<איציק תומר: אין בעיה של קרקע, תנו לי את ההרשאות ואני אבנה, אני אומר במפורש.
<איציק תומר: אז בעיה אחת זה השלמת תקציב, גם בבתי ספר אני צריך השלמת תקציב, כי אין לי יכולת מצ'ינג.
<איציק תומר: רק בשבוע שעבר הייתי אצל שרת הספורט והיא אמרה 'מאשכול 1 עד 3 אני נותנת 100% מימון, אין אצלי מצ'ינג'.
<איציק תומר: אני חושב שצריך להחיל את זה על כל היישובים.
יעקב מרגי: יש מילה חדשה למצ'ינג בעברית, צימוד.
יוסף ג'בארין: מה האשכול שלכם?
<איציק תומר: אנחנו אשכול 1.
<איציק תומר: כולנו, כל יישובי המועצה אשכול 1, אצלי וגם אצל רחמים.
<איציק תומר: אבל יש בעיה נוספת שאני רוצה ואני מסיים בזה.
<איציק תומר: יש בעיה של תשתיות על, אין לנו תשתיות על.
<איציק תומר: אנחנו פה נסענו על כביש, אבל זה נדיר.
<איציק תומר: כל בתי הספר שלנו, לרוב בתי הספר שלנו אתה נוסע על דרכים.
<איציק תומר: הנה אנחנו עכשיו נדרשים להקצות מאות אלפי שקלים לדרכים משובשות, לתקן אותן.
יעקב מרגי: משרד החקלאות לא מתקצב אותך?
<איציק תומר: הוא מתעתד.
<איציק תומר: אני דיברתי עם אורי ודיברתי עם כל הנפשות הפועלות שם, אנחנו רוצים את כל התקציב שיש להם לייעד לתשתיות שיתחברו למוסדות חינוך.
<עמירה חיים: יש לנו ישיבה אצלו היום בעניין הזה.
<איציק תומר: זה התנאי שלנו.
<איציק תומר: אמרתי לו 'אל תשקיעו בכלום, תנו לנו את אותן תשתיות על לחיבור עד הגדר, של מים, חשמל, ביוב'.
יעקב מרגי: אחד מהסיכומים שלי זה אני מזמין את שר החקלאות לוועדה לתת לנו סקירה על כל סוגיית התשתיות.
<איציק תומר: מצוין.
<איציק תומר: אני אשמח לבוא ולספר על זה.
<איציק תומר: אני סיימתי.
טלב אבו עראר: אנחנו לא רוצים ישיבה, אנחנו רוצים תכל'ס, עמירה, את ומרגי.
<עמירה חיים: אנחנו איתך יותר מאשר שאתה חושב.
<עמירה חיים: מכל הלב, ב-100%.
יוסף ג'בארין: עמירה, רשמת לך?
יוסף ג'בארין: 100 כיתות, ארבעה בתי ספר.
יוסף ג'בארין: יש קרקע - - -
יעקב מרגי: ד"ר ג'בארין, אני אספר לך, הייתי בסורוקה, איזה פרופסור אמר לי, אמרתי לו 'תקשיב, תראה ההוא צועק שם ואתם תקועים עם הבן אדם הזה', הוא אומר לי 'לא בהכרח כל מי שצועק כואב לו יותר מהשני'.
יעקב מרגי: אז תאמין לי שגם לי כואב וגם לי מפריע, למרות שאני לא צועק.
טלב אבו עראר: שנייה, נכון, זה לא כואב, אבל לממשלות המתחלפות זה לא כואב.
יעקב מרגי: אבל עכשיו אנחנו פה.
טלב אבו עראר: הוא בעצמו אומר נתון, כמעט 2,000 ילדים - - -
יעקב מרגי: לא, תמיר בן משה עכשיו.
טלב אבו עראר: אבל תקשיב לי שנייה.
יעקב מרגי: אבל הוא אמר, אני לא פותח על זה לדיון.
טלב אבו עראר: אבל איך הוא אומר?
טלב אבו עראר: הכול בורות.
יעקב מרגי: עוד לא אמרנו.
טלב אבו עראר: לא צריך ישיבה.
טלב אבו עראר: תשמע, משפט חשוב.
טלב אבו עראר: עמירה, בשנת 2000 הכירה המדינה ב-11 יישובים, עד היום בית הספר בלי גישה, באמת.
טלב אבו עראר: על מה מדובר?
טלב אבו עראר: כאילו מדברים על גן עדן כאן.
טלב אבו עראר: המצב קטסטרופלי, על הפנים.
יעקב מרגי: אף אחד לא אמר את זה, אף אחד לא אמר גן עדן.
יעקב מרגי: תן קרדיט - - -
טלב אבו עראר: לא, באים לאבו קרינאת, אחלה - - -
יעקב מרגי: מי אמר אחלה?
יעקב מרגי: אתה לועג לאינטליגנציה, אתה יודע למה?
יעקב מרגי: ראית את הסיכום שלי?
יעקב מרגי: איך אתה יודע מה אני הולך לומר?
טלב אבו עראר: אין לי זמן להמתין עד הסוף.
מירב בן ארי: הוא לא מקשיב לכלום, הוא רק נותן נאומים.
מירב בן ארי: לא מקשיב לשום דבר.
מירב בן ארי: הוא עומד פה ונואם ונואם.
מירב בן ארי: די, שמענו אותך מספיק, תן לשמוע אנשים.
מירב בן ארי: אותם אני צריכה לשמוע.
טלב אבו עראר: את כל הזמן מפריעה.
טלב אבו עראר: את באת היום כדי לקבל תמונה אמיתית ובאת להפריע.
טלב אבו עראר: אל תפריעי לי כאן.
מירב בן ארי: אני מפריעה?
מירב בן ארי: בינתיים מי ש - - -
טלב אבו עראר: את באת להפריע רק.
מירב בן ארי: אני הפרעתי?
מירב בן ארי: אתה - - -
טלב אבו עראר: כן, באת להפריע.
טלב אבו עראר: דברי לעניין.
מירב בן ארי: אתה, תאמין לי, ישבתם פה וקשקשתם ואני נתתי לבחורה הזאת את כרטיס הביקור שלי כדי לדאוג לה למלגה לאוניברסיטה.
מירב בן ארי: כל מה שאתה עושה זה רק צורח.
טלב אבו עראר: באים לאיפה שטוב לכם.
יעקב מרגי: אל תצעק עליה.
מירב בן ארי: תשאל את הבחורה שהייתה פה אם לא נתתי לה את כרטיס הביקור לדאוג לה למלגה לאוניברסיטה.
מירב בן ארי: אבל בשביל זה באת, בשביל לצרוח.
טלב אבו עראר: לא, באים למקום איפה שיש - - -
מירב בן ארי: די, שמענו אותך מספיק.
מירב בן ארי: עזוב, בוא נתקדם, אולי גם ייצא מזה משהו.
<עמירה חיים: יש לנו הרבה מלגות של האוניברסיטה.
יעקב מרגי: אנחנו נדבר על זה, למה את פותחת את עכשיו?
מירב בן ארי: עזוב, בוא נתקדם.
יעקב מרגי: לא מעניין אותו, מעניין אותו לצעוק.
טלב אבו עראר: היא רוצה לשמוע מה שטוב לה, מה שטוב למדינה.
טלב אבו עראר: כן.
טלב אבו עראר: תשמעי מה שנכון, מה שאמיתי.
מירב בן ארי: עזוב, אני פשוט אתעלם ממך.
יעקב מרגי: טלב, תודה.
יעקב מרגי: בבקשה, תמיר בן משה.
<תמיר בן משה: טוב, קודם כל אני רוצה לציין שלמרות הנתונים שאיציק נקב בהם פה, צריך להבין שאנחנו לא יכולים לפתור את כל הבעיות של נווה מדבר ואלקסום בשנה אחת או בשנתיים, שאף אחד לא יצפה.
<תמיר בן משה: זה שאנחנו - - -
יוסף ג'בארין: רק עכשיו - - -
יעקב מרגי: רגע, יוסף ג'בארין, הוא עוד לא פתח את הפה, מה קרה לכם?
<תמיר בן משה: אנחנו מכוונים לזה שכל פרויקט שיש לו זמינות לתקצוב, שיש לו קרקע שאפשר לבנות עליה, אנחנו מתקצבים בקדימות עליונה, אבל להגיד מפה שאנחנו יכולים לתקצב את כל בתי הספר או את כל הגנים, ממש לא.
יעקב מרגי: תמיר, אנחנו לא אחראים על מה שאחרים אומרים.
יעקב מרגי: אני אתן לך עצה, כולם נופלים איפה שכמעט נפלת.
יעקב מרגי: עזוב מה שאמרו כולם, תאמר לי מה היה, מה עשית, מה אתם מתכוננים לעשות.
<תמיר בן משה: אני יכול להגיד מה עשינו בשנתיים וחצי האחרונות ואלה נתונים מוכחים.
<תמיר בן משה: משרד החינוך תקצב בשלוש השנים, אני מדבר רק על נווה מדבר, יש לו את הנתונים גם על אלקסום, אבל בנווה מדבר כמעט 130 מיליון שקל בבינוי של מוסדות חינוך.
<תמיר בן משה: רק ברגעים אלה, כשאנחנו פה יושבים, יש חמישה פרויקטים.
<תמיר בן משה: אני מדבר עד 2015, מה שתוקצב, חמישה בתי ספר שהם בתהליכי בנייה, 15 גנים.
<תמיר בן משה: כלומר אנחנו בדו שיח ישיר עם המועצות וברוך ה' הם יודעים להגיד מה צריך ואנחנו מתקצבים.
<תמיר בן משה: כל מוסד חינוכי שהוא בפזורה, יעקב, ובדגש על גנים, שהוא בפזורה, של ילדים שמגיעים למערכת אחרי פתיחת שנת הלימודים אנחנו מתקצבים.
<תמיר בן משה: חמישה גנים באוקטובר-נובמבר, אחרי פתיחת שנת הלימודים.
<תמיר בן משה: מספר לי פה חנן שמחר נוחת יביל בעזאזמה, איפה שהיינו, כשאנחנו כמעט שלושה-ארבעה חודשים אחרי פתיחת שנת הלימודים.
<תמיר בן משה: כלומר איפה שאנחנו יודעים שיש ילדים ואין להם מקום אנחנו מתקצבים באותו רגע.
<תמיר בן משה: אנחנו בעניין הזה לא דנים בעניין של יש תקציב או אין תקציב.
<תמיר בן משה: ואני רוצה לציין גם כן שבפזורה, לא בשטחים המוסדרים, אנחנו מתקצבים את היבילים בעלות מלאה, כלומר להקל את הנטל על הרשויות, כולל חיבור שלהם לתשתיות, כולל כל מה שקשור.
<תמיר בן משה: זה לא בעלויות רגילות כמו בשאר הארץ.
<תמיר בן משה: יש פה תקצוב מלא.
<תמיר בן משה: אנחנו צריכים להבין שהסוגיה של הבעלות על הקרקע, או ההסדר הסטטוטורי על הקרקע היא סוגיה מרכזית שצריכים בעניין הזה, אמרתי לך גם בדיון הקודם, להרחיב את הדו שיח גם עם משרד החקלאות, גם עם משרד הפנים, לפתור את סוגיית הקרקעות.
<תמיר בן משה: לבוא ולהגיד שיש 5,000 ילדים שלא מגיעים למערכת, זו סוגיה שאי אפשר להתייחס אליה.
<תמיר בן משה: כל מה ש - - -
יעקב מרגי: אני יכול לבקר אותך, תמיר, על מה שמוטל עליך ולא עשית.
<תמיר בן משה: אז אני אומר, כל הפרויקטים שאנחנו מכירים אותם, אנחנו בקשר רציף, כולל בית הספר פה, סתם לדוגמה אבו קרינאת, שלב ב' הוכר הצורך לתקצוב ב-2016, בימים הקרובים הוא הולך לקבל את התקצוב של השלב השני, 1,570 מטר בעזרת ה', ייבנה פה המשך, יעיפו מפה את הקרוונים.
<תמיר בן משה: לא יכול להיות שבבית ספר פה יהיו קרוונים.
<תמיר בן משה: אנחנו נחזק איפה שניתן לבנות בעדיפות עליונה.
<תמיר בן משה: זה מה שאני אומר בשורה התחתונה.
חנין זועבי: אז מה המענה שלך למה שאמר ראש מועצת אלקסום?
יעקב מרגי: אין לו מענה.
<תמיר בן משה: אני אומר - - -
יעקב מרגי: לא, תמיר, אני עונה.
חנין זועבי: אז אין תקציב.
יעקב מרגי: אני עונה במקומו.
יעקב מרגי: אומר לך תמיר בן משה, במילים שלי, ככה, נכון, יש פער, אם מישהו שאני עכשיו תוך שנתיים-שלוש מדביק את כל הפער, לא יהיה.
יעקב מרגי: אני כן יכול לומר לך שאני משגיח, אני מתקדם איתו.
יעקב מרגי: יש שאלה על הדלתא ופה נצטרך לראות איך אנחנו מתגברים על הפער הזה.
יעקב מרגי: אני לא יכול - - - אני לא ועדת הכספים, אבל אני אומר לך, אני יכול להטיל את האחריות של המחדל של המדינה, על זה שעדיין במועצות אזוריות יש מי שלא משלם את המוטל עליו והם מתמודדים, אני לא יכול ל - - - ובצדק, באשכול 1 הוא לא מסוגל להביא את ה-200, אתה יודע מה יקרה?
יעקב מרגי: יש פה תמריץ שלילי להעדיף את היבילים.
יעקב מרגי: תביא לי יבילים, אני לא משלם שקל, אני מקבל מימון מלא.
יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים יבילים, רוצים לבנות בנייה קשיחה.
יעקב מרגי: לכן כנראה שזו תהיה אחת הנקודות שנצטרך לגעת בהן בסיכום.
יעקב מרגי: אנחנו כמדינה יודעים לתת ביטוי והעדפה איפה, מה לעשות, שיש יוצאים מן הכלל.
יעקב מרגי: כנראה כאן זה היוצא מן הכלל, צריך בשנים מסוימות להדביק פערים ולראות איך אנחנו מדלגים על הסיפור של המצ'ינג, צימוד, או הדלתא.
חנין זועבי: אפשר שאלה?
יעקב מרגי: תמיר, סיימת?
<תמיר בן משה: כן.
חנין זועבי: תן לי מספר, אחוז - - -
יעקב מרגי: תשאלי אותי.
חנין זועבי: כמה כן נרשמים למסגרת החינוכית - - -
יעקב מרגי: מה את רוצה ממנו?
יעקב מרגי: תמיר הוא בינוי.
יעקב מרגי: זה עמירה תענה לך אחר כך, כמה נרשמים וכמה - - - בבקשה, רחמים יונה, נווה מדבר.
<רחמים יונה: אני חושב שלגבי חלק מהטענות שתי המועצות, בפתיחה, לא היית, דיברנו על פריסה של 2 מיליון דונם, אנחנו יושבים על פריסה של 2 מיליון דונם, מרהט, מצפה רמון, מצדה, ערד, כל הסביבה הזאת, אביבים, דימונה.
<רחמים יונה: זאת אומרת הפריסה היא ענקית.
<רחמים יונה: אנחנו מובילים בדרכי עפר ובדרכים הרריות, אולי בטווחים, לפעמים נכנסים לשטחים ל-10 קילומטר בפנים.
יעקב מרגי: מהכביש הראשי?
<רחמים יונה: מעבר לכביש, 10 קילומטר נכנסים בתוך ההרים.
<רחמים יונה: אנחנו יושבים פה בפריסה כזאת שאין במקום אחר.
<רחמים יונה: יש בעיה של הגעה ואנחנו חלק מהדברים האלה.
<רחמים יונה: הגשתי לך חוברת שאנחנו טיפלנו בנושא הזה, לקחנו בן אדם מבחינת שתי המועצות, לבדוק לנו מול משרד החינוך לגבי הנושא, אחת, העלויות, שתיים, הרכב שאמור להיכנס לשטחים האלה, האוטובוסים.
<רחמים יונה: כשבא משרד החינוך ואומר אוטובוסים משנתונים 1 ל-10, אין אוטובוס - - - שייכנס לשם, אין מצב פה.
<רחמים יונה: אנחנו נכנסים עם רכבים שבאמת מבחינה זו יש לנו בעיות.
<רחמים יונה: שתיים, יש מגבלות של החקיקה.
<רחמים יונה: התלמידים ייסעו רק בדרכים סלולות.
<רחמים יונה: 350 קילומטר לא סלולים, זה לא כתוב באף מקום ואנחנו עבריינים מבחינת המועצות.
<רחמים יונה: זה אחד הדברים שיכול להיות שגורם לנשירה.
<רחמים יונה: הבעיה השנייה המרכזית זה נושא שבטיות.
<רחמים יונה: התושבים לא משנים כתובת ואם מופיע אבו קרינאת, אף אחד לא יודע, הבחור מאבו קרינאת, איפה הוא גר.
<רחמים יונה: יכול להיות שהוא גר במצפה, יכול להיות שהוא גר פה ויכול להיות שהוא גר במטולה.
<רחמים יונה: זאת אומרת כל עוד הנושא השבטי נמצא קשה מאוד לאתר משפחות איפה הן נמצאות.
<רחמים יונה: בן אדם שמשנה כתובת, אבו עשיבה, כי הם בריכוז, רובם, אני יכול להגיד ש-95% גרים שם, אבל יכול להיות גם אחרים שמפוזרים.
<רחמים יונה: זאת אומרת קשה לאתר אותם.
<רחמים יונה: יש להם היום הזדמנות לשנות כתובות.
<רחמים יונה: יבוא עשיבה, וראינו את היישוב שם - - -
חנין זועבי: אתה יודע למה.
<רחמים יונה: היינו שם וראיתם את הריכוז.
חנין זועבי: אתה יודע.
יעקב מרגי: אתה מדבר אליי.
חנין זועבי: אתה יודע למה הם - - -
<רחמים יונה: הריכוז נמצא שם, אפשר לשנות כתובות, כל אחד בתוך אבו קרינאת, זו בעיה של זה.
חנין זועבי: לא, זה לא - - - לשנות.
<רחמים יונה: הנושא של המלגות וזה.
<רחמים יונה: אנחנו העלינו את הנושא הזה, אחת הבעיות הכאובות שלנו זה המשך י"ב והלאה.
<רחמים יונה: זו באמת בעיה.
<רחמים יונה: ואני מברך על התחבורה הציבורית, שפעם ראשונה בתולדות המדינה נכנסים ליישובים שלנו.
<רחמים יונה: אז באבו קרינאת ובקסר אל סיר יש לנו תחבורה ציבורית.
<רחמים יונה: שני היישובים שלי הם בדרך, גם אבו תלול וגם ביר הדאג', הולכים להכניס תחבורה ציבורית שאוספת את הסטודנטים, את האמהות, הילדים וכל זה ומסיעה אותם.
<רחמים יונה: אבל זה לא פותר את הבעיה, צריך למצוא פתרון של הנסיעות.
<רחמים יונה: המועצה שלנו, ביחד עם המנכ"ל והגזבר, לקחנו קרן של 250,000 שקל, בהשתתפות של התלמידים להסיע את הילדים אולי לפחות לשלושה מוקדים ואנחנו מסיעים.
<רחמים יונה: אנחנו עושים את זה השנה הלכה למעשה, אבל זה דבר שהוא יכול להיות חד פעמי.
<רחמים יונה: אין לנו מבחינה זו תקציב.
<רחמים יונה: הנושא של המלגות.
<רחמים יונה: יש פה, כמו שאמרו, משפחות קשות יום.
<רחמים יונה: חייבים למצוא להם את המסגרת, איך אנחנו מעודדים, כי אני חושב שהבעיה המרכזית של כל הבדואים, אם כל מה שטלב אומר, עם כל הכבוד, זה הנושא של החינוך, אז אני אומר, בפתיחה אמרנו, כל עוד לא היו בתי ספר תיכוניים הנשירה הייתה 50% ו-60%, בעיקר הבנות לא יצאו לאוטובוסים בכלל, לא ייתנו להן לנסוע, אבו עשיבה, עם כל הכבוד, לערוער, לא יילך.
<רחמים יונה: היום בית הספר התיכון פה, כולם באים לפה.
<רחמים יונה: והילדה הזאת שראיתם פה - - -
חנין זועבי: שהיושב ראש יקשיב.
<רחמים יונה: אז עודדנו את הנושא.
<רחמים יונה: אנחנו פתחנו בתי ספר, תשעה בתי ספר תיכון, פתרנו 90% מהבעיה.
<רחמים יונה: יש עוד בעיות, אבל תתעלמו מהעניין הזה.
<רחמים יונה: רוב הבעיה היא להרחיב את בתי הספר, להכניס להם תכנים.
<רחמים יונה: אני לא חושב שכולם ייצאו פרופסורים, לכן טכנולוגיה אנחנו עושים ומגמות, במדינת ישראל, עכשיו התבשרנו, בשתי המועצות נכנסים וגם הנושא של אוטוטק בעסק.
<רחמים יונה: זאת אומרת יש פה כוונה טובה.
<רחמים יונה: אני חושב שזה שיתוף של התושבים, גם מבחינה זאת, קצת לצאת מהנושא של משפחות, לאפשר לילדים - - - יש לנו מנהלי ספר, רשת אורט עושה עבודה יפה מאוד מבחינת העבודה.
<רחמים יונה: באמת אנחנו בתחילת דרך, אז הדברים של הסטודנטים לא סגורים, צריך את העזרה מכם, מכל מה שיכולים לעזור, לעודד את ההשכלה הגבוהה.
<רחמים יונה: זה העתיד שלנו.
<רחמים יונה: הכול דיבורים, הכול ייגמר, אם כל הצוות, ראית אותם, יגמרו בעוד שנה ושנתיים ושלוש את הלימודים באוניברסיטה, אז עשינו משהו.
<רחמים יונה: ואני רוצה להגיד עוד דבר אחד ובזה אני אסיים.
<רחמים יונה: אם עד לפני שש ושבע שנים 70%-80% מהמורים והמורות היו צפוניים, לשמחתי הרבה אנחנו יכולים לדבר על 40% ו-50% היום, שרוב המורים הם שלנו.
<רחמים יונה: יש עדיין, אבל צריך לעודד את המגמה הזאת, לחזק.
<רחמים יונה: זה ההצלחה שלנו בחינוך.
<רחמים יונה: תודה.
מירב בן ארי: קודם כל אני רוצה להביא את זה בקצרה, זה כבר הסיור השלישי שלי, זה הסיור השני במגזר הבדואי, הייתי פה בסיור קצת שונה, אני הבנתי קצת מה קורה ולכן אני אומרת במפורש, מה שהוועדה צריכה לקחת לטפל, וחבר הכנסת מרגי ואני, אנחנו עושים עבודה במגזר הבדואי מהיום שנכנסנו לכנסת, זה גם הנושא של ההסעות, שאנחנו מבינים שיש כאן בעיה ובתוך כל זה אני חייבת להגיד, זה הסיור השלישי שלי, יש כאן עבודה, חבל שעמירה לא נמצאת פה, הסגן שלה פה?
יעקב מרגי: כן, הסגן נמצא פה.
מירב בן ארי: אני חושבת שמה שקורה פה בדרום זה מהפכה.
מירב בן ארי: זה באמת מהפכה.
מירב בן ארי: כשאתה בא ואתה אומר שזה לא רק המורות, זה גננות מוסמכות.
מירב בן ארי: אנחנו יודעים, עד לפני שנתיים-שלוש הייתה יושבת איזה אמא ומתפקדת כגננת, בלי שום הסמכה.
מירב בן ארי: אז המהפכה שקורית כאן, ולא סתם הם מובילים ולא סתם הם קיבלו את הפרס הזה על האיכות, כי יש גם מהפכה ואי אפשר לבוא ולהגיד ששום דבר לא קורה, הכול על הפנים, הכול גרוע.
מירב בן ארי: לא נכון, יש כאן תהליך.
מירב בן ארי: נכון, הוא לא מספיק טוב, יש עוד הרבה דברים לשפר, אבל אני אומרת לך, גם כמערכת חינוך, אתה נמצא פה, אתה רואה, אני באמת הסתובבתי פה וראיתי ושמעתי ודיברתי עם המורות והגננות ואפילו עם הילדים ויש כאן תהליך.
מירב בן ארי: ואגב, הבעיות של הנשירה והבעיות של המקצוע זה גם בעיות שראינו בתיכון באופקים.
מירב בן ארי: גם בסיור שהיינו בתיכון באופקים ראינו את הבעיה של הנשירה וראינו את הבעיה של תחבורה ציבורית וראינו את הבעיה של הפריפריה.
מירב בן ארי: אני לא חושבת שיש מה להשוות, כי גם באופקים קשה וגם פה קשה ופה יותר קשה, אוקיי?
מירב בן ארי: אני כבר אומרת את זה.
מירב בן ארי: והדבר הנוסף שאני רוצה להגיד על העניין של הסטודנטים בהשכלה הגבוהה.
מירב בן ארי: יש תכנית לאומית, גם במגזר הערבי וגם במגזר החרדי, שמו את זה עכשיו כהחלטת ממשלה, שמו על זה גם כסף.
מירב בן ארי: מיליארדים.
מירב בן ארי: אני לא סתם פגשתי פה את הבחורה הזאת, ראיתי באמת את הרצון שלה וישר נתתי לה את כרטיס הביקור שלי ואמרתי לה 'תפני אליי, אני אעזור לך למצוא מלגה', אני יושב ראש השדולה למען השכלה גבוהה.
מירב בן ארי: יש לכם עניין שאתם רוצים לקדם כאן נושאים, תביאו את זה, אני מתחייבת לטפל בזה.
מירב בן ארי: אני אומרת שוב פעם, שסטודנט או סטודנטית בדואים ירצו ומבחינה כספית יש כל כך הרבה אפשרויות לקבל מלגה, גם אני באתי מנתניה, לא מהפזורה הבדואית, כל הלימוד שלי, תואר ראשון ותואר שני, הייתי עם מלגה מלאה סוציו אקונומית.
מירב בן ארי: ויש את זה.
מירב בן ארי: ואם אני יכולה לקבל אין סיבה שאחרים לא.
מירב בן ארי: הבעיה שצריך, ומנהל בית הספר דיבר על זה גם, שאגב, אני חייבת להגיד לך, שאדי, שאתה עושה עבודה מדהימה, ראינו את זה גם אצל מנהל בית הספר הראשון, אני רוצה להגיד משהו שיהיה ברור, יש אפשרות לחבר'ה שמסיימים פה לקבל מלגה וללמוד, אבל יש לכם פה גם עניינים של המשפחה וצריך לוודא, לפני שאנחנו באמת מתאמצים ומשיגים מלגה שהאבא, האמא, באמת אומרים לה 'אוקיי, מתחתנת, לא מתחתנת, אנחנו יכולים לתת לצאת ללימודים', כי יש כאן כבלים מסורתיים שמשאירים כאן את הנשים ולא נותנים להן לפרוץ ולצאת מהכפר.
מירב בן ארי: אם אתם רוצים שהנשים ייצאו ללימודים, צד אחד זה לבוא לעזור בלמצוא מלגות, אבל צד שני חייב לשחרר אותן מהמסורת של המשפחתיות.
<קריאה: והם ימשיכו ללמוד.
מירב בן ארי: אתה יודע מה?
מירב בן ארי: אני מאמינה לך, אבל יש פה ילדים שהסתכלו כאן בעיניים שלנו ואמרו לנו שהם לא יכולים.
<קריאה: אפילו שהיא נשואה היא ממשיכה ללמוד.
יעקב מרגי: בסדר, אדוני.
יעקב מרגי: שמענו, תודה.
מירב בן ארי: עזוב נשואה, לא נשואה.
מירב בן ארי: אמר לך כאן מישהו שאפילו באוטובוס יש בעיה שהיא תיסע לבד.
מירב בן ארי: אז בואו, אנחנו לא חיים, אני יודעת באיזה עולם אנחנו חיים.
יעקב מרגי: אבל זו לא הבעיה העיקרית.
מירב בן ארי: זו לא הבעיה.
מירב בן ארי: יש בעיה, יש סטודנטים שרוצים ללמוד, אנחנו נעזור להם.
יוסף ג'בארין: כמה מלגות אפשר להבטיח להם?
מירב בן ארי: היא אפילו דיברה כאן על משהו מאוד נכון, שמעתי את עמירה.
מירב בן ארי: היא אומרת שתיכון ממוצע במדינת ישראל צריך להיות 700-800 תלמידים, יש כאן 400.
מירב בן ארי: אז קודם כל תגדיל את בית הספר, תגדיל את הכמות של הילדים.
מירב בן ארי: תביא מספיק חבר'ה, תוציא אותם משדות המרעה שלהם, שיבואו לפה.
מירב בן ארי: תמנע את הנישואים בבית ספר - - -
<עמירה חיים: זה בסדר, בבאר שבע יש 3,000, 2,000.
<עמירה חיים: זה נותן אפשרות לבית הספר.
טלב אבו עראר: בערערה בנגב יש - - - בערערה בתיכון יש - - -
מירב בן ארי: עדיף שאני לא אתייחס, כאילו יש לך את זה ביותר פופוליסטי?
מירב בן ארי: אני אומרת לך שאני מתחייבת לעזור, אתה רוצה שאני אתן לך רשימה?
מירב בן ארי: 20, 30, 100 מלגות?
מירב בן ארי: די, יש גבול.