GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איציק בן-חמו: אמרת לנו בוועדה הקודמת - - -
יעקב מרגי: איציק.
<איציק בן-חמו: אם היינו יכולים לבזות את הכנסת, היינו עושים.
<איציק בן-חמו: אבל עושים את זה רק בבית משפט.
<איציק בן-חמו: אני זוכר מילה במילה.
יעקב מרגי: איציק, אני אתן לך.
<איציק בן-חמו: נכון?
<איציק בן-חמו: אתה זוכר?
יעקב מרגי: אבל לא, לא, סליחה.
יעקב מרגי: עם אדוני, אדוני, אדוני, הכניסה אותי לאווירה של בית המשפט.
<עירית ליבנה: כשהתחלנו את הנושא של הסייעות, פרופסור דלאל הוביל איתנו והוא ציין את זה, שחיפשנו ביחד את המענה.
<עירית ליבנה: אני מוכרחה רגע לדבר על התקצוב.
<עירית ליבנה: בשנת תשע"א הנושא של הסייעות היה 10 מיליון.
<עירית ליבנה: אנחנו השנה ב-110 מיליון שקלים.
<עירית ליבנה: אז שיגידו שקצצנו?
יעקב מרגי: אמרתי, אמרתי.
<עירית ליבנה: רגע, לא.
<עירית ליבנה: בואו נדגיש, זה לא שהמדינה קיצצה, המדינה - - -
יעקב מרגי: אני מבקש, היא לא התפרצה.
יעקב מרגי: הלו, לא הפריעו לכם.
יעקב מרגי: תנו לה להציג את הדברים.
יעקב מרגי: השעון בסוף יגיע לשעה 10 בדיוק ונסיים בלי סיכום.
יעקב מרגי: אז תנו לה לסיים ואם יוותרו כמה דקות אני אתן לכם להתייחס.
<עירית ליבנה: המדינה, ואני אומרת פה המדינה - זה בריאות, חינוך, אוצר - משקיעים וזה גדל ולהגיד שלא, זה באמת לא פייר כלפי המדינה.
<עירית ליבנה: אנחנו כן חושבים שצריך הסברה - - -
יעקב מרגי: עירית, את לא לומדת כלום מדיון לדיון.
יעקב מרגי: בואי, אני אזכיר לך מהדיון הקודם ומהדיון שלפני ולפני.
<איציק בן-חמו: נכון.
יעקב מרגי: הטענות של ההורים קודם כל מוצדקות.
יעקב מרגי: הם לא באים בטענות למערכת למה מה שעשיתם עד היום הם מברכים.
יעקב מרגי: הם באים בטענות למה לא נעשה מעבר לפי השקפת העולם והחיים בפרקטיקה היום יומית שלהם.
יעקב מרגי: הם טוענים שזה צריך יותר וככל שלא נותנים יותר הילדים נמצאים בסכנת חיים.
יעקב מרגי: עזבי את ההתגוננות.
יעקב מרגי: אין כאן מקום להתגוננות.
<עירית ליבנה: לא, לא התגוננות.
יעקב מרגי: אמרתי בתחילת הדיון שהסעיף הזה הוא ללא תקרה תקציבית.
יעקב מרגי: יש צורך וברכתי את משרד החינוך ואת הוועדה הבין משרדית.
יעקב מרגי: אתם יודעים מה, במדינה שלנו, רק במדינה שלנו הולכת גם סמכות בלי אחריות.
יעקב מרגי: יש ועדה בין משרדית שמקבלת החלטות ביחד והתקצוב כנראה בא ממקום אחד.
<זיוה ארנסטי: מי היא הוועדה הזאת?
יעקב מרגי: תכיני שיעורי בית.
יעקב מרגי: מה, אני כל הזמן אתן לך את כל התשובות?
<איציק בן-חמו: הם עצמם לא עושים.
<איציק בן-חמו: אנחנו כבר ארבע פעמים - - - ועדה בין משרדית.
יעקב מרגי: איציק, בבקשה.
יעקב מרגי: עירית.
<עירית ליבנה: הנושא של ההסברה אכן מקבל.
<עירית ליבנה: יצא מסמך, יהיו הכשרות, אבל יש פה גורמים ויש פה נציגה.
<עירית ליבנה: יש פה ארגוני מורים שאותם צריך לקרוא לפה ולהציב את זה, כי המכשול לבחינת משרד החינוך זה הנושא הזה של ההסכמה של ארגוני המורים, של הסתדרות המורים - - -
יעקב מרגי: חוזר המנכ"ל בזמנו שעוכב בגלל ההסכמה של הסתדרות המורים, שוחרר?
<עירית ליבנה: על הנושא של התזונה?
יעקב מרגי: שוחרר אותו חוזר מנכ"ל?
יעקב מרגי: היה חוזר מנכ"ל שעוכב בגלל העדר הסכמה.
<עירית ליבנה: כן, הוא יוצא היום.
יעקב מרגי: הוא יוצא היום?
<עירית ליבנה: אבל זה גם, אחרי מחיקה שבכל מקום שהיה כתוב בו בחוזר עובד הוראה, יהיה הגורם המתקשר.
<עירית ליבנה: זאת אומרת זה מעבר.
יעקב מרגי: אני אומר לכם בכנות, אני מאלה שלוחמים וחברי פה לוחמים.
יעקב מרגי: מעמד המורה, מעמד המורה, מעמד.
יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם, תעביר את המסר.
יעקב מרגי: אנחנו לא ניתן כתף.
יעקב מרגי: בעשור האחרון אנחנו נאבקנו ובצדק לשיפור מעמדו של המורה.
יעקב מרגי: לא יתכן שלאחרונה זה הפך להיות חוץ מארגון עובדים, שום דבר אחר לא.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את המורים שהם היו הכל.
יעקב מרגי: היו הכל.
יעקב מרגי: אל תפריעי לי בבקשה.
יעקב מרגי: אני אומר, לא יתכן דבר הזה.
יעקב מרגי: אווירה בית ספרית זה לא רק המאוורר ולא רק התלמיד ולא רק הגדר והשומר, זה גם המורה, האווירה הבית ספרית.
יעקב מרגי: לא יכול להיות שלאחרונה כל דבר, אדוני שר הרווחה לשעבר, הוא מנהל בית ספר לשעבר, לא יתכן.
יעקב מרגי: אני מתקומם שלאחרונה המורים הפכו כל דבר שזז במערכת – פתיחת הסכם קיבוצי.
יעקב מרגי: תמשיכי, עירית.
מאיר כהן: לצערי גם כשהם פותחים Windows, הם מבקשים לפתוח.
יעקב מרגי: כן, זה מה ש-.
<עירית ליבנה: שני דברים.
<עירית ליבנה: אנחנו מדברים כן על הכרת - - - הסביבה.
<עירית ליבנה: אני אמרתי, ארגוני המורים ושאר ההורים.
<עירית ליבנה: אמרה אביבית, שכבר יש משהו ומגבים גננת, הלחץ מההורים האחרים שמופעל, וזה לא רק אנחנו, זה כל החברה הישראלית.
<עירית ליבנה: קשה לנו להילחם במודעות ובלחץ כזה ועומדת גננת אחת, אני לא מקנאה באותה גננת.
<עירית ליבנה: זאת אומרת אנחנו יכולים להגיד הכל, אנחנו יכולים להסביר הכל - - -
יעקב מרגי: עירית, אני לא רוצה להיתלות לא בהורים חסרי ה - - -
יעקב מרגי: חסרי הרגש וההבנה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להיתלות בגורמים אחרים, אני כרגע במשרד החינוך.
יעקב מרגי: אני רוצה שממכלול הבעיות שבסוגיה הזו, אני רוצה להתמקד כרגע בהעצמה של המודעות, בשיתופיות, בהדרכה.
יעקב מרגי: עד שנצליח להוסיף שעות, עד שנצליח להוסיף סייעות ועד שנצליח לעשות דברים אחרים, אני רוצה כרגע במה שיש בידי לעשות – זו המערכת.
יעקב מרגי: יש משאב שהוא קיים – זו הכיתה עם המורה.
<עירית ליבנה: הנושא של ההסברה וההדרכה יהיה, אבל הוא בהחלט לא מספיק.
יעקב מרגי: יהיה מתי?
<עירית ליבנה: אנחנו ככה דיברנו בינינו.
<עירית ליבנה: ברגע שיש ילד אחד שיהיה אלרגי בבית ספר, אנחנו נחייב הדרכה לצוות הבית ספרי.
יעקב מרגי: איך ההנחיה הזאת תצא?
<עירית ליבנה: אני יורדת שוב, אני צריכה לבוא ולמנכ"לית ולבקש.
<סיגל גריל-קדוש: אז בהעדר זה, צריך להחזיר סייעות, בהעדר זה להחזיר את הסייעות.
<סיגל גריל-קדוש: עכשיו מה קורה, הילדים חשופים בבית הספר.
<איציק בן-חמו: ו - - - - - - -
<איציק בן-חמו: אני אצא.
<איציק בן-חמו: אתה רוצה שאני אצא, אני אצא.
<איציק בן-חמו: בחודש יוני - - -
יעקב מרגי: אתה מאיים עלי לצאת?
<איציק בן-חמו: בחודש יוני אני העליתי את זה ואמרת אנחנו בפתיחת שנת הלימודים והיא אמרה, בכבודה ובעצמה, הכל מוקלט, היא אמרה - אנחנו נטפל בזה.
<איציק בן-חמו: נתת 30 יום - - -
יעקב מרגי: אז למה אתה צועק?
<איציק בן-חמו: כי זה היה - - -
יעקב מרגי: אל תצעק.
<איציק בן-חמו: איך אני יכול?
<איציק בן-חמו: אני לודאי.
<איציק בן-חמו: איציק, אהלן.
יעקב מרגי: אתה פגעת בלודאים עכשיו.
<איציק בן-חמו: בגלל זה אמרתי לו אהלן - - -
יעקב מרגי: הוא לא צועק.
<איציק בן-חמו: הדציבלים שלנו גבוהים.
<איציק בן-חמו: אבל לא יכול להיות כל פעם 30 יום ועוד 30 יום ועוד 30 יום.
<קריאה: אבל אדוני, למה מי שצועק - - -
<איציק בן-חמו: אף אחד לא צועק.
<איציק בן-חמו: יש לי דציבלים גבוהים.
מאיר כהן: אה, אה, גם אנחנו מדימונה.
יעקב מרגי: איציק, תירגע.
יעקב מרגי: איציק, תודה.
יעקב מרגי: עירית, לסיים.
<עירית ליבנה: אני אומרת שוב, אנחנו הוצאנו הנחיה, אנחנו נאמץ אותה.
יעקב מרגי: ונטילציה, מאיר.
<עירית ליבנה: אני מוחה על זה שנאמר שקוצץ, זה לא נכון.
<עירית ליבנה: אני מוחה על זה.
<עירית ליבנה: לכיתות ב' אנחנו - - -
יעקב מרגי: אז מה ההנחיה שיצאה?
יעקב מרגי: יצאה ממך הנחיה?
<עירית ליבנה: יצאה מסמנכ"ל בכיר הנחיה.
<עירית ליבנה: אנחנו נאמץ אותה - - -
יעקב מרגי: מה ההנחיה?
<עירית ליבנה: שבכל מוסד שבו יש, יש צורך בהיערכות של המוסד והסברה והכרת הסימנים.
<עירית ליבנה: לגבי הנושא של הפעולה של ההזרקה, אני קוראת שתזמינו לפה את הסתדרות המורים.
<עירית ליבנה: יושב פה נציג - - -
יעקב מרגי: הוא מסתובב בפרוזדור, ראיתי אותו.
יעקב מרגי: הוא פתח את הדלת, הוא ראה אותי, נבהל, חזר.
<עירית ליבנה: המכשול מבחינתנו לתת את המענה הבית ספרי או הסביבתי זה עובד ההוראה שצריך לקרוא פה-.
<עירית ליבנה: אנחנו מבינים ורוצים, אבל זה לא מספיק שאנחנו רוצים ו - - -
יעקב מרגי: עירית, בואי נסכם ככה, אני רוצה לצאת עם משהו מהדיון הזה.
יעקב מרגי: הכל ולא כלום לא יהיה.
יעקב מרגי: אז אני אומר תקשיבי, כרגע אני רוצה לקבל ממך תכנית עבודה לגבי ההטעמה וההנחיה בבית הספר.
יעקב מרגי: שיתוף של ההורים, הדרכה, העצמה, התלמידים, הכל.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני אזמין לפה דיון - - -
<איציק בן-חמו: הם - - - אותנו.
יעקב מרגי: איציק, תן לי רגע.
<איציק בן-חמו: חבר הכנסת מרגי.
יעקב מרגי: אני אזמין לכאן דיון, אני אזמין לך את הסתדרות וארגון המורים ביחד, לכאן.
<איציק בן-חמו: ובדיון הבא הם גם לא יהיו מוכנים.
<שמעון פרי: אני פה, אני מוכן.
<איציק בן-חמו: לא אתה, אני מדבר על גברת ליבנה.
<קריאה: בינתיים כל הילדים יישבו בבית.
<קריאה: ימשיכו לשבת בבית.
<קרן ברנד: קרן ברנד, נציגת ועד גני הילדים בגבעתיים ופורום ההורים.
<קרן ברנד: אני רוצה להתייחס לסוגיה מאד משמעותית.
יעקב מרגי: בקצרה ואל תחזרי על מה שנאמר.
<קרן ברנד: לגני הילדים, וכן יש מקום למשרד החינוך פה לעשות שינוי ועירית קיבלת את המכתבים שלי בעניין הזה.
<קרן ברנד: ואני מתייחסת גם למה שאביבה מארגון בזכות דיברה.
<קרן ברנד: היום בגן שיש בו ילד אלרגני, בעצם אין שום נוהל שאומר שאסור להכניס את האלרגן לגן.
<קרן ברנד: כלומר היום אם הורים בריונים, צועקים ולא מוכנים שהגן יהיה גן פרווה, גן לא יכול להיות פרווה.
<קרן ברנד: לדוגמא, לצורך העניין, הבת שלי רגישה לאגוזים.
<קרן ברנד: אני מסרבת בתוקף שתהיה לה סייעת.
<קרן ברנד: הילדה שלי, אני מתייחסת לאלרגיה שלה כ - - -
<קריאה: בגלל - - -
יעקב מרגי: רגע, זו דעתה.
יעקב מרגי: לא צריך לקפוץ.
<קרן ברנד: בדיוק - - - אני מסכימה עם אודליה, זה היחס שלי אליה.
<קרן ברנד: אני כן צריכה לעבוד מאד מאד קשה בלגייס את ההורים לטובת העניין ולוודא שבטיולים ולוודא שבימי הולדת, ולוודא שהצוות החינוכי שמתחלף הלוך ושוב, שיביא - - -
<קרן ברנד: שנייה.
יעקב מרגי: דיברנו על זה כבר.
<קרן ברנד: בחוברת לגדול בריא בעמוד 6, חלק ממה שמשרד החינוך בא ואמר, שכן הגן צריך לתת מענה לילדים בעלי צרכים של תזונה, אולם במידה ויש בעיות, אותו מקום צריך למצוא פתרון ייחודי.
<קרן ברנד: מה שיוצר בעיה אל מול הרשויות, כלומר כל רשות צריכה בעצמה למצוא פתרון אל מול ההורים, כשמשרד החינוך, לרבות משרד הבריאות, לא מוכנים לגבות ולתת שום אחריות.
<קרן ברנד: זה אחד.
<קרן ברנד: הדבר השני שחשוב לי להגיד - - -
יעקב מרגי: ואחרון.
<קרן ברנד: זה המומנטום שהצוות החינוכי בחלק מהגנים בגני הילדים, לא מוכן בכלל להזריק, למרות שכל גננת וכל סייעת בכל כיתה - - -
<שמעון פרי: רגע, אולי משפט אחד.
<שמעון פרי: אומרים כל הזמן הסתדרות המורים, אז - - -
יעקב מרגי: לא, אני אגיד לך למה.
יעקב מרגי: בוא, אתה איש חינוך - - -
<שמעון פרי: מנהל בית ספר לשעבר.
יעקב מרגי: מה השם?
<שמעון פרי: שמעון.
יעקב מרגי: אני בכוונה לא אתן לך, כי זה לא הוגן כלפיך לתת לך עכשיו התייחסות למה שנאמר בדקה.
יעקב מרגי: אני אומר לך, מאחר שזה חוזר על עצמו בדברים אחרים, אני אקיים – הנה אני אומר לכם ומצהיר לפרוטוקול וזה יהיה חלק מהסיכום – אני אקיים דיון נקודתי עם נציגי משרד החינוך ונציג ההסתדרות וארגון המורים אצלי כאן, כדי לראות את הסוגיות האלה שפתוחות תמיד.
יעקב מרגי: כל דבר פתיחת - - -
<שמעון פרי: הסתדרות המורים שותפה ומגיעה.
<שמעון פרי: אני לא יודע אם מישהו - - - מהארגון, אני לא ראיתי.
<שמעון פרי: אנחנו רוצים ואנחנו שותפים.
יעקב מרגי: אני שמח על הצעתך.
<שמעון פרי: ו - - -
יעקב מרגי: תנו לי.
יעקב מרגי: גברתי, רצית להוסיף משפט, משהו שלא נאמר?
<סיגל גריל-קדוש: כן.
<סיגל גריל-קדוש: קודם כל לגבי הנתונים של הגברת עירית ליבנה.
<סיגל גריל-קדוש: הנתונים שהיא העלתה כרגע הם קצת לא נכונים ולא מדויקים ואני גם אסביר על מה אני מדברת.
<סיגל גריל-קדוש: הנתונים כרגע שאת הכנסת, את הכנסת את גילאי 3, שלא היו קיימים, עד גיל 5.
<סיגל גריל-קדוש: זה שזה מפציץ את זה מבחינת סכום תקציבי, את צודקת, אבל בואו נתייחס לעובדות כמו שהן.
<סיגל גריל-קדוש: לגבי ההנגשה בבתי הספר, אנחנו הפכנו להיות העובדים של משרד החינוך.
<סיגל גריל-קדוש: אני אישית נכנסת כיתה-כיתה בבית הספר ומדריכה את הילדים עם מצגת וגם את הצוות החינוכי – אני מדריכה אותם, בנוסף לפסיכולוגית שמגיעה ונותנת הדרכה בתחום הרגשי.
<סיגל גריל-קדוש: אני חושבת ש - - -
יעקב מרגי: גברתי תודה, אני מודה לך.
יעקב מרגי: בואו תקשיבו.
יעקב מרגי: אני שמח, למרות שאנחנו לא יוצאים היום, ההורים, אתם לא יוצאים היום עם משהו מעשי, אבל אין ספק ש - - -
<איציק בן-חמו: אנחנו גם לא נצא.
<איציק בן-חמו: גם בעוד חודשיים.
יעקב מרגי: אני מזמין אותך לבוא אלי.
<איציק בן-חמו: אני בא.
יעקב מרגי: אנחנו נעשה ישיבה נוספת, בנוסף לישיבות שעשינו כבר בסוגיות האלה.
יעקב מרגי: אנחנו מתקדמים לאט לאט, נכון, לטעמכם לאט, ובצדק.
יעקב מרגי: אנחנו מתקדמים לאט לאט.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי, סוגית ההדרכה וההסברה מתחייבת, וזה הסיכום שאני נותן.
יעקב מרגי: סוגית נאמני הבריאות בבתי הספר - - -
<איציק בן-חמו: אין - - - מה זה נאמנים?
יעקב מרגי: איציק, רגע, אל תפריע לי.
יעקב מרגי: נאמני בריאות בבית הספר – חייב שזה יהיה ולא לסוגיה הזו בלבד.
<קריאה: אחיות, אחיות, אחיות.
<איציק בן-חמו: יש שלושה נאמני בריאות.
<איציק בן-חמו: ביום ראשון אותו אחד - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, אני אשאל אותך שאלה.
יעקב מרגי: אני באיחור ואני שואל אותך שאלה.
יעקב מרגי: אם אני מחזיר את אחיות בית הספר, אתם מוותרים על הסייעות הצמודות?
יעקב מרגי: אז תפסיקו ל - - -
<קריאה: זה צריך לבוא עם הנגשה.
<איציק בן-חמו: זה צריך לבוא יחד עם הנגשה.
יעקב מרגי: יפה, אז תנו לי, תנו לי.
<איציק בן-חמו: אנחנו דיברנו על זה.
יעקב מרגי: אז תנו לי.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים כרגע - - -
<איציק בן-חמו: הנגשה ואחיות.
יעקב מרגי: עירית, אני רוצה לקבל ממך תכנית עבודה איך סוגית ההדרכה יורדת לשטח בפס רחב לכל הארץ.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת.
יעקב מרגי: 1 במרץ 2016, כ"א באדר א' תשע"ו והנושא על סדר היום: מסגרות הטיפול והתמיכה בבני הנוער חסרי העורף המשפחתי המתגוררים בפנימיות, לרגל יום העובד הסוציאלי הבינלאומי.
יעקב מרגי: אני לא מבין את מי שקבע את הכותרת הזו, סוף סוף יש יום חג שרוצים להציע לעובדים הסוציאליים, אז דוחפים להם עבודה ומטלות.
יעקב מרגי: ככה, זו דרכנו אבל אנחנו גם נעבוד ולא נשכח להצדיע לכם, ולהראות לכם כמה שאנחנו, ביומיום, למרות שאתם לא מרגישים את זה.
יעקב מרגי: אנחנו גם נצדיע לעובדים סוציאליים שזה היום שהכנסת מציינת אותו ואתנו חבר הכנסת חיים ילין, יש לו קצת ניסיון, היה ראש מועצת אשכול, חיים ילין היה ראש מועצת אשכול, ויש בה היום הרבה כלניות, אנחנו ברוח אופטימית, אנחנו בתקופת "דרום אדום", ואתנו חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, גם היא יש לה קילומטראז' בסוגיות האלו, שאתם, העובדים הסוציאליים מלווים אותן, הן כיו"ר ועדת זכויות הילד בקדנציה הקודמת והן בחקיקה מסיבית והעלאת נושאים לסדר היום, אז תודה רבה.
חיים ילין: סוף סוף אומרים תודה כמו שצריך אז גם לא - - -
יעקב מרגי: אנחנו מיד נתגבר על התקלה.
יעקב מרגי: אנחנו נמשיך מאחר ואלה דברי נימוסין ודברי פתיחה.
יעקב מרגי: אני אומר דברי פתיחה ואתן לחברי הכנסת להוסיף.
יעקב מרגי: ואני רוצה לשמוע גם את האורחים שלנו ואנחנו נצא בסוף הדיון גם עם אמירות, אמירות סיכום וקריאה למערכות השונות.
יעקב מרגי: אין ספק שהעובדים סוציאליים במשך שנים רבות, מהווים את חוד החנית ונמצאים בחזית בכל הטיפול בכלל האוכלוסיות שאנחנו אמורים לחזק אותן וללוות אותן, כל אחת בתחנה כזו או אחרת, כמו בנושא של היום, הטיפול והתמיכה בבני הנוער חסרי העורף המשפחתי המתגוררים בפנימיות.
יעקב מרגי: היה לנו יום נפלא בכנסת שראינו כמה דוגמאות בהן כן ניתן מענה לאותם נערים, אחרי הגיל שבו מסתיים המוסד החינוכי הכפרי ולאחר שהם משתחררים מצה"ל, וכשהם נקלטו בידיים חמות ותומכות ומקצועיות אז השמים הם הגבול.
יעקב מרגי: ראינו סיפורי הצלחה, אבל ככל שאתה רואה את סיפורי ההצלחה לבך נחמץ, מתכווץ, המעיים מתהפכות, על כמה כאלה, הרי מתוך ה'הן' אתה יודע כמה ה'לאו', כמה לא זכו, וכמה יש לנו עוד הרבה, עוד הרבה מה לעשות סביב הסוגיה הזו.
יעקב מרגי: הנה, הפרוטוקול הגיע, הוא כבר מתמקם.
יעקב מרגי: - - - בינתיים, בינתיים, "עד ש", אנחנו לא מאשימים אותך, אנחנו מודים לך שבאת, ואתם, העובדים סוציאליים, האם יש לנו עובדים סוציאליים?
יעקב מרגי: לפי המבטים חשבתי שהם לא פה ואני מדבר.
יעקב מרגי: תחייכו, תגיבו.
יעקב מרגי: אני מכיר את התחושה שלכם.
יעקב מרגי: אתם בחזית, מתמודדים עם הבעיות הקשות, התמורה לא משולמת, האגרה לא משולמת, "אין תמורה בעד האגרה" – נקח את זה, המקצוע כמעט נשכח על ידי מי שהיה צריך להעצים אותו, להעצים את המעמד של העובד הסוציאלי, לעתים גם הייתם בצמתים של כפיות טובה וחטפתם את האש, חטפתם את האש מאותם מטופלים שלכם, הוציאו עליכם את התסכול ואת הזעם, עד שהכנסת סוף סוף החליטה לחוקק, הנה, הגיע אלינו שר הרווחה לשעבר, שהוא היוזם של היום הזה, נכון?
יעקב מרגי: הוא גם ראש עירית דימונה לשעבר וגם ידיד יקר וחשוב, אני עוד מעט אתן לך את רשות הדיבור, אני במילות הפתיחה.
יעקב מרגי: עד שברוך השם הכנסת השכילה, בחקיקה פרטית לחוקק חוקים שהם נגד – אני אקרא לעובדת סוציאלית כדי להשתיק אתכם, השכילה בקדנציה הקודמת לחוקק חוק ראשון, וזכיתי ליצור רציפות לחוק על שם של חברך לסיעה, שמעון סולומון, שהוא בעצמו עובד סוציאלי ואני קידמתי אותו השנה, החלתי עליו דין רציפות ולפיו, גם אלימות מילולית, לא רק אלימות פיזית תיחשב עם סנקציה וזו רק ההתחלה.
יעקב מרגי: אני חושב, מאיר, זו עבודה שלנו, לגרור את המדינה, את הממשלה, את כל הנוגעים בדבר, כמו שעשינו עם מעמד המורה ועדיין יש מה לעשות אבל, שמנו את זה על השולחן.
יעקב מרגי: צריך להעצים, לשים את מעמד העובד סוציאלי, לתת לו את הכבוד הראוי בשולחן הזה שנקרא שירות המדינה, הן בהעצמת מעמד, הן בשכר הולם והן בתנאי העבודה.
יעקב מרגי: גם תנאי העבודה, סביבת העבודה, לא פחות חשובים מתנאי השכר ו- - - זה משיק למעמד, כי אני לא יכול לומר: "הוא מהמעמד", כי זה חלק מהמעמד.
יעקב מרגי: אז אני מודה לך על היום הזה, אני תמיד אומר, בימים מרוכזים, מי שמבין קצת בריפוי, יש אנטיביוטיקה בכדור ויש כאלה שרוצים זבנג וגמרנו, אז הוא מקבל זריקה דוראביוטיק, אז אני אומר, יום כזה שהוא יום של העובדים הסוציאליים, שמצדיע לעובדים סוציאליים, הכנסת מציינת את זה בהרבה ועדות, בדיון במליאה, מציפים את הנושאים ואחרי דברי הפתיחה שלך, נשמע את חברי הכנסת אבל אני לא רוצה - - -
מאיר כהן: אני מעדיף לשמוע את חברי הכנסת, אני יושב פה.
יעקב מרגי: אתה יושב אתנו?
מאיר כהן: זה לא הוגן, נכנס מישהו שמארגן ואז נותנים לו את זכות הדיבור.
<קריאה: אבל זה היום שלך.
יעקב מרגי: אז רבותי, חבר הכנסת חיים ילין ולאחר מכן חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס אבל, אני לא רוצה במנותק, אני לא רוצה שזה יהיה מנותק מהנושא שהוא "מסגרות הטיפול והתמיכה בבני נוער חסרי העורף המשפחתי המתגוררים בפנימיות".
חיים ילין: ולכל העובדים הסוציאליים שנמצאים פה, הדבר הכי חשוב להגיד לכם הוא שאני משוגע עליכם, אני באמת אוהב אתכם, אני תמיד אמרתי שבעוטף עזה יש שני סוגי חיילים, אחד שמסתער עם שכפ"צ כדי להגן עלינו פיזית ואחד שמגן עלינו נפשית, רגשית.
חיים ילין: זה אתם.
חיים ילין: זה אתם, העובדים הסוציאליים, אז קודם כל להגיד תודה לכל מי שמכיר את הסיטואציה בעוטף עזה, למרות שאתם לא כולכם הייתם שם אבל אתם מבינים מה אני אומר.
חיים ילין: אני פה בכובע אחר, דווקא בכובע של אב, שלושת הילדים שלי, שכבר סיימו צבא, היו במסגרות של התנדבות בשנה שלישית, לפני צבא, והשכיל אחד, שגם נפצע ב"צוק איתן" והוא רצה, אחרי שהוא עשה את "קריית יערים", הוא הלך לעבוד ב"כנות" כמדריך בוגר.
חיים ילין: הדיבור שלו כל הזמן, מעבר לנוער שהוא מטפל כמדריך בוגר, זה על השילוב של העובדים סוציאליים בתוך המסגרת הזו.
חיים ילין: אני רוצה להעביר מסר, מסר שאני שומע אותו, לא חוויתי אותו אבל לפחות שאתם תשמעו אותו, שהחיבור הכי חשוב שלו זה להבין שהוא עושה את הדברים הנכונים, ומי שאומר לו שהוא עושה את הדברים הנכונים זה העובדים הסוציאליים.
חיים ילין: שלפעמים הנוער, מרוב התלהבות הוא מנסה לעזור ולפעמים הוא לא נותן לאותו נער להתמודד עם הקושי ועם הבעיה.
חיים ילין: לפעמים צריך לעטוף ולפעמים צריך לא לעטוף ולכן אני נמצא פה בדיון הזה, שמבחינתי הוא מרתק, כי אני חושב שכל פנימייה, כל מקום כזה, שאנחנו מסוגלים, שאתם מסוגלים להעמיד על הרגלים את הנוער שיילכו במסלול, יגיעו בסופו של דבר לצבא ויחוו את הדבר הכי חשוב שיש בחיים – יחוו הצלחה, שזה מה שכולנו רוצים.
חיים ילין: אם אנחנו מצליחים להביא אותם למקום הזה, אז זה כמו שביהדות אנחנו אומרים שאם הצלנו נפש אחת זה כאילו הצלנו עולם ומלואו, אז אני אומר לכם שכנראה הצלתם הרבה מאוד עולמות והרבה מאוד משפחות והרבה מאוד נערים, ובסופו של דבר, אני מאוד מקווה שאנחנו, פה, בעבודה שלנו בכנסת, נצליח להילחם למענכם וכל מי שתמיד פנה אלי, כשהם עובדים סוציאליים או פסיכולוגים קליניים, זו אצלי נקודת חולשה מאוד לא פשוטה ולכן, אתם יכולים לגייס אותי תמיד, מתי שאתם רוצים.
חיים ילין: זאת הזדמנות להודות למאיר, שהוא גם חברי לסיעה ולמפלגה, והיה אתי לאורך כל הדרך כשר רווחה ושנינו מהפריפריה, שנינו מבינים את הקשיים ואנחנו פה למענכם ותודה על היום הזה.
חיים ילין: אני חושב שחבל שאנחנו צריכים לחכות ליום הבינלאומי של העובדים הסוציאליים, הרי יש לנו את העובדים הסוציאליים פה אבל, אני חייב להודות שתמיד מחפשים את ה title כדי לנסות לשים על סדר היום את עבודתכם - - - שיש.
יעקב מרגי: לפני שאני אעביר את רשות הדיבור לחברת הכנסת אורלי לוי, הצטרפו אלינו חברת כנסת איילת נחמיאס ורבין וחבר הכנסת מוטי יוגב.
אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך אדוני היושב ראש, תודה רבה לשר הרווחה לשעבר, מאיר כהן, שיזם את היום הזה, כי מגיע, באמת, שיהיה גם יום כזה, למי שכמו שאמרת קודם, נמצא בחזית כמעט יום יום.
אורלי לוי אבקסיס: אני מראש רוצה להתנצל, כי עוד מעט מתחילה וועדה שאני חלק מן הדיונים שלה, ועדת הכספים, וכאן, אני רוצה לנסות לאחד את שני הנושאים, היום המיוחד של העובדים סוציאליים והנושא של הילדים חסרי ההורות המשפחתית.
אורלי לוי אבקסיס: תראו, המקצוע הזה שבחרתם לעמכם הוא מקצוע כפוי טובה בשני מישורים.
אורלי לוי אבקסיס: הוא מקצוע כפוי טובה מבחינת הלקוח, שזה אותן משפחות וילדים שאתם מתעסקים אתם, הרי מן הסתם, לא הייתם נכנסים לתמונה אם הכול היה בסדר וורוד, וזורם על מי מנוחות, והילד היה מתפתח בצורה נורמטיבית בבית שבו הוא אמור להיות הכי מוגן, ומצד שני, הוא כפוי טובה מבחינת הנושא של הראייה של המימסד קרי, הממשלה והמדינה את מעמד העובדים סוציאליים.
אורלי לוי אבקסיס: אני שמעתי שהוזמן מחקר ממשרד הרווחה, לגבי העובדים סוציאליים – מעמדם, קידומם, ההכנסות שלהם ביחס לעובדים של משרדים אחרים ולמספקים של שירות שהמדינה אמורה לתת.
אורלי לוי אבקסיס: הפלא ופלא, מעמדם הוא הכי מוחלש, בין כל העובדים, בין כל משרדי הממשלה.
אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני שואלת, מה מביא אותם לשָם אם כך?
אורלי לוי אבקסיס: ולמה המדיניות הזו?
אורלי לוי אבקסיס: הרי היינו רוצים את הכוחות הטובים ביותר, שיראו שם גם אופק תעסוקתי כדי שאנשים יבחרו במקצוע הזה, לא רק בגלל תחושת השליחות, כי זה מגדיל באמת את תחושת השליחות של אותם אנשים, כי אנשים שהולכים לשם יכולים היו לבחור במקצועות אחרים, הרבה יותר מתגמלים.
אורלי לוי אבקסיס: והתחושה היא שלפעמים כאשר אנחנו מתעוררים לכל מיני אירועים, ביניהם אירועים טראגיים, שאלת הש.ג.
אורלי לוי אבקסיס: מיד עולה.
אורלי לוי אבקסיס: והש.ג.
אורלי לוי אבקסיס: פה זה העובד סוציאלי.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מצפים מהם לעלות הרים וגבעות, כשלאורך השנים הצטרפו עוד חובות על העובדים הסוציאליים וחוקים שיזמנו –וטוב מאוד שכך, אבל מנגד, לא הפחתנו מאותו עובד סוציאלי את העומס של התיקים.
אורלי לוי אבקסיס: הרחבנו לו את האחריות ואת החובה, ומנגד לא נתנו לו לא ארגז כלים ולא הפחתנו את העומס.
אורלי לוי אבקסיס: אם אותו עובד סוציאלי צריך לטפל בבין מאה ומשהו תיקים לשלש מאות תיקים – וגם לזה זה מגיע, אז איך תצפו ממנו להיות מאוד יסודי, אתם יודעים מה, מבחינת זמנים נטו, מתי הוא יכול לבקר, להכין את התסקיר, לראות, למנוע טעויות, כי לפעמים טעויות קורות בגלל שלא הצליחו להיחשף לתמונה המלאה מקוצר זמן טיפול.
אורלי לוי אבקסיס: זה כמו שאתה נכנס לרופא המשפחה והוא אומר לך: יש לך שתי שניות לטעון טענותיך ולהגיד איפה כואב לך.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מתריעים על זה שנותנים לנו שבע דקות "מטכליות" מה שנקרא בקופות השונות ואילו פה מדובר בדיני נפשות, ולא אחת העובדים סוציאליים באים ומפצירים בנו: תנו לנו ארגז כלים, תנו לנו את היכולות לטפל בנושאים שבהם אנחנו מתעסקים.
אורלי לוי אבקסיס: תנו לנו לעשות עבודה מספיק יסודית כדי שלא יפלו טעויות ותסלחו לי, עם כל הכבוד – ויש באמת כבוד לעבודה שלכם, העבודה היא סיזיפית, חד וחלק.
אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא מנסה להגיד שזה מקום ורוד לעבוד בו, זו עבודה שוחקת, המקרים קשים, לפעמים אתה מפתח עור עבה מדי ואתה הופך להיות פחות רגיש, או שאתה פשוט נשבר בדרך, מהסיפורים של הילדים, של המשפחות.
אורלי לוי אבקסיס: ולפעמים מול האטימות השלטונית שלא נותנת לכם את הכלים ואני אביא לראיה דבר אחד.
אורלי לוי אבקסיס: צפרא, היושבת ראש שלכם, בדיון שערכתי כיושבת ראש הועדה לזכויות הילד, בנוגע לפינוי ילדים מבתים של דיור ציבורי, הוציאה מכתב מאוד מאוד חריף, 'על פניו' מקומם מאוד, אבל כשאתה יורד לעומק הדברים, היא רצתה לזעזע והצליחה לזעזע.
אורלי לוי אבקסיס: היא ביקשה פטור מלהתעסק עם האוכלוסייה הזו.
אורלי לוי אבקסיס: היא אמרה: תִפְטרו אותנו, העובדים סוציאליים, מלהתעסק בפינויים ובטיפול בדיירי או זכאי הדיור הציבורי.
אורלי לוי אבקסיס: וכשאתה אומר: אם אתם לא אז מי כן?
אורלי לוי אבקסיס: אז היא באה ואומרת: אם אני על הנייר יש לי סמכות אבל בפועל אין לי שום כלי לעזור לאנשים האלה, ואין לי שום סמכות וגם אם אני כותבת דוח אז לאן הוא הולך – הוא הולך למגירה ואף אחד לא מעיין בו בכלל, אנחנו רוצים לזעזע כי אנחנו חושבים שלאנשים האלה מגיע יותר.
אורלי לוי אבקסיס: שניה.
אורלי לוי אבקסיס: אותם אנשים נמצאים בצומת הכי מרכזי של ילדים שבמקרים מסויימים מוצאים מביתם – ואנחנו מכירים גם את המחקר של אוניברסיטת חיפה וכד', לעתים בשל חוסר בנתונים, בצורה שיכולה לעורר ביקורת, אבל במקרים אחרים אנחנו אומרים: איך לא הוציאו את הילד?
אורלי לוי אבקסיס: הוא נמצא בסכנה, וזה מתעורר לאחר שקרו אירועים מסויימים.
אורלי לוי אבקסיס: הנושא הזה הוא נושא שצריך לעשות בו חריש עמוק, לתת לעובדים סוציאליים את הכלים לעזור לאוכלוסייה שעליה הם אמונים, כדי לעשות את העבודה הטובה ביותר.
אורלי לוי אבקסיס: להוריד מהם קודם כל את העומס, לתגמל אותם ויותר מזה, כן, גם לבקר, כי רק ביקורת תביא גם לשינוי של השיטה אבל תביא לכך שיעשו מינימום טעויות.
אורלי לוי אבקסיס: אתם צריכים להבין, הגורלות של הילדים האלה בידיים שלכם ואנחנו לא יכולים לעבוד כצ'ק ליסט, אוקיי, עשינו, סימנו וי, ביקרנו, כי אנחנו צריכים גם לספק פתרון לאותה בעיה שנמצאת.
אורלי לוי אבקסיס: והילדים שנמצאים, חסרי העורף המשפחתי, הבעיה שלהם מתחדדת בגיל שמונה עשרה, שביום בהיר אחד נגמרה החובה של המדינה, באותו היום שנסגר להם אותו מוסד, הם נזרקים החוצה.
אורלי לוי אבקסיס: אני שמעתי על ספור של נער שהלך מיד איך שהגיע לגיל ולא היה לו איפה לישון, כי הוא חסר עורף משפחתי, לא היה מי שיקבל אותו, הלך, ביצע איזושהי גניבה בכוונה כדי שיעצרו אותו, כי שם יש לו קורת גג ואוכל.
אורלי לוי אבקסיס: ואני שואלת על אותה נערה שאנחנו זורקים החוצה, מה הכלים שאנחנו יכולים לתת לה כדי להבטיח גג מעל לראשה או מה היא תידרש לתת בתמורה לאותה קורת גג, שהמדינה לא מספקת לה.
אורלי לוי אבקסיס: מי יספק לה ובאיזה תנאים – אנחנו יכולים רק לדמיין.
אורלי לוי אבקסיס: הנושא הזה של 18 נולד אצל ירון בראון, עוד בכנסת ה-18 בדירת הבוגרים, שהייתה ראשונה אולי בראשון לציון וזה היה דוגמה.
אורלי לוי אבקסיס: האב טיפוס הזה, המודל הזה, צריך להוות נושא שיטפל באותם ילדים רוחבית ולא רק בפיילוטים כאלה ואחרים.
אורלי לוי אבקסיס: אין מנוס מכך, בגיל שמונה עשרה לא צצה להם משפחה ובטח לא משפחה חזקה שיכולה לתת להם את הכלים.
יעקב מרגי: לכן אני רוצה לתת את רשות הדיבור של חברי הכנסת, נעשה הפוגה, ירון בראון.
יעקב מרגי: מאיר נתן לי.
יעקב מרגי: הוא יסמן לי מתי שהוא ירצה, הוא ילד גדול.
יעקב מרגי: האם ירון בראון נמצא אתנו?
יעקב מרגי: בבקשה, הצג את עצמך, תספר לנו כמו שאומר פלאטו שרון: מה עשית בשביל מדינה?