GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל אייכלר: יש עיתון אחד שהוא העיתון של היי סוסייטי שמנהל קמפיין שלם נגד אהדתו של הצבא, כל יהודי דתי וחרדי שנמצא בצבא זה סכנה בעיניהם.
ישראל אייכלר: הם משווים בין אנשים חרדים לחמאס וג'יהאד ולדאעש.
ישראל אייכלר: אני לא אומר שכולם, כמובן שרובם לא, אבל יש לפה ציטוט ממכתב של חבר כנסת מתנועת ש"ס, אני לא אגיד פה את שמו כי לא שאלתי לקבל רשות.
ישראל אייכלר: זה מכתב שפורסם ונשלח לשר הביטחון.
ישראל אייכלר: שם מסופר על סגנית נורית לאמעי שאמרה: 'אני שונאת חרדים, אני רוצה שכולם ימותו'.
ישראל אייכלר: מדובר פה בחרדים בצבא, לא חרדים שלא משרתים.
ישראל אייכלר: היא זכתה, היא מקבלת תפקיד מנהלת פרויקטור קריית ההדרכה.
ישראל אייכלר: עוד סיפור שהוא מביא פה, קצין שמתעלל באנשים חרדיים ויש פה את השם שלו, אם אתה רוצה אני אגיד את השם שלו, אבל היות והנושא שלנו אזרחי ולא צבאי אני לא אגיד את השם שלו - - -
יעקב מרגי: עדיף שלא תגיד.
ישראל אייכלר: אני לא אגיד את השם שלו.
ישראל אייכלר: סגן אלוף שיש לו עבר עשיר בתחום התנכלויות לדתיים וחרדיים ורגישות יתר לגידול זקן.
ישראל אייכלר: את המכתב הזה אני מפנה לאדוני היושב ראש, מכתב של חבר סייעת ש"ס שהעביר את זה למשרד הביטחון, אני לא יודע מה התשובה שהוא קיבל.
ישראל אייכלר: מה שהכי חשוב לגבי מה שאומר הרמטכ"ל, 'תביאו לי שם', חוץ מהשם של החייל שאני העברתי יש פה שם שהגיע לרב, שר הפנים אריה דרעי, להגיד את השם, אני לא יודע אם להגיד את השם פה.
ישראל אייכלר: שוב, חייל חרדי תושב עין נתיבות, ת.ז.
ישראל אייכלר: משרת בחטיבת גולני, גדוד 12 מיולי 2014, בחור כארז, מתנדב לכל משימה.
ישראל אייכלר: לאחרונה עבר לתפקיד חדש כחובש פלוגתי לטירוניים שעומדים להתגייס לגולני.
ישראל אייכלר: הוא למד את לימודיו התיכוניים בישיבה תיכונית בנתיבות, למד בישיבה קדם צבאית.
ישראל אייכלר: "לצערנו קיבלנו הודעה שבנינו כלוא בבית מעצר צבאי בגלל פשע נוראי, הוא לא הסכים לגלח את זקנו'".
ישראל אייכלר: כך כותבים ההורים.
ישראל אייכלר: "עלינו להבהיר שניסים מגדל את זקנו מטעמי דת", זה גם קשור, "גם כשהוא למד במכינה והמשיך בכך משירותו הצבאי עד היום.
ישראל אייכלר: בננו קיבל ליום הולדתו העברי, ד' באדר, מעצר".
ישראל אייכלר: הוא אומר, "הבן שלנו יתמיד בסירובו לגלח זקן.
ישראל אייכלר: צה"ל מפסיד בחור מוכשר עם לב רחב ונדיב למען המדינה והמולדת.
ישראל אייכלר: אנו אנשים דתיים ותמהים על האפליה שחיילים חרדים יכולים לגדל זקן ואילו בננו שהוא דתי לאומי" הוא לאומי, הוא לא חרדי.
ישראל אייכלר: "צריך לוותר על עקרונותיו".
ישראל אייכלר: הם מצפים לתשובה משר הפנים.
ישראל אייכלר: עד לרגע זה הבחור, אני מבין שהבחור יצא ממעצר, אבל ההתנכלות נמשכת.
ישראל אייכלר: ולכן, אני כמובן וכמובן לא אגע בנושא של החייל היורה וכל הסיפורים האלה שלפחות על פי התמונות שהפלסטינים מפרסים, הוא בחור עם זקן, אני חושב שזה לא נכון.
ישראל אייכלר: בתמונות של הפלסטינים של מבוקש שמים חייל עם זקן.
ישראל אייכלר: הווה אומר, יש פה מגמה, לא שלא רוצים חרדים בצבא, רוצים שהם יהיו לא חרדים.
ישראל אייכלר: לא שהם רוצים שהם יהיו דתיים בצבא, הם רוצים שהם יהיו לא דתיים.
ישראל אייכלר: במשך עשרות שנים היו עשרות חיילים שנכנסנו דתיים ויצאו לא דתיים וזה היה בסדר גמור.
ישראל אייכלר: ברגע שהדתיים מתחזקים שם התחילו במסע נגד דתו של הצבא.
ישראל אייכלר: מביאים רבס' ורבניות רפורמיות לנהל שבתות וחיילים דתיים רוצים לצאת בגלל שהרב הצבאי אמר שאסור להשתתף בהם, אז הרמטכ"ל רואה בזה פירוק הצבא, סכנה גדולה מאוד.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, העברת התודעה היהודית מידי הרבנות הצבאית שהייתה בשליטת הציונות הדתית, שלא הייתה חרדית, נתפסת בעיניהם – דע לך אדוני היושב ראש, ביניהם אין הבדל בין דתי לחרדי, זה אצלם אותו דבר.
ישראל אייכלר: זה כמו ההבדל בין ג'יהאד לחמאס.
ישראל אייכלר: הם נורא פוחדים מאנשים דתיים בצבא ולכן הם עושים הכול כדי להביא את הרבס' הרפורמיים.
ישראל אייכלר: אני לא יודע מי מקבל כסף מהרפורמים כדי ללכת שם להרצות.
ישראל אייכלר: הרבס' האלה, הם לא באים בחינם, אבל הם הולכים להרצות, פותחים בפניהם את כל המחנות וגורמים לכך שחיילים מסורתיים, שבאמת רוצים שבת יהודית, מקבלים שבת רפורמית.
ישראל אייכלר: פה העבירו את מלחמת התרבות אל תוך הצבא – לכן זה עניין של חינוך ותרבות.
ישראל אייכלר: מה שכן, אני רוצה לציין שהרמטכ"ל אמר חד-משמעית, הוא לא רוצה בשום אופן שהצבא יהיה משהו עם חילוקי דעות אזרחיים.
ישראל אייכלר: הוא זעק, צעק וטען: 'אני רוצה שכל הנושא של המחלוקות ביניכם תשאירו אותן פה בכנסת, אל תכניסו את זה לצבא'.
ישראל אייכלר: אבל בפועל, זה לא יורד לשטח.
ישראל אייכלר: אני רוצה להביא משל שהוא לא נעים - - -
ישראל אייכלר: אני אסכם.
ישראל אייכלר: אם קצין היה מתבטא נגד קהילות מסוימות שיש להן עוצמה תקשורתית, אתה יודע מה, נגד נשים.
ישראל אייכלר: הרמטכ"ל היה צריך להגיע היום לוועדה למעמד האישה כדי להתנצל על זה שהוא אמר משהו נגד נשים.
ישראל אייכלר: קצין שמדבר נגד נשים לא יהיה יום אחד, הוא לא יתקדם.
ישראל אייכלר: קצינים שמדברים נגד חיילים, מתעללים בחיילים דתיים, למרות שהצבא כולו לא רוצה את זה, אף אחד לא מעמיד אותם לדין ואף אחד לא מונע את הקידום שלהם.
ישראל אייכלר: לכן, זה כן עניין של וועדת חינוך ותרבות לדאוג, א', להחזיר את המצב שגידול זקן מטעמי דת, הרמטכ"ל אמר שזה הדבר היחיד שעל זה הוא מרשה לגדל זקן, שיהיה כמו שהיה תמיד בידי רב צבאי.
ישראל אייכלר: רב צבאי הוא קצין לא פחות מקצין חינוך.
ישראל אייכלר: לא יכול להיות שיעבירו את זה לשלישות בטיעון שהבג"צ ציווה.
ישראל אייכלר: פתאום הצבא לא יודע מה לעשות עם פקודות בג"צ.
ישראל אייכלר: אדוני היושב ראש, אני יכול להביא עוד הרבה דוגמאות שהצבא יודע להסתדר עם הדבר הזה.
ישראל אייכלר: אני רוצה לסיים בנקודה המעשית מאוד.
ישראל אייכלר: אני רוצה שתהייה החלטה של וועדת החינוך להחזיר את המצב לקדמותו, שחייל דתי שמביא פתק מרב צבאי, לא מרב אזרחי, מרב צבאי שמטעמי דת הוא מגדל את הזקן, שלא יהיה קצין או קצינה אחד שיתנכלו לו, שכן יאפשרו לו את הדבר הזה.
ישראל אייכלר: גם את העניין של התודעה היהודית, להוציא את הפוליטיקה מהצבא.
ישראל אייכלר: להוציא את הרפורמיים ואת הארגונים הממומנים על ידי גורמי חוץ לבוא ולהשפיע על חיילים בתוך הצבא.
ישראל אייכלר: לצבא יש לו רבנים צבאיים שמגויסים בצבא והם אלה שצריכים לעשות את השבתות שם.
יעקב מרגי: חשוב לציין שההנחיה היא מקוממת פעמיים.
יעקב מרגי: היא מתייחסת רק לחיילים דתיים כביכול שיש היתר לגדל זקן בהסתייגות מסוימת.
יעקב מרגי: אני רוצה להיות פה הסנגור של החיילים הלא דתיים.
יעקב מרגי: גם חייל לא דתי רוצה להישאר עם הזקן.
יעקב מרגי: מדוע שזה ימנע ממנו, מדוע הוא צריך?
יעקב מרגי: את חלקם מאלצים אותם להסוות את זה בהצהרת דתית, כדי לגדל זקן.
יעקב מרגי: הוא רוצה לגדל זקן, כך הוא החליט.
יעקב מרגי: אני לא מבין, מה, חוקי היסוד על גוף האדם השתנו במדינת ישראל?
יעקב מרגי: אני חושב שקודם כל האבחנה בין חייל דתי לבין חייל לא דתי היא מקוממת.
יעקב מרגי: סוגית הזקן צריכה להיות קודם כל, וכל שכן של החייל הדתי מטעמי דת, זה היה כל הזמן בצבא.
יעקב מרגי: כל הדקדוקים האלה לאחרונה של איזה גודל, איזה אורך, באיזו צורה אופנתית לא אופנתית היא מעוררת תהיות למה זה בכלל נולד.
יעקב מרגי: זה מעורר תהיות למה זה נולד ולכן אני חושב שהדיון הציבורי סביב סוגית הזקן טוב שעולה, טוב שנעשה ויעשה.
יעקב מרגי: אני חייב לומר, כמו שאמרתי בתחילת הדיון, א', אני מסכים אתך.
יעקב מרגי: באמת צריך להחזיר את זה לידיים כדי שלא יהיה ניצול לרעה ולצה"ל יש את המנגנונים, את אנשי המקצוע.
יעקב מרגי: שאיש דת יאשר את זה למפקדים אם הוא מגדל את הזקן מטעמי דת או לא.
יעקב מרגי: אני מצדי, שבכלל תבוטל האבחנה הזאת.
יעקב מרגי: כל עוד היא קיימת שישאירו את זה לאיש דת - - -
ישראל אייכלר: הרמטכ"ל מתנגד לזה טוטלית.
ישראל אייכלר: הוא אמר בוועדת חוץ וביטחון שהוא מתנגד טוטאלית לעניין של הזקן האופנתי.
ישראל אייכלר: הוא אומר: 'שכמו שאני לא מרשה לחיילים להופיע עם סנדלים או עם כל מיני טרנדים אחרים - - -
יעקב מרגי: גוף האדם הוא לא הופעה.
ישראל אייכלר: כך הוא טוען.
ישראל אייכלר: אני לא מתווכח איתו.
ישראל אייכלר: הוא עצמו טוען שאסור שיהיה מצב כזה, אבל הוציאו מהרבנים הצבאיים את הסמכות הזאת – אני רואה בזה כחלק מרדיפת הרבנות הצבאית ומעמד הדת.
יעקב מרגי: לכן אנחנו חברי כנסת והוא עובד עם פקודות צה"ל.
יעקב מרגי: אנחנו נאמר את מה שיש לנו.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך לעשות את זה בצורה, קודם כל טוב שיש דיון ציבורי בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני חושב שאסכם את הדיון בצורה חד-משמעית.
יעקב מרגי: קודם כל, לסיכום אומר:
יעקב מרגי: הוועדה קיימה דיון בעקבות הוראת המליאה שהתקבלה בהצבעה של חברי הכנסת וביוזמתו של חבר הכנסת ישראל אייכלר.
יעקב מרגי: לא ברורה ואף תמוהה פנייתה של לשכת שר הביטחון ועוזריו לבטל את הדיון כי הוא התייתר מאז שהתקיים הדיון במליאה ובוועדת משנה של וועדת חוץ וביטחון.
יעקב מרגי: הוועדה מודיעה בצורה חד-משמעית שאם יש טענות ללשכת שר הביטחון, שיפנו אותן ללשכת יושב ראש הכנסת שאישרו את דחיפות ההצעה - - -
ישראל אייכלר: זו לא הייתה הצעה דחופה.
ישראל אייכלר: זו הייתה הצעה לסדר רגילה.
יעקב מרגי: הצעה לסדר,
ישראל אייכלר: בפעם הראשונה אני שומע שהצבא רוצה להפעיל צנזורה צבאית נגד חברי הכנסת וועדות הכנסת.
יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה רבה את היעדרותם של הצבא ומשרד הביטחון מהדיון.
יעקב מרגי: אני חושב שהיה להם להגיע לכאן ולומר את הרציונל שעומד מאחורי ההחלטה הזאת, גם אם זה בפעם ראשונה, פעם שנייה ופעם שלישית.
יעקב מרגי: כשהצבא רוצה סיוע של הכנסת בנושאים פחות חשובים מהסוגיה הזאת שפוגעת בבני אדם, בהשקפתם ובאמונתם הוא מגיע לכאן בכוחות גדולים.
יעקב מרגי: אני אומר בביטוי מושאל, לפעמים מגיעים לכאן שלושה וארבעה קצינים, שאם נחשב את ערך השעה שלהם, לפעמים גם לדיונים שחשיבותם מתייתרת הם מגיעים.
יעקב מרגי: אני לא מבין מה העקשנות כאן.
יעקב מרגי: ההערכה שלי, ואני לא רוצה לקבוע, שזו הנחיה פוליטית מלשכת שר הביטחון שירדה לגורמי הצבא לא להגיע לדיון.
יעקב מרגי: אני רואה זאת בחומרה.
יעקב מרגי: אני מתכונן להוציא מכתב נזיפה ללשכת שר הביטחון בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: אני מצטרף לדרישתו של חבר הכנסת אייכלר להחזיר את ההכרעה הזאת בסוגית הזקנים לאיש דת בצבא, איש הרבנות הצבאית.
יעקב מרגי: 23 במרס 2016, י"ג באדר ב' תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – מודעות לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית במערכת החינוך – לציון יום האלרגיה בכנסת.
יעקב מרגי: כפי שזרקתי לפני פתיחת הישיבה, זה לא הדיון הראשון ומן הסתם גם לא יהיה, לצערנו, הדיון האחרון, אבל לא בגלל שמשרד החינוך לא מטפל או שאנחנו לא מגיעים ליעדים.
יעקב מרגי: אנחנו בצעדים – מישהו שיאמר איטיים, מישהו שיאמר משביעי רצון – מתקדמים לקראת היעד.
יעקב מרגי: מי שמכיר את מערכת החינוך מתחילת העשור הקודם בסוגיות האלה, זה לא אותה מערכת חינוך היום, אבל עדיין אנחנו נתקלים בצרכים כאלה ואחרים של ילדים במערכת שלא נענים לפי הקריטריונים הנוכחיים, מה גם שאי אפשר לומר, המודעות קיימת לצערנו הרב ומי שחווה את זה – אין עניין של מודעות.
יעקב מרגי: הוא חי את זה ביום יום, וכל ההוויה שהיא לא רק של התא המשפחתי הקרוב אלא אפילו המעגלים הסובבים של התא המשפחתי סביב האלרגיה וקראתי לא מזמן שהמספרים הולכים וגדלים.
יעקב מרגי: לכן אני חושב שכל פעם, אפילו שזה כפי שאמרתי בגוזמה – 80 דיונים, אבל קיימנו פה, ככה בלי לספור בצורה מדוקדקת – בין שישה לשבעה דיונים בסוגיות האלה ואני חושב שהנכון הוא שניתן קצת למישהו, יש כאן רופא שרוצה לדבר?
יעקב מרגי: בבקשה, תציגי את עצמך ותני לנו קצת רקע בסוגיה.
<ננסי אגמון לוין: בוקר טוב.
<ננסי אגמון לוין: שמי ננסי אגמון לוין ואני יושב ראש האיגוד הישראלי לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית.
<ננסי אגמון לוין: לצדי יושב אילן דלאל שהוא יושב הראש הקודם וכרגע נכנס אהרון קסל, שהוא מזכיר האיגוד.
<ננסי אגמון לוין: ראשית אני רוצה להודות לך, חבר הכנסת מרגי ולחברי הוועדה, שהסכמתם לארח אותנו היום ואני אתחיל עם השורה התחתונה של למה באנו אנחנו לכאן היום.
<ננסי אגמון לוין: אנחנו באנו לבקש מכם לסייע ולהקים ועדה שתיתן מענה לכל הילדים שסובלים מאלרגיה מסכנת חיים במערכת החינוך ולא רק לחלק מהילדים.
<ננסי אגמון לוין: כי המענה שקיים היום הוא מענה חלקי בלבד.
יעקב מרגי: חלקי מבחינת סוגי האלרגיות או חלקי מבחינת שעות הלימודים?
<ננסי אגמון לוין: גם וגם.
יעקב מרגי: לאחרונה הגם וגם הזה משתלט לנו על החיים.
יעקב מרגי: מפרסומת לראש הממשלה ועכשיו גם בוועדה אצלי, מה זה?
<ננסי אגמון לוין: אז אני רוצה לומר כמה מילים על אלרגיה, שאתה הקדמת אותי ואמרת את זה בצורה מדויקת, שאלרגיה זו מחלה שהפכה להיות מאד שכיחה.
<ננסי אגמון לוין: מסקר שקיימנו לאחרונה, 42% מבתי האב בישראל יש בהם מישהו אלרגי.
<ננסי אגמון לוין: קרוב ל-30% מהילדים - - -
יעקב מרגי: ומי שלא אלרגי ממחלה, אלרגי לתופעות אחרות.
<ננסי אגמון לוין: אז יכולים להיות אלרגיים לתרופות, לדברים שנושמים אותם, למזון.
יעקב מרגי: לא, אמרתי לתופעות אחרות.
<ננסי אגמון לוין: נכון, לעקיצות דבורים וגם לדברים אחרים.
<ננסי אגמון לוין: אבל חלק קטן מהאנשים שלוקים או מהילדים שלוקים באלרגיה, לוקים באלרגיה מסכנת חיים והילדים האלה, שעליהם אנחנו רוצים או בשבילם אנחנו רוצים לדבר היום, שסובלים מאלרגיה מסכנת חיים, הם בסדר גודל של 3-4% בגני הילדים, בגיל גן הילדים ו-1-2% בגילאי בית ספר.
<ננסי אגמון לוין: אז אם אני אסכם לכם את זה במילים פשוטות כדי שיהיה לכם ברור, בשכבה בבית ספר יסודי שיש בה שתיים או שלוש כיתות, יש ילד אחד או שניים אלרגי עם אלרגיה מסכנת חיים בכל שכבה מ-א' עד ו' וגם לפעמים אחר כך.
<ננסי אגמון לוין: זה נכון שאנחנו יודעים היום לאבחן את האלרגיה בצורה מאד מדויקת.
<ננסי אגמון לוין: יודעים להגיד בדיוק למה הילד אלרגי, יודעים להגיד בדיוק ממה צריך להימנע ואיך צריך לטפל ואפילו יכולים לעשות טיפולים מסובכים שימנעו את האלרגיה, אבל כל עוד הילד אלרגי – הוא נמצא בסכנת חיים.
<ננסי אגמון לוין: וצריך להסביר משהו למי שלא חווה חוויה של ילד אלרגי.
<ננסי אגמון לוין: תיכף פרופסור דלאל יספר קצת יותר, אבל ילד אלרגי למזון לדוגמא, הוא ילד בריא לגמרי, אין לו כלום.
<ננסי אגמון לוין: הוא כל הזמן בסדר גמור, הוא חי את חייו כרגיל, הוא לא צריך מלווה, הוא לא צריך שיזריקו לו זריקות, הוא לא צריך שום דבר.
<ננסי אגמון לוין: במידה והוא נחשף בשוגג או לא בשוגג למזון לדוגמא שהוא אלרגי אליו, הוא יכול לפתח תוך דקות מצב של מצוקה שנגמר במוות.
<ננסי אגמון לוין: זו סיטואציה שהיא קיצונית מאד.
<ננסי אגמון לוין: ילד שהוא כל הזמן בריא, לא קורה לו כלום וכשזה קורה לילד, איך אפשר למנוע את זה?
<ננסי אגמון לוין: איך אנחנו יכולים למנוע את זה?
<ננסי אגמון לוין: זה נורא פשוט.
<ננסי אגמון לוין: הוא צריך להימנע ממה שהוא אלרגי אליו והמניעה הזאת היא מניעה שדורשת מעורבות גם של הילדים האחרים בכיתה שלו או בגן שלו ואם הוא נחשף ופיתח תגובה, כל מה שצריך לעשות זה את הדבר הבא – עושים ככה וככה.
<ננסי אגמון לוין: זהו.
<ננסי אגמון לוין: זאת המיומנות כולה.
<ננסי אגמון לוין: לא צריך יותר בשביל להציל חיים.
<ננסי אגמון לוין: באמת שום דבר.
<ננסי אגמון לוין: המצב בארץ כמו שאמרתי הוא ילד בכל כיתה או שניים בכל שכבה, תלוי איך סופרים את זה.
<ננסי אגמון לוין: מה המצב כרגע בארץ?
<ננסי אגמון לוין: כרגע בארץ בבתי הספר ובגני הילדים אין רגולציה של מניעה, זה על בסיס התנדבותי של ההורים.
<ננסי אגמון לוין: ההורים הישראלים הם נפלאים, אבל מישהו צריך להגיד להם מה זה אומר שילד אלרגי לחלב מסוכן, מה מותר ומה אסור, כמו שנעשה בהרבה מקומות בעולם.
<ננסי אגמון לוין: יש פתרון למזרקי אפיפן, שברור לכולנו שלמרות שזה נורא פשוט, זה לא משימה הגיונית לילד בכיתה ב' או ג', וגם בטח לא לילד בגן כשהוא באמצע התקף אלרגי.
<ננסי אגמון לוין: מישהו צריך להזריק לו את זה, ויש פתרון שהומצא בישראל, שהוא פתרון שישראל לא יכולה לעמוד בו – לא כלכלית וגם לא טכנית, שהיא המצאת סייעות.
<ננסי אגמון לוין: אין פתרון כזה בעולם.
<ננסי אגמון לוין: בשום מקום בעולם לא הצמידו לילד בריא סייעת – 300 יום בשנה, כי אולי פעם בשנתיים הוא ייחשף חשיפה בשוגג.
<ננסי אגמון לוין: אז הכסף הוא לא ענייני, למרות שאני אזרחית המדינה, אבל הפתרון כרגע ניתן לילדים מגיל 3 עד כיתה א' ושעתיים בכיתה ב'.
<איציק בן-חמו: שלוש, שלוש.
<איציק בן-חמו: את הורדת לנו שעה.
<ננסי אגמון לוין: אני זורמת, אני אתן לכם עוד שעתיים אם זה תלוי בי, זה לא פתרון לכלום.
<ננסי אגמון לוין: בכיתה של הבן שלי יש ילדה אלרגית שהיא אלרגיה לא קשה מאד, אבל לאחותה בכיתה ד' יש אלרגיה מסכנת חיים.
<ננסי אגמון לוין: אמא של הילדות האלה יושבת מחוץ לבית ספר באוטו בכל שעות הלימוד של הילדות, כי היא לא יכולה ללכת הביתה.
<ננסי אגמון לוין: ואת האמת, אחרי שאני בדקתי את שתי הבנות, לבת הקטנה שלה – שתשב באוטו ליד.
<איציק בן-חמו: מה הבת הקטנה?
<ננסי אגמון לוין: שתי הבנות שלה אלרגיות.
<ננסי אגמון לוין: הבת הגדולה עברה תהליך של החלמה ספונטני והיא בסוף המחלה והסיכון שלה נמוך לדעתי וגם לא חשבתי שהיא צריכה אפיפן כל הזמן.
<ננסי אגמון לוין: הבת בכיתה ד' סובלת מאלרגיה מאד מאד מאד מסוכנת, שאפילו לא הצלחנו לטפל בה בצורה שאנחנו יודעים לטפל.
<ננסי אגמון לוין: גם את הטיפולים שלנו היא לא מסוגלת לסבול בשלב הזה.
<ננסי אגמון לוין: והילדה הזאת היא ללא סייעת בבית ספר בכיתה ד'.
<ננסי אגמון לוין: אם יקרה משהו – היא לא יכולה ל - - -
יעקב מרגי: אבל בכיתה ד', היא יודעת לטפל בזה?
<ננסי אגמון לוין: היא יודעת להימנע, אבל אתה יודע שבשוק בהתחלה - - -
יעקב מרגי: עזבי להימנע.
<ננסי אגמון לוין: לטפל?
יעקב מרגי: בזמן התקף.
<ננסי אגמון לוין: אני רוצה להגיד לך שאני הדרכתי לא רק את הילדה, הדרכתי גם את הבן שלי שהוא בכיתה ו' והדרכתי גם את אחותו, שהיא בכיתה של הבן שלי, שהם ירוצו לכיתה ד' להזריק לה אם היא לא מרגישה טוב.
<זיוה ארנסטי: והם מסוגלים לעשות את זה?
<ננסי אגמון לוין: הבן שלי הוא בן של רופאה, הוא מסוגל, אבל אני לא חושבת שזה פתרון.
<ננסי אגמון לוין: ילדים בכיתה - - -
<סיגל גריל-קדוש: את רוצה להעביר את הבן שלך לבית הספר של הבת שלי?
<סיגל גריל-קדוש: אולי הוא יוכל להזריק לה כשהיא צריכה, אבל זה בלתי אפשרי.
יעקב מרגי: רבותי, רבותי, רגע, רגע.
<ננסי אגמון לוין: אני הצגתי את המצב בישראל.
יעקב מרגי: רגע, סליחה גברתי.
יעקב מרגי: אין קריאות ביניים, אני מזכיר למי ששכח מהדיונים הקודמים.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לשמוע אחד את השני וכל אחד יצליח להביא את דעתו ונגיע לקראת סיכום והסיכום יהיה מטבי רק אם ננהל דיון מתורבת.
<ננסי אגמון לוין: אנחנו באנו לכאן בשביל המטופלים שלנו, בשביל הילדים.
<ננסי אגמון לוין: האמת שגם בשביל ההורים שלהם, ותיכף פרופסור דלאל ידבר על זה כמה מילים.
<ננסי אגמון לוין: אבל אנחנו חושבים שהפתרון שאנחנו מציעים מורכב משלושה אלמנטים.
<ננסי אגמון לוין: האלמנט הראשון הוא נאמן בריאות.
<ננסי אגמון לוין: אנחנו חושבים שבכל בית ספר צריכים להיות מספר נאמנים כמובן, אנשים שמסוגלים לבצע את הפעולה שהיא באמת מאד פשוטה, שלא דורשת כמעט כלום כדי להציל חיים, ויתנו מענה לכל הילדים שאלרגיים גם למזון, גם לדבורים, גם בכיתה ב' וגם בכיתה ו', לכל הילדים.
<ננסי אגמון לוין: ילדים לא צריכים לטפל בעצמם.
<ננסי אגמון לוין: אני חושבת שצריך לעשות רגולציה של ההדרכה להורים בכיתה.
<ננסי אגמון לוין: זה נעשה במעונות לפעוטים קטנטנים, זה בוודאי יכול להיעשות, אני יודעת שהילדים מאד נענים לזה, אבל זה נעשה על בסיס התנדבותי.
יעקב מרגי: מאחר שהיא הציעה אותך, פרופסור דלאל, בבקשה.
יעקב מרגי: אתה יודע, זה יום תענית אסתר, זה היום שלהם, של המנהיגות.
<אילן דלאל: כן, אתה מבין?
<אילן דלאל: אז תודה רבה לכולם ואני חושב שהנושא הוא מאד מאד חשוב ואני שמח לראות פה - - -
יעקב מרגי: רק כבודו יציג את עצמו, מאיזה תחום.
<אילן דלאל: אוקיי, חשבתי שננסי הציגה אותי.
<אילן דלאל: פרופסור דלאל, אני יושב הראש הקודם של האיגוד לאלרגיה ואימונולוגיה.
<אילן דלאל: אני מנהל מחלקת ילדים בבית החולים וולפסון בחולון ורופא אלרגיה במיוחד לילדים, זה התחום שהוא ממש קרוב לליבי, כי אני גם רופא ילדים.
<אילן דלאל: אני מכיר חלק ממש גדול פה מהאנשים, שמות, פרצופים ואנחנו הולכים עם הנושא הזה המון המון שנים.
<אילן דלאל: אני רוצה להתמקד בנושא של הפגיעה באיכות החיים של הילד ומשפחתו, שסובל מאלרגיה למזון.
<אילן דלאל: אנחנו יודעים את זה גם מהניסיון העולמי וגם מהניסיון פה בארץ, שעשינו כמובן עבודה מאד מאד משמעותית עם עמותת יה"ל, שחלק מהאנשים פה חברים פה.
<אילן דלאל: עמותת יה"ל זו עמותה של הורים שמטפלים באלרגיה למזון, שיש להם ילדים שיש להם אלרגיה למזון.
<אילן דלאל: הפגיעה באיכות החיים של הילד והמשפחה שלו היא מאד מאד משמעותית.
<אילן דלאל: לילדים האלה יש רמת חרדות מאד גבוהה, עם נושא של הימנעות ממזונות.
<אילן דלאל: קשה להם ללכת למקומות כמו מסיבות, כמו טיולים.
<אילן דלאל: ההורים שלהם כמובן בתוך כל המעגל הקשה הזה ויש המון המון נושאים שקשה מאד לטפל בהם, גם מבחינה פסיכולוגית, גם מבחינה רגשית – בגלל הנושא הזה של אלרגיה למזון.
<אילן דלאל: הפתרון שקיים היום, ואני אחד מאלה שקידמו אותו, כי לא היה כלום לפני כן.
<אילן דלאל: לא היה כלום לפני כן, הנושא של הסייעות – אנחנו חשבנו שזה יהיה פתרון זמני, כי היינו חייבים לתת איזה שהוא מענה מסוים לטובת הילדים, כי חשבנו שזה מאד מאד חשוב להגן עליהם ובאמת במצבים קשים גם להציל את חייהם.
<אילן דלאל: ולצערי אין דבר יותר קבוע מאשר פתרון זמני במדינת ישראל.
<אילן דלאל: ננסי נגעה בקצה של הפתרון האמיתי של כל הסיפור הזה, כי גם אם הסייעת למשל קיבלה הדרכה והיא ממש מצוינת, היא לא נמצאת כל היום.
<אילן דלאל: לפעמים היא חולה, לפעמים היא לא מרגישה טוב ואין אף אחד שיכול להחליף אותה.
<איציק בן-חמו: יש מחליפות.
<אילן דלאל: רק שנייה.
<אילן דלאל: אני לא הפרעתי ואני מבקש לא להפריע.
<אילן דלאל: אנחנו לא נגד הסייעות, אנחנו בעד הסייעות.
<אילן דלאל: אנחנו יזמנו את - - -
יעקב מרגי: איציק בן-חמו.
<איציק בן-חמו: אה, ידידי היקר.
יעקב מרגי: אתה יודע, אני לא - - -
<אילן דלאל: אנחנו - - -
יעקב מרגי: רגע, פרופסור דלאל, שנייה.
יעקב מרגי: איציק בן-חמו, תקשיב - - -
<איציק בן-חמו: אני לא אמרתי כלום.
יעקב מרגי: בסדר, חכה, אני אומר לא אתה.
יעקב מרגי: יש לי מגבלה.
איציק שמולי: השפעתך נקלטה.
יעקב מרגי: יש לי מגבלה מסוימת.
יעקב מרגי: קשה לי לקלוט שמות, ואם קלטתי את השם שלך עוד לפני שביקשת רשות דיבור, זאת אומרת שאתה זכור לי מדיונים קודמים ואתה כנראה גם לא, כי אני זכרתי ואתה לא זכרת, אז אני מבקש להפסיק עם קריאות הביניים.
<אילן דלאל: דבר נוסף, הפתרון של הסייעות היום קיים רק לאלה שיש להם אלרגיה למזון, הוא לא קיים לאלה שיש להם אלרגיה מסכנת חיים לדבורים, שהיא לפעמים יותר מסוכנת, בטח בעונה הזאת של האביב.
<אילן דלאל: הוא לא קיים לכאלה שיש להם אסטמה חמורה שיכולים להיכנס להתקף קשה ולמות.
<אילן דלאל: בסופו של דבר רוב הילדים שיש להם אלרגיה למזון, אם הם נחשפים הם מתים, שלא עלינו מה שנקרא, הם מתים מהתקף אסטמטי וזה פתרון טוב גם לאלה.
<אילן דלאל: ולכן אנחנו חושבים שהפתרון הרוחבי המתאים, באמת אני אומר את זה, שיהיה טוב גם לכל הילדים במדינת ישראל ויהיה טוב גם להורים, זה הפתרון בתוך משרד החינוך, בתוך מערכת החינוך - - -
יעקב מרגי: נאמני הבריאות.
<אילן דלאל: נאמני הבריאות.
<אילן דלאל: וזה מה שאנחנו אמרנו מההתחלה ואנחנו חושבים שהשנים הלכו והוכיחו שזה הפתרון האולטימטיבי לבעיה.
<אילן דלאל: כמובן – אני אומר את זה בצורה הכי ברורה לגמרי – נאמני הבריאות האלה שיהיו, צריכים לקבל תגמול על זה.
<אילן דלאל: הם צריכים להיות מוכשרים לזה, הם צריכים לקבל את המטריה המשפטית שתגן עליהם, כי אנחנו לא רוצים להגיע למצב שבו מורה יפחד להזריק את המזרק של האפיפן כי אם יקרה משהו – מישהו יתבע אותו שחס וחלילה הוא גרם נזק לילד.
<אילן דלאל: כמו שמישהו שהוא מורה שהלך לטייל עם הכיתה שלו וקרה משהו לילד, עם כל הכבוד, אני חושב שהמורה הזה צריך להגן עליו וצריך לשמר עליו מפני הדברים האלה.
<אילן דלאל: המטריה המשפטית היא מאד חשובה.
<אילן דלאל: אני מאד מאד רוצה לתת גם לפרופסור אהרון קסל, הנציג השלישי שלנו כאן, לתת את הנושא הזה של המגעים שהיו לנו לאורך השנים עם כל הנושא הזה.
<אילן דלאל: בבקשה, אהרון.
יעקב מרגי: אבל רק בקצרה כי אנחנו רוצים לשמוע את ההורים.
<אילן דלאל: מאד בקצרה.
<אהרון קסל: זה יהיה מאד בקצרה.
<אהרון קסל: אני רק רוצה לחדד עוד נקודה קטנה.
<אהרון קסל: בישראל מתים בערך 2 ילדים בשנה מאלרגיה למזון.
<אהרון קסל: מרבית המוות קורה בילדים הגדולים יותר, שהם כרגע לא מקבלים שום הגנה סביבתית.
<אהרון קסל: הילדים הקטנים עושים יותר תגובות, אבל הגדולים יותר מתים.
<אהרון קסל: מעבודות שנעשו ברחבי העולם, 10% עד 20% מהמקרים הקשים קורים בבתי הספר, שזה יכול לקרות שנה הבאה וזה יכול לקרות עוד שנתיים.
<אהרון קסל: אנחנו הבנו מראש שהמורים הם צלע מאד חשובה בכל הסיפור הזה.
<אהרון קסל: אנחנו יצרנו מגעים עם נציגי הסתדרות המורים ברשות של מר וסרמן, ואני רוצה להיות מדויק אז אני אקרא – הם הביעו נכונות והבנה שצריך ליצור מסגרת מתאימה, שתאפשר הכנסה של מזרקי אפיפן לבתי הספר, וזאת לאחר שיצרו איזו שהיא מטריה משפטית שתגן עליהם.
<אהרון קסל: אנחנו לא רוצים לפגוע במורים.
<אהרון קסל: אנחנו יודעים שהם לא - - -
יעקב מרגי: הם לא דרשו לפתוח את ההסכם הקיבוצי?
<אהרון קסל: לא הגענו ל - - -
יעקב מרגי: יש פה נציגות של הסתדרות המורים?
יעקב מרגי: הם מחרימים לאחרונה את הדיונים.
<קריאה: יש גם גני ילדים.
יעקב מרגי: יש פה?
יעקב מרגי: טוב, סליחה, סליחה.
<אהרון קסל: הסתדרות המורים אחראית גם על החינוך בגיל הרך.
<אהרון קסל: אנחנו לא יודעים ליצור המסגרות המשפטיות והאם צריך לתת להם תגמול, אבל אנחנו קיבלנו הסכמה עקרונית שלהם להשתתף בתהליך.
יעקב מרגי: רק הם לא אמרו לך מה התמורה.
יעקב מרגי: יכול להיות ששווה להוסיף עוד שעה של סייעת, זה יהיה יותר זול למערכת.
<אהרון קסל: אני לא בטוח שהם - - -
יעקב מרגי: טוב, אוקיי, אני אומר את זה קצת בציניות.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע את הנציגים.
<אהרון קסל: את מזרק האדרנלין הזה, חילקו לכל מדינת ישראל - - -
יעקב מרגי: פרופסור ננסי - -
<ננסי אגמון לוין: משפט אחד.
יעקב מרגי: לא, תהיה לך עוד הזדמנות, בסדר?
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לשמוע קצת הורים לילדים אלרגיים.
יעקב מרגי: אני עושה את זה ככה לפי איך שהוגש לי.
יעקב מרגי: עורכת הדין זיוה ארנסטי, בבקשה.
<זיוה ארנסטי: כן, בוקר טוב אדוני.
<זיוה ארנסטי: קודם כל בוקר טוב לכולם ותודה על ההזמנה.
<זיוה ארנסטי: אני מייצגת 21 הורים לילדים אלרגיים עם אלרגיה מסכנת חיים.
יעקב מרגי: מה זה מייצגת?
יעקב מרגי: יש תביעה כרגע?
יעקב מרגי: יש עתירה?
<זיוה ארנסטי: לא, אין תביעה.
<זיוה ארנסטי: אני לא רוצה להשתמש במילים ולהגיד שיש תביעה, כי אז - - -
יעקב מרגי: לא, כשאמרת מייצגת אז - - -
<זיוה ארנסטי: אני מייצגת מכיוון שאנחנו סבורים שהפעולה הנכונה מבחינתנו כרגע היא לפעול לצורך שינוי חקיקה ואני חושבת שזה עולה מדברים שנאמרו פה על ידי הרופאים הנכבדים שדיברו לפני, כאשר - - -
יעקב מרגי: מה מהות השינוי של החקיקה שאתם חושבים שצריך לעשות?
<זיוה ארנסטי: אני אומר לאדוני.
<זיוה ארנסטי: אני חושבת שצריך והגיע הזמן לקורא לילד בשמו.
<זיוה ארנסטי: ילדים אלרגיים הם ילדים עם מוגבלות ונדמה לי שמרגע שהכריזו שהילדים האלה פטורים מלשרת בצבא, למעשה הכירו בכך שהם ילדים מוגבלים.
יעקב מרגי: זה לפני שבוע הכירו.
<זיוה ארנסטי: נכון.
יעקב מרגי: אז בסדר.
<זיוה ארנסטי: נכון, נכון.
<זיוה ארנסטי: ועד היום, ואני יכולה להבין את ה - - -
יעקב מרגי: אנחנו מתאימים חקיקה במדינה בממוצע לפי הסטטיסטיקה זה 10-15 שנים.
יעקב מרגי: את רוצה תוך שבוע?
יעקב מרגי: שאיפה.
<זיוה ארנסטי: תשמע אדוני, אם אנחנו לא נשאף למשהו אז אנחנו גם לא נתקדם.
<זיוה ארנסטי: אבל אני יכולה לומר, אני ראיתי לפחות - - -
יעקב מרגי: רגע, בואי, אני רוצה להיות תכליתי כי בשעה 10 מתחיל דיון נוסף.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת, מהרגע שאנחנו נתאים את החקיקה ונגדיר את הילדים האלה כילדים עם מוגבלות – מה זה ייתן במערכת?
<זיוה ארנסטי: זה ייתן כמה דברים.
<זיוה ארנסטי: קודם כל זה ייתן תקציב.
<זיוה ארנסטי: כדי שיהיה תקציב צריכה להיות חקיקה.