GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שרון סטריק-חמו: הרי אינטגרציה וזה, יאללה.
<שרון סטריק-חמו: זה לא נופל על אוזניים.
<שרון סטריק-חמו: והתחלנו לשאול שאלות ושאלנו גם את ראש הרשות.
<שרון סטריק-חמו: הרי השטח הזה הוא ליד המרכז המסחרי ביג, האם אתה מתכוון להפוך את זה למכרז מסחרי את השטח הזה?
<שרון סטריק-חמו: זה הסיפור?
<שרון סטריק-חמו: נגיד שכן, אז תיתן להם מקום אחר.
<שרון סטריק-חמו: אין בעיה.
יעקב מרגי: או פינוי בינוי.
<שרון סטריק-חמו: תפנה אותם, תיתן להם מקום אחר, לא נורא.
<שרון סטריק-חמו: אתה רוצה את זה למסחר?
<שרון סטריק-חמו: על הכיפאק, אין בעיה.
<שרון סטריק-חמו: אבל תן להם מקום אחר.
<שרון סטריק-חמו: הוא אמר לא, מה פתאום, השטח הוא שטח ציבורי, אני לא יכול להפוך אותו למסחר.
יעקב מרגי: אלף הוא יכול.
<שרון סטריק-חמו: רגע, זה מה שהוא אמר לנו.
<שרון סטריק-חמו: הוא אמר השטח ציבורי.
<שרון סטריק-חמו: אני לא יכול.
<שרון סטריק-חמו: זה יישאר שטח ציבורי.
<שרון סטריק-חמו: היום אנחנו שומעים שיש כוונה את השטח הזה פשוט להשכיר לבית ספר לאוטיסטים, פרטי, שזה כמובן יכניס שכר דירה גבוה חודשי.
<שרון סטריק-חמו: ואני שואלת את עצמי, נכון שזה לא יהיה שינוי ייעוד הקרקע, כי זה עדיין יהיה בית ספר, אבל זה ועוד איך נדל"ן להשכיר.
<שרון סטריק-חמו: ואם זאת הסיבה, שאלת מה הסיבות הסמויות, אז אם זאת הסיבה, זה עצוב מאד מאד שעבור השכרת השטח והפיכתו כן לנדל"ן, אנחנו בעצם - - -
יעל כהן-פארן: והשאלה אם זה בכלל חוקי, כשהוא לוקח שטח ציבורי- - -
יעקב מרגי: תודה, תודה, סליחה רבותי.
יעקב מרגי: אני מבקש לא לחזור על דברים, כי אנחנו באילוץ.
<שרון סטריק-חמו: אף אחד עוד לא סיפר לך על בית הספר לאוטיסטים, את זה אני אומרת לך עכשיו לראשונה.
<שרון סטריק-חמו: זה עוד לא עלה.
<שרון סטריק-חמו: אז זה דבר שבעיני כן צריך לשאול את השאלה הזאת, בעניין הזה של לקחת את השטח ולהשכיר אותו.
<שרון סטריק-חמו: לא לעשות שינוי ייעוד קרקע, כי זה לבית ספר, אבל זה ועוד נדל"ן וזה ועוד איך שכר דירה ואם שאלת על הסמוי, אז זה כנראה הסמוי.
<שרון סטריק-חמו: הדבר השלישי שמטריד אותנו - - -
יעקב מרגי: חיים געש עדיין יושב ראש קרן שלם?
יעקב מרגי: אלה אנשים עם מוגבלויות לא?
יעקב מרגי: אז יש מוגבלות ויש מוגבלות.
<שרון סטריק-חמו: ואתה בעצמך עולה על הקשר.
<שרון סטריק-חמו: עלית על הקשר.
<שרון סטריק-חמו: אתה עלית על הקשר בעצמך.
יעקב מרגי: הנחתי את דעתך או שאתה רוצה עוד?
יעקב מרגי: אתה עם הנגריות, הנחתי את דעתך או עדיין לא?
<שרון סטריק-חמו: אתה עולה על הקשר בעצמך.
יעקב מרגי: לא, סייעו בידי.
יעקב מרגי: גילוי נאות.
<שרון סטריק-חמו: אה.
<שרון סטריק-חמו: לגבי התכנית שתופרים לילדים האלה בתוך בית הספר החקלאי, אז בעצם באו לא באמת עם תכנית, והתכנית נבנית היום בימים אלה כנראה על ידי מנהל בית הספר החקלאי בעיקר, והמגמות שמציעים לחברה האלה, במקום נגרות, רתכות ומקצועות עמלניים שמשחררים אותם ומאווררים אותם משיעורים של ישיבה בכסא - - -
יעקב מרגי: מה מציעים להם?
<שרון סטריק-חמו: מציעים להם עיצוב גרפי ואדריכלות נוף.
<שרון סטריק-חמו: ואנחנו שואלים את עצמנו – האם המקצועות האלה באמת מתאימים לרוב הילדים האלה שנופלים בחתך?
<שרון סטריק-חמו: יש מספר בודד שזה אולי יתאים להם.
<שרון סטריק-חמו: לרוב כנראה שלא.
יעקב מרגי: חבל שלא ביקשת בהתחלה, הייתי פחות נדיב, אבל דברי.
יעקב מרגי: הגר, בבקשה.
איילת נחמיאס ורבין: אבל היא משמעותית, כי היא בעצם הייתה מובילת המאבק.
<הגר פרי יגור: אני ממש אקצר.
<הגר פרי יגור: שמי הגר פרי יגור, חברת מועצה.
יעקב מרגי: את בקואליציה או באופוזיציה?
<הגר פרי יגור: יושבת ראש האופוזיציה.
יעקב מרגי: חייב שזה ייאמר.
יעקב מרגי: צריך להיות הוגנים.
יעקב מרגי: אני צריך.
<הגר פרי יגור: אני יושבת פה כבר כמה זמן מתחילת הדיון?
<הגר פרי יגור: שעה וחמש דקות וסף ההתרגשות שלי הולך ועולה, כי הדברים שאתה אומר והדברים שהאנשים שהגיעו אותי מפרדס חנה אומרים, וכל מי שדיבר כאן, משרד הרווחה וחברי הכנסת – אני רוצה להגיד תודה על הדיון הזה.
<הגר פרי יגור: זה לא מובן מאליו עבורי.
<הגר פרי יגור: אני חשפתי את הנושא הזה בתחילת ינואר אצלנו במועצה.
<הגר פרי יגור: לא התקיים על זה דיון עם חברי המועצה, לא במליאה, לא בהנהלה, לא בשום מקום.
<הגר פרי יגור: עזוב את האופוזיציה, גם בתוך ההנהלה, בתוך הקואליציה לא התקיים דיון, וכשכבר הבאתי את זה לשיא ציבורי, מחאתי והגענו לדיון לפני בערך שבועיים או שלושה במליאת המועצה, אז סילקו את התושבים החוצה.
<הגר פרי יגור: אמרו זה בדלתיים סגורות, כי להתמודד עם תושבים מול העיניים זה כאילו קשה, אתה יודע.
<הגר פרי יגור: זה לא כמוך.
איציק שמולי: זה בדיוק אומר מה אתם צריכים לעשות, אגב.
<הגר פרי יגור: ואז ישבנו בפנים ואני יכולה להגיד, ואני לא מתביישת והפרוטוקול כבר כמעט כולו חשוף, אני לא מגלה פה שום דבר שלא חשוף במקום אחר, אני אומרת לראש המועצה, אני שומעת את אילנה זגול, מנהלת מחלקת החינוך ואיפה מנהלת מחלקת הרווחה והשירות הפסיכולוגי?
<הגר פרי יגור: אז הוא אומר לי – היא מתנגדת להחלטה, אבל היא לא רלבנטית.
<הגר פרי יגור: אז מעבר לזה שהאמירות האלה פסולות בעיני, יש עוד מעשים פסולים בעיני, שסותמים למורים פיות.
<הגר פרי יגור: מהלכים אימים על ילדים, הם מהלכים אימים על תושבים שבוחרים לעצמם פתאום כאילו לנקוט צד קצת פוליטי, זה מצטייר לא טוב בעיני כמה אנשים חזקים ביישוב שלנו.
יעקב מרגי: אז האמירה הזאת לא לשים את הביצים בסל אחד, היא נכונה גם בפוליטיקה.
יעקב מרגי: צריך לפזר את המנדטים.
<הגר פרי יגור: כן.
<קריאה: זה גם כואב.
<הגר פרי יגור: אז אני רוצה לחזור ולהגיד תודה.
יעקב מרגי: אין על מה.
יעקב מרגי: אבל אני חייב - - -
<הגר פרי יגור: יש על מה, כי אני נלחמת בקירות ואני נלחמת בסתימת פיות - - -
יעקב מרגי: תקשיבי, אני כמעט נפגעתי שזה לא מובן מאליו.
יעקב מרגי: אלף מובן, תעקבי אחרי הפורטל של הוועדה, תראי שזה מובן מאליו.
איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל יעקב, אני מלווה את זה - - -
יעקב מרגי: זה מובן מאליו ואנחנו כאן בשביל התלמידים.
<הגר פרי יגור: לנו, לתושבים בפרדס חנה כרכור, זה לא מובן מאליו ששומעים אותם.
יעקב מרגי: תציגו את עצמכם.
<זלי מרון: לי קוראים זלי מרון, אני מרכז את הפיקוח על היסודי במחוז חיפה.
<זלי מרון: ברשותך, אם זה בסדר, אולי כדאי שהרשות תדבר לפני.
יעקב מרגי: תקשיב, אני רוצה לעשות סדר.
יעקב מרגי: אתה רשאי גם להגיד שזה לא מתפקידך.
יעקב מרגי: כששאלו על משרד החינוך, התנדבתם לומר אנחנו פה.
יעקב מרגי: אני חייב, לפני שאני שומע את הרשות המקומית, את המניעים שלה, קודם כל הסתכלות.
יעקב מרגי: אני יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, אני לא יושב ראש ועדת הפנים, בסדר?
יעקב מרגי: יש רגולטור שאליו אני צריך לפנות.
יעקב מרגי: משרד הרווחה כאן.
יעקב מרגי: משרד החינוך כאן.
יעקב מרגי: בכל אופן זה ככה, אבל תגידו לא, אנחנו ברמת המחוז לא מסוגלים לתת לך תשובות למה שנאמר פה, זו גם תשובה.
<זלי מרון: לא, לא.
<זלי מרון: אני אתן לך.
יעקב מרגי: תתמודד קודם כל מבחינת צרכים של בית הספר, מענה חלופי.
יעקב מרגי: בוא תקשיב, יסלחו לי חברות הכנסת וחבר הכנסת.
יעקב מרגי: אני עכשיו נכנס, עושה סוויץ', מצב בורר חדש, אני הולך להיות קר.
יעקב מרגי: חושב אנאליטי.
יעקב מרגי: עומדת לו הזכות, רשות מקומית, משרד החינוך, חמור מי שלא משנה את דעתו, בסדר?
יעקב מרגי: כי בשנת 2010 ראיתי את ההתלהבות של חיים געש לקבל לידיו את בית הספר.
יעקב מרגי: קראתי בפרוטוקול.
יעקב מרגי: כנראה הוא רץ למרחקים ארוכים נראה לי.
<הגר פרי יגור: לא, לא, לא לעוד הרבה זמן.
מירב בן ארי: בואו נשמע.
יעקב מרגי: שנייה, לא להפריע לי בבקשה.
יעקב מרגי: אני צייר, זה המקצוע שלי.
יעקב מרגי: תקשיב, אני רוצה לדעת מבחינת משרד החינוך מה העמדה שלו, מה הוביל אותו להסכים - - -
איילת נחמיאס ורבין: למהלך הזה.
יעקב מרגי: רגע, אני מבקש לאפשר למשרד החינוך להתבטא.
יעקב מרגי: שמע בסבלנות, שמענו בסבלנות את נציגי ההורים.
<זלי מרון: כן, שמענו בסבלנות.
יעקב מרגי: תציג את עצמך שוב, כי הפסקנו אותך.
<זלי מרון: אוקיי, קוראים לי זלי מרון, אני מרכז את הפיקוח העל יסודי במחוז חיפה, מנהלת המחוז בחופשה עכשיו.
יעקב מרגי: הגברת מתוקי, נכון?
<זלי מרון: גברת מתוקי.
<זלי מרון: ולכן אני - - -
יעקב מרגי: אתה יודע, כשאני זוכר שמות זו בעיה.
יעקב מרגי: אני חלש בשמות וכשאני זוכר, סימן שזו בעיה.
יעל כהן-פארן: אתה אומר שהאישיות היא בעייתית.
יעקב מרגי: לא, לא, אני לא אמרתי.
יעקב מרגי: אל תפרשי.
יעקב מרגי: הבעיות, הבעיות במחוז.
<זלי מרון: טוב.
<זלי מרון: קודם כל אני אגיד בזהירות ובהסתייגות ביחס לרמיזות שאני שומע פה לגבי המעבר של בית הספר ממחוז החינוך ההתיישבותי למחוז חיפה.
<זלי מרון: מבחינת משרד החינוך, בתי הספר ששייכים לחינוך ההתיישבותי הם או בתי ספר של מועצות אזוריות או בתי ספר שיש בהם פנימייה, או בתי ספר שיש בהם משק חקלאי.
<זלי מרון: זה גם על פי הניסיון שלי כמנהל לשעבר של 7 שנים בהתיישבותי.
<זלי מרון: ולכן מה שהבנתי זה שחקלאי פרדס חנה לא עונה על אף אחד מהקריטריונים האלה.
<זלי מרון: לא מדובר במועצה אזורית, לא מדובר בבית ספר עם פנימייה ולא מדובר בבית ספר עם משק חקלאי.
יעקב מרגי: מה קרה שעד היום הוא היה תחת המטרייה הזו של החינוך ההתיישבותי?
יעל כהן-פארן: כי בעבר הוא היה - - -
יעקב מרגי: לא, אני מבקש, יעל.
יעקב מרגי: את מבינה - - -
יעל כהן-פארן: אני שואלת.
יעקב מרגי: את מבינה, אני עוזר לו לטובתכם גם, לטובתנו.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להפוך את זה.
יעקב מרגי: אם רוצים אחר כך להשלים, אין בעיה, בכיף.
יעל כהן-פארן: כן, אנחנו ביחד.
<זלי מרון: הפנימייה שהייתה קיימת נסגרה.
<זלי מרון: אני רוצה לומר בזהירות ולמען הדיוק כדי לא לחטוא חס וחלילה, אני יודע שהיה שיח על הנושא הזה עוד בשנים קודמות, בין מנהלת המחוז לבין מי שמנהל החינוך ההתיישבותי, מר בני פישר, והמהלך הזה קיבל את אישורה של מנכ"לית משרד החינוך.
<זלי מרון: זה מה שאני יודע.
יעקב מרגי: הסברת לי, אדרבא, עכשיו חיזקת אותי.
יעקב מרגי: הסברת לי למה זה לא חינוך התיישבותי, קיבלתי, מקבל.
יעקב מרגי: אז זה מעיקרא צריך להיות תחת חסותו של המחוז.
יעקב מרגי: עכשיו תסביר לי אתה מבחינה מקצועית, מה הרציונאל - - -
איילת נחמיאס ורבין: לא סגירת הסדנאות, אגב.
איילת נחמיאס ורבין: סגירת הסדנאות לא קיבל את עמדתה - - - אני דיברתי עם רחל - - - היא ידעה להסביר לי גם.
יעקב מרגי: אל תלמד מחברי הכנסת.
יעקב מרגי: מה שמותר להם אסור לך.
איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל אני הולכת עם זה הרבה.
יעקב מרגי: אני בא ואומר, עכשיו דווקא, הרציונאל הפדגוגי החינוכי, אני רוצה לשמוע.
<זלי מרון: עכשיו לגבי הרציונל החינוכי הפדגוגי.
<זלי מרון: לבוא ולומר אינטגרציה במובן של ניקח ילדים שלא מצליחים במסגרת החינוך העיוני הרגיל ונזרוק אותם בבית הספר הגדול כדי שייבלעו שם והעיקר שאנחנו נציג אחוזי נשירה נמוכים, זאת לא הכוונה, זה לא הכיוון ולא ככה אנחנו הולכים בשום בית ספר שהוא.
<זלי מרון: צריך לזכור טוב מאד שכשאנחנו באים ובודקים את הנעשה, המודל שלנו לכל המהלכים כמו לדוגמא העיר חיפה, או כפי בצפון המחוז, ששם אחוז הנשירה בעיר חיפה לדוגמא צנח מ-30% לפני כעשור והגיע לפחות מאחוז בימים אלה, ואחוז הזכאות לבגרות דרך אגב, וההצלחה בעיר הזו השתפר ב-10% מלפני 10 שנים.
<זלי מרון: המודל הוא לתת את הפתרונות לתלמידים הללו בתוך בתי הספר, מבלי שיחוו את ההדרה הזאת.
איילת נחמיאס ורבין: אבל יכול להיות שיש קבוצות אוכלוסייה שזה לא מתאים.
יעקב מרגי: חכי, נגיע לזה.
יעקב מרגי: איילת, אני רוצה לסייע לך, להשיג את המטרה של הדיון.
יעקב מרגי: סליחה חברתי, אנחנו בלחץ זמן ואני רוצה להגיע ליעד.
יעקב מרגי: לכן אני גם קשה עם חברי הכנסת, לא נוח לי להיות קשה איתך.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך, אתה כמחוז ער למידת ההצלחה של המסגרת הנוכחית הקיימת?
יעקב מרגי: אלא אם כן תגיד לי סליחה, מי אמר לך הצלחה, זה כישלון.
<זלי מרון: אנחנו באים ואומרים שכל הכלים, כל הכלים שהביאו את בית הספר למקום שהוא הגיע אליו, כל התקציבים שמשרד החינוך העביר דרך כיתות מב"ר, כיתות אתגר ואת כל התמיכה שהוא נתן במסגרת החינוך ההתיישבותי, הוא ימשיך לתת לאותם תלמידים במסגרות האחרות.
<זלי מרון: בדיוק - - -
יעקב מרגי: אני מבקש מכם, אין זמן.
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, תקשיבו.
<קריאה: אבל זה לא נכון, הדברים לא נכונים.
יעקב מרגי: רגע, אני אוציא מי שיפריע לי, אני אומר לכם.
יעקב מרגי: אתה רואה שהקפצת פה את - - -
איציק שמולי: זה - - - של הוועדה.
איציק שמולי: ממש.
יעקב מרגי: לפי התפיסה הזו אנחנו צריכים לבטל את החינוך המיוחד - - -
יעל כהן-פארן: בדיוק, נכון.
יעקב מרגי: רגע, תנו לי.
יעקב מרגי: רבותי, אין לי הרבה פריבילגיות.
יעקב מרגי: אני מפסיד מזה שאני יושב ראש ועדה, אני לא יכול לקפוץ מדיון לדיון, אז תנו לי למצות לפחות את ההנאה הזאת, בסדר?
איילת נחמיאס ורבין: זה לא כזה מהנה.
יעקב מרגי: אז תנו לי רגע.
יעקב מרגי: זה מלאה.
יעקב מרגי: תקשיב לי, אני רוצה לומר, תקשיב לי טוב טוב.
יעקב מרגי: אתה במילים שלך לא התכוונת לזה, שאתה כופר במסגרות הקטנות הייעודיות ולא התכוונת לזה.
יעקב מרגי: אני גם לא כופר במה שאמרת.
יעקב מרגי: יש רצון ואמרתי בדברי הפתיחה שלנו, הרציונל של השילוב של ילדים עם צרכים מיוחדים בתוך מערכת החינוך.
יעקב מרגי: זו לא האוכלוסייה.
יעקב מרגי: אם מישהו רוצה דוקטורט, פוסט דוקטורט על הילדים האלה, אני מוכן לספק לו את זה.
יעקב מרגי: אלה לא הילדים שאתה תוכל לשלב אותם בכיתה של 30, 28 - - -
<הגר פרי יגור: 40, למה 20?
יעקב מרגי: אני לא הולך לקיצון.
יעקב מרגי: אני בכוונה לא הולך לקיצון.
<הגר פרי יגור: בסדר, אבל זה המצב.
יעקב מרגי: תאמינו לי שאני מפעיל את כל השרירים כדי ללכת לכיוון ואני רוצה שתתייחס לנקודה הזאת.
<זלי מרון: זאת לא הכוונה לקחת את אותם תלמידים ולשלוח אותם לכיתות שבהן הם לא מסוגלים להסתדר.
<זלי מרון: בגלל זה גם דרך אגב אני ביקשתי שהרשות המקומית, זאת שתפתח, לא בגלל שחס וחלילה יש בכוונתי להתנער מאיזו שהיא אחריות, אלא מכיוון שהרשות המקומית היא זאת שמבצעת מיפוי ברמה השמית של תלמיד תלמיד, תוך פגישה עם התלמיד וההורים, במטרה לתפור לו את החליפה האישית המתאימה ביותר.
<קריאה: די, די עם החליפה.
יעקב מרגי: מה השם, תזכיר לי?
<זלי מרון: זלי.
יעקב מרגי: זלי.
יעקב מרגי: אתה רואה, לדוגמא את השם שלך לא זכרתי.
יעקב מרגי: זו ברכה.
יעקב מרגי: תקשיב זלי, אמרתי לך, אנחנו בוגרי הפקולטה של מדעי החיים.
יעקב מרגי: כולנו הורים, כולנו היינו תלמידים, כולנו מכירים את המציאות.
יעקב מרגי: זה לא בהכרח יעבוד ואני אעביר את רשות הדיבור לרשות המקומית.
יעקב מרגי: אני מכיר מה זה ועדות השמה.
יעקב מרגי: תאמין לי, אני מכיר את התהליך גם כן ואת הסגנון ואיך זה מתקיים ומה הרציונאל ומה מנחה את כולם באותו רגע של ועדת ההשמה.
יעקב מרגי: הילדים האלה, אני אומר לכם, זה שהם לא ברחוב או בסמוך, קצת דרומה, במתקן כליאה או במסגרות אחרות, או ברחוב ברמה שמהווים סיכון לעצמם ולאחרים, זה נס.
יעקב מרגי: חלקם, אני לא אומר כולם, חלקם.
יעקב מרגי: או שחלקם היו משלימים עם מר גורלם ואומרים אני נשאר אפס, אחיה אפס.
יעקב מרגי: יש גם ילדים כאלה, שהם לא הולכים לפשיעה אבל הם משלימים.
מירב בן ארי: לא, יש גם כאלה שרק יוצאים לעבוד.
יעקב מרגי: יש פה מחקר, לא צריך להזמין אותו.
יעקב מרגי: מחקר שנתן את תוצאותיו במידת ההצלחה של המוסד הזה.
יעקב מרגי: ההורים האלה, המודאגים שיושבים כאן, חלקם, הם לא באים כי נוח להם יותר, הרי הם היו השמחים, המאושרים, הראשונים בשולחן הזה, אם הילד שלהם או הילדה שלהם היו משתלבים בתיכון במסגרת הכי טובה והיו, אתה יודע מה, והיו מיועדים לחמש יחידות מתמטיקה ואפילו להיות בנבחרת המצוינת, לדחוף אותם לאקדמיה.
<אילנה זגול: ההורים האלה הם של החקלאי, הם לא של הסדנאות.
יעקב מרגי: תקשיבו, תעשי לי טובה.
יעקב מרגי: סליחה, מעדת פעם שנייה.
מירב בן ארי: לא, אבל אי אפשר לשלוח ילד - - -
יעקב מרגי: סליחה, זה תירוץ?
יעקב מרגי: זאת תשובה?
יעקב מרגי: לא היית צריכה.
מירב בן ארי: סליחה רגע אדוני.
מירב בן ארי: אי אפשר לשלוח ילד לכיתת אומץ או לכיתת אתגר או לתלם, שזה הכיתות שהן יותר בקצה הרצף, לילד של מפתן.
מירב בן ארי: מי שלא מכיר, לא יכול להיקלט בכיתות של אומץ ותלם.
מירב בן ארי: אתם פשוט, אני מצטערת להגיד לכם - - -
מירב בן ארי: ואת זה אני אומרת לך אחרי 10 שנים.
מירב בן ארי: מי שלומד במפתן כבר עבר את אומץ ותלם ואתגר ומב"ר והוא לא מתאים להן.
מירב בן ארי: הוא מתאים למסגרת הזאת.
יעקב מרגי: אני אחזור למשרד החינוך.
יעקב מרגי: הרשות המקומית, בבקשה.
<רן גלר: רן גלר, אני מזכיר וגזבר המועצה.
<רן גלר: ראשית אני רוצה להתנצל מטעם ראש המועצה, יש לו היום בדיקה רפואית והוא לא יכול היה להגיע.
יעקב מרגי: יש לו עוד כמה נקודת זכות אצלי.
<רן גלר: הוא מאד רצה להגיע, אבל נבצר ממנו להגיע.
<רן גלר: אני רוצה רק לתקן שהיו ישיבות של הנהלת המועצה וישיבות של מליאת המועצה וזה אושר בהנהלת המועצה, וזה נדון - - -
<הגר פרי יגור: אחרי שפורסמה ההחלטה.
יעקב מרגי: הגר.
<הגר פרי יגור: אני מצטערת, אבל זה לא נכון.
יעקב מרגי: אני לא בישיבת מועצה, עם כל הכבוד.
<רן גלר: ההחלטה למיטב זיכרוני, וזה גם רשום בפרוטוקול כמובן, הייתה החלטה פה אחד בהנהלת המועצה.
יעקב מרגי: זו עדיין לא תכלית הכל.
יעקב מרגי: החלטה של מועצה - - -
<רן גלר: כן, כן, יש החלטה - - -
יעקב מרגי: לא לחינם הפוליטיקאים אמנם כעסו על ההחלטה הזו, שבחלק מהוועדות הממשלה, משרד הפנים - - - את משרד המשפטים, שיהיו גם פונקציות מקצועיות.
יעקב מרגי: אנחנו כשרוצים אומרים מה אתה רוצה, זו החלטה מקצועית.
יעקב מרגי: כשאין לנו החלטה מקצועית, מה אתה רוצה, זה עבר את 11 חברי המועצה.
יעקב מרגי: אותם פוליטיקאים "ידועים".
<רן גלר: כבוד יושב הראש, רק רציתי לציין את העובדה - - -
יעקב מרגי: אני רק עזרתי לך במחשבות שעולות לי כל הזמן.
<רן גלר: הנושא הזה של הסדנאות נדון כבר שנתיים, והשאלה הזו – הסדנאות לאן – מלווה אותנו כבר בהרבה ועדות וזה לא נכון להגיד שזה נפל כרעם ביום בהיר.
<רן גלר: שנתיים אנחנו בוועדות ולומדים את הנושא ולאחרונה הגענו למסקנה חד משמעית שאנחנו רוצים לשנות כיוון, ומה שהיה היה מצוין, אבל אנחנו מאמינים שיכול להיות הרבה יותר טוב.
<קריאה: למי?
<רן גלר: עכשיו אני רוצה להתייחס לכל הנושא של הסיבות הסמויות והגלויות.
<רן גלר: אני אפרט פשוט את כל הסיבות.
<רן גלר: הסיבה האמיתית והנכונה והיחידה זו הסיבה החינוכית ואנחנו אין לנו איזה רצון להפוך את המתחם למגורים או להפשיר או לעשות רווחים נדל"נים ואפילו גם לא להשכיר.
יעקב מרגי: אני מקבל, אני מאמין לך.
יעקב מרגי: איזו מסגרת חינוכית הולכת להיות?
<רן גלר: המתקן הזה מושקע בו כסף רב והוא משמש רק את מערכת החינוך ואפילו גם לא יושכר למערכת החינוך, אלא ישמש את מערכת החינוך של פרדס חנה.
<רן גלר: אוקיי, אז כל השאלות לגבי - - -
יעקב מרגי: סליחה, לא הקשבתי, הסיחו את דעתי.
יעקב מרגי: גנבו לי את העט פשוט.
יעקב מרגי: אז תחזור על זה, מה הולך להיות במתקן.
<רן גלר: בבקשה, כן.
<רן גלר: אני רוצה לציין שעל אף הקרבה של המתחם לביג ולאזור התעשייה - - -
יעקב מרגי: ירדתי מזה, אין לי - - -
<רן גלר: הוא ישמש רק את מערכת החינוך של פרדס חנה.
יעקב מרגי: אני נטול מחשבות קונספירטיביות.
יעקב מרגי: מה אתם הולכים לעשות.
יעקב מרגי: עכשיו, לו יצויר שכבר הסכמנו איתכם, מה עשיתם, אפילו אני לא רוצה לומר לך ש - - -
<רן גלר: זה ישמש או את מערכת החינוך הרגילה או המיוחדת של פרדס חנה.
יעקב מרגי: איזה רגילה?
יעקב מרגי: יש לכם תיכון אחד.
<רן גלר: יש תיכון אחד, יש לנו הרבה בתי ספר יסודיים, יש 11 או 12 ויש גם בית ספר שרוצה להצטרף אלינו להיות בית ספר מוכר שאינו רשמי.
יעקב מרגי: מר גלר, אתה יודע שהפרוטוקול רושם הכל.
<רן גלר: בוודאי ובוודאי.
<רן גלר: בגלל זה אני כמו בבית משפט, אומר הכל בשבועה.
<רן גלר: אין שום בעיה.
יעקב מרגי: הפרוטוקול רושם.
יעקב מרגי: מה המענה החלופי שאתם מציעים לילדים האלה?
<רן גלר: המענה החלופי, כל ההשקעות של המועצה שביצענו עד היום, ויעידו פה המורים והמנהל, שאנחנו לא החסרנו מהצרכים של בית הספר, כל מה שיכולנו להשקיע והשקענו גם בפיתוח וגם בתכניות ואנחנו נמשיך להשקיע לפחות את אותו הסכום - - -
יעקב מרגי: לכן הם מביעים אמון במסגרת הנוכחית.
יעל כהן-פארן: איפה?
יעל כהן-פארן: הם יהיו בחקלאי?
<רן גלר: כן.
<רן גלר: רוב הילדים, אני מניח יהיו בחקלאי.
<רן גלר: אחר כך מנהלת אגף החינוך - - -
איילת נחמיאס ורבין: מאיפה שהם נשרו ממנה.
<רן גלר: תוכל להתייחס לסוגיות הפדגוגיות.
<רן גלר: אני בכוונה לא רוצה להתייחס לסוגיה הפדגוגית.
יעקב מרגי: אני אתן לה.
<רן גלר: אני אשאר בנושא המנהלי.
יעקב מרגי: המנהלי בלבד.
<רן גלר: לעניין בלבד.
<רן גלר: אבל אנחנו נמשיך להשקיע לפחות אותם סכומים מה שהשקענו עד היום, והשקענו הרבה, כולל הסעות על חשבוננו, כי משרד החינוך לא משתתף.
<רן גלר: השקענו ועשינו את הכל - - -
איילת נחמיאס ורבין: אבל משרד החינוך - - -
יעקב מרגי: אנחנו בוועדת החינוך והתרבות, וגם ספורט.
יעקב מרגי: זה לא אומר שנאמץ את היציעים של הכדורגל כאן.
<רן גלר: אז אנחנו אומרים – נשקיע את כל הסכומים וגם מעבר לכך שכל ילד יצליח.
יעקב מרגי: תראה, שלא תחשוב שאני משלים עם מר גורלי.
יעקב מרגי: אני לא משלים, אבל אני שואל שאלות.
יעקב מרגי: אני אדם רציונאלי.
יעקב מרגי: אותם ילדים שהם לא תושבי הרשות המקומית, אתם מתחייבים פה להמשיך לקבל אותם?
<רן גלר: יש ילדים שאנחנו מחויבים, אז אנחנו בטח נמצא פתרון.
יעקב מרגי: מה זה מחויבים?
<רן גלר: ילדי היישוב וילדי המסגרות של הפנימיות של היישוב - - -
יעקב מרגי: זה בדין קדימה.
יעקב מרגי: אני שאלתי עכשיו - - -
<רן גלר: מי שיביע רצון להשתלב במסגרות שלנו, בוודאי אנחנו נקבל אותו.
יעקב מרגי: תושבי האזור שהיום המסגרות שלהם זה הסדנאות, זה המפתן - - -
מירב בן ארי: מביע רצון.
יעקב מרגי: ירצו להשתלב - - -
<רן גלר: מי שירצה להשתלב בבית הספר החקלאי, במגמות הקיימות, במגמות שיפתחו, מגמות חדשות, יוכל לעשות את זה.
מירב בן ארי: איך הוא ישתלב בבית ספר רגיל?
יעקב מרגי: מנהלת מחלקת החינוך נמצאת כאן?
<אילנה זגול: שלום, שמי אילנה, אני מנהלת אגף החינוך.
<אילנה זגול: אני דווקא אתחיל מהסוף ולא ממה שחשבתי להתחיל.
<אילנה זגול: הפרופיל של הילדים פה במפתן הוא קצת שונה מפרופיל של ילדים אחרים.
<אילנה זגול: אלה לא ילדים שעברו את כיתות אתגר ומב"ר ואומץ, ממש לא, אלא שהמתחם של הסדנאות עם מפתן, הוא חלק מבית הספר החקלאי ולכן, אתם יודעים, כשנפתחת מסגרת היא גם מתמלאת ובקשיים כאלה מסוימים של ילדים בקשיים כאלה ואחרים, העבירו אותם לסדנאות, אבל הם בהחלט ילדים.
<אילנה זגול: אני יכולה לומר שאני היום נפגשת, בימים אלה אנחנו נפגשים צוות כדי לבנות תכנית לילדים.
<אילנה זגול: אני באמת לא מתחילה ממה שרציתי להתחיל, אבל כיוון ששאלתם, אני נוגעת בשאלה הזאת.
מירב בן ארי: לא, זה מעניין מה שאת אומרת.
<אילנה זגול: אנחנו מחויבים לכלל התלמידים.
<אילנה זגול: גם לתלמידים של פרדס חנה-כרכור וגם לתלמידים החיצוניים שמגיעים אלינו.
<אילנה זגול: אנחנו ראשית מעלים את הכיתות, יש לנו שם שתי כיתות של חינוך מיוחד, שהן תעלנה ככיתה לחקלאי, עם המחנכת שלהם והסייעת שלהם.
<אילנה זגול: שתי כיתות של חינוך מיוחד, שמכילות כל אחת כ-10 תלמידים.
<אילנה זגול: כיתות י"א-י"ב, אלה שעולים ל-י"א ואלה שעולים ל-י"ב, עולים ככיתה קטנה – 10 ילדים עם המחנכת שלהם ילמדו בבית הספר החקלאי, עם מעטפת תומכת נרחבת כמו חונך, כמו מענה בתחום הלימודי, כמו המחויבות שלנו.
<אילנה זגול: שוב, כל תלמיד נמצא במקום אחר, עם המחויבות שלנו ל-12 שנות לימוד, לחלק מהבגרויות וכדומה.
<אילנה זגול: כך שהתלמידים האלה - - -
מירב בן ארי: כי הם לא יכולים לעשות - - -
<אילנה זגול: כי אחוז התלמידים במסגרת המפתן, סדנאות, ברובם לא הגיעו לבחינות הבגרות.
<אילנה זגול: הם לא נבחנו בבחינות הבגרות.
מירב בן ארי: לא, אבל אם המצב כזה אידיאלי, אז למה הם כל כך - - -
יעקב מרגי: מה האלטרנטיביות המקצועיות שאתם מציעים להם, מעבר לתעודת בגרות?
<אילנה זגול: אני מיד אענה על זה.
<אילנה זגול: אני מבטיחה לענות על השאלה הזאת, רק תנו לי - - -
יעקב מרגי: אני מבטיח לך לא לפספס, אבל השעון מאיץ בי.
<אילנה זגול: אוקיי.
<אילנה זגול: אני רוצה לומר שאנחנו נתמכים בהחלטה הזאת על ידי האקדמיה, על ידי משרד החינוך ועל ידי מבחנים עולמיים שמוכיחים שמערכות סגרגטיביות מחלישות את החלשים ורק בתוך מערכות אינטגרטיביות הם נמשכים למעלה.
יעקב מרגי: שיבוא הדוקטור הזה אלי.
איילת נחמיאס ורבין: תלוי איזה חלשים.
<אילנה זגול: אוקיי, אני מבקשת כאן לומר שגם השטח מוכיח את זה.
<אילנה זגול: אנחנו סגרנו לפני שנתיים בית ספר מאד חלש, - - - מבחינת משרד החינוך.
<אילנה זגול: הכנסנו בית ספר חזק, שילבנו בו את התלמידים שלנו ואנחנו עוקבים.
<אילנה זגול: יש לי נתונים.
<אילנה זגול: דרך אגב, יש לי גם מכתבים, את קראת מכתב של אם - - -
איילת נחמיאס ורבין: יש לי הרבה מכתבים כאלה אגב.
<אילנה זגול: יש לי גם הרבה מכתבים שתומכים במהלך.
<אילנה זגול: אני רוצה להגיד לכם שהמסגרת הזאת היא מתויגת - - -
<ורד הרוש: לא מבית הספר.
<אילנה זגול: סליחה, כן מבית הספר ואני יכולה להראות את המכתבים האלה.
<אילנה זגול: סליחה, יש לי מכתבים שתומכים במהלך.
<אילנה זגול: יש הרבה תומכים במהלך הזה.
<אילנה זגול: המסגרת הזאת היא מתויגת, היא סטיגמטית.
<אילנה זגול: יש לנו קושי להכניס לשם תלמידים - - -
יעקב מרגי: תגידי, וכשהוא יושב בבית הספר החקלאי, הוא לא יהיה מתויג?
יעקב מרגי: מה את חושבת?
יעקב מרגי: תקשיבי, אני מוכן לקבל את הדברים שלך בכנות מלאה.
יעקב מרגי: אל תנסו לקחת אותי למצבים שאני כביכול אתלה בזה – או, באמת.
יעקב מרגי: תקשיבי, את יודעת מה - - -
<אילנה זגול: אנחנו לא מצליחים להכניס לשם ילדים.
איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת, פשוט מחכים לי בישיבה.
יעקב מרגי: תתנצלי ועוד מעט אני אתנצל שלא מיציתי את הדיון.
איילת נחמיאס ורבין: אני ממש מתנצלת.
<אילנה זגול: אני רק אשלים - - -
איילת נחמיאס ורבין: סליחה, הוא ייתן לך להשלים.
איילת נחמיאס ורבין: שלא כמנהגי בדיון שאני יוזמת אותו, אני יוצאת לדיון לפני הסוף כי מחכים לי מגרמניה.
איילת נחמיאס ורבין: אני באמת אומרת לכם, כבר ישבנו ואני לא מיציתי להקשיב את ההקשבה לרשות.
איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה להגיד לך, בדיוק כמו שאתה אמרת, יבואו אלי כל המומחים ויראו לי איפה אותם ילדים.
איילת נחמיאס ורבין: בכל זאת אנחנו יודעים שעל הרצף יש קיצוני ברצף, ולילדים האלה, אותם אנחנו חייבים לראות איך מושכים למעלה ואני לא בטוחה שזה הפתרון שהרשות מציעה.
יעקב מרגי: למה אני עצרתי אותך?
יעקב מרגי: תקשיבי, הקטע של הסטיגמה, היא קיימת, מה לעשות?
יעקב מרגי: אבל אנחנו כבר מחנכים את עצמנו לא להשתמש בסטיגמה.
יעקב מרגי: זה לא סטיגמה.
יעקב מרגי: ילד לא אשם שהוא נולד עם קשיים אובייקטיביים כאלה או אחרים.
יעקב מרגי: סליחה, לא כל האצבעות שוות.
יעקב מרגי: ואני אומר גם לכם משהו, זה לא חכמה, לכן הסטיגמה לא קיימת פה, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: זה חולשה של החברה - - -
מירב בן ארי: גם בבית הספר, בכיתה קטנה זה סטיגמה.
יעקב מרגי: זו חולשה של החברה שבכלל משתמשת בטיעון הזה, אבל גם אם ניקח את הילד הזה, על החשש שאת מדברת ודווקא היא הנותנת, כשאני נמצא, אני עם הקשיים שלי נמצא במסגרת הזאת של מפתן, אני שווה בין שווים.
יעקב מרגי: אני מתמודד עם אותם - - -
יעקב מרגי: אמרתי לך שאני בוגר הפקולטה למדעי החיים.
יעקב מרגי: למה אתם מפריעים לי?
יעקב מרגי: סליחה, תקשיבו, אני שווה בין שווים ואני נוטה לקבל את התשובות שלכם, באמת, ולא ללכת למשהו קונספירטיבי.
יעקב מרגי: ואני בא ואומר לכם, אם זה הטיעון, זה לא די.
יעקב מרגי: נכון, יכול להיות שיש ילדים במפתן, בסדנאות, שעם קצת התאמות, אני יכול לשנות.
יעקב מרגי: אני מוכן לקבל.
יעקב מרגי: אבל שתבואי ותגידי לי כולם.
<אילנה זגול: לא, אני - - -
יעקב מרגי: כשתבואי להשתמש בטיעון של הסטיגמה – לא מקבל לגמרי.
יעקב מרגי: מוחלט.
יעקב מרגי: באופן מוחלט.
יעקב מרגי: אני עדיין אומר לך, הלוואי והיינו מגיעים לימים האלה שלא צריך את המסגרות האתגריות האלה.
יעקב מרגי: אבל אנחנו יודעים ואני מתמודד פה בדיונים פעם אחר פעם, פעם אחר פעם, על אותם ילדים שקופים בתוך התיכונים, באוטוסטראדות.
יעקב מרגי: אני קורא להם אוטוסטראדות של חינוך.
יעקב מרגי: הם נעלמים.
יעקב מרגי: הם לא קיימים.
יעקב מרגי: תפסיקו.
יעקב מרגי: תקשיבו, אני גם מסתובב בבתי ספר מתוקף תפקידי ואני רואה את העמדות שבנו לבתי הספר, כמו הדלפקים של בזק, לעוז לתמורה.
יעקב מרגי: אז יש דלפקים – ואין עוז ואין תמורה.