GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מנואל טרכטנברג: הילדים לא נולדים בגיל 3 – זה חדשות – הם נולדים קודם והולכים למסגרות, יש תאונות, לצערי הרב, וזה שטח פרוץ.
מנואל טרכטנברג: אז אנחנו נצטרך להידרש לזה לפחות במסגרות המפוקחות.
יעקב מרגי: במקרה הזה אתה תוביל ואני אשתף אתך פעולה.
מנואל טרכטנברג: במסגרות המפוקחות לפחות על ידי משרד הכלכלה, לצערי, כיום – נקווה שבעתיד זה יהיה משרד החינוך – חייבים לעשות צו הרחבה.
<חדוה קולפניצקי: רק משהו קטן – אנחנו רק רוצים לתאם נוסח בנוגע לסוגיות של הסוכנים לקראת הסוף.
<מירב ישראלי: אנחנו נקריא ואז גם התיאום - - -
יעקב מרגי: כשנקריא.
יעקב מרגי: קודם כל, אני מגלה את דעתי, אני מתכונן לעמוד בהחלטות ועדת שרים לענייני חקיקה – אני אומר קודם כל, כדי לשחרר אוויר לכולם – למרות שיש באפשרותי לדלג אני מתכונן לעמוד בהחלטה של ועדת שרים, לכן אני מחויב לזה.
יעקב מרגי: תוך כדי הקראה: סעיף שאין בו הסתייגות – מתקדמים, סעיף שיש פה הסתייגות – בבקשה להרים יד.
יעקב מרגי: זה הליך העבודה.
יעקב מרגי: מרכז השלטון המקומי, בבקשה, תתייחס לדברים שנאמרים.
יעקב מרגי: רבותי, תחסכו מלל כי אני רוצה להתחיל להקריא ולהתקדם לקראת חקיקה בקריאה ראשונה.
<אלי לוי: תודה.
<אלי לוי: אדוני, לפי מספר חודשים קיבלנו על עצמנו את המטלה לנסות ולהביא את הפתרון המקצועי לבעיה שכולנו סביב השולחן כאן מבינים מהי ובאמת הפתרון הוא מילת הכסף: קולקטיב בתעריף אחיד שייקבע פה בוועדה.
<אלי לוי: אבל, מילת הקסם הזו היא מילה קלה אולי לבטא אותה אבל צריך ליצור אותה, וליצור אותה, כמו שאמר נציג משרד המשפטים, מה לעשות, זה לפגוע בעצמאות של כלל הרשויות המקומיות, שלא כל אחת תבחר את המבטח שלה אלא אנחנו יוצרים קולקטיב אחד במכרז אחד, כך אנחנו מייצרים את יתרון הגודל ואת התנאים האחידים לכל תלמידי ישראל.
<אלי לוי: היום, המצב הוא שיש עצמאות לכל הרשויות.
<אלי לוי: כל אחת בוחרת את המבטח שלה.
<אלי לוי: יש כאלה שמצליחות ב-200 שקלים ויש כאלה ב-30 שקלים והגענו לכאן בגלל הבעיה הזאת.
<אלי לוי: יצרנו קולקטיב באמצעות תעריף אחיד, חיוב כל הרשויות, אבל אחת מהרגליים הבסיסיות לפתרון הזה הוא ניהול מרוכז.
<אלי לוי: כדי שנבין – מדובר פה בביטוח שילד בכיתה א' חלילה עובר תאונה, הוא יכול לתבוע עד גיל 21.
<אלי לוי: לקחת את הקולקטיב הזה ובעצם לפרק אותו ולפזר אותו דה פקטו, באמצעות כך שכל רשות משיקוליה, כמו שאדוני הזכיר, תבחר לה את הסוכן שלה, כל סוכן ינהל אותה – היום הוא קיים, מחר הוא איננו – תלמיד שנפל חלילה בגיל 6, יצטרך לחפש את הסוכן שנעלם כבר 10 שנים לפני כן.
<אלי לוי: זה בעצם לקחת את הקולקטיב ולפרק אותו.
<אלי לוי: חברות הביטוח, כאשר הן מדברות על קולקטיב וכאשר הן יידרשו בעצם להציע את ההנחה המשמעותית שעליה אנחנו מדברים, בוחנות כמה אלמנטים, אחד מהם הוא כיצד הביטוח מנוהל מולן.
<אלי לוי: אם נפרק את הקולקטיב ונאפשר לכל רשות לקחת את הסוכן שלה, אז לא כל ה-256 יבחרו בסוכנים פרטיים אבל די בכך ש-40 או 50 יבחרו ואין לנו קולקטיב.
<אלי לוי: אז אנחנו יכולים להמשיך ולבטא פה מילות קסם: תעריף אחיד, תעריף אחיד, תעריף אחיד, אם זה לא מנוהל בצורה אחידה גם לא נוכל לפרסם מכרז בעוד שלוש שנים כי – אני ארדוף אחרי אותו סוכן שייתן לי את נתוני התביעות?
<אלי לוי: אני אתחיל לרכז?
<אלי לוי: אני רוצה רק לסיים ולומר, מדינת ישראל כך נוהגת.
<אלי לוי: למדינת ישראל יש את "ענבל" ו"ענבל" היא גם פגיעה בעצמאות של כל משרד ממשלתי ושל כל גוף ממשלתי ובכל זאת מדינת ישראל הבינה שכדי להתנהל כקולקטיב היא הקימה את "ענבל" ו"ענבל" מטעמה מבצעת את השירותים האלה.
<אלי לוי: השלטון המקומי הוא לא הוא גוף קיקיוני, הוא גוף שהקים חברה בבעלות מלאה אך ורק של השלטון המקומי למטרה הזאת, בין היתר, והמטרה שלנו פה בוועדה היא לתת לזה ביטוי.
<אלי לוי: אנחנו לוקחים את זה על עצמנו, אנחנו לא זורקים את זה על אף משרד.
<אלי לוי: אדוני הטיל עלינו את המשימה, אנחנו לוקחים אותה בכבוד ומבקשים להוכיח ולהראות שאנחנו מסוגלים להביא את הפתרון.
<אלי לוי: לקחת ולקשור לנו את היד זה בעצם לומר, רבותי, ניהול מפוזר.
<אלי לוי: ניהול מפוזר – אין קולקטיב.
יעקב מרגי: אני אומר שוב, אנחנו נעביר את זה בקריאה ראשונה.
יעקב מרגי: בזמן האלה, ולא יהיה הרבה זמן, בין הקריאה הראשונה לשנייה ושלישית אנחנו נעשה – אני עדיין סובר כמוך, כפי שטענתי בתחילת הדיון, שצריך את האפשרות של סוכן בלעדי אבל זה יבוא בהידברות.
יעקב מרגי: אני מקווה שנצליח גם בהידברות, נשים את הרציונל ואם צריך לעלות לדרגים יותר גבוהים נעלה לדרגים יותר גבוהים.
יעקב מרגי: אבל כדי לא לעכב את החקיקה אנחנו היום נעביר את זה, נעמוד בהתחייבות שלנו לוועדת שרים לענייני חקיקה.
יעקב מרגי: עוד דובר אחד אחרי זה ואנחנו ניגשים להקראה.
<זאב גולדבלט: כדי להיות קצר אני אקריא את זה: ביטוח תאונות אישיות, כפי שהתנהל בשנים האחרונות, יצר בעצם דיפרנציאציה, או בידול, בלתי נסבל מחד, בין הרשויות עצמן – אני מדבר בין ההורים שגרים ברשות אחת לעומת הורים שגרים ברשות שנייה – והתייקרות בלתי נסבלת וללא שום פרופורציה מאידך.
<זאב גולדבלט: אתה דיברת על 70% בשנה, אני מדבר על יותר מהכפלה תוך שנתיים, וזה על רקע הפרטה של שירותים שמסורתית סופקו בעבר על ידי המדינה באמצעות "ענבל".
<זאב גולדבלט: אחת המכשלות על פי תפיסתי היתה העדפת המדינה את האינטרסים של חברות הביטוח – שוב, לתפיסתי – על פני האינטרסים שלנו, ההורים, שבעצם מממנים את הביטוח הזה.
<זאב גולדבלט: אנחנו נדרשים בעצם לשלם עבור ביטוח שנועד להגן גם על ההורים אבל גם על הרשויות מפני תביעות כנגדן וזאת באמצעות התנגדות לקיומו של קולקטיב.
<זאב גולדבלט: זה מה שהמדינה בעצם עשתה ועושה גם כעת, לצערי.
<זאב גולדבלט: אני קורא למשרד המשפטים ולמשרד החינוך: תעזבו את זה.
<זאב גולדבלט: קבלו את ההצעה המקורית שהוצגה על ידי חבר הכנסת מרגי וחברים נוספים כפי שהיא.
<זאב גולדבלט: מדובר בעצם בכספים שלנו, ההורים, לא בכספים שיוצאים מהמדינה אלא מהכיס שלנו ולכן אנחנו מאוד מאוד מבקשים: אל תתערבו אם אתם לא תורמים.
<זאב גולדבלט: אתם רוצים להתערב?
<זאב גולדבלט: עלא כיפאק, תשלמו אתם את הביטוח.
<זאב גולדבלט: אנחנו לא נסכים להחזיר את הגלגל לאחור.
<זאב גולדבלט: אנחנו חושבים שהפתרון של קולקטיב הוא באמת הפתרון הנכון, זה הפתרון כי הוא נותן מענה, את המשקל האמיתי לנו כריכוז של כל ההורים בישראל וזה בעצם מכפיל הכוח היחידי שיש לנו מול חברות הביטוח.
<זאב גולדבלט: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד – קודם כל, אנחנו מברכים את יו"ר הוועדה שלקח על עצמו לקדם את החקיקה בשום שכל ועשה את זה לדעתי בצורה נפלאה, דבר, סמדר ציינה קודם, שלא עשה אף אחד מקודמיך.
יעקב מרגי: עשו דברים אחרים.
<זאב גולדבלט: אני רוצה להודות גם לאנשי מרכז השלטון המקומי וגם למשרד החינוך, אבל בעיקר לחבר'ה של המרכז לשלטון מקומי והמשכ"ל, בראשות ביבס, ששיתפו אתנו פעולה, עם פורום ועדי ההורים היישוביים, וגיבשנו הסכמות.
<זאב גולדבלט: לגבי הסוגיה שהעלה חבר הכנסת שמולי, יהיה מסמך הבנות שבעצם הליבה שלו תהיה שהמש"ם ופורום ועדי ההורים היישוביים כנציג ההורים יגבשו ביחד את תנאי המכרז ועל זה יש הסכמה עם המשכ"ל ועם החברה - - -
יעקב מרגי: וכאן גם משרד החינוך נכנס כרגולטור.
<זאב גולדבלט: כן, ודאי, וזה גם בידיעה והסכמה של משרד החינוך כך שאנחנו בפירוש מעורבים גם בנושא הזה.
יעקב מרגי: בבקשה, מר בינת.
<גרשון בינט: אנחנו עוסקים בזה המון והנקודה המרכזית היא דבר שבכלל לא מתייחסים אליו.
<גרשון בינט: קודם כל, האם מישהו יודע כמה זה עולה לילד?
איציק שמולי: היום?
יעקב מרגי: היום 75 שקלים לילד, היום.
<קריאה: זה המקסימום, עד.
<זאב גולדבלט: אתה יודע מה?
<זאב גולדבלט: אני אתן לך תשובה שיש כאן:
<זאב גולדבלט: אצלו, הוא מאבו גוש, 75 שקלים – אצלו 32.
יעקב מרגי: זאב, אין לי זמן לזה.
<גרשון בינט: אוקיי.
<גרשון בינט: כשאנחנו מדברים זה בין ארבעה לשבעה שקלים, נכון להיום, לחודש, ועד לפני שנתיים-שלוש זה עלה בסביבות שני שקלים, זה דבר ראשון.
<גרשון בינט: על פי מה שאני יודע, החוק אומר שהרשות חייבת לבטח, כמו שהיושב-ראש אמר מקודם, את כל התלמידים על פי מרשם האוכלוסין – ואני מדגיש את זה, על פי מרשם אוכלוסין ולא על פי מקומות הלימוד שלהם.
<גרשון בינט: יש רשות לעירייה לגבות – זו לא חובה לעירייה לגבות.
<גרשון בינט: זה יוצר אבסורדים, עד לפני שלוש שנים הסכום היה 23 שקלים, עלות הטיפול, אמר לי מנהל הגבייה בעיריית ירושלים, בערך שקל, שקל ומשהו, כלומר, 50% מעלות הטיפול לחודש.
<גרשון בינט: מה שקורה בסוף בדיוק זו העלות הזו.
<גרשון בינט: לכן, המסקנה הנדרשת היא שאם זה יהיה קולקטיב ומשרד החינוך ייקח את זה על עצמו: א', זה יוזיל לו את זה באופן מאוד קיצוני, חוץ מהשוויון הגדול שזה יעשה פה; ב', יבוטחו כולם כי נכון להיום מי שלא רשום, לא משנה מאיזו סיבה – עבר דירה, לא מצאו אותו – לא מבוטח.
<גרשון בינט: כל ה"ויצעק" הוא של תושבים - - -
יעקב מרגי: סליחה, זה יושב-ראש מרכז שלטון מקומי, מר חיים ביבס, הוא מתקומם על ההגבלה הזאת, ובצדק, אנחנו חשבנו פה - - -
<זאב גולדבלט: זה בשידור?
<זאב גולדבלט: הוא צופה?
יעקב מרגי: כן, זה בשידור.
יעקב מרגי: אני אגלה לך איך היו מדליפים בישיבות ממשלה כשישבתי שם – כשראינו מי יצא לשירותים תוך כדי דיון ולאחר מכן צ'ופר כל היום בתקשורת, הבנו שהוא היה המדליף, אתה מבין?
יעקב מרגי: אז יוצאים ומדליפים, לא צריך שידור.
יעקב מרגי: אני אומר "ובצדק" כי בדיונים פה אנחנו נזפנו בו - "נזפנו" במילים עדינות – אפילו כמעט התעמרנו, מיכל חטפה, היא יושבת פה.
יעקב מרגי: באנו ואמרנו: ריבונו של עולם, איך אפשר להגיע למצב כזה, לעשוק את ההורים?
יעקב מרגי: הם לקחו את המטלה את עצמם, הם אמרו: סליחה, שהמדינה תיקח – יש "ענבל", נכון?
יעקב מרגי: יש "ענבל", קחו, תעזבו אותנו, לא רוצים.
יעקב מרגי: לא רוצים.
יעקב מרגי: הגענו ל-75 באילוצים של מה שקרה במציאות של השנים האחרונות.
יעקב מרגי: אז אמרנו: אין דבר כזה, אי אפשר לצאת החוצה, רוצים לעשות סדר.
יעקב מרגי: לכן אני מודיע לכם את זה – הוא רצה מרגע זה להודיע שהוא יוצא, אני לא מאפשר לו לצאת, אבל בין הקריאה הראשונה לשנייה שלישית אנחנו נעשה הכול כדי שמשרד המשפטים יבינו את הצורך וישקלו.
יעקב מרגי: אני לא מקל ראש בטענה שהעליתם אבל המדינה כמדינה יודעת לקבל החלטות גם במצבים של פגיעה כזו שהיא לא מהותית כל כך והצר לפעמים שווה בנזק המלך.
יעקב מרגי: הייתי חייב לומר את זה תוך כדי הדברים שלך.
<גרשון בינט: אני ממש מסיים.
<גרשון בינט: כל ה"ויצעק" מגיע מאנשים שמקבלים כעבור שנים – כשפתאום איתרו אותם כי הם התחילו ללמוד בבית ספר, עברו דירה ופתאום נרשמו באיזה בית ספר שדווח עליהם דרך המנב"ס – ואז פתאום מגלגלים עליהם רטרואקטיבית שנים על גבי שנים, ואם זה ממשפחות גדולות אז מדובר על ריביות והצטברות, כך זה באמת.
<גרשון בינט: לו המדינה היתה לוקחת באמצעות "ענבל", גם העלות היתה חוזרת למה שהיא היתה – לעניות דעתי, פחות מ-20 שקלים בחודש – וגם היו מכסים מי שהיום לא מכוסה.
<גרשון בינט: אני לא יודע אם אנשים יודעים, בתי הספר הפרטיים הערביים, בתי הספר החרדיים של הקנאים, שהם גם לא אצלנו – אין לנו רישום עליהם.
<גרשון בינט: אני התוודעתי לעניין הזה אחרי ורסאי, הגיע אלי אבא עם קביים ואומר לי: שלחו אותי מהביטוח אליך לראות אם היא רשומה, ואז הגענו למי שהיה המשנה ליועץ המשפטי של העירייה ושאלנו אותו: מה זאת אומרת שהם שולחים אותו אם הוא ברשימה או לא, במקרה הוא נפל בין שני סוגי אוכלוסיות.
<גרשון בינט: אז הוא אומר: לא קשור אחד לשני, הוא צריך להיות מבוטח בין אם הוא למד בבית הספר הזה, בין אם הוא למד בבית ההוא ובין אם הוא לא למד באף בית ספר, אז זו בעיה של ביקור סדיר אבל זו לא בעיה של אותו אחד אם הוא משלם או לא.
<גרשון בינט: אבל מטרטרים אותם, חברות הביטוח מטרטרים אותם להביא אישורים.
<גרשון בינט: לכן, אני מסכם, אם "ענבל" תעשה את זה זה יעלה לה תקציב זעום.
יעקב מרגי: היא לא רוצה, תגיד לי, אני יכול להכניס מישהו לחופה בכפייה?
<גרשון בינט: אני לא יודע, אז שכל הקולקטיב יעשה דרך השלטון המקומי.
<גרשון בינט: היום אנחנו למשל, בעיריית ירושלים, מבוטחים באמצעות השלטון המקומי.
יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך שאם אני מכניס את "ענבל" לחופה השלטון המקומי רוקד במדרגות הרבנות, יוצא מזה.
<גרשון בינט: לא, אבל אני חושב שזה לא עניין של "ענבל", יותר העניין שמשרד החינוך צריך את זה על הכתפיים שלו ואז כולם יהיו מכוסים – איפה פותרים את הבעיה שכולם יהיו מכוסים?
יעקב מרגי: א', כולם מכוסים.
<גרשון בינט: לא, לא.
<מיכל מנקס: אני רוצה לעשות רגע סדר, אתה מרשות מקומית ולכן חשוב שנדע: כל מי שרשום כתלמיד במוסד חינוכי יבוטח, אבל - - -
<גרשון בינט: לא, אלה מהווקף לא עוזרים בעניין.
יעקב מרגי: הבעת את דעתך, תן לה, אני רוצה להגיע להקראה.
<מיכל מנקס: מה שחשוב הוא – וזה כן לפתח הרשות המקומית – לקבל את רשימות התלמידים, זה הכול.
<גרשון בינט: חברים, מהווקף לא רוצים - - -
יעקב מרגי: בינת, אמרת את הדברים לפרוטוקול, שמענו את התשובה בפרוטוקול ואני אומר לך, אתה יודע איפה הכשל?
יעקב מרגי: אכן כן, שכל מחלקת חינוך, והעירייה שלך, תיקח את מרשם האוכלוסין, כמו שאתה אומר שהיא עושה לגבי ביקור סדיר לראות מי רשום, מי לא רשום ועושים את הבקרות האלה, כנ"ל גם בזה.
<גרשון בינט: גם לביקור סדיר לא עושים את זה.
יעקב מרגי: לצערי הרב, אבל צריך לעשות את זה.
<סופי אורטשקנזי: אפשר להוסיף עוד הערה?
<סופי אורטשקנזי: על פי החוק, מי שזכאי לחינוך חינם חייב להיות מבוטח בביטוח תאונות אישיות.
<מירב ישראלי: אבל זה במוסד שבו הוא לומד, על זה הוא מדבר.
<סופי אורטשקנזי: במוסד החינוכי שבו הוא לומד.
<מירב ישראלי: זה מה שהוא אומר, הוא אומר - - -
<קריאה: הוא מדבר על היישום, לא על הזכאות.
יעקב מרגי: אנחנו ניגשים להקראה, היועצת המשפטית שלנו, מירב ישראלי, תקרא לנו.
יעקב מרגי: סוף סוף אנחנו מעסיקים אותה, זו ועדה שאנחנו לא מעסיקים אותה הרבה.
<מירב ישראלי: לא חסרה לי עבודה.
יעקב מרגי: הוא אמר קנאים, יש להם בירושלים קנאים – אתם קנאים לחקיקה.
<מירב ישראלי: אני מקריאה את הנוסח המתוקן כפי שמשרד הממשלה העבירה לנו: "הצעת חוק ביטוח תאונות אישיות לתלמידים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016".
יעקב מרגי: בואו נעשה רק סדר, רבותי: היועצת המשפטית מקריאה סעיף סעיף, אין הערות – מתקדמים הלאה, יש הערות – להרים את היד.
<יגאל שגיא: זו ההצעה של ועדת השרים?
יעקב מרגי: זה מתוקן אחרי השולחן העגול שהתקיים אחרי ועדת השרים, לא המקורי.
<מירב ישראלי: "תיקון חוק לימוד חובה 1.
<מירב ישראלי: בחוק לימוד חובה, התש"ט–1949, בסעיף 6(ד1) – (1) אחרי "שבו הוא לומד" יבוא "רשות חינוך מקומית תרכוש את הביטוח במסגרת הסדר ביטוח שייקבע לפי מכרז שנערך בהתאם להוראות סעיף 198ב לפקודת העיריות "; (2) אחרי "על ידי השר" יבוא "לפני פרסום המכרז".
<מירב ישראלי: סעיף 6(ד1), אני מזכירה, הוא הסעיף שמחייב את הרשות המקומית לעשות את הביטוח ובעצם מה שאנחנו מוסיפים כאן זה הסדר ביטוחי – אנחנו תכף נקריא את 198ב – ורק חשוב לי להדגיש שהשר קובע לפני פרסום המכרז את העלות, כשהתחרות היא בעצם על התנאים במסגרת המחיר הזה.
<מיכל מנקס: השר ממליץ ליו"ר הוועדה שמאשר את זה?
<מירב ישראלי: לא, השר קובע, זה המינוח, והוועדה מאשרת.
<מירב ישראלי: זה הדבר השני שהיה חשוב לי להגיד, הקדמת אותי.
יעקב מרגי: לא ויתרנו על זה למרות שבנוסח הראשון שלכם רציתם.
יעקב מרגי: אז לא הבנתי אתכם נכון, בסדר.
<מירב ישראלי: לכן אני אומרת את זה לפרוטוקול – הנוסח הזה כפי שהוא משאיר על כנו את אישור הוועדה לסכום.
יעקב מרגי: סעיף 1 אין הערות.
יעקב מרגי: סעיף 2, קדימה.
<מירב ישראלי: "תיקון פקודת העיריות 2.
<מירב ישראלי: בפקודת העיריות , אחרי סעיף 198א יבוא: "ביטוח תאונות אישיות לתלמידים 198ב.
<מירב ישראלי: (א) על אף האמור בסעיף 197, עירייה שהיא רשות חינוך מקומית כהגדרתה בחוק לימוד חובה, תרכוש ביטוח תאונות אישיות כמשמעותו בסעיף 6(ד1) לאותו חוק, במסגרת מכרז פומבי שייערך על ידי חברה משותפת, ובלבד שהתקיימו כל אלה: (1) המכרז יהיה לתקופה שלא תעלה על שלוש שנים בכפוף להוראות פסקה (2);" – "ייבחר בו מבטח אחד בלבד" הורד, זה לא מונע, חשוב להגיד, שזה יהיה מבטח אחד, כמובן בכפוף לדינים הרגילים.
<מירב ישראלי: "(2) הביטוח שיירכש במסגרת המכרז יהיה לתקופה שלא תעלה על שנה אחת וניתן יהיה לחדשו לשתי תקופות נוספות של עד שנה אחת בכל פעם בהתאם לתנאי המכרז; (3) במכרז ייקבעו דמי ביטוח אחידים לכל התלמידים המבוטחים אשר ייקבעו לפני פרסום המכרז בהתאם לתשלומים שייקבעו לפי סעיף 6(ד1) לחוק לימוד חובה וכן שיעור העמלה המירבית המותרת לסוכני הביטוח שתיקבע כאמור;" סעיף (4), כאמור, נמחק.
<זאב גולדבלט: סליחה, על זה אנחנו רוצים להעיר.
יעקב מרגי: מה נמחק?
יעקב מרגי: תסבירי מה נמחק.
<מירב ישראלי: מה שנמחק זה בדיוק מה שעליו היה הדיון פה קודם, שזה השימוש בסוכן ביטוח אחד.
<מירב ישראלי: כרגע זה לא מוגבל רק לחברת הבת של החברה המשותפת אלא כל עירייה בעצם תוכל - - -
<זאב גולדבלט: זה למעשה לבטל את הקולקטיב.
יעקב מרגי: זאב, אתה רוצה להתקדם?
יעקב מרגי: תן לי, תאמין לי שאם אני אנהל את זה כפי שצריך תוכל להרים יד ולקבל, אז למה?
יעקב מרגי: לפני ההתייחסויות – הרי על סעיף 4, מה שנמחק, כבר דיברנו והבענו את דעתנו, אני לא חושב שיש טעם עוד פעם לפתוח את זה אלא אם כן יש טיעונים חדשים נוספים.
<אלי לוי: שום דבר, זו אותה טענה.
יעקב מרגי: אותה טענה, אתה אומר את זה לפרוטוקול.
<אלי לוי: אותה טענה, סוכני הביטוח זו אותה טענה.
<זאב גולדבלט: אותו דבר, מצטרף לדעתו.
<ורד וינדמן: הרעיון שלי היה, ההצעה קודם – שאני לא הבנתי מה עמדתו של אדוני בעניין הזה – משרד החינוך גם בחוק חייב להיות בפנים.
יעקב מרגי: הוא בפנים.
<ורד וינדמן: אני לא רואה שהוא בפנים.
יעקב מרגי: "השר" – זה לא שר החינוך?
<ורד וינדמן: השר קובע כפי שהוא שהיום, בזה אנחנו לא משנים את המצב היום.
<ורד וינדמן: אבל מה שהצעתי בסעיף - - -
יעקב מרגי: למה הוא קובע?
יעקב מרגי: מכוח מה הוא קובע?
<ורד וינדמן: אני רק אשלים את המשפט שלי: בסעיף קטן (3), מה שאני מציעה הוא להוסיף "בהתאם לתנאי סף – אני לא מנסחת - - -
<מירב ישראלי: זה צריך להיות בתקנות, אם עושים את זה כך, זה לא בקביעה של הוראה מינהלית.
<ורד וינדמן: שוב אני מזכירה, מירב – והיתה, למיטב זכרוני, הסכמה של משרד החינוך לפני שנים ספורות – שמבקר המדינה קרא להסכמה - - -
יעקב מרגי: מה את מבקשת?
<ורד וינדמן: אני מבקשת שמשרד החינוך יהיה אחראי לקבוע תנאי סף מינימליים, הוא עושה חלק מזה היום בחוזר מנכ"ל, אי אפשר להוציא אותו.
<ורד וינדמן: להבנתי גם חברי הכנסת שישבו כאן הסכימו עם האמירה הזו שמשרד החינוך יהיה חלק.
יעקב מרגי: משרד החינוך: כשכתוב "השר", "על ידי השר" – מה התהליך?
<סופי אורטשקנזי: התפקיד של השר הוא לקבוע את התעריף המרבי של גביית הורים.
<סופי אורטשקנזי: נכון שכן היה דוח מבקר המדינה שהמליץ לנו להתקין תקנות, הבעיה שלנו שאין לנו – בדומה לחוק הספורט למשל, בסעיף 70(ב) לחוק הספורט, שיש הפנייה, כתוב שהשר יקבע בתקנות את היקף הביטוחים.
<מירב ישראלי: זה בדיוק מה שהיא מבקשת.
יעקב מרגי: לא יהיה, השנה בכל אופן לא יהיה, אני אסביר לכם למה: לתקן תקנות זאת אומרת שבתשע"ט זה יכנס, למה?
יעקב מרגי: כי תשאלו את משרד המשפטים כמה זמן לוקח להם לעבור על תקנות, יש להם מגדלים, מגדלי עזריאלי של תקנות שעוד לא אושרו.
<סופי אורטשקנזי: אנחנו כן עבדנו על הנושא הזה, אנחנו גם עירבנו את השלטון המקומי, החברה למשק וכלכלה והרבה גורמים נוספים, ניסינו כן ללכת לתקנות, יש עם זה בעיה לא פשוטה בכלל.
<סופי אורטשקנזי: אנחנו גם הבנו שאם אנחנו נלך לתקנות אנחנו נצמצם, במקום לסייע אנחנו נצמצם, כי החוק, כפי שאמרתי לא מזמן, קובע את הזכאות לחינוך חינם רק לתלמידים שלומדים במוסדות הרשמיים ולא במוסדות הלא רשמיים.
יעקב מרגי: לא, אני לא רוצה להתעסק עם זה, סליחה, גברתי, תתייחסי להערה בדוח המבקר.
יעקב מרגי: השר ממלא את תפקידו?
<סופי אורטשקנזי: בסדר.
<סופי אורטשקנזי: אנחנו שקלנו, לא פוסלים את זה עכשיו, אנחנו רוצים לראות מה יקרה הלאה.
יעקב מרגי: אנחנו ממשיכים, יש הערות?
<מירב ישראלי: "(5) החברה המשותפת תפעל באמונה ובשקידה לטובת המבוטחים בלבד, לרבות בעניין יישום ההתקשרות לפי המכרז והטיפול בתביעות לתגמולי ביטוח שיוגשו במסגרת המכרז, ותהיה רשאית לקבל ממבטח שזכה במכרז מידע המצוי אצלו הנוגע לתלמידים המבוטחים על ידו ותביעות לתגמולי ביטוח שהוגשו במסגרת התקשרות שנבעה מהמכרז.
<מירב ישראלי: " כאן אני רוצה לשאול את השלטון המקומי כמה שאלות: קודם כל, מי המבוטחים פה באופן רשמי?
<זאב גולדבלט: תלמידי ישראל.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, התלמידים הם המבוטחים ולא הרשות המקומית?
<קריאה: לא, הרשות.
<אלי לוי: בואו נבין, בעלת הפוליסה זו הרשות המקומית, אבל חשוב לומר שבהתאם לחוק הביטוח - - -
<מירב ישראלי: בגלל המינוח אני שואלת, אני רוצה לדעת איך לנסח את זה.
<אלי לוי: המבוטח זו הרשות המקומית, המוטבים אלה התלמידים.
<מירב ישראלי: אז צריך "לטובת המבוטחות והמוטבים".
<אלי לוי: נכון.
<אלי לוי: חשוב לציין שחובת הנאמנות של סוכן בדרך כלל – וזו עוד אחת מהבעיות – היא לחברת הביטוח, הוא סוכן מטעמה, אבל כאן אנחנו מגדירים את זה - - -
<מירב ישראלי: לא, לא, אבל כאן זה לא בהקשר של הסוכן כי אתם לא תהיו הסוכן, זו השאלה השנייה שלי.
<מירב ישראלי: דבר דבר: קודם כל, אנחנו נכתוב "המובטחים והמוטבים".
<חדוה קולפניצקי: סליחה, מי אלה המבוטחים?
<מירב ישראלי: הכוונה שלכם היתה שהם יפעלו לטובת התלמידים, אם אני מבינה נכון, ברגע שאומרים "מבוטח" זה לא כולל את התלמידים כי המובטח הרשמי בעל הפוליסה הוא הרשות המקומית, לכן אני שואלת מה צריך לכתוב פה.
<חדוה קולפניצקי: בעל הפוליסה הוא הרשות המקומית אבל המבוטחים הם התלמידים.
<אלי לוי: המוטבים.
<סמדר סגל: המוטבים, גם ההורים הם מבוטחים.
<מירב ישראלי: השאלה היא מבחינת המינוח המשפטי, אני רוצה להיות בטוחה שאני מכסה את הכול, אני חושבת שצריך להגיד המוטבים.
<מירב ישראלי: אתם יודעים מה?
<מירב ישראלי: זה נושא של ניסוח, בואו נגיד שהמהות - - -
<חדוה קולפניצקי: כי אנחנו התאמנו את זה לנוסח בתקנות שלנו, תקנות ביטוח בריאות קבוצתי.
יעקב מרגי: יש פה שאלה – האם בנוסח כפי שהקריאה היועצת המשפטית התלמידים מכוסים?
<חדוה קולפניצקי: כן.
<מירב ישראלי: אוקיי, אז אני אגיד לפרוטוקול: המהות ברורה, אנחנו נבדוק את זה בתהליך הניסוח.
<אלי לוי: הפוליסה פה מגדירה במפורש – "מוטב הוא תלמיד הנכלל בביטוח זה מכוח צירופו על ידי המבוטח", מבוטח זו הרשות המקומית.
<מירב ישראלי: אז אני רק אומרת לפרוטוקול, אנחנו גם רק בקריאה ראשונה.
יעקב מרגי: תקשיבו להבהרה של היועצת המשפטית.
<מירב ישראלי: בעקרון אנחנו מבינים שאתם תפעלו גם לטובת הרשות וגם לטובת התלמידים, אנחנו נמצא את הדרך הנכונה לנסח את זה, את זה היה לי חשוב להגיד.
יעקב מרגי: לקריאה שנייה שלישית.
<מירב ישראלי: יכול להיות שאפילו כאן.
<חנן ארליך: אני מצטרף לזה, אני רק אומר שכל הפסקה הזאת בעצם תעבור עוד ניסוחים.
<סמדר סגל: סליחה, במוטבים גם הורים, אז לציין את זה.
<זאב גולדבלט: זה מופיע בפוליסה, כן, גם בפוליסה הנוכחית חלק מההורים מוטבים.
<מאיר ממן: צריך להתייחס לחוק ולא לפוליסה כרגע.
יעקב מרגי: איך נכנסו פה ההורים?
<מאיר ממן: יכול להיות שאפשר להכניס עוד מוטב ועוד מוטב אבל החוק אומר - - -
<סמדר סגל: הורים מלווים שיוצאים לטיולים אז הם מבוטחים גם כן אם קורה להם משהו.
<מירב ישראלי: אבל זה לא מכוח 6(ד1) לדעתי.
יעקב מרגי: הם מערבבים.
<מירב ישראלי: מערבבים משהו אחר.
יעקב מרגי: אני מבקש לא לסייע בידי.
<מירב ישראלי: זה לא הורים, זה רק תלמידים.
<מאיר ממן: אני רוצה שיודגש העניין הזה – החוק בעצם אומר התלמידים יהיו מבוטחים, לא מוטבים.
<מאיר ממן: זה שהפוליסה בנויה בצורה כזאת ובסופו של דבר המוטב הוא המבוטח – הניסוח צריך להיות מבוטח ולא מוטב.
<מירב ישראלי: אז אנחנו נבדוק את זה.
<מירב ישראלי: אפשר להגיד "מבוטח", נגדיר את זה.
<מירב ישראלי: זאת השאלה הראשונה.
<מירב ישראלי: השאלה השנייה שלי היא למעשה מה שנאמר באחת הישיבות, שיישום ההתקשרות הוא לא על ידי החברה המשותפת אלא על ידי חברת בת שלה.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, המילים "החברה המשותפת תפעל באמונה ושקידה בעניין יישום ההתקשרות" – זה למעשה לא נכון.
<אלי לוי: "באמצעות חברת הבת שלה", לחברה המשותפת אסור לעסוק בביטוח.
<אלי לוי: "באמצעות חברת הבת", את צודקת.
<מירב ישראלי: השאלה האם זאת היתה הכוונה פה – האם הפסקה הזאת מתייחסת רק לעריכת המכרז המשותף או גם להתקשרות שלהם כסוכן ביטוח, שכרגע לא נכנס לחוק?
<מירב ישראלי: אז אולי צריך להוריד את המילים "לעניין ההתקשרות"?
<חנן ארליך: הכוונה היא שהאחריות הכוללת תהיה על החברה המשותפת.
<חנן ארליך: זה נכון שלא היא זו שמתקשרת עם המבטח, מצד שני היא זו שעורכת את המכרז, היא זו שאחראית גם להאריך אותו לשנה.
<מירב ישראלי: אבל לא לעניין ההתקשרות עם חברת הבת, אתה לא יכול להטיל עליהם את האחריות ולא לתת להם את הסמכות.
<אלי לוי: בדיוק, זה לקשור לי את היד ולהגיד לי: אדוני - - -
<חנן ארליך: רק רגע.
<חנן ארליך: בסמכותה גם להאריך את המכרז לשנים נוספות - - -
<מירב ישראלי: את המכרז, אבל לא ההתקשרות לפיו.
<חנן ארליך: את המכרז, לכן רוצים לתת סמכות שהיא תוכל להביא בחשבון למשל, במסגרת שקילת הארכת ההתקשרות ובמסגרת היציאה למכרז חדש, בחינת ניסיונו של מבטח קודם כמציע למכרז נוסף את אופן תפקודו, את היישום, את הטיפול שלו תביעות וכו' וכו'.
<מירב ישראלי: אין בעיה, אבל זה לא לעניין ההתקשרות כי החברה המשותפת לא מתקשרת אז היא לא יכולה לפעול באמונה ובשקידה.
יעקב מרגי: אבל כל הרקע שהוא מציג – זה לא לעניין ההתקשרות?
<מירב ישראלי: לא, לא ההתקשרות בפועל.
<אלי לוי: נוטרלנו מהעניין של ההתקשרות, אומרים לנו: תפרסמו מכרז, זוזו הצידה, בעוד 3 שנים ניפגש, בעזרת-השם, אולי יהיה קולקטיב, או שלא – אז לא נותנים לנו לטפל בהתקשרות וזו בדיוק הנקודה.
יעקב מרגי: מי זו חברת הבת שלה?
<אלי לוי: סוכנות הביטוח.
<אלי לוי: על פי החוק, אסור לחברה למשק וכלכלה לעסוק בביטוח, לכן היא הקימה חברת בת בבעלות מלאה גם של השלטון המקומי, שלנו, מאה אחוז בבעלות, והיא רק סוכנות ביטוח.
יעקב מרגי: אז לא נטרלו אתכם?
<אלי לוי: על פי התיקון של משרד המשפטים אני לא עוסק בהתקשרויות.
<מירב ישראלי: לא לפי החוק.
<אלי לוי: כל רשות יכולה לבחור לעצמה סוכן, אז אני לא יכול לעסוק בזה על פי החוק.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע במצב כזה, לכן זה לא סותר.
<אלי לוי: בסדר גמור, קיבלתי את מה שאמר היושב-ראש.
<מירב ישראלי: רק את "לעניין ההתקשרות" לדעתי צריך להוריד.
יעקב מרגי: אז מה יהיה במקומו?
<מירב ישראלי: אז זה יהיה "יישום ההתקשרות".
<מירב ישראלי: "החברה המשותפת תפעל באמונה ובשקידה לטובת המבוטחים בלבד" בלי ה"לרבות", בפעולות שהיא עושה.
<מירב ישראלי: פשוט להוריד את ה"לרבות".
<מירב ישראלי: גם בתביעות לתגמולי ביטוח.
יעקב מרגי: תקריאי את הנוסח המתוקן.
<מירב ישראלי: פשוט להוריד את הסיפה.
<מירב ישראלי: "החברה המשותפת תפעל באמונה ובשקידה לטובת המובטחים" – או "המוטבים", נראה מה צריך – "בלבד; ותהיה רשאית לקבל...".
<אלי לוי: במה, בפרסום המכרז?
<אלי לוי: הרי זו המטלה היחידה על פי חוק.
<אלי לוי: בסדר, טוב.
<מירב ישראלי: מה שאתם עושים לפי החוק.
<מירב ישראלי: אז את זה אני מורידה.
<מירב ישראלי: "ותהיה רשאית לקבל ממבטח שזכה במכרז מידע כללי המצוי אצלו הנוגע לתביעות לתגמולי ביטוח שהוגשו במסגרת התקשרות שנבעה מהמכרז".
<מירב ישראלי: זה באמת המידע כדי שלמכרז הבא הם יוכלו לדעת.
<אלי לוי: פה יש לנו גם לשיטת משרד המשפטים התנגדות עקרונית.
<אלי לוי: אם מבקשים ומטילים, גם לשיטתכם, את החובה עלינו לפרסם כל שלוש שנים מכרז, אז זה לא "רשאית", אנחנו חייבים לקבל סמכות לקבל מידע ולא רק מידע כללי, אנחנו חייבים לקבל מידע על תביעות, אחרת לא נוכל לפרסם מכרז חדש.
<אלי לוי: פה חייבים להרחיב את הסמכות שלנו למידע.
<מירב ישראלי: זה פשוט עניין של ניסוח, זו היתה הכוונה, נכון?
יעקב מרגי: זו היתה הכוונה, בפתח דבריו זו היתה הכוונה.
<אלי לוי: אבל לא "כללי", אני צריך פה באמת את התביעות.
<חנן ארליך: זו הכוונה.
<חנן ארליך: "מידע כללי" הכוונה גם לתביעות.
<חנן ארליך: הניסוח הזה בא על מנת לעקוף את בעיית הגנת הפרטיות.
<אלי לוי: ברור לי.
<חנן ארליך: בנוסחים קודמים זה היה כתוב והוצאנו את זה.
יעקב מרגי: לפעמים חידוד הוא לא מרחיב, הוא מצמצם, אתה יודע את זה כמשפטן.
<חנן ארליך: ברור שהכוונה היא למידע על תביעות.
<מירב ישראלי: הכוונה היא שתוכלו לדרוש מידע מהמבטח ולקבל אותו.
<אלי לוי: לקבל מידע כל זמן שהוא לא מוגבל על פי דין.
<אלי לוי: כל מידע, למעט המוגבל על פי דין.
<מירב ישראלי: לא צריך להגיד.
יעקב מרגי: לא צריך שייכתב, זה ברור מאליו, לא צריך שייכתב.