GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יעל ארקין: יש כלבים ויש לנו מקרה רק מהשבוע האחרון, חבר הכנסת איציק שמולי, שלחתי גם לך העתק וגם יידענו את משרד החקלאות על כלבה ששכבה בהסגר אחיסמך שלושה ימים עם חוליה שבורה, כשבסופו של דבר, כשאנחנו גילינו, הוצאנו אותה והכלבה הומתה, מכיוון שכבר היה מאוחר מדי, אבל לא ברור לי למה רשות מסגירה להסגר פרטי כלבה במצב כזה ולמה אין וטרינר כמובן.
<יעל ארקין: על פי נוהל הכלביות צריך להיות וטרינר יום יום.
<יעל ארקין: המשמעות: כלבים חולים, פצועים, לעתים במצב גופני קשה, לא מקבלים טיפול רפואי ואם לא יוצאו על ידי העמותה לקבלת טיפול במרפאה חיצונית, ימותו בכלבייה, במקרה הטוב בזריקת הרדמה.
<יעל ארקין: אין דיווח לאן מועברים הכלבים.
<יעל ארקין: כלבה חששנית והגור שלה שצולמו בכלביית בית יצחק, ימים אחדים לאחר מכן הכלבה נעלמה.
<יעל ארקין: עד היום לא ידוע לאן.
<יעל ארקין: אני יודעת שנפחתה חקירה בנושא הזה.
<יעל ארקין: את הגור הצליחו לאתר, הגיע אלינו במצב רפואי קשה מאד, שוקם כמעט שבועיים ולאחרונה גם מצא בית.
<יעל ארקין: את האמא עד עכשיו לא ידוע איפה היא.
<יעל ארקין: לאחר פניות רבות נמצא הגור מאושפז.
<יעל ארקין: זה הגור מצד שמאל.
איציק שמולי: טוב, את יכולה לדלג על זה.
איציק שמולי: אופיר נתן פה סקירה על מה שקורה.
<יעל ארקין: כן, מעולה.
<יעל ארקין: מה עולה בגורל הכלב לאחר עשרה ימים: בניגוד להסגר עירוני שממשיך להחזיק את הכלבים אחרי עשרת ימי ההסגר, כשהרשות המקומית מפסיקה לשלם לכלבייה הפרטית, העסק מפסיק להרוויח.
<יעל ארקין: מה עושים עם כלבים?
<יעל ארקין: הסגר בית יצחק לדוגמא מוסר את הכלבים להיות כלבי כבל בהתנחלויות.
<יעל ארקין: אנחנו יודעים את זה.
<יעל ארקין: אנחנו רואים את הכלבים שם.
<יעל ארקין: רק לאחרונה משרד החקלאות החרים חלק מהכלבים, כי הם היו עור על עצם.
<יעל ארקין: אז לא ברור לי למה כלבים נמסרים למצב כזה.
<יעל ארקין: המתה – כמו שראינו בבית שאן, אבל זה קיים בעוד הסגרים פרטיים, ובמקרה הטוב הם מועברים לעמותה שתדאג להם.
<יעל ארקין: מתוך דו"ח מבקר המדינה בשנת 2011, רשויות מקומיות אחרות התקשרו בניגוד לחוק עם כלביות פרטיות שפעלו ללא רישיון עסק, לשם קבלת שירותי תחנת הסגר.
<יעל ארקין: השירותים הווטרינריים לא הפעילו פיקוח שיטתי ויזום על הכלביות הפרטיות והביקורות שבוצעו על ידיהם היו בעיקר בעקבות תלונות.
<יעל ארקין: אני מדגישה, זה משנת 2011.
<יעל ארקין: אנו דורשים את סגירת הכלביות הפרטיות וזאת מהטעמים הבאים: הכלביות פועלות בניגוד אינטרסים, מופעלות על ידי בעלי עסק שמעוניינים להפיק רווח כספי על גבם של בעלי החיים.
<יעל ארקין: אין מידע לגבי כמות הכלבים שמומתים.
<יעל ארקין: נציגי העמותות שמעוניינים להוציא כלבים תלויים בטוב ליבם של בעלי הכלביות.
<יעל ארקין: אין מידע בסיסי ולא מתנהל רישום לאן מועבר כל כלב.
<יעל ארקין: הכלבים יוצאים מהכלבייה לא מחוסנים, לא משובבים, לא מעוקרים.
<יעל ארקין: פיקוח לא יעזור, מאחר שאינו מתבצע על בסיס יומי.
<יעל ארקין: ביום שאחרי הביקורת הכל חוזר לקדמותו.
<יעל ארקין: זהו.
איציק שמולי: משה, אתה רוצה להוסיף?
<משה רפאלוביץ: אני אשמח אדוני.
<משה רפאלוביץ: אדוני יושב הראש, אנחנו דנים פעם אחרי פעם בנושא של הכלביות ולתחושתי אנחנו קצת מרמים את עצמנו.
<משה רפאלוביץ: אנחנו מדברים על כלביות רשותיות ואחרי זה מדברים על כלביות פרטיות ואחרי זה מדברים על כלביות של עמותות, אבל בסוף הבעיה היא לא הכלביות, הבעיה היא הכלבים.
<משה רפאלוביץ: זה אותם כלבים שזורמים מהרחוב, דרך הכלבייה הרשותית לכלבייה פרטית, לכלבייה של עמותה וחוזר חלילה.
<משה רפאלוביץ: זה פחות אותם יותר אותם כלבים שנמסרים חזרה לרחובות, בלי להיות מעוקרים ומסורסים, חוזרים וממליטים הלאה ברחובות ואנחנו מקבלים את הכלבים האלה סיבוב אחרי סיבוב, כשהפתרון הוא לדחוס את הכלבים בתוך כלביות.
<משה רפאלוביץ: כשהכלביות הרשותיות התחילו להתפוצץ מצאנו פתרון מצוין לעמוד בפני הלחץ הציבורי ולהפסיק להמית או לצמצם את ההמתות, זה להעביר אותם לכלביות פרטיות או לעמותות, כשחלק מהעמותות, בלי לתת ציונים כאן, אבל חלק מהעמותות הן עמותות מצוינות וחלק מה-So called עמותות, אתה הראית בצילומים שצילמת שם והכלבים - מכיוון שהם לא רוצים להמית אותם - הכלבים מגיעים למקומות שקוראים להם כלביות, אבל הם גיהינום עלי אדמות, לא פחות מזה.
<משה רפאלוביץ: אנחנו יכולים לשחק עם המספרים איך שנשחק איתם.
<משה רפאלוביץ: הרי אם ירצו שנמית פחות כלבים אז יעבירו אותם יותר למקומות האלה ואם לא רוצים להגיע למקומות האלה אז צריך להמית אותם לפני זה, אבל גם זה וגם זה איננו הפתרון.
<משה רפאלוביץ: במשך שש השנים האחרונות אנחנו רצים אחרי משרד החקלאות ואחרי השירותים הוטרינריים ומבקשים לנקוט פעולה יזומה לצמצום ההתרבות האדירה של כלבים במדינת ישראל.
<משה רפאלוביץ: אני כמובן אין לי טענה וחצי טענה לד"ר דגנית בן דב וד"ר צפורי, שעושות שם בכוחות מאד מצומצמים, עבודה מאד מאד גדולה ומוערכת מאד, אני רוצה להגיד, אבל בצמרת המשרד, עד הקדנציה הנוכחית, לא הייתה הבנה בכלל שצריך לטפל בנושא הזה.
<משה רפאלוביץ: אני שמעתי באופן אישי ממנהל השירותים הווטרינריים שבכלל אין בעיה של התרבות יתר של כלבים, ממיתים מעט מאד כלבים במדינת ישראל.
<משה רפאלוביץ: המספרים אני חושב ידועים לכולם, אבל התשובה שקיבלנו שאין בעיה עם העניין הזה והפתרון צריך להיות קצת בשיפור של מצב הכלביות והכלביות הן רק סימפטום של מה שקורה בחוץ.
<משה רפאלוביץ: הכלבים מתרבים לא רק ברחובות, הם מתרבים בשטחים הפתוחים, הם עולים על ההרים.
<משה רפאלוביץ: אומר הווטרינר של בית שאן, ובצדק, אני צריך לאסוף, לא אהבתי חלק גדול מהדברים שנאמרו כאן, אבל אמר, ובצדק וביושר, אני צריך לאסוף את הכלבים האלה מהרחובות, לא רק בגלל הכלבת, גם בגלל כי הם מפריעים לאנשים ולכלבים אחרים.
<משה רפאלוביץ: חלק מהכלבים האלה כבר המציאו להם שם, קוראים להם כלבים מתפרעים.
<משה רפאלוביץ: צריך להכניס אותם לאיזו שהיא מסגרת.
<משה רפאלוביץ: מכניסים אותם לכלביות עירוניות שיש מעט מדי.
<משה רפאלוביץ: לא רק באזור בית שאן חסרות כלביות, חסרות כלביות בכל מדינת ישראל.
<משה רפאלוביץ: זה שבמרכז יש כמה ערים עשירות – בירושלים או בתל אביב ויש קצת יותר מקום בכלביות, זה לא מייצג את הכלל.
<משה רפאלוביץ: תיסעו לדרום.
<משה רפאלוביץ: סביב כל הפריפריה של באר שבע וכל האזור של באר שבע ומחוץ לבאר שבע, אין מקום להחזיק את הכלבים בכלל.
<משה רפאלוביץ: בכל האזור של הצפון ומרכז הארץ אין מקום להחזיק את הכלבים האלה.
<משה רפאלוביץ: אז גם מצד אחד לא מקימים כלביות רשותיות, לא תומכים בכלביות הפרטיות ויוצרים מצב שהכלבים האלה נדחקים, בעצם עוברים מיד ליד, מיד ליד, בסוף הם מגיעים לבורות האלה, כי לאף אחד אין יותר כסף לממן את ההחזקה שלהם.
<משה רפאלוביץ: אבל החטא הקדמון זה שלא מונעים את ההתרבות שלהם, והדבר הזה לצערי לא קורה ואני גם לא רואה אותו הולך לקרות עכשיו, למרות שבמשרד החקלאות אני מזהה מגמה אחרת בקדנציה הזאת, אני חייב להגיד את הדבר הזה, אבל בפועל, בשטח אנחנו עדיין לא רואים את זה.
איציק שמולי: מה אתה מציע לעשות בטווח הזמן המיידי?
<משה רפאלוביץ: אני חושב שבטווח הזמן המיידי - - -
איציק שמולי: מול הכלביות הפרטיות.
<משה רפאלוביץ: אני חושב שבטווח הזמן המיידי, למרות שהדבר עלול ליצור בעיה למדינת ישראל, בטווח הזמן המיידי צריך לאסור על המדינה ועל האורגנים של המדינה, והרשויות המקומיות הן חלק מהאורגנים של המדינה, צריך לאסור על מי שמשרת בשם החוק, למסור כלבים לכלביות שלא חל עליהן נוהל הכלביות העירוניות.
איציק שמולי: אבל היא אומרת שזה חל על כולן.
<משה רפאלוביץ: נוהל הכלביות העירוניות לא חל על כולן.
<משה רפאלוביץ: הוא חל על מי שפועל עבור הרשות המקומית, לא עבור מי שהרשות המקומית מוסרת לו אחר כך את הכלבים.
<משה רפאלוביץ: הרשות המקומית מחויבת להחזיק כלבים מספר מצומצם של ימים.
<משה רפאלוביץ: היא מחזיקה אותם בדרך כלל הרבה יותר מעבר לתקופה הזאת ואחרי זה היא צריכה למסור אותם לאיפה שהוא בשביל לפנות את התאים, לפנות מקום.
<משה רפאלוביץ: כאשר צריך לפנות מקום, מוסרים עכשיו למי שמוכן לקחת.
<משה רפאלוביץ: הכלביות המסודרות, העמותות המסודרות הן מפוצצות בכלבים כמונו.
<משה רפאלוביץ: המצב שלהן לא שונה בהרבה.
<משה רפאלוביץ: אולי התקציבים שם קצת יותר גדולים, אבל המצב לא שונה בהרבה.
<משה רפאלוביץ: ואז אין לאן למסור ומתחילים לחפש.
<משה רפאלוביץ: אם אין את הכי טוב למסור אליו, מתפשרים על קצת פחות טוב ופחות טוב ופחות טוב ומגיעים לכלביות האלה שראינו כאן, שהן כלביות רעות מאד, רק האלטרנטיבה למסור לשם כלבים היא להמית אותם ואף אחד לא רוצה להמית.
<משה רפאלוביץ: שמעת את זה, אומרים את זה אנשי השטח שלנו ואנחנו רואים את זה ביום יום.
<משה רפאלוביץ: אף אחד לא רוצה.
<משה רפאלוביץ: לא בא לעבודה בשביל להמית כלבים.
<משה רפאלוביץ: אז מנסים איך שהוא לדחוף אותו לאן שהוא, שרק אני לא אצטרך להמית אותם, ואם כבר צריכים להמית אותם, לפחות שזה יהיה מקום רחוק לי מהעין.
<משה רפאלוביץ: שאני, המצפון שלי יישאר נקי, כמו של יושבי המשרדים, כמו שכינו אותם קודם.
<משה רפאלוביץ: וכל אחד רוצה כאן מצפון נקי בעניין הזה ומעבירים את הכלבים הלאה.
<משה רפאלוביץ: והפתרון של להעביר אותם הלאה, זה לדחוס אותם, לדחוק אותם כל הזמן לתנאים בתור הנדסי הולכים ויורדים.
<משה רפאלוביץ: התנאים בכלביות, ככל שמתרחקים מהרשות המקומית, גם ברשות המקומית המצב הוא לא טוב.
<משה רפאלוביץ: צריך להגיד שהכלביות שלנו הן מעטות, הן מתפוררות.
<משה רפאלוביץ: מספר התאים לא מתאים למציאות של שנת 2015, גם לא מתאים לשנת 1945, אז בוודאי לא לשנת 2015.
<משה רפאלוביץ: אי אפשר לדחוס שם כלבים יותר, אבל כשמוציאים את זה משם ועוברים לא לעמותות המסודרות, אלא לעמותות הפחות מסודרות ולכלביות פרטיות פחות מסודרות, אז התוצאה ידועה מראש.
איציק שמולי: אבל סליחה רגע, אני שם בצד רגע את העמותות ואני מדבר על הכלביות הפרטיות.
איציק שמולי: נאמר כאן על ידי משרד החקלאות בצורה מפורשת שנוהל הכלביות חל על כל הכלביות הפרטיות.
<משה רפאלוביץ: אלה שמקושרים ישירות לעירייה.
<נירית צפורי-ברקי: שנותנות שירות לאיסוף כלבים משוטטים.
<משה רפאלוביץ: זה פשוט סמנטיקה, שאני מבין את משרד החקלאות שמפריד את הדבר הזה, אבל בעיני זה אותם כלבים.
<משה רפאלוביץ: לא מעניין אותי באיזו כלבייה הם מוחזקים עכשיו, זה אותם כלבים.
<משה רפאלוביץ: אני מבין את מה שאומר משרד החקלאות.
<משה רפאלוביץ: משרד החקלאות אומר אני מפקח על הרשויות המקומיות.
איציק שמולי: שאני אבין, מתוך הרשימה הזאת של הכלביות, 10 או 13 כלביות פרטיות – החלוקה בין אלה שנותנות שירותים לרשויות המקומיות ובין אלה שלא, זה מתוך ה-13?
<נירית צפורי-ברקי: אלה כולן.
<דגנית בן דב: אלה כלביות שנותנות שירות לכלביות לרשויות מקומיות.
<דגנית בן דב: אני חושבת שד"ר רפאלוביץ מדבר על So called עמותות, שחלקן כמו, ובוא נקרא לילד בשמו.
<דגנית בן דב: אותה עמותה שהראית את התמונות ממנה קודם ועמותות דומות לה, שגם לא עומדות בכללי רישום עמותות כי הן לא מסוגלות, קולטות כלבים מכלביות עירוניות ומכלביות פרטיות שמשמשות ככלביות עירוניות, כי וטרינרים רוצים להימנע מהמתה.
<דגנית בן דב: בשונה ממה שנאמר פה קודם, המתה זה לא דבר קל ומאד מפחיד אותי מישהו שאומר שהמתה זה דבר קל.
<דגנית בן דב: אני המתתי לא מעט כלבים.
<דגנית בן דב: זה קשה.
<דגנית בן דב: ל עמוד מול בעל חיים ולדעת, בן דוד שלו נמצא אצלי בבית.
<דגנית בן דב: פוצי ומוצי שלי, טפו טפו, עכשיו בנות 14 והן חיות באמת יופי של חיים, עם יופי של טיפול.
<דגנית בן דב: לא יכולה לתת את ה לכולם.
<דגנית בן דב: אם אני אכניס עוד שלושה כלבים לבית, גם הבית שלי ייראה כמו התמונות האלה.
<דגנית בן דב: ולפעמים אין ברירה וצריך להמית.
איציק שמולי: כמה מקומות כאלה יש?
<דגנית בן דב: כאלה שקולטים מתוך כוונה טובה, מתוך תקווה שהכלב ימצא בית דרך עמותה, נורא קל למסור.
<דגנית בן דב: זה הרבה יותר קל, למסור כלבים לעמותה ושמישהו אחר יתמודד ושאני לא אדע אם הם בתת תנאים שם או שהם באמת מצאו בית או שהם הומתו או שהם מתו לבד ממחלות.
<דגנית בן דב: ואלה, זה יכול להיות עמותות, זה יכול להיות יוזמות פרטיות של אנשים.
<דגנית בן דב: כאלה יש הרבה בארץ ומתוך כוונות טובות הם קולטים עוד ועוד כלבים מהמקומות האלה כדי שהכלבים לא יומתו ומהר מאד זה מתדרדר למצב כמו שהראית בתמונות קודם.
<דגנית בן דב: והעמותה הזאת זה מתוך כוונות טובות, היא לא מסוגלת לעצור בעצמה.
<דגנית בן דב: כל כלב שיעבור לידה היא תקלוט אותו לתוך אותו גיהינום.
<נירית צפורי-ברקי: אבל סליחה שנייה, זו הסיבה גם שהיה חשוב לנו להכניס את שינוי החקיקה.
<נירית צפורי-ברקי: אני לא חושבת שהרבה מהאנשים האלה, גם של העמותות וגם אנשים שאנחנו נפגשים שפתאום אנחנו מקבלים טלפון שיש פה 50 כלבים בבית, אני לא חושבת שהם אנשים רעים, אני לא חושבת שהם פושעים.
<נירית צפורי-ברקי: אני לא רוצה להתנהל מולם בצורה הזו.
<נירית צפורי-ברקי: הרבה פעמים אנחנו עובדים יחד עם הרווחה של העירייה ואנחנו מנסים הכל.
<נירית צפורי-ברקי: אם זה לא עובד, עדיין אנחנו פונים לבית משפט שיעזור לנו, אבל באמת בלהפסיק לגדל בעלי חיים.
<נירית צפורי-ברקי: אני לא רוצה את האנשים האלה בכלא.
<נירית צפורי-ברקי: אני לא חושבת שהם פושעים וזו הסיבה של שינוי החקיקה.
<נירית צפורי-ברקי: אז כן בסופו של דבר היום, כי זה הנשק היחיד שיש לנו, אז כן תהיה חקירה פלילית, בשביל להגיע בסופו של דבר לזה, אבל העמותות והבתים ואפילו לא עמותות, אנחנו מקבלים כל הזמן.
<נירית צפורי-ברקי: בבית הזה יש 50 כלבים.
איציק שמולי: יש לכם מידע כמה מקומות כאלה יש?
<נירית צפורי-ברקי: כל יום אנחנו מקבלים עוד ועוד טלפונים.
<נירית צפורי-ברקי: זה נסגר וזה כמו פטריות אחרי הגשם.
<נירית צפורי-ברקי: פתאום אנחנו מקבלים 10 טלפונים בשבוע, פתאום יש שקט, ופתאום, אתה יודע, אנשים רואים.
<נירית צפורי-ברקי: פתאום מישהו מפרסם, השכנים מתלוננים.
<נירית צפורי-ברקי: זה לא רשום בשום מקום.
<נירית צפורי-ברקי: הם אפילו לא עמותה.
איציק שמולי: כן, משה, תשלים.
<משה רפאלוביץ: אני אומר, המקומות האלה שמדברים עליהם, אנחנו רואים ביום יום, הם לא נוצרים יש מאין.
<משה רפאלוביץ: הם נוצרים בגלל וואקום, בגלל שאין כלביות.
<משה רפאלוביץ: מה שהיה צריך לקרות עכשיו זה להגיד שהמדינה, באמצעות הרשויות המקומיות, לא יכולה למסור כלבים אלא לכלביות שחל עליהן נוהל הכלביות המלא.
<משה רפאלוביץ: אמרתם פה שעל הכלביות הפרטיות זה חל ובעיני נוהל הכלביות איננו חל על הכלביות הפרטיות, מהבחינה שאין שם פיקוח ציבורי.
<משה רפאלוביץ: אין שם וטרינר כמו בכלבייה עירונית, שצריך להגיע יום יום לשם, במשרה מלאה, כמו שהנוהל מחייב ולפקח על הכלבים האלה, לפקח על בעל הכלבייה ולטפל בכלבים.
<משה רפאלוביץ: יש לו שני תפקידים שם.
<משה רפאלוביץ: אני בכלבייה שלי גם מפקח על הכלבייה, גם מוודא שהיא בתנאים סבירים בתוך המבנה הקיים, וגם מוודא שהכלבים שנמצאים בפנים מקבלים את הטיפול הראוי.
<משה רפאלוביץ: לפעמים הטיפול הראוי יכול להיות המתה, לפעמים הטיפול הראוי יכול להיות שאני הולך אליהם ומתחנן שתנו לחיות לחיות ייקחו איזה כלב ויתנו לו טיפול רפואי כי אני לא מסוגל בתנאים שכל כלבייה לתת את זה, אבל טיפול הוא יקבל.
<משה רפאלוביץ: לא יהיה שם כלב סובל, אני מקווה שזה לא קורה אצלי ואני מקווה שזה לא יקרה גם במקומות אחרים, שיהיה כלב שסובל ולא מתייחסים לסבל שלו.
<משה רפאלוביץ: זה הרי בלתי אפשרי.
<משה רפאלוביץ: אז אני אומר, אחד, הכלביות הפרטיות שמשרתות עירייה, הן כלביות עירוניות לכל דבר.
<משה רפאלוביץ: הבעלות על הכלבייה היא לא משנה לצורך העניין.
<משה רפאלוביץ: היא כן משנה.
<משה רפאלוביץ: אני הייתי רוצה לראות את הכלביות האלה עירוניות.
<משה רפאלוביץ: זה נכון לעשות את זה ככה.
<משה רפאלוביץ: זה לא נכון שאנשים יתפרנסו על הגב של הכלבים האלה, אבל בהעדר כלביות עירוניות, מקימים כלביות פרטיות שיחולו עליהם כל התנאים שאנחנו לקחנו על עצמנו ובאהבה לקחנו אותם על עצמנו.
<משה רפאלוביץ: ויחד עם משרד החקלאות, יחד עם האגף של פיקוח על צער בעלי חיים, שיחול גם על הכלביות האלה.
<משה רפאלוביץ: הדבר השני, שהכלביות הרשותיות, כולל הכלביות הפרטיות, אם נאחד אותן בתוך הכלביות הרשותיות, לא יוכלו למסור כלבים לכל מיני עמותות קיקיוניות, ואני אגיד רגע, בלי לפגוע באנשים שנמצאים בקצה שרשרת המזון הזאת, בכל מיני אורדרים, כל מיני אספנים של כלבים שאנחנו נתקלים בהם ביום יום, של כולנו, שלוקחים את הכלבים האלה בשביל להציל אותם מהכלביות העירוניות.
<משה רפאלוביץ: צריך להגיד את זה, הם אנשים טובים.
<משה רפאלוביץ: הם לוקחים אותם בשביל להציל אותם מהכלביות העירוניות ומהכלביות הכלביות הפרטיות.
איציק שמולי: מה העמדה שלכם לגבי ההצעה הזאת שלכלביות רשותיות וכלביות פרטיות שנותנות שירותים לרשות מקומית, לכלבייה רשותית, לא יתאפשר למסור כלבים לכל מיני - - -
<נירית צפורי-ברקי: הם ירדימו אותם.
<נירית צפורי-ברקי: אין להם לאן להעביר.
<דגנית בן דב: התשובה מתחלקת לכמה חלקים.
<דגנית בן דב: החלק הראשון בשוטף, בכל פעם שאני מגיעה לשיחה דומה עם מישהו שאחראי על כלבייה עירונית – שוב, לא משנה מאיזה משני הסוגים – ההמלצה שלי היא אף פעם אל תעביר למקום אחר בלי ללכת בעצמך ולראות מה התנאים שם.
<דגנית בן דב: זה לא קורה ובדרך כלל זה יעבור לכלבייה קיקיונית כזו או אחרת שנמצאת ברשות אחרת, ואני חושבת שזה מאד לא פייר אחד כלפי השני - - -
<משה רפאלוביץ: זה צריך להפוך להיות הנחיה ולא המלצה.
<דגנית בן דב: רגע, רגע, שנייה.
<נירית צפורי-ברקי: לגבי חבר על ארבע - - -
איציק שמולי: רגע, שנייה עם חבר על ארבע.
<נירית צפורי-ברקי: לא, סליחה, יצאה הנחייה, זה חשוב לומר.
<דגנית בן דב: כן, במקרים קיצוניים אנחנו מוציאים מכתב למקום המסוים הזה – תפסיקו להעביר.
<נירית צפורי-ברקי: יצאה הנחיה לכל הווטרינריים הרשותיים מסביב שאנחנו אוסרים להעביר כלבים לשם.
<דגנית בן דב: אכן.
איציק שמולי: ויש רשימה באתר של משרד החקלאות למשל, של מקומות שהם מועדים לפורענות?
<משה רפאלוביץ: כל המקומות הם מועדים לפורענות.
<נירית צפורי-ברקי: זו בעיה משפטית.
<דגנית בן דב: זו בעיה משפטית.
<דגנית בן דב: בלי הכרעה של בית משפט אי אפשר להוציא כזה דבר.
<דגנית בן דב: אבל בהחלט יצאה פעמיים הנחייה לווטרינריים רשותיים לא להעביר לכלבייה So called עמותה כזאת.
<דגנית בן דב: החלק השני זה מה שנירית הזכירה.
<דגנית בן דב: צוואר הבקבוק הוא פתרונות הקצה הטובים לכלבים.
<דגנית בן דב: אין מספיק.
<דגנית בן דב: צריך לדחוף כמה שאפשר לנושא של עיקור וסירוס.
<דגנית בן דב: אנחנו מקדמים הצעה שהתחילה כהצעת חוק של חבר הכנסת כבל ובהסכמה מתוקנת כחלק מתיקון תקנות, לאסור על כלביות כאלה להוציא כלבים וחתולים בלי עיקור או סירוס, שזה חלק מלצמצם את הבעיה בעתיד.
<דגנית בן דב: יש אגרה דיפרנציאלית שמקלה על מי שיש לו כלב מעוקר או מסורס לעומת כאלה שממשיכים להתרבות.
<דגנית בן דב: וחשוב לזכור, אין מספיק בתים לכלבים האלה וזו בעיה שקיימת ברוב העולם.
<דגנית בן דב: לא כולם שמים את הנתונים על השולחן.
<דגנית בן דב: מאז שהתחיל הרעש הציבורי המאד מאד חזק נגד המתת כלבים, הנתונים ירדו למרתף.
<דגנית בן דב: אין נתונים, וזה לא רק בארץ.
<דגנית בן דב: בחלק גדול ממדינות המערב אין נתונים כי אנשים הפסיקו לדווח.
<דגנית בן דב: כי מי שדיווח והנתונים שלו פורסמו, הותקף.
איציק שמולי: אז מה הבעיה להחיל את זה בחוק?
<דגנית בן דב: זה לא עוזר.
<דגנית בן דב: אנשים מעדיפים לא להעביר דיווח, מאשר להיות מותקפים על ידי ציבור וההתקפות הגיעו לרמות אישיות של לרוץ לבית ספר ולתקוף ילדים של ווטרינריים עירוניים, שדווח על זה שהם ממיתים כלבים.
איציק שמולי: אני לא מדבר רק על הווטרינריים העירוניים, אני מדבר גם על הכלביות הפרטיות.
איציק שמולי: לכל הפחות שהמידע הזה יישב אצל משרד החקלאות.
<דגנית בן דב: כלב על פי חוק חייב בשיבוב וחייב ברישום וחלק מהרישום זה רישום על זה שהכלב מת.
<דגנית בן דב: החקיקה קיימת.
איציק שמולי: לכם יש היום מידע על מה שקורה בכלביות הפרטיות מבחינת ה - - -
<דגנית בן דב: אני אומרת, החקיקה קיימת.
<דגנית בן דב: בפועל חלק גדול מהדברים האלה לא קורה.
איציק שמולי: אז צריך לשנות את החקיקה.
איציק שמולי: אני יודע שהיא קיימת, היא לא עובדת.
איציק שמולי: אם החקיקה - - -
<דגנית בן דב: הבעיה היא ברמת האכיפה, לא ברמת החקיקה.
<דגנית בן דב: שינוי חקיקה לא יגרום לזה לעבוד.
איציק שמולי: יכול להיות.
איציק שמולי: אולי אם נגדיל את הסנקציה זה כן יגרום לזה לעבוד.
איציק שמולי: מה את אומרת?
איציק שמולי: זו הצעה.
<דגנית בן דב: זו סנקציה.
<דגנית בן דב: על מי תטיל את הסנקציה?
<דגנית בן דב: על אותה גברת שאנחנו לא נוקבים בשמה והיא תוכל לשלם?
<דגנית בן דב: אתה יודע כמה פעמים היא התחייבה - - -
איציק שמולי: כן, אני אטיל עליה את הסנקציה.
<דגנית בן דב: אין לה מאיפה לשלם.
איציק שמולי: תשמעי, דגנית - - -
<דגנית בן דב: את האוכל לכלבים ולילדים שלה היא מקבלת כתרומות.
איציק שמולי: תשמעי, אני לא מקל ראש בדאגה ובטוב הלב של האנשים, אבל מי שמגדל, בסופו של דבר יש חוק במדינת ישראל ומי שמגדל כלבים באופן הזה, עובר על החוק.
איציק שמולי: אז יפה, אז כנראה שבמקום שהחוק לא עובר, כן גם צריך להגביר את פעולות האכיפה.
איציק שמולי: אנחנו מודעים למאמצים של הממשלה בכנסת הזאת לעשות את זה, סליחה לא בכנסת הזאת, בקדנציה הזאת לעשות את זה, אבל גם יכול להיות שצריך לתקן את החוק ולהגדיל את הסנקציה.
<משה רפאלוביץ: אני מבקש עוד משפט.
איציק שמולי: כן, תסכם.
<משה רפאלוביץ: נאמר כאן שהפתרון הוא לא למסור כלבים לכלביות שיודעים שהן בעייתיות.
<משה רפאלוביץ: אני מבקש שתהיה פה החלטה פוזיטיבית, שהמסירה תהיה רק לכלבייה שאושרה או על ידי משרד החקלאות או על ידי המשרד להגנת הסביבה, אחרי זה המשרדים יסתדרו ביניהם.
<משה רפאלוביץ: כלבייה שאושרה ושיודעים שהתנאים בה הם טובים ושנוהל כלביות חל על הכלבייה הזאת, גם אם זו כלבייה פרטית, גם אם זו כלבייה של עמותה, אי אפשר למסור את הכלבים למקומות שבהם לא חל הנוהל הזה.
<משה רפאלוביץ: כי היום מה שעושים זה כשבאה הכלבייה ומתפוצצת, אומרים אנחנו מתפוצצים עם הכלבים, אנחנו הולכים להמית אותם, ישר באים אנשים טובים, טובים באמת, לוקחים את הכלבים האלה לתנאים רעים באמת ושם הכלבים האלה בסוף לא מומתים, אלא מתים באופן הדרגתי.
<משה רפאלוביץ: ולכן הפתרון הוא למסור אותם רק למקומות טובים.
<משה רפאלוביץ: החיסרון של ההצעה שאני מציע, צריך להגיד, זה שהכלביות במדינת ישראל ייסתמו, ולכן זה לא יכול להיות ביום אחד, אי אפשר לקבל החלטות - - -
איציק שמולי: אולי זה יפעיל סוף סוף לחץ על המערכת להתחיל לעשות את מה שהיה צריך לעשות מזמן.
איציק שמולי: כי הלחץ יחזור להיות על הכלביות הרשותיות ואז אנחנו נתחיל לראות שדברים מתחילים לזוז.
איציק שמולי: כי זה שם, מעבר להרי החושך, בכל המקומות הלא מוסדרים האלה, אז כל המערכת חיה עם זה בשלום.
איציק שמולי: כולם אומרים שצריך לשנות את זה, אבל בפועל זה לא משתנה כבר כמה שנים.
<משה רפאלוביץ: אנחנו ממשיכים לדבר על זה ולא מטפלים, לא בכלביות הרשותיות ולא במקור של הכלבים האלה.
<משה רפאלוביץ: לא בעצירת ההמלטות שלהם, ששם זה שורש כל רע, וככל שאנחנו מסתובבים סביב הנושאים האלה, לא הפתרון של המתות ולא הפתרון של לקשור את הכלבים האלה במקומות בלתי אפשריים, זה לא יכול להיות הפתרון.
<משה רפאלוביץ: הפתרון צריך להיות פתרון התחלתי.
איציק שמולי: אגב, בכלבייה הפרטית שנותנת שירותים, מה לדעתך המקצועית רמת התקן שצריכה להיות לווטרינר?
<משה רפאלוביץ: משרה מלאה.
<משה רפאלוביץ: צריך להיות שם בן אדם במשרה מלאה, כמו שבכלבייה רשותית, מעל גודל מסוים חייבת להיות משרה מלאה, ובצדק אנחנו סיכמנו את הדברים האלה עם משרד החקלאות, זה על דעתנו ועל דעת משרד החקלאות, בשיתוף פעולה טוב שקורה איתם.
<משה רפאלוביץ: אנחנו חושבים שגם בכלבייה פרטית זה צריך להיות.
<משה רפאלוביץ: הרופא הזה צריך להיות מועסק על ידי גוף ציבורי, אנחנו חושבים שאפילו על ידי רשות מקומית, שהכלבייה שעושה כסף מהכלבים האלה, תשלם לרשות המקומית עבור הפיקוח הזה.
<משה רפאלוביץ: כמו שקורה בתחומים אחרים, שהמדינה מציבה פיקוח על מפעלים, אבל צריך להיות שם רופא שהוא עובד של רשות מקומית, כפוף להנחיות החוק כעובד ציבור, כרופא וטרינר ציבורי, וחייב לתת דין וחשבון לציבור על העבודה שהוא עושה.
<משה רפאלוביץ: חייב את הנאמנות שלו לציבור ולכלבים שנמצאים בכלבייה.
<משה רפאלוביץ: ואם בעל הכלבייה לא עומד בתנאים האלה, הרופא הוא זה שצריך להתריע ולהמליץ על סגירה של הכלבייה.
<משה רפאלוביץ: ככה לא צריך יהיה לעשות שם ביקורות פתע.
<משה רפאלוביץ: צריך גם ביקורות פתע, אני לא מזלזל בזה, אבל תהיה ביקורת יומיומית על מצבם של הכלבים, כי ביקורת פתע יכולה להיות שלוש פעמים בשנה ויכולה להיות עשר פעמים בשנה, אבל היא לא יומיומית.
איציק שמולי: כן, אנחנו לקראת סיכום.
איציק שמולי: בבקשה, תציגי את עצמך.
<אורלי שגב: אורלי שגב מהמשרד להגנת הסביבה.
<אורלי שגב: דיברו כאן על כלביות מתפוררות ועל חוסר תקציבים.
<אורלי שגב: אני רק רוצה להגיד שהמשרד להגנת הסביבה מייחס חשיבות מאד גדולה לרווחת הכלבים בכלביות ואנחנו נותנים, דרך קול קורא, תמיכה של למעלה ממיליון שקלים בשנה לטובת העניין.
<אורלי שגב: כמובן שמתקן יפה ומתקן חדש ומשופץ זה לא מספיק.
<אורלי שגב: צריך צוות שיש לו את הלב במקום הנכון לדאוג ולטפל בכלבים וצריך פיקוח, כמו שנאמר כאן.
איציק שמולי: אתם הגדלתם השנה את התקציב, נכון?
<אורלי שגב: השנה דווקא הורידו לנו בסך הכל את התקציב של הקרן למען בעלי חיים, אז - - -
איציק שמולי: אוקיי, אז אני מבקש לבדוק את זה, כי בשאילתה שאני שאלתי במליאת הכנסת, השר אמר לי בפירוש - - -
<אורלי שגב: שמא?
איציק שמולי: שהתקציב גדל, אם לא הוכפל.
איציק שמולי: אז אני מבקש לבדוק את הנתון הזה ולתת לנו דיווח לוועדה.
<אורלי שגב: התקציב מה?
<אורלי שגב: של הקרן למען בעלי חיים?
איציק שמולי: התקציב, אם אנחנו מדברים על אותה קרן שמסייעת לעמותות ולארגונים - - -
<אורלי שגב: כן, אותה קרן.
איציק שמולי: זה הדיווח שאני קיבלתי במליאת הכנסת.
<אורלי שגב: שהתקציב הוכפל?
<אורלי שגב: אוקיי.
<אורלי שגב: לי לא ידוע.
איציק שמולי: אז אני מקווה שתהיה לך הפתעה נעימה, אבל אני מבקש בכל מקרה לקבל את הנתונים האמיתיים לוועדה.
איציק שמולי: אתה רוצה לסכם?
<לאון דוד: בתמונה של הכלב החום, עם השבר בחוליה, בתור וטרינר רשותי, אם אני מוצא כלב כזה ברחוב, אני לא יכול לטפל בזה, כי המועצה או העירייה לא ישלמו את זה.
<לאון דוד: אני מעביר את זה לכלבייה, שתחת הביקורת שלי, אבל גם הוא לא יכול להוציא 6,000 שקלים על ניתוח.
<לאון דוד: אז זה עניין של ממש בעיות שטח, בעיות של כסף.
איציק שמולי: אני מבין אדוני הווטרינר, אבל חלק מהבעיה שלנו לעזור לכם להביא תקציבים, נעוצה בעובדה שהכל הוא מעבר להרי החושך.
איציק שמולי: אין לנו מידע, אין לנו שום טיפת אינפורמציה מה קורה שם.
איציק שמולי: המקומות לא מספיק סומכים עלינו שאנחנו נוכל לעשות לחץ ולהביא עזרה ותקציבים ומשאבים, ולכן הם בוחרים כל יום ביומו בפתרון הקל – של להמשיך את בית החרושת של ההמתות.
איציק שמולי: וכמו שאמרתי קודם, כל הממלכה חיה עם זה בשלום, מראש הממשלה ועד הווטרינר שבסוף תוקע את המזרק.
איציק שמולי: כולם חיים עם זה בשלום.
<לאון דוד: אז אני מציע ש - - -
איציק שמולי: כן, אתה עוד לא דיברת, אז תציג את עצמך לפרוטוקול.
<שי ארז: אני שי ארז, אני מתנדב עצמאי, אני וזוגתי מעל 20 שנה.
איציק שמולי: איפה?
<שי ארז: אנחנו עכשיו גרים באזור חוף השרון, בגלל זה אני מכיר את הנושא של כלביית בית יצחק טוב.
<שי ארז: הכלבה שאבדו עקבותיה, אנחנו מצאנו אותה.
<שי ארז: היה לה בית, היא הייתה אמורה ללכת לחיברות ואקלום.
<שי ארז: משרד החקלאות עושה מאמצים אדירים כדי שכל כלב יהיה מחוסן במינימום ואז זה מגיע לכלבייה שהיא במסגרת הרשות והבחור על דעת עצמו שולח כלבה לשטחים, שהשטחים זה בכלל איזור מסוכן ופרוץ.
<שי ארז: לא מחוסנת, לא משובבת, לא מעוקרת.
<שי ארז: כל הדברים האלה ביקשנו לעשות את זה.
<שי ארז: עצוב לי שווטרינר אומר שהוא מוצא כלב עם חוליה שבורה ואין לו מה לעשות.
<שי ארז: אנחנו כשאנחנו מוצאים כלב פצוע אנחנו מממנים את זה מכספנו.
<שי ארז: אם הייתי וטרינר, אז גם הייתי מטפל בו.
<שי ארז: אז אני לא מבין איך וטרינר אומר שאין לו מה לעשות עם כלב פצוע.
<שי ארז: נקודה שנייה שלא עלו עליה, למשל בבית יצחק, בעל הכלבייה הוא גם הלוכד של המועצה וזה אבסורד.
<שי ארז: אני לא יודע מה הולך בכלביות.
<קריאה: אותו דבר בבית שאן.
<שי ארז: זה אבסורד, כי הם מוציאים לאנשים כלבים מתוך החצרות - - -
איציק שמולי: כן, גם אנחנו קיבלנו על זה דיווחים רבים באזור השרון.
<שי ארז: בהתחלה זה היה שבפועל נכנסו לחצרות ולקחו כלבים.