GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: יש פה תהליך, ואין ספק שכאשר ישנו תהליך חדש ישנן תמיד תהיות מה יהיה הלאה.
יעקב מרגי: צריך לתת לזה להצליח.
יעקב מרגי: ההיפך הוא הנכון.
יעקב מרגי: אם הייתי תושב שלומי ואני מנהיג בשלומי ואני רוצה לתת לשלומי את ההזדמנות לעמוד על הרגליים שלה, וכמו שאמרנו, אחד מסמלי הסטטוס של ישוב זה גם מוסד חינוכי מצליח, אז הגיע הזמן.
יעקב מרגי: בדרך כלל ראשי רשויות הם שחוקים אחרי 17 שנה.
יעקב מרגי: אבל אחרי 17 שנה ראש הרשות בא, מרים, מפשיל שרוולים והולך למהלך כזה, ואני חושב שצריך לברך.
יעקב מרגי: עם כל זה, אני קורא באמת להמשיך בהידברות.
<גבריאל-גבי נעמן: בשמחה רבה.
<גבריאל-גבי נעמן: תודה לכם.
יעקב מרגי: 24 בפברואר 2016, ט"ו באדר א' תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: מִנהל לא תקין בנושא ועדות סל תרבות, הצעה של חבר הכנסת איל בן ראובן, התנהלות לא תקינה בעניין ועדות סל תרבות של חבר הכנסת דב חנין, סל תרבות ארצי של חברת הכנסת תמר זנדברג והתנהלות לא תקינה סביב ועדות סל תרבות, של חבר הכנסת עפר שלח.
יעקב מרגי: ויש לנו כאן גם את חבר הכנסת איתן ברושי שמַתמיד בוועדה, נמצא אתנו.
יעקב מרגי: חברי הכנסת המציעים, דב חנין ותמר זנדברג יגיעו, נתן להם את רשות הדיבור בהמשך.
יעקב מרגי: הצעה לסדר לאורחים שלא מכירים את דיוני הועדה.
יעקב מרגי: אנחנו נפתח עם חברי הכנסת המציעים, ניתן להם להציג את זה בזמן סביר, לאחר מכן ניתן לנציגי משרד החינוך להציג וללמד אותנו מהו סל תרבות, מה זה, איך זה עובד, למי זה הולך ומה עושים עם סל תרבות.
יעקב מרגי: אין קריאות ביניים בוועדת החינוך ומי שרוצה לדבר יכול להירשם אצל מנהלת הועדה.
יעקב מרגי: בהמשך, גם כן, אפשר לסמן לי אבל בעיקרון, להירשם אצל מנהלת הועדה.
דב חנין: אנחנו היום מתכנסים לדון באחת הסוגיות החשובות.
דב חנין: אנחנו מדברים על מפעל מדהים שקיים בארץ הזאת הרבה שנים והמפעל הזה, של סל תרבות, אחראי לזה שילדים, תלמידים ובני נוער, יכולים לקבל מיטב יצירות אמנותיות גם בפריפריה, גם במרכז, מפעל מרשים, מפעל חשוב ואדוני היושב ראש, אתה מפריע לי.
דב חנין: אדוני היושב ראש, המפעל הזה נמצא בסכנה גדולה.
דב חנין: אני לא מגזים במילותיי, המפעל הזה נמצא בסכנה גדולה.
דב חנין: אנחנו שמענו בשבוע שעבר את הופעתו של שר החינוך מר בנט, אנחנו קראנו גם את המכתב המאוד קשה, שהתפרסם היום גם בתקשורת, של חברי ועדות סל התרבות, שכותבים במכתב בין היתר כך "אנחנו, חברי וחברות ועדות הרפרטואר של סל התרבות הארצי, קוראים וקוראות לעצירת הצעדים החד צדדיים שנעשו, ללא שיתוף ועדות הסל וללא מחקר מקדים לבדיקת האפקטיביות של פעולת סל התרבות, והערותיו.
דב חנין: לא הוברר מדוע יש לצמצם את פעולתן של ועדות מקצועיות, המגוונות מבחינת הייצוג ועובדות תוך שמירה על הוגנות ועל תקינות הליכי הבחירה.
דב חנין: לא ייתכן שרפורמה כה משמעותית תוצא בלי שיתקיים דיון יסודי, מעמיק ושקוף עם אנשי המקצוע הפועלים בתחום".
דב חנין: אני רוצה לומר לך אדוני היושב ראש, שאני לא זוכר מכתב כל כך קשה, אמירות כל כך קשות, של גורמי מקצוע, שמופקדים על תחום, ביחס למהלכים שמתרחשים בתחום שלהם, כמו המכתב הזה.
דב חנין: אני רוצה להביא מדבריה של הסופרת-יועצת, כנרת רוזנבלום, שהיא חברה בוועדת ספרות והיא אומרת "מתוכננים שני צעדים שהם דגל שחור, מה שיקרה בפועל הוא שבעלי-אינטרסים וכסף יוכלו להשפיע דרמטית על התוכן שיקבלו תלמידי ישראל, בלי קריטריון איכותי".
דב חנין: אני רוצה להסביר מהי הבעיה.
דב חנין: יש כאן בעצם שתי בעיות.
דב חנין: בעיה ראשונה היא הקמת "ועדת הצנזורה העליונה", מה שהיה נקרא בטעות המסלול האדום.
דב חנין: זו פגיעה בצבע האדום.
דב חנין: הצבע האדום, לפי תורת הצבעים של גתה, לדעתי, זה צבע התשוקה.
דב חנין: אנחנו מדברים על מסלול שחור - - -
יעקב מרגי: הצבע האדום אצלי במושב הוא קריאת כיוון.
דב חנין: קריאת כיוון, אז זה לא צבע אדום, זה מסלול של צנזורה, בוא נקרא לו מסלול של צנזורה והצנזורה היא צנזורה פוליטית אידיאולוגית.
דב חנין: השר, אגב, לא מכחיש את זה, הוא מודה בכך, הוא גאה בכך, הוא אומר: "תהיה ועדה שהיא תוכל לסנן, בין היתר, דברים שפוגעים ביסודותיה של מדינת ישראל" ויסודותיה של מדינת ישראל לפי השר בנט, הם לא יסודותיה של מדינת ישראל לפי שיטתי.
דב חנין: יש ויכוח על מהם יסודותיה של מדינת ישראל והוויכוח הזה הוא ויכוח קשה ונוקב, שקיים בחברה הישראלית, אבל, השר בנט חושב שהוא מופקד על הפיכת מערכת התרבות ומערכת החינוך של מדינת ישראל, למערכת פוליטית-אידיאולוגית של "הבית היהודי", של מפלגת ימין קיצוני שחותרת ופוגעת בדמוקרטיה.
דב חנין: המהלכים שלו הם מהלכים בכיוון הזה.
דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב ראש, לומר לך לסיכום, המהלכים האלה הם מהלכים מסוכנים.
דב חנין: אם אנחנו כבר מדברים על תרבות, אז אני רוצה להזכיר את אמירתו הידועה של טולסטוי, שכתב פעם ש"כל משפחה היא אומללה בדרכה" ולכן, אין אפשרות להשוות בהיסטוריה אבל אני לא משווה, אני מזהיר.
דב חנין: אני רוצה לספר לכם ולהזכיר לכם, איך נראתה צנזורה תרבותית בעבר.
דב חנין: והיא נראתה גם כצנזורה תרבותית שהתחילה מתנועות שהתחילו משינוי חברתי.
דב חנין: מה, האם אנחנו לא יודעים שבברית המועצות, שנולדה כתוצאה ממהפיכה חברתית גדולה, היה באיזשהו שלב - - - שהציע לעשות צנזורה של תרבות ועשה צנזורה של תרבות?
דב חנין: האם אנחנו לא זוכרים בארצות הברית את מקרת'י, שעשה גם הוא צנזורה של תרבות?
דב חנין: אגב, שניהם לא קראו לזה צנזורה של תרבות, הם קראו לזה "להגן על יסודותיה של החברה".
דב חנין: גם - - - וגם מקרת'י הם פרקים שנזכרים לרעה בהיסטוריה של ארצות הברית ובהיסטוריה של ברית המועצות שכבר איננה.
דב חנין: אנחנו לא רוצים לחזור למקומות האלה אבל אני לא רוצה ללכת רחוק, למה לנו ללכת רחוק, אדוני היושב ראש, למה לנו ללכת ל - - - ולמקרת'י, כשאפשר ללכת קילומטר מכאן, אדוני היושב ראש, ולראות את התערוכה שמוצגת עכשיו במוזיאון ישראל ונקראת "לילה יורד על ברלין", זו תערוכה שמראה איך נראית צנזורה תרבותית.
דב חנין: התערוכה הזו מראה איך עם עלייתם של הנאצים לשלטון בגרמניה, הם ביצעו מהלך דרמטי של צנזורה תרבותית כנגד יוצרות אנטי-גרמניות - - -
דב חנין: דרך אגב - - -
יעקב מרגי: נסחפת קצת עם - - -
דב חנין: לא, לא, אני לא נסחפתי, אני מזהיר, אני מזהיר ואני אומר, ככה זה נראה.
דב חנין: אגב, אני רוצה לומר לכם, כאשר בנו תערוכה בגרמניה של תרבות לא ראויה, תרבות לא פטריוטית, במינכן, הגיעו אליה מיליוני אנשים אבל, התערוכה של התרבות הגרמנית נכשלה כשלון חרוץ, כי אנשים יודעים להבחין בין תרבות ראויה לבין תרבות קלוקלת.
דב חנין: עדיין, התוצאה של המהלך הזה היא תוצאה קטלנית.
דב חנין: התרבות תחיה בסופו של דבר, למרות בנט ולמרות האנטי-דמוקרטיות הזו, הנזק הגדול ייגרם לחברה הישראלית, הנזק הגדול ייגרם למערכת החינוך שהיא של כולנו.
יעקב מרגי: חבר הכנסת תמר זנדברג, שהיא המציעה השניה.
תמר זנדברג: תודה רבה, תודה אדוני היושב ראש.
תמר זנדברג: אני רוצה לשים מיד את האצבע על שתי הבעיות המרכזיות ברפורמה החדשה בסל התרבות.
תמר זנדברג: הרפורמה הזו הוצגה גם על ידי בנט וגם על ידי חלק מאמצעי התקשורת- -- רב תרבותיות בפריפריה וגם הוספה של תקציב, כל אלה הם כמובן דברים מבורכים.
תמר זנדברג: אבל – וזה 'אבל' גדול, יש כאן שתי בעיות מרכזיות שמעלות את החשש שמא זאת הייתה המטרה המרכזית של הרפורמה, וכל שאר הדברים, היתרונות, הם היו במטרה לכסות על שני מהלכים בעייתיים מאוד ועמד עליהם חבר הכנסת דב חנין.
תמר זנדברג: הראשון הוא יצירתה – בפעם הראשונה במערכת החינוך, של צנזורה פוליטית של יצירות, שעיני התלמידים לא יכולות לראות מסיבות פוליטיות אידיאולוגיות.
תמר זנדברג: אנחנו כאן בוועדה, אצלך, אדוני היושב ראש, קיימנו דיון בנושא "גדר חיה", כל המדינה רעשה בנושא ספר אחד שיצא מתכנית הלימודים המוכוונת, אבל נשאר כספר שתלמידי ישראל, לפי משרד החינוך, יכולים לקרוא אותו.
דב חנין: מותר.
תמר זנדברג: מותר לקרוא אותו.
דב חנין: עדיין.
תמר זנדברג: כאן אנחנו מדברים על יצירות שעל תלמידי ותלמידות ישראל יהיה אסור לראות.
תמר זנדברג: ומי יקבע את זה?
תמר זנדברג: עד היום בכל מסיבות העיתונאים, בשיחות סגורות ובשיחות פתוחות, נציגי משרד החינוך לא יכלו לענות על השאלה מי יקבע, מי יקבע מה מותר ומה אסור.
תמר זנדברג: אנחנו רק יודעים שאנחנו היום מייסדים רשימה שחורה של יצירות שאסור לראות.
תמר זנדברג: אני לא יודעת מה יהיה הקריטריון, אולי מצע "הבית היהודי", אולי חוק הלאום החדש, אולי חוקים אחרים שמתקדמים פה בבית, לא יודעת אבל, אנחנו יודעים שזה דבר שהולך לקרות ולראשונה, בתולדות מדינת ישראל ובתולדות מערכת החינוך.
תמר זנדברג: דבר שני הוא בעצם פגיעה קשה מאוד במעטפת, בשלמות התרבותית והמקצועית של הפרוייקט המעניין והחשוב הזה שנקרא "סל תרבות", שבמשך עשרים וחמש שנה, התקדם עם ועדות מקצוע, ועדות רפרטואר – כפי שהן ידועות בשמן, שנותנות תכנית מובנית, לאורך השנה, של יצירות מגוונות מכל מיני ז'אנרים, מתיאטרון, מקולנוע, מספרות, מכל העושר התרבותי ומרכיבות איזשהו סל, שלפי שיקול דעתן החינוכי, המגוון והמקצועי, מציע לבתי הספר סל שנבחן בצורה מקצועית, שאנשי מקצוע מגוונים מכל הדיסציפלינות ראו אותו, חיוו את דעתם המקצועית, ובית ספר שנכנס לפרוייקט הזה שנקרא "סל תרבות" מקבל את הסל התרבותי הטוב ביותר לדעת אנשי המקצוע של משרד החינוך עצמו, שאנחנו מביעים את מלוא האמון בהם, אבל כאן אנחנו בעצם פותחים את השוק ועקרונות התחרות והתחרותיות של השוק החופשי יבואו לידי ביטוי גם כאן, כאשר האלמנט המקצועי של הסל הולך ומצטמצם, כוחו הולך ויורד והוא הופך להיות המסלול השולי במקום המסלול המרכזי.
תמר זנדברג: וכאן, אם אני מחברת את שתי הבעיות האלה גם יחד, את הצנזורה ואת ההחלשה המקצועית של ועדת המקצוע וועדות הרפרטואר, אז אנחנו מקבלים את השילוב הפוליטי שאנחנו רואים, של שוק חופשי פרוע, יחד עם צמצום המרחב המחשבתי והביקורתי שהוצע לתלמידים, ואנחנו נקבל עושר תרבותי מאוד מאוד מצומצם, מצונזר, שבו מה שיוצע לתלמידים במערכת החינוך, ינוע בין הצגות בידור זולות ובין דברים שלא יעלה על הדעת לראות.
תמר זנדברג: זה מצב שמטריד אותנו מאוד ושהוא מסוכן.
יעקב מרגי: אני מיד מעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת איתן ברושי אבל, אני רוצה לתהות, הרי הזכרת את הדיון על "גדר חיה".
יעקב מרגי: ב"גדר חיה" נוכחנו לדעת שהמרחק בין ההצהרות של השר במסיבת העיתונאים ובאולפן הטלוויזיה, לבין המציאות היה גדול.
יעקב מרגי: יכול להיות שאני נוטה להבין למה זה היה, יכול להיות שאני שומע דברים לכאורה, אני שומע את חבר הכנסת דב חנין וגם אותך ולכאורה, יש פה תמונת מצב קודרת שצריך לברר אותה, אני רוצה להאמין שניווכח – והלוואי וניווכח שאכן, הפער בין ההצהרות לבין המעשים בפועל יישאר כמו עם הספר "גדר חיה" - - -
מירב בן ארי: אל תדאג לו, אפילו היום, הוא עדיין best seller, רק טוב עשה לספר הזה, כי אף אחד לא שמע עליו עד שזה לא קרה.
יעקב מרגי: בסדר, תודה, מירב - - -
מירב בן ארי: גם היום הסתכלתי - - -
יעקב מרגי: אני מקווה, אני מקווה שאנחנו לא עם רשימות שחורות ולא עם - - -
מירב בן ארי: איפה, זה רק יעשה טוב לדעתי.
יעקב מרגי: ולא רק זה אבל נשמע את זה אחר כך.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת והגורמים שמשתתפים.
איתן ברושי: קודם כל, אני יודע מה זה 'סל תרבות' ומכיר אותו ובעיקר מעריך אותו.
איתן ברושי: אני חושב שקודם כל, סל תרבות הוא חשוב, אני גם סומך שבתוך מחלוקות שקיימות, הבחירה המקצועית, יש לה חוט שידרה, היא לא לגמרי משוחררת מהבעת דעה ולפעמים גם כדי להתעקש עליה, ואני רוצה רק לומר לך גם כחלק מהקואליציה, שלפעמים נדמה שהממשלה פועלת כאילו 'אין מחר', יש איזו תחושה, סליחה - - -
איתן ברושי: יש איזו תחושה בכמה תחומים, שהממשלה פועלת כאילו 'אכול ושתה כי אין מחר' - - -
יעקב מרגי: נמות, תגיד.
יעקב מרגי: כך הפתגם אומר.
איתן ברושי: לא, אני לא אומר עד כדי כך, אתה יודע, אנחנו יְראים.
איתן ברושי: מה שאני אומר לממשלה ולקואליציה: כנראה שלא יהיו בחירות מחר ותשאירו משהו גם לעוד יום יומיים.
איתן ברושי: מה הבהלה הזאת?
איתן ברושי: מה אתם קמים כאילו עם איזה תיאבון, שמה שלא תעשו מחר – לא יהיה.
איתן ברושי: אני אישית, איש ביצוע כידוע אבל, נדמה לי שלפעמים, מרוב מהירות ומרוב איזה חיפזון יכולות להיות תקלות אפילו בתפיסה.
איתן ברושי: דבר שני, יש פה אולי, אדוני היושב ראש, תחרות, בין שרת התרבות והספורט לבין שר החינוך; הם מתחרים מי יותר קיצוני.
איתן ברושי: בסופו של דבר, אין משהו בסל תרבות שלא עבר את שרת התרבות, מי שמכירה את הנושא.
איתן ברושי: הרי היצירות בתחומים שבהם סל תרבות מופיע בפני התלמידים, הן של אמני ישראל, יצירות שקיבלו תמיכה ממשרד התרבות, עברו את הקריטריונים, אני מניח במאה אחוז את מה שאני אומר, כמעט מאה אחוז, אולי מאה אחוז ופלוס, ומי שמופיע, אם זו תזמורת או הצגה או כל דבר, זה מגוף שהוא מוכר, הוא רשמי, הוא אפילו יכול להיות התיאטרון הלאומי כמו "הבימה" או משהו כזה, או סתם תיאטרון לאומי, על ההבדל נדבר בפעם אחרת.
איתן ברושי: הגוף הזה מקבל תמיכות מהמדינה והנה, הוא בא להופיע בפני תלמידים אבל זה לא סתם "למלא שעה" אלא זה חינוך לתרבות ואמנות, זה חינוך להיות צרכני תרבות כשהם יהיו בוגרים.
איתן ברושי: זו תשתית.
איתן ברושי: סל התרבות הוא תשתית.
איתן ברושי: ומי מופיע – אמני ישראל ודרך אגב, כשמדברים על מצוקת האומנים, סל תרבות הוא גם מקור כספי ליכולת הקיום של האמנים והיוצרים שכידוע - - -
יעקב מרגי: עידוד היצירה.
איתן ברושי: עידוד היצירה והיוצרים, שכידוע חלקם לפעמים, ראינו גם לאחרונה, על סף יכולת קיום ולכן, סל התרבות הוא חשוב והמגוון הוא חשוב.
איתן ברושי: אני לא הייתי אומר את המילה צנזורה, כי יכול להיות שהיא עושה את הדיון הזה פשוט מדי.
איתן ברושי: דבר אחרון, יש פה אלמנטים כאלה אבל לפי דעתי זה מחייב דיון יותר ארוך מאשר "לקום בבוקר ולהודיע".
איתן ברושי: משפט אחרון גם לחבריי וגם לשר החינוך, שהוא מדבר כל הזמן על דבר שאני קונה אותו גם כמי שהיה ראש רשות, אוטונומיה של בתי הספר, סמכויות של בתי הספר, אי אפשר להגיד שהמנהלים, והוא אומר:
איתן ברושי: אני נפגש עם כל המנהלים והוא צודק, המנהלים הם יחידת הקצה שהיא קובעת את איכות החינוך וגם אם תרצו, את כל מה שמסביב, אבל אי אפשר להגיד שמנהל הוא כל כך חשוב עד כדי כך שהוא לא יכול לקבוע את הרפרטואר עם הצוות של בית הספר ואפילו עם ועדת ההורים, ולכן, אני אומר - - -
<קריאה: אבל אחרי הרפורמה - - -
יעקב מרגי: סליחה, סליחה, אחרי הרפורמה זה יהיה, רגע, תנו לו, רגע.
איתן ברושי: רגע, רגע - - -
מירב בן ארי: אם היית מכיר את הרפורמה היית מדבר אחרת.
יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי, מירב, מירב, מירב, מירב, מירב.
איתן ברושי: אני מאוד - - -
תמר זנדברג: מזל שיש אותךָ - - -
יעקב מרגי: תמר, מירב.
יעקב מרגי: אני מדבר, לא, לא, לא, מירב, תמר, את אוהבת את - - - האלה, איתן, חכה, מירב, לא.
יעקב מרגי: לחכות.
יעקב מרגי: חכו רגע, אני אמרתי לאורחים שלי שאין פה קריאות ביניים, אין פה קריאת ביניים בוועדת החינוך, אין, הנה, עובדה שתשעה חודשים אנחנו מסתדרים עם זה.
יעקב מרגי: כשתמר פה קשה לי יותר אבל היא מסתדרת בסוף, קשה לי אתכן.
יעקב מרגי: את ומירב, נכון, את ומירב.
יעקב מרגי: מירב, מירב, אני מבקש, רגע.
יעקב מרגי: איתן ברושי הקשיב בסבלנות.
איתן ברושי: אני רוצה לסיים.
יעקב מרגי: רגע, רגע, יש זמן, איתן, איתן, חבר הכנסת ברושי הקשיב קשב רב לדוברים הקודמים ואל תפריעו.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים גם לשמוע את בעלי המקצוע, רגע, רגע, רוצים לשמוע גם את בעלי המקצוע, כל חבר כנסת לוקח חמש, שש דקות ואני נדיב היום, לא יודע למה זה בא לי אבל, בסוף, אני רוצה לשמוע את העיקר כי פה, אני אומר לכם את האמת, ולא אומר את זה בזלזול, האמת שהפסקתי להתרגש מהצהרות בומבסטיות כי בסוף, במציאות, במציאות, צריך לרדת לשורות הקטנות לבדוק את האמת.
דב חנין: אתה מכיר את הסיפור על - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, אין לי את הכישרון הזה לדיון היפר-אקטיבי ולא, את לא מפריעה לי, תן לי, תקשיב - - -
<רחל מתוקי: עוד לא שמעת את הרפורמה.
יעקב מרגי: גבירתי, גבירתי - - -
דב חנין: שמענו את שר החינוך, במסיבת עיתונאים.
יעקב מרגי: לא, אדוני, אדוני - - -
דב חנין: הוא לא מכבד את זה מספיק אפילו כדי לבוא ולהסביר - - - הוא מעדיף את התקשורת.
דב חנין: זה חלק מהגישה האנטי-דמוקרטית שלו.
יעקב מרגי: האם את רואה מה את עושה?
יעקב מרגי: שאקרא אותך לסדר?
יעקב מרגי: אני לא פותח דיונים נוספים.
יעקב מרגי: תודה, תודה, חבר הכנסת דב חנין, תודה.
יעקב מרגי: איתן, אני מסיים, רבותי, רבותי, אני לא מתרגש מהצהרות כי בסוף בסוף בשורות הקטנות מסתבר ש"השמים אפילו לא נעו לכיוון שלנו והם לא בכיוון נפילה" אבל, הלוואי ואני איווכח ככה, אני אומַר דברים בסוף.
יעקב מרגי: לכן, אני מבקש, איתן.
איתן ברושי: משפט אחד.
יעקב מרגי: חברי הכנסת הבאים לא יותר מדקותיים וחצי.
איתן ברושי: רציתי לומר, מירב, בהתייחס לרפורמה, שבעיניי, גוף שמקבל תמיכה מהמדינה והיצירה שלו עוברת את הכללים של משרד התרבות הוא כבר לא צריך רפורמה, הוא יכול להיות גוף שמופיע בפני בית ספר, כפוף לשיקול של ההנהלה, המנהלים וההורים.
איתן ברושי: בעיניי, צריך פחות לקבוע את הגבולות, אלא להרחיב את הגבולות ולאפשר הרבה יותר גמישות ופחות להתערב.
איתן ברושי: זה מה שרציתי לומר, לא נחוצה רפורמה, נחוצה תפיסה אחרת.
יעקב מרגי: יואל, בבקשה.
יואל חסון: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת.
יואל חסון: תראו, אני חושב שהבעיה כאן היא לא – ובטח כשנקבל כאן הסברים מדרגי המקצוע, תמיד הגבוה מעדכן את דרגי המקצוע ואז הם מסבירים ומנסים לשכנע שהכול נעשה על פי כללים, על פי - - -
יעקב מרגי: לא, יש כאלה שיבואו לומר שזה לא נעשה על פי כללים, צריך לתת להם לדבר פה.
יואל חסון: אני מדבר על נציגי משרד החינוך ועל סטנדרטים מקצועיים, תראו, השר אמר, באחת מההצהרות שלו –והוא מצהיר הרבה בלי עין הרע, הוא בא ואמר ש"תהיה פסילת יצירות אמנות משיקולים פדגוגיים- ערכיים של התאמה לערכי המדינה".
יואל חסון: ערכי המדינה.
יואל חסון: מי קובע מהם ערכי המדינה?
יואל חסון: באמת אני אומר.
דב חנין: זה תרגום מאיטלקית - - -
יואל חסון: אולי במערכת הבחירות הבאה, לצד פתקי ההצבעה של המפלגות, נשים גם "פתקי ערכי המדינה" ושהציבור יחליט מהם ערכי המדינה.
יואל חסון: מי קובע?
יואל חסון: האם השר?
יואל חסון: מה, המדינה זה אני?
יואל חסון: השר בנט, המדינה זה אני?
יואל חסון: האם הוא קובע את ערכי המדינה?
יואל חסון: חיכינו לנפתלי בנט מקום המדינה ועד היום, לא, הם לא בחרו - - -
יעקב מרגי: מירב, לא, את הולכת לדבר מיד אחריו.
יואל חסון: ממש לא - - -
דב חנין: אפילו המפלגה שלך התחילה - - -
מירב בן ארי: אתם - - - שבחרו בהם, צריך להתמודד עם המציאות.
יעקב מרגי: מירב, אני מבקש, את הולכת לדבר.
יואל חסון: לא, זה בדיוק העניין.
יואל חסון: וחבל שאת מפריעה לי.
יואל חסון: זה בדיוק העניין.
יואל חסון: חברים, מדובר במערכת החינוך של כולנו, בילדים שלנו, זה לא איזה משחק פוליטי, זה לא איזה שר שיכול 'לעשות סיבוב' על הילדים שלנו, על מערכת החינוך שלנו.
יואל חסון: ואני חושש מאוד, אני לא יכול לבוא בטענות לאנשים פוליטיים, אני אחד כזה ולכל אחד יש את המאוויים ואת הרצונות והכול בסדר, אבל, אני רוצה ומצפה שגם עליי, גם על כולנו, יהיו, מה שנקראים, איזונים ובלמים.
יואל חסון: ואני חושש אדוני, זה המשפט האחרון, שדווקא הפעם הזו, בניגוד לפעמים קודמות שהייתה תחושה של יותר בקרה, גורמי המקצוע במשרד החינוך מורידים את ראשם.
יואל חסון: חוששים, לא מדברים, ראינו את זה בדיון פה של אותו ספר מפורסם וראינו פה אנשים מגמגמים ועומד פה שר חינוך ואומר: "ערכי המדינה".
יואל חסון: מי יקבע את ערכי המדינה?
יואל חסון: מי יבקר ומי יפקח?
יואל חסון: והוועדה חייבת - - -
יעקב מרגי: באנו לברר היום איך זה הולך לעבוד.
מירב בן ארי: תקשיבו, אני יודעת שיש כאן הרבה דברים ואני רוצה להגיד שמי שמגדיר את עצמו כח"כ חברתי, לא יכול לעמוד מנגד העניין הזה של סל התרבות הזה, כי הרי מה שעושה סל התרבות החדש, הוא בסך הכול מתקן עוול, ובוא אני אסביר לך למה.
מירב בן ארי: שנים, שנים שרק מאה ושתיים רשויות קיבלו.
מירב בן ארי: עירית חיפה –ועשיתי על זה שיעורי בית, קיבלה אלפי שקלים אבל ילדי שדרות לא קיבלו וילדי רהט גם לא קיבלו, ומועצה אזורית גולן לא קיבלה, למה?
מירב בן ארי: מי מחליט - - -
יואל חסון: אף אחד לא - - -
מירב בן ארי: סליחה, קודם כל, סל התרבות היה - - -
יואל חסון: השאלה היא מה הם יקבלו.
יעקב מרגי: יואל, יואל.
מירב בן ארי: סל התרבות במדינת ישראל היה סל סגור ל-102 רשויות, עשתה בשכל ההחלטה של השר כי נכון להרחיב לכולם.
מירב בן ארי: דבר שני, במהות, המנהל יחליט ולא הועדה.
מירב בן ארי: וסליחה, המנהלים יחליטו.
מירב בן ארי: כשלוקחים תכנית למנהלים, אז אתם צועקים למה, כשנותנים סמכויות למנהלים אתם צועקים למה, אז קבלו החלטה.
מירב בן ארי: דבר שלישי, משהו אחד, בוא, אני אתן לך נתונים, לוד קיבלה עד היום 89,000 שקל, היום, אחרי סל התרבות החדש היא תקבל 270,000 שקל - - -
<קריאה: השאלה היא על חשבון מי.
מירב בן ארי: רגע, רמלה, שקיבלה 129,000 תקבל גם היא 270,000 שקל, ולא דיברתי על המיגזר הערבי.
יעקב מרגי: רגע, שאלה, ובמיגזר החרדי לא קיים?
יעקב מרגי: רגע, רגע, מירב, תתייחסי אליי.
<קריאה: גם במיגזר החרדי.
יעקב מרגי: רגע, את למדת את זה לעומק.
מירב בן ארי: אתה יודע, לגבי ההתנהלות עכשיו, קודם כל, אין רשימה סגורה יותר, אין רשימה סגורה.
יעקב מרגי: אין רשימה סגורה?
מירב בן ארי: אין רשימה, הרשויות יוכלו לבחור.
יעקב מרגי: אין רשימה שחורה?
מירב בן ארי: אין רשימה שחורה.
מירב בן ארי: אדוני היושב ראש, אתה יושב ראש ועדת החינוך, לא סגורה ולא שחורה, כולם יקבלו.
מירב בן ארי: רגע, זה יפה, ואפשר להגיד, רגע, רגע - - -
<קריאה: מירב, את לא מעודכנת - - - מסרים של שר החינוך.
מירב בן ארי: 50% מהמופעים הלאומיים נפסלו.
מירב בן ארי: אני רוצה לדעת למה נפסלה ההצגה של "חסמבה"?
מירב בן ארי: אני רוצה שיגידו לי למה "אח יקר", על אותו אדם - - -
יעקב מרגי: תלוי מי הפוסל.
מירב בן ארי: סליחה, הועדה.
מירב בן ארי: "אח יקר" שמדברת על לוחם שנפל במלחמת יום כיפור, נפסלה.
מירב בן ארי: מילא, זה נראה להם אולי יותר מדי מיליטנטי אבל חסמבה?
מירב בן ארי: למה לפסול את ההצגה הזאת?
מירב בן ארי: אבל, הכי הכעיס אותי, בשיעורי הבית שעשיתי - - -
יעקב מרגי: מירב, תורידי את הטונים.
יעקב מרגי: תראי את הסדרנים, נבהלו.
מירב בן ארי: הם מרוצים.
מירב בן ארי: "עופר ודקל", שניה, אני רוצה לדבר על "עופר ודקל", שהיא הצגה, אדוני היושב ראש, אתה מקשיב?
מירב בן ארי: אני אדבר בשקט, "עופר ודקל" היא הצגה, שמע יואל, שהשחקנים בה הם בעלי תסמונת דאון, גם היא נפסלה, נכון שהיא נפסלה?
מירב בן ארי: יפה, אז היא נפסלה והיום, בסל התרבות החדש היא תוכל לחזור ולעלות.
יעקב מרגי: לא, אני לא מאמין לך.
יעקב מרגי: יכול להיות שבנט עושה דברים טובים.
מירב בן ארי: שמע, מה שמפתיע הוא – וזה מאוד קשה לשמוע את זה כאן אבל, אני רוצה להגיד משהו אחד.
מירב בן ארי: ההצגה הזאת, עם בעלי תסמונת דאון, כן תוכל להגיע לבתי הספר עכשיו אבל היא לא יכלה להגיע לפני סל התרבות החדש ומבחינתי זה חשוב.
מירב בן ארי: מילה אחרונה לסיום, אני מאוד - - -
תמר זנדברג: מירב, גם "אח יקר" וגם "עופר ודקל" היו בסל.
מירב בן ארי: ונפסלו.
תמר זנדברג: לא, לא נפסלו.
מירב בן ארי: למה את אומרת דברים לא נכונים?
תמר זנדברג: למה את אומרת דברים לא נכונים?
יעקב מרגי: טוב, אנחנו נברר את זה, תמר, תמר.
מירב בן ארי: את טועה.
מירב בן ארי: אומרת לך, לא.
תמר זנדברג: "עופר ודקל" היו בסל.
מירב בן ארי: ולמה נפסלו?
יואל חסון: הוציאו אותם.
מירב בן ארי: הוציאו אותם.
מירב בן ארי: אל תגידי דברים שאת לא יודעת.
מירב בן ארי: אני רוצה רק לסיים.
יעקב מרגי: מירב, לסיים.
דב חנין: זאת לא הנקודה.
מירב בן ארי: היא לא מאמינה לי, לךָ היא תאמין.
דב חנין: - - - מסך עשן - - -
יעקב מרגי: רבותי, אני אעצור את חברי הכנסת, אני אעצור, לסכם, לסכם, בבקשה.
מירב בן ארי: לא הפרעתי - - -
תמר זנדברג: מן הרגע שנכנסת לא סתמת את הפה לרגע.
תמר זנדברג: תלמדי לסתום את הפה.
מירב בן ארי: את לא תסתמי לי את הפה.
תמר זנדברג: את תסתמי.
מירב בן ארי: אבל את לא - - -
תמר זנדברג: אם - - -
יעקב מרגי: תמר, תודה, מירב.
יעקב מרגי: תמר, תודה.
מירב בן ארי: אני אהיה שמחה אם אני - - -
יואל חסון: איזה מקום - - -
תמר זנדברג: לא סותמת את הפה לרגע ואז את - - -
מירב בן ארי: ומי שמדברת, זו את שחרוטה על דגלה מדיניות סתימת הפיות.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר משהו אחד, אני רוצה לומר משהו אחד.
מירב בן ארי: אי אפשר שכל פעם שיש החלטה של שר החינוך, אז ישר "זו מדיניות", "אין דמוקרטיה", עברנו את ה'סרט' הזה עם - - -
יעקב מרגי: תקשיבו למירב כי - - -
מירב בן ארי: ששה הפרופסורים שהתפטרו במחאה על החלטה שלהם - - - .
מירב בן ארי: אז אדוני היושב ראש, לא הכול פה סתימת פיות, יש כאן החלטה ואני עומדת מאחוריה.
יעקב מרגי: יואל, יואל, יואל, לא, אני רוצה לנהל דיון, יואל, אני רוצה לנהל דיון.
יעקב מרגי: לא, לא, תמר.
יעקב מרגי: תמר, ומירב, נו, בחייכן, מירב, את סיימת לדבר.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, חברי הכנסת, אני לא רוצה להפסיק כאן את חברי הכנסת לפני חברי הכנסת הערבים, הנה, אני נותן, הנה, אני אומר לכם, אני נותן למסעוד גנאים, אחרון הדוברים בסבב הזה של חברי הכנסת, אותך לא, מה לעשות, הייתי צריך לעצור.
יוסף ג'בארין: אמרת שאתה לא רוצה להפלות חברי כנסת ערבים.
יעקב מרגי: אז אני נותן אחרי הסבב הזה, אמרתי.
יעקב מרגי: האם את זה לא שמעת?
יעקב מרגי: מירב, מירב, אסור.
יעקב מרגי: לגופו של ענין, ארבע דקות.
יוסף ג'בארין: מירב מדברת עשר דקות - - - וכשמגיעים אלינו אז "לא צריך לדבר".
יעקב מרגי: אין בעיה, - - - לא מקופח בוועדה הזו.
יוסף ג'בארין: אני שקט ואני מקשיב.
מסעוד גנאים: אני למדתי בהתחלה לברך ואחר כך אם יש ביקורת אז - - -
יעקב מרגי: אני אומר לחברי הכנסת, מרגע זה, ואני חוזר בי, בעקבות הביקורת שלכם, אני אתן לחברי הכנסת המציעים לבד לדבר ולחברי הכנסת האחרים שיבקשו רשות דיבור – בהמשך.
יעקב מרגי: כנראה שלהתנהל עם כל צורה אחרת זה לא נכון ולא צודק.
מסעוד גנאים: אני קראתי את המתווה, גם קראתי עליו, יש דברים שהם באמת דברים טובים, אין ספק, להגדיל את התקציב, לפתוח את המועדון לכל הרשויות, העמקת התיקצוב הדיפרנציאלי, מתן קצת עצמאות, אוטונומיה – כמורה לשעבר וכרכז חינוך חברתי שהייתי, זו העבודה שלי, זו העבודה שלי, זה דבר טוב מאוד אבל, יש דברים שצריך לבקר אותם, כמו, אני אמרתי את זה, אחד, למשל, "במקרים בהם הועברו תלונות באשר למופעים" ושתיים, שיש איזו ועדה שתחליט.
מסעוד גנאים: הדבר החשוב ביותר לפי דעתי הוא העניין של הקמת ועדה לפסילת יצירות אמנות, לכן, אני רוצה לשמוע את משרד החינוך.
מסעוד גנאים: אם זה נכון ולאור הניסיון של העבר, לגבי פסילת מופעים או יצירות אמנותיות, כפי שאמרתי לשרת התרבות מירי רגב, נכון שהתקציבים הם הגוף של התרבות אבל הלב והרוח הם חופש הביטוי וחופש היצירה, ועל זה צריך לשמור.
יעקב מרגי: אני עוצר רגע, כי כל שניה נכנסים חברי כנסת וכך לא אפתח את הדיון, אז אני פותח את הדיון כרגע.
יעקב מרגי: אני רוצה, משרד החינוך, תקשיבו, אני, מה לעשות, ממרומי גילי באמצע החיים שלי, שואלים אותי ואני חוזר על זה, תשמעו את זה עוד הרבה פעמים בדיון, כששואלים אותי 'מה שלומך' אז אני אומר 'ברוך השם' - - -
<קריאה: אתה בשליש החיים.
יעקב מרגי: אל תגזים, תוחלת החיים שלנו לא מעטה אבל שליש?
יעקב מרגי: כששואלים אותי 'מה שלומך' אז אני אומר 'ברוך השם' אבל, כששואלים אותי 'מה נשמע' אז אני אומר 'תלוי איפה אתה שם את האוזן', אז משרד החינוך, מהו סל תרבות, מה היה עד היום, מה השינויים, מה הולך להיות, שמעתי כאן טענות, חששות וחרדות.
יעקב מרגי: אני, בשונה מחברי הכנסת האחרים, לומד.
יעקב מרגי: בואו, תלמדו אותי מהו סל תרבות, מה היה עד היום ואם מישהו צועק 'איי' הרי כואב לו אבל השאלה היא, הרי לא תמיד מי שצועק 'איי' צועק בצדק, אז בואו נראה.
יעקב מרגי: ואני מאלה שחושבים שהמדינה שלנו התנהלה יפה שבעים שנה אבל, היא יכלה להתנהל עוד יותר יפה ועוד יותר טוב וצריך שינויים.
יעקב מרגי: ולאחרונה אנחנו עדים למצבים בהם אנשים צועקים 'איי' כשמישהו קצת רוצה גם ליהנות מן העוגה שלהם.
יעקב מרגי: ההשכלה הגבוהה נעשתה מונגשת גם לאוכלוסיות אחרות אז היה מי שמשך "הנד ברקס", כי כשמזיזים אותו אז יש צעקה וכנ"ל בדברים אחרים.
יעקב מרגי: יש את "החשוד האוטומטי" ואני לא מנכה את שר החינוך אוטומטית אבל יש את "החשוד האוטומטי" שנאמר עליו "מה פתאום, מה פתאום הוא נוגע?
יעקב מרגי: אני לא מבין, מי אתה שאתה נוגע בסל תרבות?
יעקב מרגי: רק לקבוצה שלה מותר לגעת בסל התרבות" אז בואו נראה אם זה אכן כך.