GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חביבה סולומון: קודם כל אני רוצה לומר שבחזון שלנו שכל תלמיד במדינת ישראל שיסיים י"ב, היינו רוצים לראות אותו במכינה קדם צבאית או שנת שירות.
<חביבה סולומון: זה בחזון.
<חביבה סולומון: היום יש 54 מכינות קדם צבאיות, אני לא אחזור על מה שדני הציג.
<חביבה סולומון: לגבי הנתונים שדני הציג, אלה נתונים שאנחנו פחות עקבנו אחריהם, אני פחות מכירה, כי לא נערכנו לזה, אבל אני רק יכולה לומר שבפריפריה אנחנו רואים פחות ופחות בני נוער שמגיעים למכינות הקדם צבאיות.
<חביבה סולומון: אני גם אומר, אני מחזקת את מה שדני אומר, לגבי החסם.
<חביבה סולומון: לדעתי יש פחות חסם כלכלי, כי היום משרד החינוך גם - - -
מירב בן ארי: את אומרת שהיום מה שנקרא מלא, אין מצב שאנחנו ניקח ילד שעבר מיונים, כאילו מתי מעט יעברו את המיונים ויגידו 'אין מקום' כלכלית?
<חביבה סולומון: אין מצב.
<חביבה סולומון: אני חושבת שכל מכינה קדם צבאית לוקחת 10% מהחניכים, מודעת לזה שמצבם הכלכלי לא מאפשר להם להשתלב במכינה, ודרך אגב, גם בחוק המכינות מצוין, יש סעיף שמצוין שם שתלמיד שירצה להגיע למכינה לא יהיה מצב שמכינה לא תקלוט אותו כי אין לו איך לשלם עבור שנת המכינה.
<חביבה סולומון: זאת אומרת זה חלק מחוק המכינות.
<חביבה סולומון: ועכשיו, כשמשרד החינוך גם מאפשר לחניכים אתיופים להצטרף למכינות קדם צבאיות והוא ייתן להם מלגות, אני חושבת שגם החסם הזה יורד.
<חביבה סולומון: איפה אני חושבת שיש קושי אמיתי?
<חביבה סולומון: ואני מדברת מהמקום של מישהי שגדלה בפריפריה, החסם האמיתי זה יותר במודעות של אותם בני נוער, המשפחות האלה באות ואומרות 'עזבו אותי מכינה, תנו לו שיתגייס לצבא, יסיים את השירות הצבאי, ילמד משהו, ייצא לעולם האזרחי ואל תבלבלו את השכל'.
<חביבה סולומון: זה נמצא במקום הזה.
<חביבה סולומון: אני יכולה להגיד לך שהיום, לאור ההבנה הזו, מהכובע האחר שלי, במסלול הנח"ל, מה שאני דורשת היום מכל גרעין שנכנס, אני מכניסה את הגרעינים לפריפריה חברתית גיאוגרפית והם נוגעים באוכלוסיות האלה.
<חביבה סולומון: אוכלוסיות שהרבה מהם זה חבר'ה מאוד חזקים, חבר'ה מצוינים, אבל יש פער בין מה שהם לבין הדימוי שלהם, כי מבחינתם מכינה קדם צבאית היא מכינה אליטיסטית, היא מכינה לאלה שבאים מרמת השרון וצפון תל אביב והרעיון הוא בתהליך - - -
מירב בן ארי: אפילו פחות מרמת השרון.
מירב בן ארי: העיר ירושלים, יהודה ושומרון - - -
<חביבה סולומון: ירושלים זו לא דוגמה.
מירב בן ארי: אני רק שואלת שאלת הבהרה, מה התהליך של ה-reaching out, איך הולכים לאותם בתי ספר הפריפריאליים ובאים ואומרים, איך מציגים לחבר'ה האלה את האפשרות שלהם?
מירב בן ארי: אני רוצה, עכשיו יש פה בעניין של החבר'ה יוצאי אתיופיה, אבל בכלל, גם נערים משכונה ג' בבאר שבע, האם יש מישהו מעולם המכינות שהולך ואומר לתלמידים 'יש לכם אפשרות, יש לכם אפשרות באופק, שזה לא עולה לכם הרבה כסף, אם זה מה שמתאים לכם', אגב, גם חצי שנתי, כי אני ודני גם דיברנו על העניין הזה של השנה, שנה זה המון זמן, השאלה כמה תלמידים היום במדינת ישראל יודעים על האופציות האלה.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שאצלי בתיכון נגיד בכלל לא ידעתי שאין מכינה.
מירב בן ארי: אבל לא משנה, אולי זה בגלל שאני כבר זקנה.
<קריאה: זה נתניה, בגלל זה.
מירב בן ארי: איך בני נוער במדינת ישראל יודעים על המכינות?
<חביבה סולומון: אני אומר לך.
<חביבה סולומון: לצערי, אני אומרת את זה עם הרבה מאוד כאב, אין מודעות במקומות האלה, בפריפריה החברתית גיאוגרפית, ואנחנו הבנו את זה, ואני עשיתי גם פילוח, לקחתי את כל המכינות הקדם צבאיות, דרך אגב גם של שנת השירות, גם של המכינות הקדם צבאיות, ומה שראינו, שאין הרבה מהפריפריה החברתית גיאוגרפית, למעט מכינת גל, ששם מבחינתם זו הייחודיות שלהם, לקחת את החבר'ה מהפריפריה הזו.
<חביבה סולומון: אבל מתוך 3,300-3,500 חניכים, אני יכולה להגיד לך, יש לנו סדר גודל של 900 חניכים מהפריפריה החברתית גיאוגרפית.
<חביבה סולומון: זה מעט, זה לא הרבה.
<חביבה סולומון: אני אתן לטלי תיכף לגעת בגיוס המשותף, איך הם עושים את זה בהיבט של המכינות הקדם צבאיות, אבל - - -
<זמנה אחיהון: של מי האחריות לתהליך של reaching out, של גיוס ומיון?
<חביבה סולומון: רק שנייה, אני רוצה לענות למה שהתבקשתי כאן.
<חביבה סולומון: מה שאנחנו עושים היום, חיילי הנח"ל מגיעים לפריפריה החברתית גיאוגרפית, הם משובצים בבוקר בבתי ספר, אחר הצהריים במסגרות הבלתי פורמליות ובמפגש שלהם הם פוגשים בדיוק את הנוער שזקוק לזה.
מירב בן ארי: אבל אני אתקן אותך, כי הייתי שם, אפילו הייתי בשכונת שפירא בתל אביב, שהיא גם במדד נמוך של שטראוס.
מירב בן ארי: אם אתה לא בא למרכז אתה לא תדע על המכינה.
מירב בן ארי: זה שכבר בא למרכז אפטר סקול הזה, הוא כבר בתהליך.
<חביבה סולומון: רגע, זה מה שאנחנו עושים.
<חביבה סולומון: החייל הזה, כשהוא מגיע, הוא יודע שהוא צריך לעבור איתם תהליך מתמשך, שהתהליך הזה הוא תהליך לאורך כל השנה והוא צריך לחשוף את עולם המכינות, כי הם בכלל לא מכירים את העולם הזה, הם לא יודעים מה זה מכינה קדם צבאית והם לא יודעים מה זו שנת שירות.
<חביבה סולומון: הם לא מכירים את זה.
<חביבה סולומון: בתהליך הזה הוא צריך לעבור איתם תהליך.
<חביבה סולומון: הם רואים בו דמות לחיקוי והוא צריך לבוא ולומר להם למה חשוב שהם יילכו למסגרת כזו.
<חביבה סולומון: זה תהליך שנתי, בתום התהליך הזה, כשמגיעה מכינה קדם צבאית, כשמגיע הגיוס המשותף, הם אמורים לחשוף להם את כל המפעל הזה של המכינות הקדם צבאיות.
<חביבה סולומון: זו תכנית, דרך אגב, שהתחלנו בה כפיילוט בשנה שעברה, עם מעט מאוד רשויות וחיילי נח"ל.
<חביבה סולומון: השנה אנחנו רוצים להרחיב ולבנות תכנית הרבה יותר רחבה כדי גם לראות אחרי ולעקוב אם באמת התכנית הזו עובדת.
<חביבה סולומון: אני חושבת שמבחינתנו הכרחי שכמה שיותר בני נוער מהפריפריה יגיעו, זאת אומרת שהחשיפה צריכה להיות הרבה יותר גדולה וצריך להטמיע את זה.
<חביבה סולומון: יש לנו עוד קושי נוסף, לא כל בתי הספר מוכנים לשתף פעולה.
<חביבה סולומון: יש בתי ספר שאומרים 'אנחנו לא מאמינים במפעל הזה'.
<חביבה סולומון: הרבה פעמים אנחנו מגיעים לשטח, יושבים עם מנהלי בתי הספר, מסבירים להם, אנחנו גם אומרים להם שבסוף אנחנו מזהים שילד כזה שמגיע מפריפריה חברתית גיאוגרפית, לא רק שבצבא אנחנו מזהים שאחוז הגיוס לפיקוד, קצונה, הוא הרבה יותר גבוה, הוא אפילו פי שניים מכלל צה"ל.
<חביבה סולומון: שאלת על נתונים ויש נתונים שמראים את זה, שכל מי שמגיע למכינה, ואני מדברת לא רק על החזקים, אני מדברת גם על האוכלוסיות היותר מוחלשות.
<חביבה סולומון: הם מגיעים לצבא, אחוז הנשר שואף כמעט לאפס, ועל זה אחר כך יאמר גם יוסי.
מירב בן ארי: אגב, זו בדיוק הבעיה שיש לנו עם יוצאי אתיופיה, שיש להם אחוז גיוס גבוה, אבל הם לא מצליחים להחזיק מעמד.
<חביבה סולומון: לא כשהם מגיעים למכינה קדם צבאית.
מירב בן ארי: לא, לא אחרי מכינה.
<חביבה סולומון: ברמה הכללית את צודקת, ומבחינתנו אנחנו צריכים יותר להתמקד במקומות האלה כדי - - - אני יכולה לשלוח לך את הפילוח, מבחינתי זה must.
מירב בן ארי: אני רוצה לדעת את הפילוח.
מירב בן ארי: אני אתן רגע לחבר הכנסת יוגב, כי הוא צריך ללכת.
מירב בן ארי: אז רק משפט סיום.
<חביבה סולומון: אז אני רק רוצה לומר, זה על סדר היום מבחינתנו.
<חביבה סולומון: לגבי הנושא של האתיופים - - -
<זיוה מקונן-דגו: יוצאי אתיופיה.
<חביבה סולומון: סליחה, ישראלים יוצאי אתיופיה.
מירב בן ארי: הכול בסדר, הוועדה כאן מקפידה לומר יוצאי אתיופיה.
מירב בן ארי: כולנו ישראלים.
<חביבה סולומון: לדעתי זה לא נכון להקים מכינה נפרדת, זה נכון שהחניכים האלה ישתלבו בכל המכינות הקדם צבאיות.
<חביבה סולומון: בשנה שעברה האגף הקצה 30 דחיות גיוס לטובת מכינות שיקלטו, ואני אגיד לך איפה הקושי האמיתי.
<חביבה סולומון: יש הרבה מכינות שבאו ואמרו לי 'חביבה, אנחנו רוצים לקלוט חבר'ה כאלה, אבל הם לא רוצים לבוא אלינו'.
<חביבה סולומון: יש כאן חשש מאוד גדול, וגם כאן - - -
<זהבה טיפסי: מה זה לא רוצים לבוא?
<חביבה סולומון: הם לא מוכנים להגיע למכינות היותר חזקות, כי יש פער.
<חביבה סולומון: זה נכון, דרך אגב, גם - - -
מירב בן ארי: חביבה, חבר הכנסת יוגב חייב ללכת, אז ניתן לו לדבר ואנחנו נמשיך.
<חביבה סולומון: תיכף אני אענה על זה.
מרדכי יוגב: חביבה, הדיון פה חשוב לי ואני מזדהה גם עם דברייך, גם עם הסיפה של המשפט האחרון ותיכף אני אזרוק איזה פצצה לזיוה, שתהיה רגועה.
מירב בן ארי: זיוה רגועה תמיד.
מרדכי יוגב: אני יודע, אני מכיר אותה.
מרדכי יוגב: מתוך הערכה פה לכולם, ברשות היושבת ראש וכל הגורמים ברשת, שני הנושאים שמדוברים, גם המכינות הקדם צבאיות בכללותן, אני חושב שזה דבר ענק, קיבל המייסד את פרס ישראל, אני חושב שראויים כולם מכל הכיוונים, הדתיות, החילוניות והחרדיות, שצריך לתת עליהן מבט עין, וגם כל אלה שנוגעות באוכלוסיות ופה אני רוצה להרחיב מעט את היריעה.
מרדכי יוגב: מאוד נוגע ללבי העלייה בכלל ויהודי אתיופיה בפרט, אז לא צריך להאריך, כבוד היושבת ראש, כבר אמרו את זה פה, שהמכינות הן סיפור הצלחה וכל מי שעובר דרכן הוא משרת שירות משמעותי יותר והוא אזרח משמעותי יותר.
מרדכי יוגב: כשהייתה מגבלה של תקציב או של שנת גיוס לצה"ל וחוסר בכוח אדם, אז המציאו את החצי שנה, זה must.
מרדכי יוגב: וב-must הזה של מה שהוא עושה אנחנו צריכים לעבוד על שני דברים, לדעתי.
מרדכי יוגב: האחד זה לחתור להגדלה תקציבית.
מרדכי יוגב: צה"ל יהיה מוכן בגלגול השנים, ויש פה נציגי משרד הביטחון, לראות תוספת.
מרדכי יוגב: בחוק זה עוד 15%.
מרדכי יוגב: תקציבית, אבל גם לראות תוספת כמותית, כפי מה שהאוכלוסייה מבקשת, בוודאי למכינות של חצי שנה, מה שהן תורמות.
מרדכי יוגב: אבל לפני שאני אומר את שני הדברים אני מציע שנתייחס לא רק לעולי אתיופיה, ואני חושב שהם ראויים, אלא גם לכל גלי העלייה הגדולים.
מרדכי יוגב: שלא נחפש אותם בדור השני, אנחנו צריכים להשוות את הדברים, לא לבני מנשה ולא לעולי צרפת וחבר העמים שמגיעים באלפים לארץ ומדדי העלייה יורדים כתוצאה מזה שאנחנו לא קולטים מספיק טוב.
מרדכי יוגב: אז גם בפינה הזאת, של שביעיסטים ושמיניסטים, י"א-י"ב, בכניסתם לצה"ל.
מרדכי יוגב: אני יודע כמה נאבקנו על שלושה בני המנשה מישיבת ההסדר במעלות ואיך הצלחנו, בעזרת נציב קבילות חיילים, כי אף אחד בצה"ל לא מבין את זה, יש פה רק נציגות מחנה, שהופך לאפליקציה - - -
מירב בן ארי: ירחון.
מירב בן ארי: למרות שאני חייבת להגיד לך שאין מה להשוות את יוצאי אתיופיה, עם כל הכבוד, לחבר העמים ולעולי צרפת.
מירב בן ארי: מחבר העמים כבר מזמן לא היה פה גל עלייה.
מרדכי יוגב: תדעי לך שבצה"ל, את העריקים הכי גבוהים לקחו לפני שנה דווקא יוצאי דרום אמריקה, בהפתעה מוחלטת שלא הבנו אותה, מאיפה היא באה לנו.
מרדכי יוגב: אז אני מעריך את זה ואני חושב שעושים נכון יהודי אתיופיה, אבל אני רוצה לומר שני דברים.
מרדכי יוגב: לקדם את החזון, שאמרה פה חביבה, שכל נער בישראל, ולצמצם את הפערים, בדגש על האוכלוסיות המיוחדות, שבהם נכלול את כל העולים, אם תיקחו אחורה חמש שנים, מבית ספר יסודי לכיוון התיכון, חטיבת ביניים ותיכון, זה בצד האחד, ולפעול להגדלת התקציב וההחלטה המשותפת בעניין במשרד החינוך ובמשרד הביטחון.
מירב בן ארי: לא צריך להעלות את התקציב, יש מספיק כסף.
מרדכי יוגב: ובמשרד החינוך, וזו ועדת חינוך, מי אלה נציגי משרד החינוך?
מירב בן ארי: כאן, דני.
מרדכי יוגב: לראות איך עושים מציאות שכל מערכת החינוך, זו הפורמלית, מפקחים, מנהלים, מורים, עוברים הכשרה בקיץ באופן קבוע ובלא פורמלית, כל תנועות הנוער, כל המתנ"סים, המתנ"סים מקיפים היום את רוב האוכלוסייה, אין שום בעיה, מכניסים את זה כשעה של הכרה, כשעה שיוצרים יחידה של מה זה עושה.
מרדכי יוגב: מצדי יעשו על זה סרטון, מצדי יעשו על זה - - - לענות על הפער שאמרה חביבה, והכול נתון במשרד החינוך, המערכת הפורמלית והמערכת הלא פורמלית, מסבירה מה הן המכינות ויוצרת מצדי את החבר מביא חבר, פורשת את זה על פני כל בתי הספר.
מרדכי יוגב: אני זוכר את עצמי כסגן אלוף מופיע בגרוס בקרית גת פעם בשנתיים, ארבע פעמים.
מרדכי יוגב: היו שם מגשרות של ארבע פעמים.
מרדכי יוגב: עוד נקודה אחת, ברשותכם, אחרונה, והיא מה שזיוה טוענת, אני טוען את מה שאמרה חביבה בסוף, אם זו תהיה מכינה ייחודית כמו אור מאופיר, או אם ישתלבו במכינות הכלליות, כמו שרוצה זיוה, לא לכוף על התהליך, לאפשר אותו, לאפשר אותו, כי יש כאלה שזה מה שמתאים להם ויש כאלה שעם זה לא יהיו במכינות.
מרדכי יוגב: ולכן נאפשר אותו.
מרדכי יוגב: זה כמו שתיל בחממה, יש כאלה שרק בחממה יכולים לגדול ואחרי זה הם ייצאו החוצה ויהיו נהדרים, ויש כאלה שיכולים לגדול כבר בשדה, עם כל העצים כולם.
מרדכי יוגב: לכן לא לפגוע באלה ולא לפגוע באלה, לאפשר אותו, מי שמתאים לו כך מתאים לו כך, מי שלא מתאים לו כך יילך לייחודי.
מרדכי יוגב: צעקו נגד פתיחת קורס קשר בשעתו, אבל קורס הקשר הזה הקפיץ מנטורים שאחרי זה הם בחיל הקשר והם יכולים למשוך אחריהם את העולים.
מרדכי יוגב: לכן צריך גם את זה וגם את זה, עד שברוך ה' ההשתלבות תהיה גדולה יותר בעוד דור, ולא לראות רק ככה או רק ככה, אלא לפי הצורך בשטח ואת הצורך הזה מביעים השביעיסטים או השמיניסטים.
מרדכי יוגב: הם יודעים איפה הם יצמחו יותר טוב ואיפה יצמיחו אותם יותר טוב.
מרדכי יוגב: זה כהערה אחרונה.
מירב בן ארי: אנחנו מעריכים את זה שבאת.
מרדכי יוגב: אני מתנצל, הדיון מאוד נוגע ללבי.
<חביבה סולומון: רק לסיים.
<חביבה סולומון: אמנם דיברתי על חזון, אבל חשוב גם לומר שיש כאן שתי מגבלות שצריך לקחת אותן בחשבון וכל מי שנמצא כאן מודע ומכיר אותן, זה ההיבט התקציבי וההיבט של הדח"שים.
<חביבה סולומון: תיכף אני אתן לאודי לגעת בהיבט של הדח"שים.
מירב בן ארי: אני רוצה שתתייחס לזה, כי היה את זה גם עם השינשינים.
<חביבה סולומון: אני מאמינה, ובזה אני אסיים, שאם תהיה חשיפה הרבה יותר - - -
מירב בן ארי: מי שעושה גם במכינה וגם שנת שירות?
<חביבה סולומון: כן.
<חביבה סולומון: יוסי.
<קריאה: את מדברת על חניך או על ארגון?
מירב בן ארי: חניך, יכול לעשות מכינה - - -
<חביבה סולומון: לא, או או.
<חביבה סולומון: אני רוצה רק לסיים כדי לאפשר גם לאחרים להתייחס.
<חביבה סולומון: כמישהי שמקבלת מדי שנה בין 15 ל-20 יוזמות להקמת מכינה, לצערי הרב, אין כמעט יוזמות של מכינות לאוכלוסיות מוחלשות.
<חביבה סולומון: אין.
<חביבה סולומון: לא מגיעות אלינו ומבחינתנו באג'נדה היינו רוצים עוד מכינות כאלה.
<קריאה: אולי לא צריך.
<חביבה סולומון: כשאני מדברת על אוכלוסיות מוחלשות, מהפריפריה, אני מאמינה שבעבודה, כמו שאמרתי, של תהליך שיתמשך במהלך השנה על ידי חיילי הנח"ל שייגעו בכל נער ונערה בפריפריה החברתית גיאוגרפית, יכול להיות שבהמשך יהיו יוזמות כאלה שנאפשר שהם יגדילו את כמות החניכים.
מירב בן ארי: אני אתייחס גם לדברים שאמרת.
מירב בן ארי: אבל, אודי, אני רוצה לדבר גם על הדח"שים, האם גם משרד הביטחון בעצם אומר 'זה הגבול של הדח"שים שאני עושה, יותר מזה, גם אם יש הרבה ילדים שרוצים, גם אם יש כסף, אני לא מאשר'.
<אודי דרור: אני אגיד ככה, אני אגיד שלמרות האילוצים של מערכת הביטחון וקיצור השירות שנכנס עכשיו ומתממש השנה, מערכת הביטחון מגדילה את דחיות הגיוס כל שנה, בשנים האחרונות בטח, בין 8% ל-10% בפועל.
מירב בן ארי: כמה יש היום דח"שים בתשע"ו?
<אודי דרור: בתשע"ז לצורך העניין אנחנו כבר נעמוד על 5,700 ילדים דחויים, לא כולל תכניות אופק.
<אודי דרור: למרות שתכניות אופק זה במסגרת השנתון, צריך להבין שאנחנו דוחים אנשים מאוגוסט ובנובמבר, זה חלק מהמהלך התכנוני.
<אודי דרור: זה אחת.
<אודי דרור: כמו שאמר דני, המכינות הקדם צבאיות בעצם בשנה א' לוקחים כ-3,000 דחיות מתוך המאגר הזה, ולשאלתך שנות השירות השנה עמדו במכסה שלהם, בשנתיים האחרונות לא הגיעו למכסה שהקצינו להם.
<אודי דרור: כשאני מדבר על שנות שירות אני לא מדבר על גרעיני נח"ל שעושים שנות שירות, אלא שנות שירות רגילות.
<אודי דרור: אני אגיד שהמכינות הדתיות לרוב לא מגיעות למכסה שהקצינו להם והשנה הם כן הגיעו.
<אודי דרור: אני לא יודע מה זה אומר לגבי העתיד, אני אגיד שהביקוש הרב באמת הוא במכינות הקדם צבאיות הכלליות.
<אודי דרור: אבל יש פה משפט מרכזי שאני מעריך שיוסי עוד מעט יתמוך אותי ופה אני קצת חושב שונה מחברתי חביבה, המכינות הקדם צבאיות לא מחפשות לגייס פנימה, רובן המכריע, לא יכול להגיד בהגדרה כולן, אוכלוסיות חלשות.
<אודי דרור: וזאת ההגדרה.
<אודי דרור: אם מישהו היום יפלח את הנתונים מאיפה מגיעים האנשים, הם מגיעים ממקום אחר.
<אודי דרור: יש לי נתון כמה יוצאי אתיופיה יש במכינות.
מירב בן ארי: כן, כמה?
<אודי דרור: אמרתי לך שאני אעשה לך מעניין.
<אודי דרור: שנה קודמת היו 133 בני העדה האתיופית, בכל המכינות בארץ.
<אודי דרור: השנה 221.
<אודי דרור: גידול, ההקפצה את המספרים, נראה יופי, אבל אם היום את יושבת ומסתכלת איך זה מתפלג, אז המכינות המוחלשות קלטו יותר יוצאי אתיופיה והמכינות המחוזקות קלטו אחד, שניים או אפס, ופה אנחנו מבינים שזה פה העניין.
מירב בן ארי: זאת אומרת שהמכינות, שגם ככה לוקחות אוכלוסייה חזקה, הופכות אותן לחזקות יותר.
<אודי דרור: נכון.
מירב בן ארי: לא, אל תדאגו, אני ידעתי את זה בלב, רציתי לשמוע את הנתונים כדי לדעת שהמחשבות שלי הן בסדר.
<אודי דרור: את אמרת שלא חסר כסף, אני חושב בדיוק כמוך, לא חסר כסף.
<אודי דרור: בשנה שעברה השקענו כמעט 70 מיליון שקל ובשנת התקציב הנוכחית אנחנו כמעט ב-80 מיליון שקל.
<אודי דרור: כסף זו לא הבעיה, עכשיו זה עניין של החלטה.
<אודי דרור: צריכים לקלוט יותר אוכלוסיות ייחודיות במכינות הקדם צבאיות, נקודה.
<אודי דרור: זאת האמירה שאני רואה.
<אודי דרור: כמו שאמרתי, הגידול, את רואה אותו במכינות המוחלשות שמלכתחילה זה הכיוון שלהן.
מירב בן ארי: תודה רבה, אודי.
<אודי דרור: משפט אחרון, ברשותך.
<אודי דרור: אני כמעט גם לא רואה יוצאי העדה האתיופית בתכניות אופק, שמלכתחילה זה לאוכלוסיות חלשות.
<אודי דרור: זה במספרים מזעריים גם שם.
<אודי דרור: אותו דבר בשנת השירות, אותו דבר בנח"ל.
מירב בן ארי: דני, תיתן איזה הסבר.
מירב בן ארי: אופק, שתדעי, זה חצי שנה ומראש התשלום האישי שחניך משלם הוא נמוך בכמעט 80%.
<דני רוזנר: שתי הערות קצרות.
<דני רוזנר: אחת, אני רואה את המגמה של הדיון, אני רוצה להזהיר, גם לפי הרכב המשתתפים בחדר, שזה לא יהיה דיון על הסיפור של ישראלים יוצאי אתיופיה.
<דני רוזנר: אנחנו עלולים ללכת לכיוון הזה ולהיתקע רק שם.
<דני רוזנר: הם חלק מסיפור רחב יותר של השתלבות הקהלים המגוונים.
מירב בן ארי: תאמין לי, בגלל זה גם יוסי כאן והוא מתעסק עם עוד אוכלוסיות מוחלשות, וגם אני, שהיה לי מרכז נוער בנתניה, הנערים שלי מנתניה, משכונת דורה, ממרכז הארץ, אפילו לא פריפריה גיאוגרפית, גם לא הלכו למכינה.
מירב בן ארי: המרוקאים ו - - -
<קריאה: שכונה לידך - - -
מירב בן ארי: תגיד לי, מישהו מהנערים שהלך למכינה?
מירב בן ארי: עשר שנים ניהלתי, מ-2006, ראיתי חבר'ה שכבר התחתנו.
מירב בן ארי: אני מחבקת את הצעירים יוצאי אתיופיה, כי זה היה לי חשוב, כי זה מיזם וזה מיזם שהמדינה שמה כסף והיה חשוב לי להעלות את זה, ובכלל בגלל שהנושא הזה קרוב ללבי, אבל בלי קשר, אני גם עבדתי עם הרבה אוכלוסיות מוחלשות במדינת ישראל שלצערי הם לא מכירים את העולם הזה.
מירב בן ארי: ובנימה אופטימית זו, בואי תני לנו את עמדת המכינות, רק תגידי את השם שלך שוב.
<טלי ארנולף: אני טלי ארנולף, נציגת מועצת המכינות הקדם צבאיות.
<טלי ארנולף: תוך כדי אני אעביר לכם דף לעיון.
<טלי ארנולף: אני אתחיל מלהציג באופן כללי ואז אני אתייחס להרבה דברים שנאמרו פה.
מירב בן ארי: שתדעי, שפעם הבאה שאת באה לוועדות, את נותנת לסדרן והסדרן מחלק לכולם, כי זה לא כמו שיעור בבית ספר.
מירב בן ארי: צריכים לקבל את החומר גם לפני, בטח אם היו כאן חברי כנסת.
<טלי ארנולף: הם קיבלו את החומר לפני, אישרו את זה, זה בסדר.
<טלי ארנולף: אז ככה, אני עובדת במועצת המכינות כבר ארבע שנים, מתוכן שלוש שנים התעסקתי בגיוס המשותף של המכינות הקדם צבאיות, אז גם אם יש שאלות על זה אני יכולה לענות, משם חביבה מכירה אותי.
<טלי ארנולף: אני רוצה להפריד את ההתייחסות שלי לשני תחומים או שני נושאים שדיברנו עליהם עד עכשיו, אחד זה ההתייחסות לצעירים יוצאי אתיופיה והשני, באופן כללי לצעירים מהפריפריה שמגיעים למכינות קדם צבאיות.
<טלי ארנולף: אם אתם מסתכלים בדף מולכם אתם תוכלו לראות את הנתונים בצורה מאוד פשוטה וברורה.
מירב בן ארי: תתייחסי בכלל לפריפריה, מבחינתי יש יוצאי אתיופיה גם בפריפריה.
<טלי ארנולף: אני אגיד על זה רק כמה משפטים.
מירב בן ארי: אני רוצה שתגידי לי כמה במכינות אצלכם - - - יש לך נתונים מספריים?
<טלי ארנולף: של מה?
מירב בן ארי: כי אודי פה נתן הערה לא פשוטה, שבין אחד לשניים - - -
<אודי דרור: בסיכום יש לך, סעיף 13 א' היא מתייחסת, שליש.
מירב בן ארי: אוקיי, על פי הנתונים שליש הם בוגרי הפריפריה הכלכלית החברתית כולל נוער בסיכון.
<טלי ארנולף: אז למעשה הנתונים שנאמרו פה הם קצת שונים מהנתונים שאנחנו יודעים והנתונים שלנו נאספים מסקר פנימי שאנחנו עושים בתוך המכינות לפי החניכים שנמצאים במכינות ולפי הדיווחים שהם מוסרים והרצון שלהם לקבל סיוע מהמכינה.
<טלי ארנולף: אנחנו יודעים שיש בערך 950 חניכים בשנה הנוכחית שפנו לקבל סיוע והסיוע הזה משתנה, הוא יכול לנוע בין סיוע של 10%, 20% משכר הלימוד לבין 100% ולכן האחוזים הם קצת שונים.
<טלי ארנולף: אחוז התמיכה שכל חניך צריך הוא משתנה והוא לא קבוע בין כל חניך וחניך, הוא תלוי במצב הכלכלי שלו, תלוי ברקע המשפחתי שלו וזה לא משהו שהוא קבוע וחד משמעי.
מירב בן ארי: כמה מכינות תחת אחריותכם?
<טלי ארנולף: יש לנו 52 מכינות השנה, 54 - - -
מירב בן ארי: אבל חביבה דיברה על 54.
<טלי ארנולף: 54 בשנה הקרובה, בתשע"ז.
<חביבה סולומון: בספטמבר יפעלו עוד שתי מכינות.
מירב בן ארי: אתם כפופים למי?
<טלי ארנולף: אנחנו כפופים לחוק המכינות הקדם צבאיות, אנחנו עובדים בשיתוף עם משרד הביטחון ומשרד החינוך.
<אודי דרור: הם כמו מועצת ישיבות ההסדר, הם לא כפופים לאף אחד.
<טלי ארנולף: אני אתחיל אולי צעד אחורה.
<טלי ארנולף: מועצת המכינות הקדם צבאיות זאת עמותה שהוקמה בשנת 2009 אחרי ש - - -
מירב בן ארי: עזבי היסטוריה, אין לי זמן לזה.
מירב בן ארי: אני רוצה שתעני לי על שאלות.
מירב בן ארי: 54 מכינות, יש לך סקר פנימי.
מירב בן ארי: 52 מכינות.
מירב בן ארי: את יכולה להפוך אותו לחיצוני?
<טלי ארנולף: לא, אלה נתונים שלנו.
מירב בן ארי: בוועדת חוץ וביטחון אני נתקלת בדברים הרבה יותר קשים מאלה.
מירב בן ארי: תני לנו נתונים.
מירב בן ארי: מה זה שליש?
מירב בן ארי: שליש מכמה?
<טלי ארנולף: שליש מתוך 3,300, מתוך 3,500.
<אודי דרור: דני נתן נתונים.
מירב בן ארי: הנתונים שדני שלח, אני לא שמעתי מהנתונים של דני כמה - - -
<דני רוזנר: נתתי לפי מדדי טיפוח ולפי - - -
<טלי ארנולף: אלה דברים שונים לגמרי.
<טלי ארנולף: אם את משווה לפי בתי ספר את לא יכולה להגיד איזה חניך מאותו בית ספר הגיע ומה המצב הכלכלי שלו בבית.
מירב בן ארי: אבל אני יכולה לדעת, אם יש לי בית ספר, נגיד, שנמצא, כמו בתל אביב, שכחתי, יש מלא עירוני שם, אבל אני זוכרת את העירוני שהייתי שם, שנמצא בשפירא, אבל עזבי, למה נלך רחוק?
מירב בן ארי: אני רוצה ללכת עכשיו לבית ספר ריגלר בנתניה, בית ספר שבאופיו יש שם הרבה חבר'ה צעירים יוצאי אתיופיה.
מירב בן ארי: אני רוצה לדעת כמה צעירים מבית הספר הזה הולכים למכינה, אני יכולה לדעת?
מירב בן ארי: כמה חבר'ה משכונת דורה, מהתיכון - - -
<אודי דרור: אנחנו יכולים לנתח את הנתונים האלה.
<טלי ארנולף: כן, למשרד הביטחון יש את הנתונים האלה.
מירב בן ארי: האם את יכולה לנתח לי לפי בתי ספר?
מירב בן ארי: אני רוצה לדעת בנצרת עלית, כמה תלמידים.
<חביבה סולומון: יש לנו, מירב.
<אודי דרור: למה היא צריכה לנתח?
<אודי דרור: הכול מסודר לפני, אנחנו נוכל להיערך ולהכין.
<חביבה סולומון: יש לי, אני עשיתי פילוח של שנת השירות וגם של המכינות הקדם צבאיות, לא לפי בתי ספר, לפי רשויות.
מירב בן ארי: רשויות , אני אקח את זה גם.
מירב בן ארי: דרך אגב, זה יתאים לנו גם לדיון הבא של השינשינים, כי זה בערך עובד על אותה אוכלוסייה.
<חביבה סולומון: כן, יש לי את של השינשינים ויש לי גם את של המכינות.
מירב בן ארי: גם אצלי בנתניה לא היה אף ילד שעשה שנת שירות.
<חביבה סולומון: אבל מה שיש זה רק של השנה הנוכחית.
מירב בן ארי: זה ייתן לנו דוגמה מייצגת.
מירב בן ארי: אגב, אם בשנה הנוכחית לא הצלחנו אני מעדיפה לא לחזור עשר שנים אחורה.
<טלי ארנולף: לגבי צעירים יוצאי אתיופיה.
<טלי ארנולף: בשנת תשע"ה, בשנה שעברה, מועצת המכינות יזמה מהלך שהיא החליטה שהיא רוצה לעודד באופן אקטיבי גיוס של יוצאי אתיופיה למכינות, ואז היא עשתה את המהלך הזה עוד לפני שהייתה את ההירתמות של משרד החינוך.
<טלי ארנולף: היא בעצם הקצתה משאבים ייעודיים לזה.
<קריאה: איזה משאבים ייעודיים?
<קריאה: לא הקצתה.
<טלי ארנולף: ביחד עם הקרן לידידות ותיכף זהבה תציג את זה.
<טלי ארנולף: זה חלק ממהלך רחב שמתוכנן, אבל אני כרגע מציגה את הצד של המכינות ואחרי זה נשלים את כל הכיוונים.
מירב בן ארי: מה עשיתם בפעילות?
<טלי ארנולף: אז בעצם הבנו שמה שהגיוס המשותף עושה, שזה ימי חשיפה כלליים בבתי ספר, מגיעים יום אחד, מסבירים מה זה מכינה, שזה מה שאנחנו עושים ביתר בתי הספר בארץ, מגיעים בערך ל-120 בתי ספר בשנה.
מירב בן ארי: אתם בוחרים נגיד לפי?
<טלי ארנולף: לפי פניות של בתי ספר, לפי בתי ספר שמגיעים אליהם באופן קבוע שנה אחרי שנה, לפי נכונות ופניות של רכזי חינוך, מחנכים, מנהלים.
<ג'רמי ספייסר: לפי איפה שיש בוגרי מכינה, חוזרים לאותו מקום.
<טלי ארנולף: כן, אבל בוגרי המכינה יכולים גם להגיע - - - זה לא נכון, זו הטיה לא נכונה.
מירב בן ארי: חבר'ה, תשמעו, יש כאן הרכב בחדר חברתי, קצת מיליטנטי.
מירב בן ארי: אנחנו מעריכים את זה שהיא באה, מעריכים את הנתונים, אז בואו ניקח את הדברים וזו המטרה שלנו - - -
<דני רוזנר: אני חושב שגם המגמה וההצהרה הזו היא חשובה.
מירב בן ארי: כן, גם זה חשוב.
מירב בן ארי: זה תשע"ה, זו פעם ראשונה בכלל ש - - -
<טלי ארנולף: אז אני רוצה להתקדם ולהגיד, בעצם מה שהבנו, שהמהלך שאנחנו עושים בגיוס המשותף הוא לא מספיק לסוגים מסוימים של אוכלוסיות, לאוכלוסיות מודרות סוציו אקונומיות ואוכלוסייה כמו צעירים יוצאי אתיופיה.
<טלי ארנולף: זה לא מספיק להגיע יום אחד לבית ספר, להשמיע, להגיד כמה זה חשוב, כמה זה יפה.
<טלי ארנולף: זה נכנס מאוזן אחת ויוצא מהאוזן השנייה.
<טלי ארנולף: לכן יש צורך בהקצאת משאבים יותר אינטנסיבית באוכלוסיות מסוימות.
<טלי ארנולף: מה שעשינו זה עשינו מהלך ביחד עם הקרן לידידות של להגיע באופן יותר אינטנסיבי לבית ספר, לפעול דרך מרכזי הנוער בעיריות, בערים שיש בהם ריכוזי אוכלוסייה גדולים של יוצאי אתיופיה, ושם לעשות פעילות מתמשכת שנתית של חשיפה לי"ג, גם למכינות וגם לשנת שירות, שבעצם הם יכירו את זה ולא ישמעו את זה פעם אחת בסוף שנה לקראת גיוס ואז יצטרכו להחליט אם הם רוצים ללכת למכינה או לא.
<טלי ארנולף: קצת מה שזהבה אמרה.
<טלי ארנולף: אנחנו מאמינים וחושבים ומהניסיון שלנו, שהתחיל בשנה שעברה, שחייבים פה הקצאת משאבים כדי לבצע תהליך משמעותי והדרגתי של חשיפה בבתי הספר, תהליך חינוכי, של להסביר מה זה אומר, להסביר מה המשמעות של השנה הזאת, להיפגש עם בוגרים שהיו במסגרת כזאת ולהבין מה זה יכול לתת לי.
מירב בן ארי: למה זה צריך להיות כסף?
מירב בן ארי: מספיק שיש לך בוגר כזה אחד של מכינה - - -
<טלי ארנולף: אז הוא יעשה את זה בלעדיי.
מירב בן ארי: הוא יעשה את זה.
<טלי ארנולף: הוא יעשה את זה בלעדיי, זה לא מה שצריך.
<טלי ארנולף: כדי לבצע תהליך חשיפה משמעותי, כדי להכניס את זה לשיח, כדי להעלות מודעות, לא מספיק מפגש אחד עם בוגר, לא מספיק, זה חייב להיות תהליך הטמעה.
<טלי ארנולף: כמו שהיום בירושלים יש בתי ספר שאחוזי היציאה לשנות שירות ומכינות הוא 80%, כמו ליד"ה או לא יודעת.
<טלי ארנולף: אחוזים מאוד מאוד גבוהים, זה כבר בשיח, כולם שם יודעים, קמים בבוקר, יודעים מה זה מכינה - - -
מירב בן ארי: כן, אבל זה עוד יותר מתסכל אותי, כי אנחנו לוקחים את החזקים והופכים אותם לחזקים יותר.
<טלי ארנולף: אנחנו לא עושים - - - זה ממש לא מה ש - - -
מירב בן ארי: אז משפט אחרון, אני רוצה להתקדם.
<טלי ארנולף: זה ממש לא מה שאנחנו אומרים.
<טלי ארנולף: אנחנו אומרים להגיע - - -
מירב בן ארי: לא, את לא אומרת, אל תדאגי, זה אני אמרתי.
<טלי ארנולף: אוקיי, אז אני אומרת, להגיע למרכזים שיש בהם ריכוזי אוכלוסייה גדולים, גם של יוצאי אתיופיה וגם של צעירים מהפריפריה, ולעשות שם תהליך שבו הם מפנימים בהדרגה, זה נכנס לשיח של מה זה מכינה, מה זה שנת שירות, מה זה יכול לתת להם ובהדרגה מסירים חסמים.