GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עמירה חיים: אנחנו שלחנו בוחן לחדר לידה.
טלב אבו עראר: שאדי, חוץ מנישואים?
<שאדי אבו עראר: נשירה, כמעט 6%-7% נושרים.
<שאדי אבו עראר: לפעמים בחודש מרץ עד אפריל, יש לך - - -
יעקב מרגי: רבותיי, אני לא מצליח לשמוע אותו.
<שאדי אבו עראר: יש סיבה עיקרית לנשירה - - - כמעט כאן חודשיים התלמידים לוקחים - - -
יעקב מרגי: חבר, אני לא שומע.
יעקב מרגי: אם ימשיכו דיבורים אני מפסיק את הדיון.
יעקב מרגי: תנו לו, אני לא שומע.
יעקב מרגי: שאדי, דבר אליי.
<שאדי אבו עראר: יש גם קשיים, תלמידים לא מוסעים.
<שאדי אבו עראר: חנין, זה לרשותך.
<שאדי אבו עראר: תלמידים מוסעים, 90% מהתלמידים מוסעים ולפעמים אנחנו מתקשים להביא אותם לתגבורים אחרי הצהריים.
<שאדי אבו עראר: קבוצה קטנה, ארגנתי להם הסעה, מביאה אותם אחרי הצהריים והם לומדים.
<שאדי אבו עראר: אני מקווה שהבעיה הזו תיפתר.
<שאדי אבו עראר: חסר מענה לחלק מהתלמידים והדבר גורם לנשירה סמויה בזמן הבגרות.
<שאדי אבו עראר: אני אגיד לך מה זה.
<שאדי אבו עראר: כל תלמיד יכול, אני מאמין, אבל לא יכול מתמטיקה 5, יכול אולי חשמל בית, מכונאות רכב, יש כאלה ככה.
<שאדי אבו עראר: אז באמת אנחנו רוצים - - -
יעקב מרגי: אין לך מבחר?
<שאדי אבו עראר: אני השנה הקמתי כיתה ב-י' לחשמל בית.
<שאדי אבו עראר: אני רוצה - - - לשלב ממש, להביא להם נגרות, חשמל בית, מכונאות רכב.
<שאדי אבו עראר: ככה זה יצמצם משמעותית את הנשירה.
<שאדי אבו עראר: אני לא יכול לתת לתלמידים כאן עיוני, צריך מגמות - - - מצב כלכלי נמוך מאוד.
<שאדי אבו עראר: צריך להבין את זה, יש כאן משפחות מרובות ילדים.
<שאדי אבו עראר: שים לב לנתון הזה, 30% משפחות חד הוריות, זה קצת מקשה על התלמידים.
<שאדי אבו עראר: רק שימו לב, בזכות - - - משרד החינוך אנחנו מוציאים את התלמידים לטיול חינם, הם לא משלמים על הטיול.
<שאדי אבו עראר: התלמידים יוצאים לטיול חינם ולומדים קורס פסיכומטרי גם חינם.
<שאדי אבו עראר: התלמידה שקיבלה 625 בפסיכומטרי, זה לא מובן מאליו.
<שאדי אבו עראר: אנחנו תקציבים מרשת אורט.
יעקב מרגי: אתה אומר 30% חד הורי, זה ייבש את כולנו.
יעקב מרגי: תסביר, מה זה 30%?
<שאדי אבו עראר: למשל אדם שנשוי לשתיים או שלוש נשים.
<שאדי אבו עראר: גרושים.
נורית קורן: הם לא מתגרשים.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים להבין.
יעקב מרגי: כולנו יכולים לזרוק פה כל מיני אמירות מידע אישי.
יעקב מרגי: כשאתה אומר 30%, אל תקפוץ לנושא, התחלת לומר - - -
<שאדי אבו עראר: אישה אחת מפרנסת את הבית, הבעל לא מתערב.
<שאדי אבו עראר: אם זה באישור רשמי, או אם זה אפילו רק - - -
יעקב מרגי: יש גם מצבים כאלה.
<שאדי אבו עראר: זה מקשה עלינו.
<שאדי אבו עראר: קיבלנו גם 120,000 שקל תקציב מעבדה, יש לנו שתי מעבדות, אני רוצה את השלישית גם.
יעקב מרגי: אם הבנתי את שאדי טוב, ה-30% זה לא הכול מגירושים, זה גם מצב - - -
טלב אבו עראר: איזה גירושים?
חנין זועבי: 30% של מה?
יעקב מרגי: חד הוריות.
יעקב מרגי: אז הוא הסביר.
חנין זועבי: מספיק, חאלס, יעני - - - בכיתה ו' - - -
<שאדי אבו עראר: חנין, צריך ל - - -
יעקב מרגי: טוב, הלאה.
יעקב מרגי: קיבלנו הבהרה.
<שאדי אבו עראר: יש הרבה דברים שעשינו ונעשה כדי לשפר את ההישגים ונעשה מצב אידיאלי.
<שאדי אבו עראר: קליטת מורים מקצועיים בעלי ניסיון מוכח.
<שאדי אבו עראר: אורט נתן לנו תמריצים להביא מורים, הוא נותן להם 60% מהשכר שלהם.
<שאדי אבו עראר: באמת הבאתי מורים שמגישים ל-5 יחידות מתמטיקה.
<שאדי אבו עראר: מאמצים לצמצום הנשירה.
<שאדי אבו עראר: התאמת המערכת לחלק מהתלמידים, מה זה?
<שאדי אבו עראר: אני בונה עוד כיתה ייחודית לבנות שהתחתנו, שיסיימו בשעה 12:00 וזהו.
יעקב מרגי: לא רק זה סיבת הנשירה, יש סיבות אחרות.
יעקב מרגי: הנשירה היא לא מסיבת נישואין.
<קריאה: יש קב"ס בבית הספר?
<שאדי אבו עראר: יש קב"ס.
<שאדי אבו עראר: בשנתיים האלה שאני מנהל החזרתי 64 תלמידים.
יעקב מרגי: - - - אחת שאבא שלה לא משחרר אותה, מה אתה רוצה מהקב"ס?
<שאדי אבו עראר: אני אגיד לך.
<שאדי אבו עראר: אני החזרתי בשנתיים האחרונות 64 תלמידים ויש משפחות בטאבו כתוב להן שהבנות לא לומדות.
<שאדי אבו עראר: בטאבו כתוב.
<קריאה: שאדי, מה היקף הנשירה כאן?
<שאדי אבו עראר: 6%.
יעקב מרגי: לא, אמרת 6% נישואים.
<שאדי אבו עראר: לא, 14 התחתנו.
יעקב מרגי: נכנסו בכיתה ט' לעומת - - -
<שאדי אבו עראר: כמעט 10-11 תלמידים, נשארו שלוש שנים.
<שאדי אבו עראר: זה לא מה שאתם חושבים, שהתלמידים - - -
יעקב מרגי: הנשירה היא לא מבית הספר.
יעקב מרגי: הוא אומר לך, הנשירה אצלו זה אלה שנכנסו ב-ט' ולא גמרו י"ב, אבל יש נשירה שלא התחילה בבית הספר בכלל.
<שאדי אבו עראר: אני אגיד לך, בית הספר שלנו, מספר הבנים יותר גבוה מהבנות.
יעקב מרגי: שאדי, תמשיך הלאה.
<שאדי אבו עראר: טוב.
<שאדי אבו עראר: ביקור באופן מתמיד.
<שאדי אבו עראר: אם ההורים לא באים, אנחנו הולכים אליהם.
<שאדי אבו עראר: אנחנו עושים את זה.
<שאדי אבו עראר: ניצול מיטבי של שעות עוז לתמורה, יש לנו חדר שם למעלה, שהוא מסודר ומרוהט - - -
יעקב מרגי: הוא מלא תמיד?
יעקב מרגי: או מורה אחת וילד אחד וכל הדלפקים ריקים?
<שאדי אבו עראר: יש לנו - - - לזה, מלא.
<שאדי אבו עראר: אני מנהל צעיר, אני רוצה להצליח ואני אצליח.
<שאדי אבו עראר: אנחנו מוסיפים לתלמידים, משתדלים שהם - - - עושים להם תגבורים - - - ביקורת למידה.
<שאדי אבו עראר: האבסורד שכאן, ביקורת למידה מאוד נמוך, בתל אביב זה גבוה.
<שאדי אבו עראר: הבאתי מורה מקצועית, תואר שני, עושה אבחונים מקצועיים לתלמידים.
<שאדי אבו עראר: היא מאבחנת.
<שאדי אבו עראר: והתלמידים לא משלמים.
<שאדי אבו עראר: על חשבון משרד החינוך.
<עמירה חיים: זה חלק מתכנית הממשלה, 3708, שמתגברת פה.
<שאדי אבו עראר: אתגרים.
<שאדי אבו עראר: יש לנו אתגרים מקצועיים.
<שאדי אבו עראר: צמצום הנשירה.
<שאדי אבו עראר: אני אלחם על זה ואני אחזיר את התלמידים, אבל אם החברה תעזור לנו בזה.
<שאדי אבו עראר: הסעות, לסלול כבישים ונעשה את זה.
<שאדי אבו עראר: אחוזי זכאים לבגרות, השנה אני אכפיל את זה, הבטחנו שהשנה נכפיל את זה.
יעקב מרגי: כמה היית בשנה שעברה?
<שאדי אבו עראר: אנחנו עומדים על כמעט 40%.
<שאדי אבו עראר: זה בגלל הנשירה.
<שאדי אבו עראר: התלמידים שניגשים לבגרות בי"ב לא באים לעשות בגרות.
<שאדי אבו עראר: מחויבות לחברה ואהבת הארץ, בוגר משתלב בשוק העבודה.
<שאדי אבו עראר: אנחנו מבקרים במוסדות כמו מרכז פרס לשלום ברחובות.
<שאדי אבו עראר: רק אתמול היו לנו תלמידים יהודים כאן.
<שאדי אבו עראר: אני עכשיו בתקווה הישראלית, החינוך שעושה עכשיו נשיא המדינה, אנחנו גם צריכים ללכת ל - - - אנחנו בקשר, התלמידים הולכים לשם.
<שאדי אבו עראר: אמרתי לך, כאן אנחנו רוצים לבנות לאהבה ודו קיום, רק שהגדולים יניחו לנו, תניחו לנו ואנחנו נעשה כאן - - -
יעקב מרגי: אתה אומר אל תעזרו לנו, רק אל תפריעו.
<שאדי אבו עראר: זהו.
<שאדי אבו עראר: אנחנו סיימנו, אם יש לכם שאלות או משהו.
<שאדי אבו עראר: אני אגיד לכם את האמת, אני רוצה להצליח.
<שאדי אבו עראר: מבחינת שעות ותקציבים - - -
יעקב מרגי: כמה זמן אתה מנהל את בית הספר?
<שאדי אבו עראר: שנתיים.
יעקב מרגי: מה עשית קודם?
<שאדי אבו עראר: אני דוקטורנט בשפה העברית, שירת ימי הביניים, תור הזהב בשירה הספרדית, הייתי חוקר אותה.
<שאדי אבו עראר: הלוואי שנחזור לתקופה הזו.
<שאדי אבו עראר: הייתי מרצה בבן גוריון וגם באוניברסיטה הפתיחה, אני גם מעביר השתלמויות והייתי מורה.
<שאדי אבו עראר: עכשיו אני מנהל.
<שאדי אבו עראר: לגבי סל השעות שאני מקבל.
<שאדי אבו עראר: האמת, יש לי עודף שעות, אין מורה שחסר לו שעות, יש לי קצת עודף שעות בסל שאני מנצל אותן מבחינת שעות.
<שאדי אבו עראר: ציוד, האמת, מה שנדרש יש לי, אבל עכשיו יש לי עודף שעות.
<שאדי אבו עראר: יש תלמידים שלומדים גם אחרי הצהריים, זה על חשבון השעות האלה ויש עוד שעות.
<שאדי אבו עראר: רק חסר דבר אחד, שבית הספר יגדל כדי להביא את התלמידים שנשרו ואני אביא אותם, אני אחזיר אותם.
טלב אבו עראר: אז תביאו את השעות - - -
<עמירה חיים: אני אביא עוד שעות.
<עמירה חיים: תביא את הילדים ותקבל עוד שעות.
<עמירה חיים: רק תביא אותם.
נורית קורן: כמה תלמידים נושרים בשנה?
<שאדי אבו עראר: 6% מבית הספר.
יעקב מרגי: רבותיי, אני רוצה לעשות סדר.
יעקב מרגי: אנחנו היינו בסיור מהבוקר בתחומי המועצה.
יעקב מרגי: אני מאפשר שלוש שאלות לשאדי על בית הספר, כי הדיון פה הולך להיות לא רק על שאדי ועל בית הספר שלו, כל מה שראינו מהבוקר ועם הפנים לעתיד.
יעקב מרגי: לכן אנחנו לא נתמקד בבית הספר הנוכחי.
יעקב מרגי: בבקשה, נציג ועד הורים.
<נציג ועד ההורים: אני מוועד ההורים.
<נציג ועד ההורים: אני מברך אותך, שאדי, על הרבה דברים, אבל אני לא מסכים איתך על הרבה דברים.
נורית קורן: זה בסדר.
יעקב מרגי: אנחנו במדינה דמוקרטית.
<נציג ועד ההורים: אני 60 שנה חיכיתי עד שיהיה פה בית ספר כזה כאן, באזור אבו קרינאת.
<נציג ועד ההורים: 60 שנה.
<נציג ועד ההורים: אני בן 65 וחיכיתי 60 שנה עד שקיבלתי.
<עמירה חיים: ברוך ה'.
<נציג ועד ההורים: נשירה, יש המון נשירה של בנות בגלל שלא היה בית ספר, רק בחמש השנים האחרונות.
<נציג ועד ההורים: נקודה שנייה, כל בדואי שיישב בשבט אבו קרינאת, שבט גדול עם 10 משפחות, הם לא שולחים את הבנות שלהם אפילו לערוער, השכנה שלנו.
<נציג ועד ההורים: הם לא שולחים.
<נציג ועד ההורים: מהרבה סיבות.
טלב אבו עראר: זו הסיבה העיקרית?
יעקב מרגי: אמרנו את זה, ברור.
<נציג ועד ההורים: אני מבקש מהפורום שנמצא כאן, ביחד עם חברי הכנסת, עם הוועד, עם ועדת החינוך, מכל הוועדות שיש בכנסת, אני הייתי בכמה ישיבות בוועדות, אני רוצה דבר אחד, אני רוצה שהמצב שבבית הספר הזה יוציא היום, יעזור לאותן הבנות שהיו כאן שיהיו מורות אצלנו.
<נציג ועד ההורים: מקומי, כאן, מפה אנחנו רוצים מורות.
יעקב מרגי: זו השאיפה של משרד החינוך.
<עמירה חיים: בשמחה רבה, זה מה שאנחנו עושים.
<נציג ועד ההורים: עם כל הכבוד לאלה שבאים מהצפון, אבל מורה שבאה בבוקר בשעה ארבע, מוואדי ערה, ומגיעה לכאן, אז זה קשה לה.
<עמירה חיים: כל מורה שהיא מהאזור מלמדת באזור.
<עמירה חיים: תשאל את אברהים.
חנין זועבי: הנשירה.
<נציג ועד ההורים: בית הספר.
<נציג ועד ההורים: חסר, עוד להוסיף בניין.
<נציג ועד ההורים: בבית הספר חסר הרבה דברים.
<נציג ועד ההורים: למשל, יש בנות, לאח שלי יש ארבע בנות שלומדות כאן, הם צריכים ללכת לאוניברסיטה, הוא חי על הבטחת הכנסה, הוא לא יכול לשלם שכר לימוד.
<נציג ועד ההורים: זו בעיה.
<נציג ועד ההורים: יש לי בן אחד שלומד במכללת קיי שנה שלישית, ויש לי בן - - -
יעקב מרגי: אני אתייחס לאקדמיה.
יעקב מרגי: בסוף.
<נציג ועד ההורים: אני לא עובד, אשתי לא עובדת והוא משלם 1,500 שכר לימוד.
<נציג ועד ההורים: זה בעיה, אני לא יכול לתת לשני ללמוד, השני הולך לעבודה.
יעקב מרגי: זו סוגיית שכר לימוד באקדמיה, ניגע בה בנפרד.
חנין זועבי: והנשירה?
חנין זועבי: אמרת משהו.
<נציג ועד ההורים: הנשירה יש עד עכשיו.
<נציג ועד ההורים: לצערי הרב יש הרבה משפחות בשבט - - -
יעקב מרגי: שלא שולחות.
<נציג ועד ההורים: הרבה משפחות לא שולחות את הבנים שלהם ללמוד.
חנין זועבי: לא 6%.
חנין זועבי: הוא אומר לא 6%.
חנין זועבי: זה האחוז, אתה חושב?
<עמירה חיים: לא שולחים.
<עמירה חיים: למה לא שולחים?
<נציג ועד ההורים: אני לא אמרתי 6%.
חנין זועבי: לא אלה שלא - - -
יעקב מרגי: אין לי הרבה סבלנות כשאני מבין מהר, בגלל זה לא שרדתי הרבה במערכת החינוך.
חנין זועבי: אז אני לא מבינה מהר, בסדר.
יעקב מרגי: תקשיבי, ה-6%, מה שדיבר שאדי, זה מתוך בית הספר.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את זה ויודעים שיש עדיין, למרות פריצת הדרך, למרות מה שאנחנו ראינו היום ולמרות ההצלחות הגדולות שיש במערכת החינוך במגזר הבדואי, יש הרבה משפחות במגזר שלא שולחות את הילדים.
יעקב מרגי: לכן ההגדרה עליהם כנשירה היא לא נכונה.
חנין זועבי: כן, נשירה סמויה.
חנין זועבי: הם מחוץ למסגרת.
יעקב מרגי: זה מחדל, זה רצון מצד אחד של המדינה גם לא להיות אגרסיבית מול מנטליות ונושא של מסורת, אבל בסוף בסוף בסוף זה מתנקז אלינו כמדינה כריבון.
יעקב מרגי: לכן היום, אני שמח, שהורים עומדים ואומרים את זה.
יעקב מרגי: צריך להתמודד עם זה, צריך להתמודד, כי זו בעיה קשה שצריך להתמודד איתה.
יעקב מרגי: היום כולנו מבינים שילד שלא לומד, העתיד שלו זה העתיד של הדור הבא, שדרכו לא תהיה סוגה בשושנים, יהיו קשיים ולכן צריך לעשות את הכול.
יעקב מרגי: מה גם שראינו שאפשר ללמוד 5 יחידות בגרות במתמטיקה ולשמור על המסורת הנפלאה שלכם.
יעקב מרגי: ראינו מה משפחת אבו עשיבה, מה, הם כופרים?
יעקב מרגי: לא, הם שומרים על המסורת בגאווה גדולה והילדים והילדות שלהם לומדים גם באקדמיה.
חנין זועבי: מרגי, זה לא נכון מה שאתה אומר.
חנין זועבי: זה לא מסורת.
טלב אבו עראר: אבל תקשיב, שומרים על המסורת, אבל בגלל המרחק.
טלב אבו עראר: בית הספר ממוקם במרחק עצום ואז זה בעיה.
<עמירה חיים: אבו קרינאת זה מתוך השבט.
טלב אבו עראר: עמירה, אם היו בונים ליד השבט, בקרב השבט - - -
יעקב מרגי: חכה, אני לא סיימתי.
יעקב מרגי: הכנסת את - - -
חנין זועבי: מרגי, תן לטלב.
טלב אבו עראר: מנהלת המחוז גם צריכה לאשר את מה שאני אומר.
יעקב מרגי: אבל לא סיימתי, רגע.
חנין זועבי: אבל תיתן לטלב, מרגי.
יעקב מרגי: כשאני אשחרר רשות דיבור אני אתן.
יעקב מרגי: רבותיי, אנחנו לא הולכים להיות פה עד ארבע-חמש.
יעקב מרגי: אני אומר את הסקירה בגדול, יישארו מעט שאלות, לאחר מכן נוכל לנצל את הזמן כמו שצריך.
יעקב מרגי: רבותיי, יש בעיות נוספות, סוגיית ההסעות היא סוגיה קרדינלית, המרחקים, התשתיות, אי אפשר להיכנס עם רכב - - -
טלב אבו עראר: יש בעיה - - -
חנין זועבי: לא, עכשיו אנחנו רוצים לדבר.
יעקב מרגי: אני לא אקיף את כל הבעיות.
יעקב מרגי: יש עוד הרבה בעיות.
יעקב מרגי: לכן הנשירה מתוך בית הספר, ציין אותה שאדי, גם כאלה שלומדות כיתה י"ב, מסיימות י"ב ולא באות לבחינות.
יעקב מרגי: זו גם סוגיה שצריך להתמודד איתה.
יעקב מרגי: נגענו בסוגיית המסורת.
יעקב מרגי: יש משפחות.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, שעדיין לא שולחות, זה לא מהיום, ויש סוגיית ההסעות.
יעקב מרגי: יש גם סוגיה של המבנים והמרחקים.
יעקב מרגי: לכן אנחנו מצמצמים את ה - - - רצית להוסיף?
טלב אבו עראר: כן, רציתי להגיד כמה מילים - - -
יעקב מרגי: על הבעיה הכללית?
יעקב מרגי: לא, אני רוצה לשחרר את הקטע של בית הספר המקומי.
חנין זועבי: לא, אנחנו רוצים שהם גם ישמעו, מרגי, מה שיש לנו להגיד.
יעקב מרגי: אני לא אעשה קרקס פה.
חנין זועבי: לא קרקס, אנחנו רוצים לדבר איתם.
חנין זועבי: אתה נתת מסגרת של הסברה שאנחנו לא מסכימים איתה.
יעקב מרגי: הולך להיות עכשיו, כרגע - - - אני אומר לכם, שאדי, תודה רבה.
טלב אבו עראר: לא, יש לי שאלה לשאול.
<עמירה חיים: הם לא הולכים.
<עמירה חיים: הוא יישאר.
יעקב מרגי: הוא לא הולך.
יעקב מרגי: אני לא הולך למקד - - - אתם רוצים למקד את כל הדיון על שאדי בבית הספר?
יעקב מרגי: אני לא עושה סיכום דיון, כי אנחנו מוגבלים בזמן.
יעקב מרגי: אנחנו נעשה דיון, אני אומר לכם, 40 דקות דיון וסיכום.
יעקב מרגי: יש פה ראש מועצה שהשקיע, שמצפה - - -
<עמירה חיים: שני ראשי מועצות.
<עמירה חיים: יש כאן גם את - - - אני רוצה להקפיד ששניהם ידברו.
יעקב מרגי: יפה, אנחנו רוצים לתת להם לדבר, לאחר מכן נפתח שאלות של חברי הכנסת והתייחסויות, נעשה את הסיכום כמו שצריך וניתן גם לאורחים, מי שרוצה, אבל יהיה סדר.
טלב אבו עראר: יעקב, דקה.
יעקב מרגי: אני לא מכיר דבר כזה, אבל קח.
טלב אבו עראר: ועדת החינוך צריכה, יש לה הרבה מה לעשות כאן בנגב.
טלב אבו עראר: לא יודע מי תיאם, מי יזם את הביקור הזה ובתיאום עם מי לבקר, איזה בתי ספר.
יעקב מרגי: אני, תבוא אליי בטענות.
יעקב מרגי: זה סיור ראשון.
טלב אבו עראר: שני בתי הספר שביקרנו בהם היום, אבו קוידר, נווה מדבר וכאן, אבו קרינאת, לא משקפים את המצב של הבדואים בנגב.
טלב אבו עראר: המצב כאן על סף קריסה, חמור מאוד, ובמיוחד ביישובים הבלתי מוכרים.
טלב אבו עראר: הנשירה, הסיבה העיקרית לנשירה, שנגע בה מנהל בית הספר, הסיבה העיקרית היא המרחק הרב לבית הספר.
טלב אבו עראר: בוא נגיד משפחת אבו קוידר, שמסיעה את ילדיה, את תלמידיה, בנות ובנים, למרחק של 10 קילומטרים עד ערערה בנגב, עד שגב שלום, עד תל שבע, זו הסיבה העיקרית שההורים ישאירו את הבת שלהם, כדי לא לעבור את המרחק הזה.
<רחמים יונה: אבל זה לא נכון.
יעקב מרגי: רחמים, בכנסת פיתחנו שאפשר לשמוע, לא חייבים לקפוץ.
טלב אבו עראר: דבר שני, המצב הסוציו אקונומי כאן ידוע לכל קברניטי המדינה, כולל יושב ראש ועדת החינוך.
טלב אבו עראר: המצב כאן, שהוא אחד החסמים שעומד בפני תלמידינו כדי להגיע למכללות ולאוניברסיטאות, כמו שציינה הבת של אבו עשיבה.
טלב אבו עראר: עניין שלישי וחשוב מאוד, חברים, חשוב מאוד מאוד, הגיע הזמן, ואני גם רוצה שמנהלת המחוז של משרד החינוך תאשר את כל מה שאני אומר, בבוקר אני חילקתי מחמאות שהיא באמת לא מבדילה בין יהודי לבין ערבי, אבל להביא תמונה אמיתית למצב של החינוך, היא חייבת לעשות זאת, כי המצב בלתי נסבל.
טלב אבו עראר: יישוב שהוא ליד רמת חובב, ואדי נעים הוא נקרא, יש שם 3,000 תלמידים, יש שם שלושה בתי ספר, המים מובלים אליהם במיכלים.
טלב אבו עראר: אפילו משרד הבריאות לא מוכן לבקר על המים שם, ואז זה גורם למחלות ואז זה גורם למוות.
טלב אבו עראר: יש שתי החלטות בג"צ שמחייבות את המדינה לחבר את בתי הספר לחשמל שם ועד עכשיו לא כיבדו את החלטות בג"צ שם.
טלב אבו עראר: המצב כאן על הפנים, חברים, שלא לבוא לדבר על אבו קרינאת שהוא יישוב מוכר קודם כל, ואני מודה לראש המועצה שהוא משקיע בבית הספר הזה, בסדר, אבל גם אבו קוידר שם, יישוב לא מוכר, משרד החינוך מטפל שם, בבית הספר אבו קוידר, אבל מה עם השאר?
טלב אבו עראר: אני מזמין אותך, אדוני מכובדי יושב ראש ועדת החינוך, לבקר ביישובים איפה שהמצב מבייש את כל המדינה.
טלב אבו עראר: 30% מגילאי 3-4, אין להם מסגרת חינוך, אין להם גן.
טלב אבו עראר: גברתי, את ואת, שתיכן, מהקואליציה, גם תעבירו לממשלה את התמונה האמיתית.
טלב אבו עראר: אני כן מבקש מעמירה חיים, מנהלת המחוז, לקחת אותנו במשרד החינוך וכולנו, לאיפה שהמצב שם צריך תיקון, צריך שיפוץ.
יעקב מרגי: שמתם לב שזה לא דקה, אבל ככה זה.
מירב בן ארי: זה היה נאום חוצב להבות.
יוסף ג'בארין: אולי יגיבו על הדברים שלנו?
יוסף ג'בארין: ראשי המועצות.
נורית קורן: יש פה יושב ראש.
יעקב מרגי: אני מקבל את ההצעה, בסדר?
יעקב מרגי: ניתן לחברי הכנסת לשחרר ואחר כך נפתח דיון.
יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת ד"ר ג'בארין.
יוסף ג'בארין: קודם כל תודה ואני מברך על הביקור החשוב הזה.
יוסף ג'בארין: אני מקווה שבאמת מה שאמרת, שזה יהיה הביקור הראשון בסדרה של ביקורים ואני אחדד את הדברים ברוח שאמר חברי טלב אלסנאע.
יעקב מרגי: אבו עראר.
יוסף ג'בארין: טלב אבו עראר, סליחה.
יוסף ג'בארין: התחיל טלב אלסנאע והמשיך ביותר כוח טלב אבו עראר.
יוסף ג'בארין: חברים, בואו לא נתעלם מהעובדות.
יוסף ג'בארין: העובדות אומרות שהאוכלוסייה הבדואית בנגב היא האוכלוסייה הכי חלשה בישראל.
יוסף ג'בארין: זה נתון, זה לא בוויכוח.
יוסף ג'בארין: אנחנו גם יודעים, וזה, גברתי עמירה, ממשרד החינוך, שהנתונים הכי קשים על נשירה, על זכאות לבגרות, על בכלל מצב החינוך ולא רק על זכאות לבגרות אלא בגרות איכותית, הנתונים הכי קשים בישראל נמצאים כאן, נמצאים באזור הזה.
יוסף ג'בארין: והם נמצאים באזור הזה, וזה הכי חשוב, זה עשרות שנים.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת אני כבר, עם כל הכבוד, לא קונה 'אנחנו נעשה ואנחנו נקים ואנחנו נפעיל וקיבלנו אישור' ובלה בלה בלה.
יוסף ג'בארין: הרבה מזה, עם כל הכבוד, אדוני, עוד לפני 10 שנים טיפלתי בזה כעורך דין באגודה לזכויות האזרח, הרבה מהדברים כמעט לא זזו למרות כל ההבטחות שהיו.
יוסף ג'בארין: מאוד מפריע לי שדווקא הנגב, עם כל הקשיים שיש בו, אינו נכלל גם לא בתכנית החומש שהוכרז עליה עכשיו, של הרשות לפיתוח כלכלי, והחינוך בכלל לא נמצא שם.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת גם לא הנגב ולא החינוך בכלל.
יוסף ג'בארין: זה אומר דרשני, זה אומר שאין משהו מוסדר.
יוסף ג'בארין: אם יש טענה אחרת, שיש תכנית חומש, בואו נראה אותה, בוא נביא אותה לוועדת החינוך, נדון בה, נבין שהיא באמת עונה על כל הצרכים.
יוסף ג'בארין: כל הדברים הטובים שזזו, או מרבית הדברים הטובים שזזו בתקופה האחרונה, הרבה מהם, אני אומר את זה גם לראשי המועצות וגם למשרד החינוך, נעשו רק אחרי בג"צ.
יוסף ג'בארין: גם הקמתו של התיכון, גם לגבי הסעות, גם לגבי המחסור בקב"סים.
יוסף ג'בארין: ואני אומר לכם, עם כל הכבוד לבג"צ, אם לא יהיה שיתוף פעולה של הרשויות זה לא יתקדם.
יוסף ג'בארין: בעניין הקב"סים, הראו שיש צורך, זו הלשון של השופטת, בהעדפה מתקנת.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת היה צריך לעשות ודאי העדפה מתקנת בכל התחומים הללו.
יוסף ג'בארין: אני לא רואה אפילו שוויון, שלא לדבר על העדפה מתקנת.
יוסף ג'בארין: שני המקומות שביקרנו לא משקפים כלום בבחינת המציאות כאן.
יוסף ג'בארין: המציאות כאן היא בתי ספר הרבה יותר מופקרים, יש הרבה רשלנות בתחזוקה שלהם, בנינים יבילים שהם מאוד מסוכנים ברמה הבריאותית, בתי ספר מעל ל-1,500 תלמידים שאמורים להיות כבר שני בתי ספר, אם לא שלושה בתי ספר.
יוסף ג'בארין: אצלי הכול מתועד.
יוסף ג'בארין: אין לנו אולי מספיק זמן להיכנס, אבל אני קורא ליושב ראש לכנס דיון אחרי הסיור הזה בתוך הוועדה, שנוכל גם להעלות את הדברים עם המספרים ועם הנתונים שיש לנו.
יוסף ג'בארין: לגבי הכפרים הלא מוכרים, אנחנו מדברים על יותר מ-100,000 תושבים, מחציתם זה תלמידים.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת מחצית מאלה ביישובים הלא מוכרים אלה בדיוק מי שצריך להיות במערכת החינוך.
יוסף ג'בארין: לכן העמדה העקרונית והמוסרית של כולנו צריכה להיות שצריך להסדיר את מערכת החינוך ללא קשר להסדרה התכנונית כי אחרת ייקח לנו עוד עשרות שנים עד ש-.
יוסף ג'בארין: לכן גם בפנייה למשרד החינוך וגם לראשי הרשויות, צריך להבטיח בתי ספר בתוך היישובים הללו ברמה הנאותה ועם כל המשאבים הנדרשים.
יוסף ג'בארין: דבר כזה לא קיים למרות כל ההבטחות.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש וכל הנוכחים, אני ממשיכה מה שאמרו עמיתיי, טלב ויוסף.
חנין זועבי: כאשר אנחנו עורכים סיור בנגב חובתנו כנציגי ציבור היא קודם כל להדגיש מה חסר וקודם כל להדגיש מה מייצג.
חנין זועבי: אני פה חוזרת, אבל בגלל שזה העיקר, מה מוסר ההשכל מהסיור הזה ומההצגה של המנהל?
חנין זועבי: שהכול בסדר, שאנחנו נותנים מה שחסר, מה שדורשים, אנחנו ממלאים את הצורך, אבל אנחנו יודעים שזה לא נכון.
חנין זועבי: סיור לא משנה מציאות, סיור אולי בתקשורת, הכתבה תהיה הכול בסדר, ואני מאוד מכבדת מנהלים של בתי ספר יהודיים שכאשר אנחנו נכנסים הם שמה דופקים על השולחן מה חסר.
חנין זועבי: אני מאוד מכבדת אזרחים וצריכים ללמוד מהאזרחים היהודים כאשר הם מתעקשים על הזכויות שלהם ועל מה שחסר.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש, הנשירה, לא אלה שלא נרשמים מלכתחילה, לפי כל הדוחות, נשירה מבתי ספר בנגב היא יותר מ-20%.
יעקב מרגי: שאדי נתן סקירה על שאדי, הוא לא נתן על כל המגזר.
חנין זועבי: לא, אני לא מדברת על שאדי.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש, עוד פעם, סטטיסטיקה חשובה, אחוז הנשירה - - -
יעקב מרגי: לא, אני לא רוצה שתבואי בטענות לשאדי, שאדי נתן סקירה על בית הספר שלו.
חנין זועבי: לא, במשפט הנשירה זה לא על שאדי.
יעקב מרגי: על שאדי.
חנין זועבי: לא על שאדי.
יעקב מרגי: הוא נתן סקירה על שאדי.
חנין זועבי: במשפט על הנשירה זה לא נוגע לשאדי, זה נוגע למצב הכללי.
חנין זועבי: נשירה מבתי ספר בנגב היא יותר מ-20%.
חנין זועבי: הבעיה היא לא איפה אנחנו עושים או איפה אנחנו לא עושים.
חנין זועבי: הבעיה של הכפרים הבלתי מוכרים, אל תגידו לנו, וסליחה עכשיו, אנחנו נציגי העם שלנו, אנחנו נציגי התרבות שלנו, אל תגידו לנו המנטליות שלכם.
חנין זועבי: גם המנטליות בצפון לפני אולי 30 שנה, התרבות שלנו, חלק מהתרבות הייתה שיש מחסומים לבנים ולבנות ולנשים לצאת לעבוד ולצאת, אבל יש מציאות של מודרניזציה טבעית שנכנסה לכל העולם הערבי והיא משנה תרבות.
חנין זועבי: זה לא ערך תרבותי שהנשים לא יילכו ללמוד או לעבוד.
חנין זועבי: הרי 54% מבי.
חנין זועבי: איי הן נשים ערביות ו-52% באמ.
חנין זועבי: איי הן נשים ערביות.
חנין זועבי: אל תגידו תרבות, תגידו מציאות, תגידו מה המדינה עושה בשביל לקדם את החברה, בשביל לקדם את האזרחים.
חנין זועבי: יש עניין פוליטי, למרות שאני לא רוצה להיכנס, אבל אי אפשר.
חנין זועבי: או - - -
מירב בן ארי: את לא יכולה בלי זה הרי.
חנין זועבי: כן, כי יש מציאות.
חנין זועבי: אני לא בורחת מהמציאות.
נורית קורן: נו, נשמע.
יעקב מרגי: תאמרי אותה, מה הבעיה?
חנין זועבי: יש שלא רוצים לבנות - - - מה זאת אומרת הסעות?
חנין זועבי: אנחנו דורשים מיפוי, זה בהמלצות, ברשותך, מיפוי של נשירה, מיפוי מה הם ריכוזי האוכלוסייה שחסרים להם בתי ספר וגם אם הם נופלים בקטגוריה של כפרים בלתי מוכרים אי אפשר, אדוני היושב ראש, לא בונים בכפרים הבלתי מוכרים בגלל שיש תכנית פוליטית לגרש את האזרחים מהאדמה שלהם.
מירב בן ארי: לגרש?
מירב בן ארי: די, ברצינות.
מירב בן ארי: מהרגע שהיא באה אין שום דבר לעניין.
מירב בן ארי: אתה מוכן לספוג את זה.
מירב בן ארי: פתאום מעניין אותה הבדואים.
מירב בן ארי: מהיום שנכנסתי למליאה אנחנו עובדים - - -
נורית קורן: לא מגרשים פה אף אחד.
מירב בן ארי: מילה אחת לא שמעתי במליאה על הבדואים.
מירב בן ארי: די, שתסיים כבר.
חנין זועבי: את יכולה לצאת אם את לא רוצה להקשיב לי.
חנין זועבי: מילת סיכום - - -
מירב בן ארי: תשעה חודשים אני בכנסת, מילה אחת לא שמעתי.
יעקב מרגי: רגע, מירב.
חנין זועבי: תמיר, התלמידים תחת האחריות שלך - - - תמיר ואדוני היושב ראש, תחת האחריות שלכם לא נופלים רק התלמידים שנרשמו, גם התלמידים שלא נרשמים, בגלל שהם כל כך רחוקים ולא יכולים.
חנין זועבי: גם אם יש הסעות וגם אם מחזקים את ההסעות, תחת האחריות שלך התלמידים שלא נרשמים.
חנין זועבי: אני מבקשת ממך מיפוי, סקר לתלמידים שלא נרשמים - - -
יעקב מרגי: הוא הבין.
חנין זועבי: ואתה תגיד, גם אלה באחריות שלי, תמיר.
חנין זועבי: זו אחריות שלך.
יעקב מרגי: רבותיי, אני מבקש, רבותיי.
יעקב מרגי: זו דעתה, היא אמרה וצריך לאפשר להביע דעה.
יעקב מרגי: אני רואה שהקטע של הנשירה תופס - - - עמירה, את רוצה להתייחס?
יעקב מרגי: אבל רק על הנשירה.
יוסף ג'בארין: כי זה לא חוקי.
יוסף ג'בארין: אתם יודעים, עמירה, שזה לא חוקי.
יוסף ג'בארין: ילד או ילדה בגיל הזה שלא בבית הספר זה לא חוקי.
יעקב מרגי: אבל היא עוד לא אמרה כלום.
מירב בן ארי: מה זה לא חוקי?
מירב בן ארי: למה, מישהו חושב שזה בסדר פה?
נורית קורן: מה אתה רוצה?
נורית קורן: שיכניסו את ההורים ל - - -
מירב בן ארי: כן, האמת קודם כל כן.
מירב בן ארי: לפי החוק במדינת ישראל, אתה צודק מאוד - - -
נורית קורן: אבל אתה יודע מהאחריות של ההורים.
מירב בן ארי: אתה צודק.
מירב בן ארי: העניין הוא שהנשירה, לאף אחד פה אין עוררין שיש בעיה עם הנשירה, זה כל העניין.
מירב בן ארי: אנחנו לא מערערים, לא על הנשירה ולא על ההסעות.
יעקב מרגי: אנחנו באנו ללמוד עליה.
טלב אבו עראר: מה, הבעיה שלנו רק הנשירה?
מירב בן ארי: לא רק.
מירב בן ארי: תן לקיים דיון ענייני.
מירב בן ארי: כל היום הפופוליזם הזה.
יעקב מרגי: טלב, זו פעם ראשונה שיסלקו מישהו שגר פה.
<עמירה חיים: אחת הבעיות במגזר הבדואי זאת נשירה.
<עמירה חיים: זאת עובדה, ואנחנו מנסים להתמודד איתה.
יעקב מרגי: אני לא פותח דיון, אתם מקבלים נתונים וזהו.
מירב בן ארי: נכון, אלה נתונים עובדתיים גם.
טלב אבו עראר: שתיהן מפריעות כל הזמן, למה?
טלב אבו עראר: מפריעות ממש.
מירב בן ארי: אנחנו?
מירב בן ארי: אני כל הזמן שומעת - - -
<עמירה חיים: הנשירה קיימת וההתמודדות איתה זה לפתוח מסגרות לבנות, לפתוח בתי ספר ליד הבנות, כמו שעשינו פה, לפתוח יותר מגמות טכנולוגיות ולהביא ילדים מבחוץ, גם את זה אנחנו במתווה.
<עמירה חיים: אחר כך, אם יהיה זמן אני אגע בהחלטת הממשלה על המתווה של הטכנולוגיה.
<עמירה חיים: אחת הבעיות הנוספות זה ילדי 3-4.
<עמירה חיים: כשנכנס חוק 3-4 אז בחוק כתוב שהוא ייכנס בשלבים לפי תהליכי בנייה ואני כמובן אלחם על כל מקום שאנחנו רוצים שילדי 3-4 ילמדו, אין בכלל ספק בעניין הזה.
<עמירה חיים: אבל זה לא עניין של בינוי, כפי שכאן הסבירו, ובהסעות אני לא רוצה לגעת, אלא אני רוצה לגעת באחוזי הנשירה.
<עמירה חיים: מבחינת המדידה של הנשירה, יושב כאן יוסף רחמים, המפקח של הנשירה, אז ב-2015 אחוז הבנים הנושרים מתוך המערכת של נווה מדבר, נווה מדבר ואלקסום זה בערך אותה נשירה והיא יותר מאשר ביישובי הקבע, זה ברור, הרבה יותר, יש לי כאן אחוזי נשירה של כל היישובים, אני יכולה לתת לכם אותם.
יוסף ג'בארין: לא, ממוצע.
יוסף ג'בארין: מה ממוצע הנשירה?