GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מילי וסרשטרום: הן מכירות את "שמע" לא פחות טוב ממני, יותר טוב ממני.
<מילי וסרשטרום: באמת, כולנו מבינים שהבית הזה והעשייה שנעשית שם בכל הארץ היא חשובה.
<מילי וסרשטרום: המדינה, משרד הרווחה, משרד הבריאות, לא יודעת מי – המדינה חייבת להבין שחייבים להיות יותר כספים שמוקצים לכל הסיפור הזה שנקרא "פעילות בלתי פורמלית".
<מילי וסרשטרום: אני ארבע שנים מגיעה לכאן לוועדות בכנסת, אין הבנה מערכתית שבסוף התקציבים לא מגיעים אלינו, או בגלל קשיים ביורוקרטיים בדרך, אותם סכומים שאורנה ציינה, שלושת רבעי מהם אין לנו איך להגיע.
אילן גילאון: אתם בתת תקצוב, או שלא עמדו בהתחייבויות של משרד הרווחה?
מירב בן ארי: הם לא קיבלו את 2016.
מירב בן ארי: אנחנו עכשיו בסוף יוני, ועד עכשיו לא קיבלתם - - -
<מילי וסרשטרום: שוב, אבל צריך להבין שאותם 400 אלף שקלים זה לא מה - - -
מירב בן ארי: על זה אנחנו גם נתייחס.
אילן גילאון: הם חייבים לכם כסף, פשוט אני לא מצליח להבין.
אילן גילאון: לפי ההתחייבות שלהם הם חייבים לכם כסף?
אילן גילאון: בוא תגיד לי אם הם התחייבו ולא שילמו זו הנקודה.
מירב בן ארי: זה תקציב תמיכות שיחולק.
<מילי וסרשטרום: זה משהו שייפתר.
<מילי וסרשטרום: המסר שלי הוא הרבה יותר גדול מזה.
<מילי וסרשטרום: 400 אלף שקלים האלה בשנה, זה חודשיים פעילות של "שמע".
מירב בן ארי: אנחנו יודעים.
מירב בן ארי: תאמיני לי שהשני מיליון האלה עוד לא הסכמנו על זה.
<מילי וסרשטרום: רק דבר אחרון, צריך לצאת מפה מסר - - -
מירב בן ארי: המסר ברור.
מירב בן ארי: השני מיליון השקל האלה, אנחנו מתחילת הישיבה דיברנו על התקציב העלוב והמגוחך הזה.
מירב בן ארי: חברת הכנסת סתיו שפיר.
סתיו שפיר: אני אוסיף על הדברים המאוד חשובים שנאמרו כאן.
סתיו שפיר: יצא לי גם לטפל, אני מניחה שכמו יתר חברי הכנסת שנמצאים פה בוועדה - - - והקיום של הדיון הזה, יצא לי לטפל בסוגיה של התקצוב של "שמע" ושל עמותות שמספקות שירותים בחינוך הלא פורמלי לאנשים עם מוגבלות כמה וכמה פעמים.
סתיו שפיר: במקרה של "שמע", הסיפור הזה של התקצוב שמגיע מאוחר מדיי היה אותו סיפור עם עניין הקייטנות שבגללו אני חושבת לא היו בסופו של דבר חלק מהקייטנות או היו, זה היה העניין אז, שגם הובטח תקציב, סוכם על תקציב.
סתיו שפיר: התקציב לא הגיע בזמן, ואז כשמדובר בקייטנות זה אומר שאין קייטנות, זה מה שהורים שאין להם כסף צריכים לעשות, וזה המון כסף לא יכולים לשלוח את הילד לקייטנה, ואז עשרות ילדים - - -
מירב בן ארי: עכשיו יש קייטנה בקיץ הזה?
<מיכאל רוט: השנה יש קייטנות.
סתיו שפיר: מתוקצב מראש.
סתיו שפיר: זה דברים שבאמת בלתי נתפסים, ואז זה היה ממש חודשים של דיונים, ומשום מה התקציב לא עבד.
סתיו שפיר: פה יש לך דוגמה לעמותה שיש לה אנשים כל כך חזקים בפועל שגם מושכים, וצריכים להביא את חברי הכנסת.
סתיו שפיר: תחשבו כמה עמותות, ואני חושבת שהחוזק שלכם ב"שמע", זה שאולי גם תצליחו לעשות תיקון, בזכות החוזק הפנימי לעשות את העבודה הזאת כלפי עמותות אחרות שגם איתן יש בעיות תקציביות אדירות בעניין של איך מקבלים את התקציב.
סתיו שפיר: גם הסיפור של המצ'ינג שהוא הרבה פעמים לא עובד עם עמותות שאין להן מאיפה לגרד את הכספים כדי לעשות את המצ'ינג.
סתיו שפיר: גם הסיפור של תקציבים שמובטחים בתחילת השנה, ועמותה אמורה לבנות את התקציב שלה על בסיס זה, לא יכולה לקבל אותו עד סוף השנה.
סתיו שפיר: הוא מגיע בסוף באיזה העברה תקציבית, במקום שזה יתוקצב כמו שצריך בבסיס, ואז היא לא יכולה לתקצב פעילות, או שהיא נכנסת לחובות, והחובות האלה גדלים – אי אפשר לעבוד ככה, פשוט אי אפשר.
סתיו שפיר: אף גוף לא יכול לנהל את התקציב שלו בצורה תקינה כשהמדינה ככה עובדת עם תקציבים – תראי במה מדובר באיזה סכומים עלובים לעבודה כל כך חשובה, למה אנחנו מחכים?
סתיו שפיר: שיגיעו תורמים גדולים ויצילו את הילדים שלנו שזה הבייסיק של הבייסיק שצריך לתת להם – זה בלתי נסבל.
סתיו שפיר: אני חושבת שאם הוועדה יכולה לעשות פה משהו גדול כתיקון, זה לדרוש לשנות את המנגנון של התקצוב הזה.
סתיו שפיר: להתחיל לעמוד על כך שלא נפגשים רק חצי שנה אחרי שהכסף לא עבר, או שמונה חודשים אחרי שהוא לא עבר, אלא יום לפני שהוא צריך לעבור כדי לוודא שהוא עובר בדיוק בזמן, על השקל, כדי שעמותות לא יהיו במקום הזה.
סתיו שפיר: ולהתחיל גם לבדוק, לבחון מחדש את כל המנגנון של התקציב שלהן כדי לוודא שהן מקבלות כסף לפי הצרכים, ושהן לא נגררות אחר כך כל השנה.
סתיו שפיר: אני לא יודעת כמה זמן אתם משקיעים ב"שמע" בעניין הזה של גיוס תרומות, של לרוץ בין המשרדים ולקבל, או בין חברי כנסת ולשכנע שאלה ילחצו, ואלה ישלחו מכתב, ואלה יעשו זה, כמה זמן לאנשים שעושים עבודת קודש מתבזבז על דברים שפשוט היו צריכים להיחסך מכם לחלוטין.
מירב בן ארי: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.
<שמעון לוי: אני מנכ"ל "שמעיה", אני אבא לילד ליקוי שמיעה, בגיל 27 הילד שלי היום, לכן אני עברתי את התהליך כמו שאמרת מהגיל הקטן, מאפס עד הסוף.
<שמעון לוי: אז היום הנתמכת שיש לנו מהרווחה, מזה בעצם - - את הצרכים שלנו בתור אבא שלא היה למגזר שלנו.
מירב בן ארי: כמה חניכים יש ב"שמעיה"?
<שמעון לוי: ב"שמעיה" יש 350 ילדים גילאי בית-ספר.
<שמעון לוי: בתיכון יש לנו 90 ילדים.
<שמעון לוי: בוגרים מגיל 21 ומעלה, אנחנו מטפלים מעל 450 אנשים.
מירב בן ארי: כמה כסף קיבלתם ב-2015?
<שולמית כהן: יש הבדל בין שתי העמותות האלה.
<שולמית כהן: העמותות האלה נותנות שירות בתוך בית-הספר, לא רק בשעות אחר-הצהריים.
<שולמית כהן: "שמעיה" וגם "שמע קולנו", יש שתי עמותות שנותנות את המענה החינוכי, לימודי, טיפולי בתוך מוסדות החינוך למוכשר - - -
: גם בתוך.
<שולמית כהן: אני מדברת בשונה מהם.
מירב בן ארי: מ"שמע", "שמע" זה כמו מתנ"ס.
<שמעון לוי: מהתמיכות קיבלתי 250 אלף שקל.
מירב בן ארי: ממה אתה חי?
<שמעון לוי: זה התמיכות.
<שמעון לוי: אני מקבל ממשרד החינוך בנפרד, יש לי בערך שתי מיליון שקלים.
: מאחר והם פועלים בבתי-ספר שהם מוכרים שאינם רשמיים, החיבור הוא אחר מאשר שאצלם אין בכלל.
<שמעון לוי: ממשרד הרווחה בערך מיליון וחצי, אם אני לא טועה, זה כולל הועדות לכל הגילים.
<שמעון לוי: יש נקודה אחרת.
<שמעון לוי: אנחנו לא נותנים רק שירותים לילדים, אנחנו נותנים גם כן לבוגרים, כי יש לנו תעסוקה נתמכת, הכוונה מגיל 21 ומעלה.
<שמעון לוי: יש לנו תכניות מעבר, ויש לנו מועדון חברתי שזה מגיל 21 ומעלה.
<שמעון לוי: אם אנחנו מסתכלים בציבור הכללי, אנחנו מחקים את "מיח"א" שזה עד גיל 6, אנחנו מחקים את "שמע" עד גיל תיכון.
: הם נותנים בעצם שירות במגזר החרדי - - - הגילאים.
מירב בן ארי: השרות הוא רק למגזר החרדי?
<שמעון לוי: לא.
<שמעון לוי: בטבריה יש לנו גם דרוזים, לא רק.
<רויטל אילתי ויסמן: בעיקר כן.
<שמעון לוי: אם תרצי לבוא, אנחנו ניקח אותך.
אילן גילאון: רציתי לבקש סליחה, פשוט אני מנהל סיעה, את הסיעה הכי גדולה בבית.
אילן גילאון: .. אני גם עם "שמע" וגם עם "שמעיה".
מירב בן ארי: אתה לוחם אתנו.
אילן גילאון: ולכן נעשה ונשמע, מה שנקרא.
<שמעון לוי: בחצי השנה האחרונה אנחנו העברנו תכנית שמשרד החינוך עשה את זה, זה "סינגור עצמי" – אני מלמד את הילדות, הילדים איך מתמודדים עם בעיית החרשות שיש להם.
<שמעון לוי: בסוף השנה הייתה צריכה להגיע - - - שהיא לוקת שמיעה, ושהיא תבוא לספר על עצמה.
<שמעון לוי: לכל אחד יש את הבעיות שלו, והם נשאלו סידרה של שאלות.
<שמעון לוי: למזלה של ילדה אחת, טיול השנתי של בית-הספר היה באותו יום שהיה צריך להיות מפגש עם הקלינאית החרשת יחד עם הבנות האחרות בקבוצה.
<שמעון לוי: היא הודיעה להורים שלה - אני על המפגש לא מוותרת, אני מוותרת על הטיול השנתי של בית הספר.
<שמעון לוי: ניסו לשכנע אותה, אז היא אמרה משפט מאוד קולע – "הטיול של בית הספר ייתן לי כיף ליום אחד, המפגש עם הקלינאית שהיא לקוית שמיעה שתלמד אותי איך להתמודד עם החיים, זה ייתן לי לכל החיים איך להתנהג".
<שמעון לוי: באמת, שאלו אותה כל מיני שאלות: איך היא התחתנה, איך היא שומרת על הילדים בלילה.
<שמעון לוי: היו להם הרבה שאלות, המפגש של ה"שווה בין שווים" זה נותן לילד להתחבר מאוד, נותן להם ביטחון מאוד עצמי, ואי אפשר להכניס אותם למועדוניות אחרות, או לפעילויות אחרות, חייבים להבדיל בין הפעילויות האחרות.
<שמעון לוי: בבית-הספר השילוב הוא חזק מאוד במדינת ישראל וזה לטובה.
<שמעון לוי: הילדים משולבים בבתי-ספר גם בבני-ברק, קראתי את המאמר של הכנסת של הלא משולבים.
<שמעון לוי: אני רוצה לומר, גם בבני-ברק יש ילדים משולבים.
<שמעון לוי: אני כמוסד שיש לי את החרשים שאנחנו מנסים לסדר אותם במוסדות, אנחנו לא נתקלים בבעיה, אנחנו משלבים אותם, והילדים באים אחר-הצהריים.
<שמעון לוי: אז כשילד נמצא לפני הצהריים בבית-ספר רגיל, הוא מגיע לאחר-הצהריים לגיל שלו, לאנשים ברמה שלו, יש להם תמיכה מאוד חזקה, וצריך לעודד את התמיכות, את הנושא של אחר-הצהריים.
מירב בן ארי: בבקשה, זאב, יו"ר פורום ועדי ההורים היישוביים.
<זאב גולדבלט: חברה נבחנת תמיד ביחסה לנזקק.
<זאב גולדבלט: משרד החינוך והרווחה והממשלה כולה בעצם מחויבים לכלל האזרחים, ובוודאי לילדים הזקוקים לסיוע ותמיכה, כמו למשל הילדים המאותגרים בשמיעה.
<זאב גולדבלט: המדינה לא מציגה חלופות ראויות לשרות שאותם מספקות העמותות שנוכחות כאן, וכמובן גם ל"שמע" או "שמעיה" וכן הלאה.
<זאב גולדבלט: המדינה חייבת, לא מותר לה, היא חייבת לתמוך בהן, ואנחנו לפחות, חברי פורום ועדי ההורים היישוביים שמאחדים ועדים יישוביים מ-150 רשויות מקומיות שונות בכל מדינת ישראל, לא נוכל לקבל מצב שילדים ותלמידים בישראל יוותרו ללא מענה ראוי.
<זאב גולדבלט: לכן אנחנו כן קוראים לממשלת ישראל, אם זה באמצעות משרד החינוך, ואם זה באמצעות משרד הרווחה, להתגייס ולוודא את המשך קיומן של העמותות האלה ולאפשר את תפעולן, כי אין חלופה מוסדית אמתית לילדים.
<אורנה יוגב: יש עוד שני דברים – הקייטנות שהוזכרו כאן.
מירב בן ארי: תגידי, איך זה שבשנה שעברה לא הייתה קייטנה והשנה הזאת כן הייתה קייטנה – חברת הכנסת שפיר דיברה על זה.
מירב בן ארי: מה קרה השנה שכן קרה?
מירב בן ארי: דווקא השנה יש בעיות.
: בשנה שעברה היה תקציב בעייתי - - -
<אורנה יוגב: כן חשוב לי לומר, שלמרות זאת היו קייטנות, היו הרבה קייטנות.
<אורנה יוגב: מאות ילדים יצאו לקייטנות, אנחנו שילמנו והעברנו כספים לארגונים רבים שעשו קייטנות.
סתיו שפיר: מה זאת אומרת ארגונים, באיזה תחומים?
מירב בן ארי: היא אומרת שיש 18 - - -
<אורנה יוגב: נכים, ילדים עם נכויות, בהחלט.
<אורנה יוגב: לא, זה לא אותם 18.
<אורנה יוגב: קייטנות זה לא ה-18 ארגונים.
מירב בן ארי: אז מי הפעיל את הקייטנות?
<אורנה יוגב: קייטנות – יוצא מכרז להפעלת הקייטנות.
<אורנה יוגב: זוכים גופים שונים, ארגונים שונים, עמותות שונות להפעלת הקייטנות.
סתיו שפיר: כמה קייטנות הופעלו לילדים עם חרשות?
<אורנה יוגב: בין היתר, גם בסופו של דבר עמותת "שמע" לא התארגנה מראש מה שהשנה היא כן עשתה, והשנה היא כן התארגנה מראש, וכן תעשה - - -
סתיו שפיר: כמה קייטנות הופעלו בקיץ, סתם כמקרה מבחן לילדים עם חרשות.
<אורנה יוגב: רק לילדים עם חרשות, את יודעת להגיד לנו רויטל?
<אורנה יוגב: יש סך הכול מעט ארגונים שמטפלים בילדים עם חרשות.
סתיו שפיר: לכן אני שואלת.
סתיו שפיר: מבוגרים לרוב לא הולכים לקייטנות.
<אורנה יוגב: היו שני ארגונים שיכלו להפעיל קייטנות, אחד זה "שמע" ואחד "שמעיה".
סתיו שפיר: "שמעיה" קיבלו תקציב לקייטנות?
סתיו שפיר: אז היה בעצם רק ב"שמעיה", וב"שמע" לא קיבלו תקציב?
<אורנה יוגב: קיבלו מעט מאוד.
מירב בן ארי: תגידי לנו עכשיו, קיץ 2016.
<אורנה יוגב: קיץ 2016, כמה ילדים שיהיו בקייטנות יקבלו על זה תשלום - יש הסכם, יש מכרז, הכול מסודר.
סתיו שפיר: רק כדי להבין, כאשר קורה דבר כזה, אז משרד הרווחה לא עושה איזושהי בחינה רוחבית ואומר – בסוף לא כל הילדים עם כל המוגבלות זה אותו דבר, ולא כל הילדים בכלל זה אותו דבר.
סתיו שפיר: אי אפשר, לא יכול שנשאיר אנשים מתחום מסוים של דרישה, פשוט נטולי כל - - - בקיץ.
סתיו שפיר: השאלה אם משרד הרווחה עושה את הבדיקה הרוחבית הזאת לראות כמה ארגונים מתחום כך וכך שמטפלים בזה ובזה קיבלו את התקציב, כמו לדוגמה בקיץ ההוא, אבל בכלל גם לגבי הקייצים הבאים.
מירב בן ארי: בבקשה, תתייחסי למה שרצית לומר, חוץ מהקייטנה.
<אורנה יוגב: הקייטנות - השנה זה באמת מסודר, וכמה ילדים שיהיו, יהיו הועדות ויהיה תשלום ולא תהיה עם זה שום בעיה.
<אורנה יוגב: הדבר הנוסף, אנחנו יצאנו השנה במכרז להפעלת מרכזי נוער, בין היתר, זה נועד גם למרכזי נוער שאתה קראת לזה מתנ"ס, אבל אנחנו קוראים לזה מרכז נוער כי אנחנו לא יכולים לקרוא לזה מתנ"ס.
מירב בן ארי: יצאתם ב"קול קורא"?
<אורנה יוגב: יצאנו במכרז.
<אורנה יוגב: לצערי, "שמע" לא ניגשו.
<אורנה יוגב: יש ארבעה ארגוני חרשים אחרים שניגשו, "שמע" לא ניגשו.
<מילי וסרשטרום: אשמח להתייחס.
<אורנה יוגב: אנחנו כן נשב בינינו, וכן נבחן איזה אפשרויות עומדות לרשותנו, כדי כן לראות איך בכל זאת למצוא דרך.
<אורנה יוגב: במרכזי הנוער כל מרכז נוער מיועד ל-25 בני נוער, והוא מתוקצב במשהו כמו 170 אלף שקלים לשנה, זאת אומרת, יש לזה תקציב מיועד וזה רק ארבעה לחרשים.
מירב בן ארי: זה פעם ראשונה שאתם עושים?
מירב בן ארי: נסחפת שם עם ה-170 אלף...
מירב בן ארי: יש לי שאלה – ה-25 וה-170 אלף זה משהו חדש של מרכזי הנוער האלה?
<שולמית כהן: כן, זה משהו חדש.
<שולמית כהן: יש לנו 18 זכיינים שזכו במכרז, זאת אומרת, זה באמת יהיה פריסה ארצית של שירות חדש.
מירב בן ארי: כמה מרכזים כאלה יקומו?
<שולמית כהן: 18.
מירב בן ארי: לא, אמרת 18 זכיינים זכו.
<שולמית כהן: זכיינים זה המנהלים של המרכזים.
מירב בן ארי: אבל יכולה להיות עמותה שתפעיל שלושה מרכזים.
<מילי וסרשטרום: רציתי רק לגבי מרכזי הנוער.
<מילי וסרשטרום: לפי תנאי בסיס, זה משהו שאנחנו מפעילים תכנית לאותם קבוצת גילאים, תכנית שמצליחה, עובדת מצוין שנים רבות עם משרד הרווחה, זו אחת הסיבות למה בחרנו לא להפנות לאותה קבוצת גיל תכנית אחרת שגם אין לנו ניסיון.
<רויטל אילתי ויסמן: זה שתי תכניות שונות מילי.
<רויטל אילתי ויסמן: יכולתם לגשת גם למכרז של מרכזי נוער ולקבל תקצוב בהתאם וחבל, את יכולה להצטער שלא ניגשתם.
<מילי וסרשטרום: נכון, דיברנו על זה.
<מילי וסרשטרום: סיבה נוספת הייתה, שלא יכולנו ברמת המשאבים לעמוד בתנאי הסף של המכרז, לא ראינו איך אנחנו עומדים בזה, אומרת בשיא הכנות של פעמיים עד שלוש בשבוע וכאלה.
<רויטל אילתי ויסמן: אפשר היה לשבת לדבר על זה.
<מילי וסרשטרום: בדיעבד זו כנראה הייתה החלטה לא נכונה, אבל נכון לנתונים שהיו ידועים לנו אז, זאת ההחלטה שקיבלנו.
<מילי וסרשטרום: נכונה או לא נכונה, זו התוצאה כרגע.
<מילי וסרשטרום: נכון, כבר דיברנו על זה, אני מקבלת ומסכימה.
<מילי וסרשטרום: כן חשוב לי להגיד ושאלה שנשאלה באופן ישיר על-ידי נחמן שי - מה אורך החיים שלנו.
<מילי וסרשטרום: נכון להיום אורך החיים שלנו הוא בין שנה לשנה וחצי.
<מילי וסרשטרום: אנחנו לא ניתן שיסגרו את "שמע" זה חד-משמעית, אבל אנחנו כן צריכים את החמצן הזה.
<מילי וסרשטרום: בדיון הקודם דיבר מרגי על מימוש סעיפי תקציב שלא נוצלו.
<מילי וסרשטרום: אנחנו נשמח יותר, זה לא קשור לתמיכות, זה לא קשור ליושבים כאן בחדר הזה.
<מילי וסרשטרום: אנחנו יותר מנשמח אם תצא הנחיה כזו שוב לשרים, למנכ"לי המשרדים.
מירב בן ארי: כבר הוצאנו אז את ההנחיות.
<מילי וסרשטרום: אנחנו חייבים את החמצן הזה מעבר לכל התהליכים הביורוקרטיים הסבוכים שאנחנו עוד צפויים להלך בהם בשיתוף פעולה, אנחנו חייבים חמצן ל-2016.
מירב בן ארי: יש לי עוד שאלה למרכזי הנוער האלה – הזכיין שזכה, זכה לשנה או לכמה שנים?
<רויטל אילתי ויסמן: זה לשנה עם אופציה להארכה.
מירב בן ארי: מתי ייפתחו המרכזים האלה?
<רויטל אילתי ויסמן: אנחנו עכשיו מתחילים לעבוד על זה.
מירב בן ארי: היו כאן דיונים כבר גם על העמותות של ילדים חרשים, אבל זו פעם ראשונה שקצת אנחנו שומעים דברים יותר מדויקים, כי גם היה לי הרבה בעיות תקשורת בין "שמע" למשרדים, לכן אני מודה לכם לשני המשרדים שהגעתם והצגתם.
מירב בן ארי: אני רוצה לאחל לך כמובן בהצלחה בתפקיד החדש שלך.
מירב בן ארי: אני ליוויתי את אריק, אמרתי את זה עוד מהתקופה שהייתי חברת מועצה בתל-אביב.
מירב בן ארי: אני חושבת שאמרו את זה כל חברי הכנסת, אל תפחדי לנשוך, כשיש עוול ונגרם עוול ל"שמע" - הוא היה כאן, הפך שולחנות מוועדות כספים, עד לחינוך, רווחה, לכולם, כולל התנגשות אישית.
מירב בן ארי: אני מפרגנת לו על זה, כי לצערי רוב הארגונים החברתיים משום מפחדים, אין מה לפחד.
מירב בן ארי: איך אמר לי פעם אדם – צריך לחשוש רק מאדם שאין לו מה להפסיד, בצדק, כשאין מה להפסיד, אז זה בסדר.
מירב בן ארי: אני בקשר מצוין עם אריק, ורוב חברי הכנסת.
מירב בן ארי: אנחנו תומכים, וכמובן נמשיך לתמוך ב"שמע", ולעמוד לצדם, כמובן גם ב"שמעיה" וכל ארגון שעושה עבודת קודש למען ילדים חרשים וליקויי שמיעה.
מירב בן ארי: אבל זה בסדר לפעמים גם לבוא ולצעוק, ולצאת נגד המשרדים, בעיקר שאתם באמת פה מקבלים פרוטות.
מירב בן ארי: ממשרד הרווחה אני רוצה לדעת תוך שבועיים גג, אמרה את זה גם חברת הכנסת סתיו שפיר – זה לא הגיוני, הם עובדים כאן מתחילת השנה.
מירב בן ארי: אני מבקשת תוך שבועיים לוועדה הסבר על חלוקת הכסף, זאת אומרת, אנחנו רוצים לדעת.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים לוודא שאנחנו מקבלים תגובה של המשרד על חלוקת תקציב הדוחות, אמרת שתוך שבועיים הם מקבלים.
<אורנה יוגב: תוך שבועיים יהיה לנו את ההחלטות לגבי חלוקת התקציב - - -
מירב בן ארי: הילדים פה לא שואלים - - -
<אורנה יוגב: אנחנו פה עומדים בלוחות זמנים מאוד מדויקים שמוכתבים לנו על-ידי משרד המשפטים, פה אין גרירת רגליים לחלוטין.
מירב בן ארי: אני מבינה, בגלל זה לא ביקשתי מחר.
<אורנה יוגב: הם לא קיבלו את הכסף, אף אחד פה.
<אורנה יוגב: אף אחד מהארגונים לא קיבל עדיין תקציב תמיכה.
מירב בן ארי: הממשלה הזאת כבר עברה את השנה.
מירב בן ארי: צריך את 2016, שזה אפילו לא אחד חלקי שתים עשרה, זה 2016, זו ממשלה קיימת, לתת את הכסף לארגונים וגם להעביר אלינו את החלוקה.
מירב בן ארי: שני דברים לגבי הכסף.
מירב בן ארי: השני מיליון שקל האלה זה בדיחה.
מירב בן ארי: זה נכון, צריך להיות מעודפי תקציב.
מירב בן ארי: אנחנו נקרא גם כוועדה שכל הכספים שיש להוציא, אבל בבסיס - - -
<רויטל לן כהן: זה לא העיקר, מאוד חשוב שתבינו את זה.
מירב בן ארי: אני יודעת שזה לא העיקר.
מירב בן ארי: אני יודעת מה זה תקציבי תמיכות, לפני שהייתי בכנסת, גם הייתי בוועדת תמיכות של עיריית תל-אביב.
מירב בן ארי: זה עדיין סכום קטן, אבל זה לא מספיק, זה כלום, זה טיפה בים.
מירב בן ארי: לכן אני אומרת שאתם צריכים להתעקש.
מירב בן ארי: והנה אני אומרת לך בתור מי שמכירה קצת את שר האוצר, היכרות שטחית כמו שאומרים, אבל אני רוצה את שני הדברים האלה, גם את הכסף, כמה ביקשתם וכמה קיבלתם, או כמה מתכוונים לאשר לכם, לדעתי צריך לפחות להכפיל את זה, אמרת שהגשתם יותר.
מירב בן ארי: אני רוצה שתעני לי על שאלה שלא קיבלתי תשובה, כי משרד החינוך דווקא פירט לי פה, אבל כמה כסף מדינת ישראל שמה לילדים חרשים ממשרד הרווחה?
מירב בן ארי: כמה כסף באופן כללי, שאלתי את השאלה הזאת, את זוכרת?
מירב בן ארי: לא אמרתם לי כמה כסף, נתתם לי את הפרויקטים, אבל כמה כסף?
<אורנה יוגב: בסך הכול גם לבוגרים 62 מיליון שקל.
מירב בן ארי: תגידי, כמה כסף משרד החינוך שם על ילדים חרשים בסך הכול, בלי שנת שרות?
<שולמית כהן: מדובר בהרבה מיליונים - רק ההנגשה של כיתות אקוסטיות זה כ-20 מיליון שקל בשנה.
<שולמית כהן: אני יכולה לתת לך נתונים, אם תרצי, להנגשה.
מירב בן ארי: השנה נכנס ברצינות נושא ההנגשה.
מירב בן ארי: אני אשמח לקבל נתונים על העניין הזה.
מירב בן ארי: אבל היו שני דברים שביקשת עליהם כסף – תקציב התמיכות של השתי מיליון שהיה נמוך מדי.
<אורנה יוגב: דיברנו על גיל שלוש.
מירב בן ארי: גיל שלוש מעוות - גם פה אני רוצה לדעת.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים שיתנו לנו תגובות - מולי, את יכולה לתת לי באופן אישי התייחסות גם לגיל שלוש וגם לשני מיליון, שאני באמת מנסה לעזור פה יחד עם כל חברי הכנסת.
מירב בן ארי: דבר אחרון, אני שמחה שיש את הקייטנה הזאת, ושיש פעילות קיץ, זו פעילות מבורכת, אסור לנו להיות פה כמו בשנים הקודמות שקייטנות בוטלו.
מירב בן ארי: גם ככה מדברים פה על קייטנה שמקיפה בקושי שבועיים, שלוש, לא מגיעה לכל הקיץ, לפחות זה המינימום, אז לפחות זה גם קורה.
מירב בן ארי: לסיכום, הנושא הזה גם של המרכזים האלה שעכשיו דיברתי עליהם זה ביחד עם משרד החינוך?
מירב בן ארי: לא, רק משרד הרווחה, אבל זה לא לילדים שהם ממשפחות רווחה, אלא ילדים שהם ליקויי שמיעה, זה גם היה לי חשוב לפרוטוקול שנבין על מה מדובר.
מירב בן ארי: אני כמובן קוראת גם למשרד החינוך, משרד הרווחה להקצות תקציבים, חוץ מזה שאני קוראת להם, תעדכנו אותי באופן אישי.
מירב בן ארי: זו קריאה, זו קריאה של הוועדה.
מירב בן ארי: כמובן אני מברכת את כל העמותות, גם את "שמע", את "שמעיה" וגם "מיח"א", וכל יתר העמותות שעובדות עם ליקויי שמיעה.
מירב בן ארי: אמר כאן חבר הכנסת גילאון, ובצדק, אם לא היה כזה ואקום, כנראה לא היו כל כך עמותות וזו הבעיה המרכזית שלנו כאן
מירב בן ארי: בכלל, אבל לפחות שאם כבר עובדות העמותות, והן עובדות טוב, המינימום זה שנוכל לתת להם סיוע כמו שצריך.
מירב בן ארי: יש לכם תמיכה לכולם בנושא הזה של ילדים חרשים מכל חברי הכנסת.
יעקב מרגי: היום הוא 13 ביולי 2016, ז' בתמוז התשע"ו.
יעקב מרגי: על סדר היום הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון – השעיית עובד שירות), התשע"ו-2016 של מספר חברי כנסת, שאני עומד בראשם.
יעקב מרגי: אבקש מן היועצת המשפטית של הוועדה להציג את השינוי שאנחנו מבקשים לעשות.
יעקב מרגי: בעיקרון, זה פחות או יותר דומה למה שנחקק בקדנציה הקודמת לגבי עובדי חינוך.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים כרגע על עובדי שירות במערכת החינוך.
יעקב מרגי: זה מיישר קו, כי בפעם הקודמת חברי הכנסת לא רצו לעכב את החקיקה והתמקדנו בעובדי חינוך.
<מירב ישראלי: המהות של הצעת החוק היא לאפשר, בדומה למה שקיים היום לגבי עובדי חינוך ועובדי שירות שהם עובדי מדינה ועובדי רשויות מקומיות – הסמכות הזאת כבר קיימת לגביהם מכוח החוקים הרלוונטיים, ובכנסת הקודמת התיקון הזה נעשה לגבי עובדי חינוך בבתי הספר הפרטיים.
יעקב מרגי: מאחר ואני נוגע בדבר, אפילו לגבי עובדי מועצות דתיות הסדרנו את העניין המשמעתי.
יעקב מרגי: שם היה ויכוח אם זה בית-הדין של עובדי הרשויות המקומיות או של נציבות שירות המדינה, אבל הכרענו.
<מירב ישראלי: לגבי עובדי חינוך ושירות שהם עובדי מדינה הסמכות הזאת כבר קיימת, כשמדובר בסמכות להשעות זמנית עובד שהוגש נגדו כתב אישום בגין עבירות מין ואלימות חמורות, שנסקור אותן בזמן ההקראה.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים להספיק לעשות את זה כבר בכנס הזה, לפני היציאה לפגרה.
יעקב מרגי: נעבור להקראה ואם יהיו הערות נשמע אותן תוך כדי קריאת הסעיפים.
<מרגלית בוטרמן: יש לי כמה הערות.
<מרגלית בוטרמן: אני ממשרד הפנים.
<מרגלית בוטרמן: כמובן העיקרון חשוב מאוד, זה ברור לנו.
<מרגלית בוטרמן: מה שאנחנו ראינו, קודם כול לגבי החוק הקודם, הערנו על כך שיש איזו סמכות מקבילה.
<מרגלית בוטרמן: אני לא יודעת למה – בדקתי את הפרוטוקולים – בישיבות הקודמות לא היה נציג של משרד הפנים בוועדה.
<מרגלית בוטרמן: אני כן רוצה להתייחס לבעיה שנוצרת מהכלל הזה לגבי עובדי רשויות מקומיות ולציין שההסדר שהוצע בסעיף 20 הוא עדיין בעייתי.
<מרגלית בוטרמן: אנחנו מדברים פה על הרשאה למנכ"ל להורות להשעות עובד חינוך שהוגש נגדו כתב אישום.
<מרגלית בוטרמן: העניין הוא שעל פי חוק הרשויות המקומיות (משמעת) הסמכות להשעות עובד שהוגש נגדו כתב אישום בגין העבירות האלה, עבירות מין, יצא על-פי החלטה של הכנסת מראש הרשות המקומית לבית-הדין למשמעת.
<מרגלית בוטרמן: ואז עולה השאלה מה קורה פה.
<מרגלית בוטרמן: מנכ"ל משרד החינוך יורה להשעות, ואין לנו בעיה עם זה שתהיה סמכות גם למנכ"ל משרד החינוך.
יעקב מרגי: הבנתי מהר ואענה לך.
יעקב מרגי: אומר לך מה אני כמחוקק סבור.
יעקב מרגי: מוסדות החינוך הם מקום רגיש.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לעטוף את הילדים שלנו ולהגן עליהם.
יעקב מרגי: אני מכיר את לוח הזמנים, את השעון – עוד לא קבעו איזה שעון זה, שעון הזמן של בתי-הדין למשמעת של הרשויות המקומיות, שם התהליכים שיכולים לקחת חודשים, שנים ואפילו כמעט יובלות, ואני מכיר כמה מקרים, אני לא אומר את זה סתם, וכנ"ל בנציבות שירות המדינה.
יעקב מרגי: פה חייב להיות תהליך מיידי, לא נתון לשיקול דעת.
יעקב מרגי: לכן בחוק נקבע חד-משמעית: הוגש כתב אישום – הסמכות תעבור, אלא במקרים שיוכל לשקול המנכ"ל.
<מרגלית בוטרמן: זה בדיוק מה שאני רוצה להגיד.
<מרגלית בוטרמן: אין לנו בעיה עם זה – אגב, חלק מן הבעיה היא גם בגלל שהתקשורת בין המשטרה לרשות המקומית, בשל כל מיני סיבות, ואגב גם עם משרד הפנים, היא לא תמיד מסונכרנת והמשטרה לא תמיד מעדכנת את הרשות המקומית על כך שעובד חינוך נחקר בעבירות מין.
<מרגלית בוטרמן: אולי המשטרה לא יודעת שהוא עובד ציבור.
יעקב מרגי: אנחנו בשלב של כתב אישום, לא של חקירה.
<מרגלית בוטרמן: אנחנו מדברים על כתב אישום.
<מירב ישראלי: אני רוצה למקד את האוכלוסייה שאנחנו מדברים עליה ולמקד גם את האוכלוסייה שיש לגביה כפילות, שהיא אוכלוסייה מסוימת בלבד.
<מירב ישראלי: אנחנו מדברים פה על עובדי שירות שעובדים בבתי-ספר פרטיים, במוכר שאינו רשמי בלבד, כי זה חוק פיקוח על בתי-ספר, ובפטור.
<מירב ישראלי: יכול להיות שיש מכוח חוק נהרי עובדי רשויות מקומיות שהרשות המקומית מקצה אותם לבתי-הספר הפרטיים, יש מקרים כאלה.
<מירב ישראלי: זאת האוכלוסייה שיש לגביה כפילות.
<מרגלית בוטרמן: זה לא חל על עובדי רשויות מקומיות שעובדים בבתי-הספר.
<מירב ישראלי: לגביהם יש חוקים.
<מירב ישראלי: כך אמרנו.
יעקב מרגי: להם יש את מסלול הבירור המשמעתי של הרשויות המקומיות, ולעובדי המדינה יש מסלול בירור משמעתי של מרכז השלטון המקומי.
<מירב ישראלי: בהצעת החוק הזאת להערכתי יש אוכלוסייה קטנה יחסית שיש לגביה כפילות.
<קריאה: בירושלים בעיקר.
יעקב מרגי: בכל הארץ.
<מירב ישראלי: כאשר הרשות המקומית מקצה עובד לפי חוק נהרי, היא יכולה הרי להקצות משאבים בצורה של עובדים – זאת האוכלוסייה שיש לגביה כפילות בהצעת החוק הזאת, ואז יש לגביה שתי מערכות.
<מרגלית בוטרמן: זה בדיוק העניין.
<מרגלית בוטרמן: אגב, כמשרד הפנים אין לנו בעיה עם זה שיהיו שתי מערכות.
<מרגלית בוטרמן: אני רק רוצה שהמערכות האלה יהיו מסונכרנות ביניהן.
<מרגלית בוטרמן: אם הסמכות היא פה להורות לראש הרשות להשעות עובד שהוגש נגדו כתב אישום בגין העבירות האלה, העניין הוא שעל-פי החוק שחל על ראש הרשות הוא לא יכול להשעות, הוא יכול להעביר את זה לבית-הדין למשמעת שישעה.
<מרגלית בוטרמן: אין לי בעיה עם שתי מערכות, אנחנו מוכנים שמנכ"ל משרד החינוך יוכל להורות על השעיה.
<לירון ספרד: אני מן הלשכה המשפטית במשרד החינוך.
<לירון ספרד: אני מסכים לעניין הזה.
<לירון ספרד: בסופו של דבר צריך לזכור, משרד החינוך הוא לא המעסיק של אותם עובדי שירות.
<לירון ספרד: אותם עובדי שירות שהם עובדי רשויות מקומיות, שזאת האוכלוסייה הספציפית שלגביה יש כפל סמכות אם הצעת החוק במתכונה הזו תעבור, נוצר מצב שאנחנו מורים על השעיה של אדם שהוא לא עובד שלנו, שאין לנו יחסי עובד-מעביד אתו.
<לירון ספרד: אני חושב שבסיטואציה הזאת יכולה להיווצר בעיה.
<לירון ספרד: אם ההשעיה היא לא חלק מן ההליך של הדין המשמעתי שחל על עובדי רשויות מקומיות אז איפה אנחנו נמצאים?
<לירון ספרד: מי אמור לבחון את ההשעיה אחרי שהיא מסתיימת?
<לירון ספרד: מתי היא מסתיימת?
<לירון ספרד: נכון שנוצר מנגנון בחוק, שאפשר לפנות למנכ"ל.
<לירון ספרד: אם אנחנו בדיון פתוח שאפשר לחשוב איך אנחנו מתגברים על העניין הזה, לגבי מי שהוא עובד רשות מקומית שחל עליו דין משמעתי המנכ"ל יכול להגיד לבעלוּת, לצורך העניין לעירייה: בבקשה, אני רוצה שתכניסי אותי להליך של השעיה, תבחני את העניין.
<לירון ספרד: כלומר, השלטון המקומי בסופו של דבר הוא חלק מרשויות המדינה בצורה כזו או אחרת.
יעקב מרגי: ההחלטה העניינית תישאר של המנכ"ל.
יעקב מרגי: הביצוע בפועל- - -
<לירון ספרד: אי אפשר להגיד שהמנכ"ל מורה על השעיה ואז יש איזה הליך שהוא "חותמת גומי" ברשות המקומית.
יעקב מרגי: אין ספק שצריך לתקן את הנוסח.
<לירון ספרד: אני חושב שצריך להגיד לרשות המקומית: תבחני הליך השעיה של העובד הזה.
יעקב מרגי: אין ספק שאדם שהוא לא המעסיק שלו לא יכול להורות על פיטוריו או על השעייתו.
יעקב מרגי: אבל אין ספק שההחלטה העניינית צריכה להיות של מנכ"ל משרד החינוך כי זו החלטה עניינית.
יעקב מרגי: תיקון הנוסח כדי שמי שהוא המעסיק המפורש יורה על ההשעיה, זה יכול להיות גם רשות מקומית וגם הבעלוּת.
<מירב ישראלי: לא, לגבי הבעלוּת ההסדר הוא שהמנכ"ל מורה לבעלות להשעות, והיא חייבת להשעות.
<לירון ספרד: היא חייבת להשעות.