GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רחל מתוקי: מדוע?
<רחל מתוקי: כי יש מופעים שמשרתים היבטים חינוכיים, כלומר, אנחנו רוצים לאפשר למנהלי בתי הספר, בסבסוד שאנחנו נותנים, לקחת גם מופעים שהם מאושרים על ידי תו התקן של ועדות הרפרטואר כשההיבט האמנותי הוא המוביל, וגם היבטים שההיבט החינוכי, שהקול הראשון - - -
יעקב מרגי: הבאת דוגמה, סליחה, גברת מתוקי, לא, יש לי בעיה אתך, תהיי אתי, רגע, לא.
<רחל מתוקי: אני עונה לך.
יעקב מרגי: רגע, נתת לי דוגמה של תוספת.
יעקב מרגי: אני חושש מהגריעה.
יעקב מרגי: תני לי דוגמה של גריעה.
<רחל מתוקי: הגריעה, זה מה שחיים הציג במצגת, אנחנו מדברים על חכמת ההמונים.
<רחל מתוקי: בשונה ממה שקורה עד היום, זו פעם ראשונה שהמאגר יהיה מאגר אינטרנטי.
<רחל מתוקי: המאגר האינטרנטי יכיל את כל המופעים.
<רחל מתוקי: המופעים הראשונים הם מאושרי סל תרבות - - -
<קריאה: בלי תו תקן.
<רחל מתוקי: עם תו תקן של סל תרבות.
<רחל מתוקי: יהיה דיגלון בצורת "ס", "ס" של "סל", שזה תו התקן של סל תרבות והמנהלים ידעו, מכל שלל המופעים, מה אושר על ידי ועדות רפרטואר ומה לא.
<קריאה: והם יוכלו לבחור.
תמר זנדברג: מה תעשו אם הרוב יבחרו לא משם?
<רחל מתוקי: במקביל.
יוסי יונה: אפשר, נניח, שש או - - -
<רחל מתוקי: הם יכולים כמה שהם רוצים, כי אנחנו מסבסדים, מתוך ה-180 רק 60.
יוסי יונה: את זה הבנתי, מה שנכנס לוועדה, רגע - - - אין תקרה.
<רחל מתוקי: אין תקרה.
יעקב מרגי: הפוך, המאגר גדל.
<רחל מתוקי: מה נכנס למאגר?
<רחל מתוקי: נכנסים למאגר דברים נוספים, מי שירצה להירשם למאגר - - -
תמר זנדברג: כן, אבל מה תעשו אם הרוב יבחרו לא מהסל?
תמר זנדברג: זה החשש שלנו.
יעקב מרגי: אז לכן שריינו 30%, מה את רוצה?
<רחל מתוקי: כמו שבעבר, בכדי להבטיח שמנהלי בתי הספר יוכלו לקחת גם מופעים שמשרתים את החינוך ואולי הם לא pure עוברים את ועדות הרפרטואר, וגם מופעים שהם משרתים את - - -
נחמן שי: מה ימנע שהשיקול הכלכלי יקבע?
<רחל מתוקי: הפן האמנותי על מנת לחנך אותם - - -
<רחל מתוקי: השארנו את אותו אחוז, גם קודם, האחוז שהם בחרו בסל של ה-60 שקלים, היה כ-30% והשארנו 30% - - -
תמר זנדברג: האם הם חובה ה- 30% האלה?
<רחל מתוקי: חובה.
<רחל מתוקי: בשביל להיות בסל תרבות, אתה חייב 30% בדיוק כמו שהיה בעבר.
יעקב מרגי: גברת מתוקי, תודה.
<רחל מתוקי: לגבי הפסילה - - -
יעקב מרגי: אז למה נתת עשר דקות הרצאה כששאלתי אותך לפני עשר דקות על הפסילה?
<רחל מתוקי: חכמת ההמונים.
<רחל מתוקי: כי הם שאלו אותי.
יעקב מרגי: אז את לא עונה להם.
יעקב מרגי: את לא מבינה את זה מן ההתחלה.
<רחל מתוקי: אם מנהלי בתי הספר יודעים, אנחנו - - -
יעקב מרגי: הוספתם - - - לעצמכם וחברי הכנסת רוצים - - - לעצמם, אנחנו נגיע לסוף הדיון בלי סיכום, האם זה מה שרציתם?
יעקב מרגי: תתמקדי רק בקריאה.
<רחל מתוקי: אם בחוכמת ההמונים – וזה מה שחשוב לנו, לשמוע את המנהלים, אם יאמרו המנהלים בחוות הדעת, שהמופע הזה והזה לא ראוי מן הסיבה הזו והזו – ורק חכמת המנהלים, אז תוקם ועדה, כמו שהקמתי ל"עופר ודקל" - - -
יעקב מרגי: תעצרי פה.
יעקב מרגי: הבנתי מהר.
יעקב מרגי: תקשיבי, הבנתי מהר, תודה.
תמר זנדברג: אדוני היושב ראש - - -
יעקב מרגי: לא, לא, לא, את לא מפריעה לי.
תמר זנדברג: אדוני - - - עם "הזמן המקביל", זו הייתה צנזורה - - -
יעקב מרגי: אני ביקשתי לא להפריע לי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
תמר זנדברג: זאת האמת.
יעקב מרגי: עד שתהיה הפעם הבאה.
יעקב מרגי: אני, אין לי שמיעה סלקטיבית בשונה מאחרים, בסדר?
יעקב מרגי: כשאת אומרת לי "חכמת אנשי החינוך" ו"חכמת ההמונים" אז תני להם עד הסוף.
יעקב מרגי: אם ירצו ייקחו – לא ירצו לא ייקחו.
יעקב מרגי: את מבינה מה מקפיץ אנשים?
<רחל מתוקי: ברור שאני מבינה.
יעקב מרגי: את מבינה מה מקפיץ את האנשים?
יעקב מרגי: סליחה, אם את סומכת, אם מנסים לתפוס את החבל משני קצותיו אז נופלים באמצע.
יעקב מרגי: הוא מקבל קיעור.
יעקב מרגי: תקשיבי, תקשיבי, אם את אומרת שזו חכמת המנהלים וחכמת ההמונים, אז ירצו ייקחו, לא ירצו לא ייקחו.
יעקב מרגי: לְמה הוא נכנס למאגר?
יעקב מרגי: איך הוא נכנס למאגר?
<רחל מתוקי: כי בשיטה החדשה הכניסה היא חופשית, על מנת - - -
יוסי יונה: אז למה שוועדת פסילה - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, תנו לנו לברר.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לברר.
<רחל מתוקי: רבותי, סל תרבות הוא פסיק בהווייה ובתכונות - - -
יעקב מרגי: גבירתי, תתמקדי.
יעקב מרגי: תתמקדי בשאלה, אני שואל אותך שאלה.
יעקב מרגי: האם זו כניסה חופשית?
<רחל מתוקי: כניסה חופשית למאגר, של כל מי שרוצה.
תמר זנדברג: כולל הזמנה - - -
<רחל מתוקי: זו בחירה חופשית בהנחה שאנחנו מחייבים אותם לבחור 30% - - -
תמר זנדברג: כולל "הזמן המקביל"?
יוסי יונה: שאלה מאוד פשוטה.
יוסי יונה: עכשיו העליתי איזשהו מופע מתוך המאגר, השאלה היא רק להבהיר, הוא נמצא במאגר.
יוסי יונה: האם יש איזשהו מנגנון שמפקח או מאשר - - -
יוסף ג'בארין: היא אמרה שכן.
יעקב מרגי: לא, אין, אין.
יעקב מרגי: אתה יודע מה, תקשיב, אנחנו ועדת חינוך, אתם משרד החינוך, אני מתפלא עליכם.
יעקב מרגי: אתם לא יכולים – סליחה על הביטוי הלא פרלמנטרי, "להתגלח על הילדים".
יעקב מרגי: סליחה, סליחה, סליחה, בואו תקשיבו טוב, אתם הולכים להוציא משהו חדש – תקשיבו טוב.
יעקב מרגי: יבוא מנהל, יגיד: שמע, ההצגה הזו, לא רק שלא הועילה אלא הרסה לי את כל מה שחינכתי.
יעקב מרגי: בפן החינוכי, בפן הפסיכולוגי, עזבו את היצירה, כי מבחינת יצירת אמנות, היום כל דבר נחשב אמנות, כל אחד לפי סולם הערכים שלו מהי אמנות מבחינתו.
יעקב מרגי: אין הגדרה היום לאמנות.
יעקב מרגי: אם זה מפה אז זה אמנות אם זה משם אז זה כיעור, לצערנו הרב, זו החברה השיפוטית שלנו והמאוד אגוצנטרית שלנו.
יעקב מרגי: ואני אומר את דעתי וכך אני מרגיש, כמי שלא צורך את התרבות שיש, כי אתם לא מספקים לי את התרבות שיש.
יעקב מרגי: את התרבות שלי, אני, כאזרח, כפלח לא מבוטל בחברה הישראלית ויציר כפיה של מערכת החינוך הממלכתית, לא נהניתי מעולם מסל התרבות שלכם, לא זה ולא זה ואני אומר, לא מהימין, לא מהשמאל, לא מהמרכז.
יעקב מרגי: תמיד דאגתם לעצמכם, לאגוצנטריות שלכם ולאיפה שכואב לכם אז תתנו לי גם אני לשחרר, בסדר?
יעקב מרגי: מותר לי, תמר?
יעקב מרגי: תודה, אז בואי תקשיבי טוב טוב.
יעקב מרגי: את לא יכולה לזרוק לי לסל, יוסי, אני חותר לשאלה שלך, את לא יכולה לזרוק לי לסל דבר לא מבוקר, זה משרד החינוך, כמו שמשרד הבריאות לא יאשר תרופה ואחר כך ידעו אם היא מזיקה, נכון?
יעקב מרגי: אני הייתי מצפה שיהיה איזה רף כניסה מסוים.
יעקב מרגי: גם אני יכול לכתוב איזה מחזה שבעיניי הוא מצוין והוא לא שווה כלום, או שיש בו מסרים פוגעניים או הרסניים.
יעקב מרגי: זה מפחיד.
יעקב מרגי: אם את שואלת אותי, זה מפחיד.
יעקב מרגי: הרי אז גם לא טיפלו.
יעקב מרגי: מה זה "לפני עיוור לא תיתן מכשול"?
יעקב מרגי: יכול להיות שהכוונות שלכם טובות מאוד, להרחיב את הסל, והנה, אני אומר לכם, אנחנו בשנים האחרונות, יש כאלה שנהנו מהמועדון הסגור ופתאום מישהו עוד אחד נהנה אז לא לוקחים לו – בר מינן, לא לוקחים לו, מוסיפים תקציבים, לא לוקחים לו אבל, מה פתאום שגם הוא יהנה?
יעקב מרגי: אתם צועקים.
יעקב מרגי: התרגלנו.
יעקב מרגי: גם בהשכלה גבוהה ואני אביא לך עוד הרבה דוגמאות, במשפט, בעוד הרבה תחומים.
יעקב מרגי: בג'ובים, בכל.
יעקב מרגי: כשמישהו אחר מתחיל ליהנות אז זה כואב, מפריע, בוא נעשה תקנים וסדרים והכול בסדר אבל, פה, למה להכשיל אותם?
יעקב מרגי: "לפני עיוור לא תתן מכשול".
יעקב מרגי: כשאת אומרת לי שיש ועדת פסילה, תני לי רגע - - -
<רחל מתוקי: לא אמרתי שיש ועדת פסילה.
יעקב מרגי: גריעה, בסדר?
יעקב מרגי: יש תלונות.
יעקב מרגי: תלונות.
יעקב מרגי: אני אומר מלכתחילה, אתם הריבון, תחליטו לפני כן מי נכנס ומי לא נכנס, תיצרו לכם את המנגנון - - -
תמר זנדברג: יש מנגנון, קוראים לו ועדת רפרטואר.
יעקב מרגי: דעתך נוחה מוועדת הרפרטואר?
יעקב מרגי: ששים שנה הוכיחו לי, שאני לא שם בוועדה, הם לא רואים אותי ממטר, אני שקוף - - -
<קריאה: מאה אחוז, אתה צודק.
יעקב מרגי: ההוא בירוחם שקוף, ההוא בשדרות שקוף - - -
<קריאה: אבל למה לא להרחיב את התקציב הדיפרנציאלי?
יעקב מרגי: רגע, תנו לי לדבר, האם ביקשתְ רשות דיבור?
<רות דיין מדר: אני מבקשת.
יעקב מרגי: לא, תבקשי ממנה.
יעקב מרגי: תקשיבו רגע, אתה תקבל, אם לא תפריעו ויהיה זמן, רבותי, אני לא סומך עליכם ואל תיפגעו, בסדר?
יעקב מרגי: סמכתי עליכם חמשים וחמש שנה, סמכתי עליכם, אני שקוף בעיניכם, מבחינתכם, תקשיבו, אני גדלתי ברחוב הכי ארוך במזרח התיכון, בלוק ארוך בבאר שבע ואני בדיוק בשכונה ד', ואתם יודעים, אתם ציירתם אותי בתכנית הזו, ראיתי איזה שלש דקות, אני ראוי לכם רק בשנות השמונים עם איזו תכנית מטומטמת, שהיא מבחינתכם "יצירה אמנותית", "מרחיבה את השיח הציבורי" וצמצמתם לי את התרבות שלי למופלטה, לשיח העילג והמתלהם לכן, אני לא סומך על ועדות רפרטואר שהיו.
יעקב מרגי: אני רוצה לפתוח אותן, לתת להם יצוג, ראיתי את המכתב, ניסיתי לראות זהות של החברים האלה, לא מצאתי זהות רב-גונית ביניהם, אני לא רואה פה זהות רב גונית, אל תקחו את זה כביקורת, אני אומר לכם עכשיו ואני בא ואני, סליחה, תנו לי, ואני בא ממקום נקי ואני בא לשנות ואם כבר משנים אז לשנות לרוחב, תשנו את ועדות הרפרטואר שיתנו יצוג הולם לחברה הערבית, כי רב תרבותיות, רב תרבותיות היא לא רק כיוון אחד, כשאני שומע פה מחברי כנסת רב תרבותיות וזה הולך למקום אחד בלבד אז מבחינתי, זה לא רב תרבותיות, אלא זה ניסיון לשמור על הקיים.
יעקב מרגי: ואני לא שׁם אז אני רוצה לברך אתכם על מה שאתם עושים אבל תעשו, אם כבר אתם עושים אז תעשו מושלם.
יעקב מרגי: תעצרו משרד החינוך.
<פיליפ רנצר: האם אפשר להוסיף?
יעקב מרגי: מיד אתן לחברי הכנסת.
<פיליפ רנצר: שמי פיליפ רנצר ואני עומד בראש ועדת אמנות קלאסית.
<פיליפ רנצר: ברור שכולנו עובדים בהתנדבות אבל אני רוצה להתחיל אולי בהתייחסות אליך, אדוני היושב ראש, שאני חייב להודות שאתה אומר המון דברים שהם מאוד נכונים, לטעמי עליתָ על כל מיני שאלות שהן במחלוקת, התשובות מאוד לא ברורות, אז אני רק רוצה להחמיא לך על זה.
<פיליפ רנצר: באנו לכאן מטעם אחד מאוד פשוט, אני באופן אישי לא ארד לרזולוציות שאנחנו עוצרים עליהן כרגע, כי אני חושב שהשאלה העקרונית שעולה מן המתווה הזה היא השאלה האם ועדת המומחים, שלצורך הענין היא ועדת סל תרבות, האם החברים האלה בוועדת המומחים מוגדרים כמומחים והאם נותנים להם את הכלים להביע את המומחיות שלהם ואת היכולות המקצועיות אמנותיות שלהם בוועדות השונות?
<פיליפ רנצר: מה שקורה במתווה הזה בפועל הוא שמייצרים מסלול שעוקף ועדות סל תרבות והוא לא מסלול מקצועי.
<פיליפ רנצר: המניעים של אותו מסלול עוקף - - -
יעקב מרגי: על איזה שלב אתה מדבר, על השלב של ההכנסה או של ההוצאה?
<פיליפ רנצר: אני מדבר על השלב של העקרון.
יעקב מרגי: לא הבנתי, עקרון לא אומר לי כלום.
<פיליפ רנצר: אני אגיד לך מה העקרון - - -
יעקב מרגי: רגע, בשלב ההכנסה?
יעקב מרגי: הוא אומר לך 30% חובה.
<פיליפ רנצר: ברור, ברור.
יעקב מרגי: בוא, תקשיב, בוא, אני רוצה ללכת אתך.
יעקב מרגי: בא שר חינוך, הוא לא מהמפלגה שלי ויכול להיות שאם הייתי שר חינוך גם הייתי עושה כך.
יעקב מרגי: הייתי מביא את כל התסכולים מפה, שם אותם קדימה ועושה שינויים.
יעקב מרגי: הוא אומר לך: סל תרבות – כשמו כן הוא, חייב בסוף שיישאר ממנו משהו תרבותי, נכון?
יעקב מרגי: אמנות ותרבות.
יעקב מרגי: הוא בא ואומר: אני מחייב אותך ב-30%, תיקח ממה שאתם, ועדת הרפרטואר - - -
<פיליפ רנצר: אבל למה לא מאה אחוז?
יעקב מרגי: למה לא 100%?
יעקב מרגי: כי כשלתם.
<פיליפ רנצר: במה?
יעקב מרגי: אני אומר את זה עכשיו, תן לי רגע - - -
<פיליפ רנצר: למה "כשלתם"?
<פיליפ רנצר: אם נכנסת הצגה כמו "הזמן המקביל" אז כשלנו?
יעקב מרגי: תן לי רגע, לא, לא, אל תיכנס, תן לי, תן לי, עניתי לו, אני לא רוצה שהוא יתקע ב"כשלתם".
יעקב מרגי: מיד אני נותן לך לדבר, אתה הדובר הבא, ג'בארין, אתה ועודד, שלושתכם לא דיברתם, ניתן לכם.
יעקב מרגי: בוא תקשיבו טוב טוב, למה כשלתם?
יעקב מרגי: ברגע שנוצר צורך, בנט חלם חלום בלילה ואמר: אני משנה.
יעקב מרגי: יש פתגם במרוקאית שאומר: מי שרצה אותה כולה בסוף השאיר אותה כולה.
יעקב מרגי: תבין, מי שרוצה הכול – משאיר הכול.
יעקב מרגי: מה הכוונה, כנראה – וכשאני אומר "כשלתם" אז זה לא אתה ברמה האישית, אלא המשרד כשל.
יעקב מרגי: לדורותיו.
יעקב מרגי: ואף אחד לא יכול לחשוד בי שאני לא פתוח לכל הדעות ולכל הגישות, תאמינו שאני פתוח לכל הגישות ואני אומר לכם, אם קמה צעקה והייתה תחושה, אז צריך לבדוק למה.
יעקב מרגי: כשאדם מדבר אתי, אפילו בדברים הכי פוגעניים כלפיי והכי מתריסים כלפיי, אני מנסה קודם כל, לא אומר לו: סלח לי וכו' אלא מנסה לבדוק מאיפה זה בא לו, וכנראה, כנראה, אני אומר לכם 'כנראה' כי אני לא מומחה גדול, ואמרתי לכם, כתלמיד, אני מנסה לזכור כמה הצגות הלכתי בהיותי בבית ספר יסודי ותיכון ולאן הלכתי, הלכתי ל"מולייר" ו - - - אז זכיתי, ברוך השם, מהמדינה לשתי הצגות, בשתים עשרה שנות לימוד שלי, במערכת החינוך הממלכתית של מדינת ישראל.
יעקב מרגי: לא התחנכתי בישיבה, לצערי.
יעקב מרגי: והנה, אני אומר לכם, בחינוך הממלכתי זכיתי לשתי הצגות, לומר לכם שזה תאם את השקפת עולמי?
יעקב מרגי: את ההוויה שאני חי והבאתי מהבית?
יעקב מרגי: לא קיים, לא היה קיים על סדר היום בכלל.
יעקב מרגי: אז אני בא ואומר: הרצון למשוך לכאן ולמשוך לכאן, כשוועדות רפרטואר – ואומר את זה משרד החינוך, הוא בא ביושר ואומר את זה: נכון, אצלי הצד האמנותי-תרבותי יש לו משקל אבל הוא לא תכלית הכול.
יעקב מרגי: אנו חברה רב תרבותית וצריך להביא לידי ביטוי, לצערי הרב, אחרי שבעים שנה, כמעט שבעים שנה, מתחילים לשמוע הכרה בצורך.
יעקב מרגי: קודם זה לא היה "מה פתאום?
יעקב מרגי: לקחו לי, שתו לי – אל תדברו על זה בכלל, מה פתאום?
יעקב מרגי: אל תדברו על זה" ואני בא ואומר לך: כשלת, כשלתם, זה לא אתם ברמה האישית, ההוויה הייתה שאין משהו אחר חוץ ממה שכאן.
יעקב מרגי: אז יש שינוי, יש רצון לעשות שינוי, תגלו פתיחות, תגלו פתיחות.
<פיליפ רנצר: אדוני, אני חייב לענות לך.
יעקב מרגי: בבקשה, אני נותן לך, מאחר והגבתי לך אני נותן לך ואני עובר לחברי הכנסת.
<פיליפ רנצר: אני באמת אשמח להשלים שני משפטים ועיקר תאוותי תהיה בידי עם שני המשפטים האלה.
<פיליפ רנצר: אני חושב שאתה מעורר איזשהו דיון שהוא ראוי והוא חשוב והוא הכרחי אפילו, ואני חושב שצריך לקיים אותו, אני לא חושב שזה הפורום הזה, אני לא חושב שזה הנושא של הדיון הזה, עם כל הכבוד, אני חושב - - -
יעקב מרגי: תקשיב טוב טוב, תקשיב טוב טוב.
יעקב מרגי: אני עונה לך, בוא, אני חייב לעזור לך, אתה יודע למה?
יעקב מרגי: כי אתה בא ממקום אחד, תקשיב טוב טוב, אולי אתה לא מבין.
יעקב מרגי: לחצני המצוקה של חברי הכנסת והשרים, אדוני, תן לי רגע, הם שונים משלך, אז תבין.
<פיליפ רנצר: מאיפה אתה יודע?
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני, מה לעשות - - -
<פיליפ רנצר: למה, כי אני - - -
יעקב מרגי: לא, כי אני במגרש הזה.
יעקב מרגי: במגרש של הפוליטיקאים, לא "לבן-שחור", אלא במגרש של הפוליטיקאים.
יעקב מרגי: תקשיב רגע מה אני בא לומר לך.
יעקב מרגי: זה בא משם.
יעקב מרגי: זה שבסל התרבות יש רק הצגות מסוג כזה וכזה עם ידיעות כאלה וכאלה וכאלה, זה הרוב השולט, זה מפריע לאנשים, שתבין.
יעקב מרגי: אומרים לך ביושר, לא משקרים לך, אומרים לך, חבר הכנסת עודד פורר אומר לך: אם הצגה מסויימת כזו וכזו לא נכנסה – כשלת.
יעקב מרגי: השני חושב אחרת.
יעקב מרגי: כנראה, מה לעשות, הגיע הזמן, הגיע הזמן, חלק מן האנשים שיושבים - - -
<פיליפ רנצר: יכול להיות שצריך להחליף את המומחים.
יעקב מרגי: יש כאלה שחושבים שצריך להחליף את העם.
<פיליפ רנצר: יכול להיות.
<פיליפ רנצר: אבל אני לא חושב כך.
<פיליפ רנצר: מה שאני מנסה להגיד - - -
יעקב מרגי: תנסה להסביר לי ואני עובר אליך.
<פיליפ רנצר: אם תתן לי להשלים שני משפטים.
יעקב מרגי: יללה, בבקשה, בבקשה.
<פיליפ רנצר: אני אומר כך.
<פיליפ רנצר: אתה מניח כל מיני אכסיומות שהן נכונות אולי במציאות והן שוות דיון כמו שאמרתי וצריך לדבר על זה אבל, זה לא הנושא.
<פיליפ רנצר: הנושא הוא מאוד פשוט.
<פיליפ רנצר: מי שמינה את אותם מומחים, שאנחנו אוהבים או לא אוהבים, זה משרד החינוך, כל יושבי הראש שנכנסו לתפקיד עכשיו והם נכנסו בחצי השנה האחרונה, הם מונו על ידי משרד החינוך, זאת אומרת, משרד החינוך הכיר במומחיות שלנו.
<פיליפ רנצר: מה הוא אומר: אני מכיר במומחיות שלך אבל היא לא מספיקה לי.
<פיליפ רנצר: למה היא לא מספיקה לי?
<פיליפ רנצר: משום שאתה לא דמוקרט במלים אחרות, או אתה מועדון סגור, זה מה שמקומם אותנו.
<פיליפ רנצר: זאת אומרת, מה הם עשו - - -
<פיליפ רנצר: שניה, תן לי לסיים.
יעקב מרגי: אבל אני ניסיתי להראות לך שזה לא בא משם.
יעקב מרגי: אתה יודע מאיפה - - -
<פיליפ רנצר: זו הפרשנות שלי.
יעקב מרגי: הוא אומר לך שאתה טוב ל-30%, הוא לא כופר ביכולות שלך.
<פיליפ רנצר: אבל שניה, אחת, אתה הזכרת את סל התרופות, בוועדה של סל התרופות לא יושבים היפוכונדרים, יושבים רופאים, יושבים אנשי מקצוע.
<קריאה: וגם נציגי ציבור.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, תראו, מה לעשות, אני מעיד על עצמי, לדיון, אני די אליתיסט וגם איש רב תרבות, אבל עם העובדה שאני רואה את עצמי כאליתיסט, אני עדיין לא רואה את עצמי כלא רב תרבותי ואני לא חושב ששני הדברים הללו סותרים.
יוסי יונה: אני גם אליתיסט ואני גם רב תרבותי.
יוסי יונה: לכן, מה שאני רוצה לומר, ועובדה שאני לא מפקפק ולו לרגע במומחיות של אדם מסוים, אבל גם בעת בחירתה של ועדת הרפרטואר, העקרון הרב תרבותי צריך להיכנס פנימה.
יוסי יונה: זאת אומרת, רגע, רגע, בבקשה, גם בבחירתם של המומחים אנחנו צריכים להכניס את הקריטריון של רב תרבותיות, זאת אומרת, עד כמה המומחים הללו יש להם את הרגישות או שהם מייצגים באופן כזה או אחר, את המגוון העשיר והרחב של החברה הישראלית.
יוסי יונה: לכן, השאלות הן מאוד מאוד פשוטות, שאלות פרוצדוראליות, מהו המבנה של ועדת הרפרטואר, מי ממנה את ועדת הרפרטואר ואז אנחנו נקבל אינפורמציה שכזאת לגבי האושיות הללו - - -
יוסי יונה: שניה אדוני היושב ראש.
יוסי יונה: מה המנגנון הזה בא ואומר: אתם יודעים מה, אנחנו נכניס את המנגנון של רב תרבותיות בדלת האחורית, איך?
יוסי יונה: נגיד ש-30% יהיו בסמכותה של ועדת המומחים שתבוא ותקבע: זה ההיצע האיכותי והתרבותי, ומאידך, יש לנו את ה-70%, שם, ב-5,000 הללו.
יוסי יונה: זה נראה כאילו שאת חכמת ההמונים, על פניו, אפשר להביא, ושם מתקיימת לכאורה או שלא לכאורה, רב תרבותיות כי כל מי שרוצה להיכנס אז בבקשה, you are welcome, לתוך המאגר.
יוסי יונה: עולה השאלה – ואני עדיין לא לחלוטין מגובש באשר לעמדה שלי לגבי יחסי הגומלין בין שני הדברים הללו, אבל אני רוצה עכשיו להציג שאלה, אפרופו ועדת הפסילה המקצועית, הועדה המקצועית, הלכה למעשה יש לה את הסמכות - - -
יעקב מרגי: תסיים, יוסי.
יוסי יונה: נניח היה מצב שבו, אני לא יודע מה התלונן, כי מנהל שלא רוצה את התכנית הזו אז היא לא תהיה בבית ספרו, זאת אומרת, יש לו עכשיו את האופציה להתלונן על איזשהו מופע שמציגים אותו בקרית שמונה, למרות שהוא גר בבאר שבע.
יוסי יונה: ואז נשאלת השאלה, נניח וקמה ועדה מקצועית ואמרה: המופע התרבותי הזה אינו ראוי.
יוסי יונה: האם עדיין בית הספר יכול לרכוש את השירותים של המופע הזה בלי הסבסוד?
יעקב מרגי: הסבסוד לא תלוי זה.
תמר זנדברג: את "הזמן המקביל" אפשר להזמין או אי אפשר להזמין?
יעקב מרגי: לא להפריע, אנחנו מצומצמים בזמן.
תמר זנדברג: אז יש פסילה.
יעקב מרגי: נגיע לפסילה.
יוסף ג'בארין: השאלה היא האם כיום יש מניעה שמנהל בית ספר, לפי המתווה החדש, יוכל להזמין את "הזמן המקביל"?
<רחל מתוקי: היום כן, כי הוא לא נמצא בהיצע.
<רחל מתוקי: לא של - - -
יוסף ג'בארין: בהיצע הפתוח, של ה-70%.
<רחל מתוקי: יש עוד דברים שלא נכנסו, גם מופעי פורנוגרפיה.
<רחל מתוקי: בבקעה אל גרביה אתמול היה - - -
יוסף ג'בארין: זה סיפור אחר, בואי - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע, לא, לא, לא, לא, לא, תעצרי, גברת מתוקי.
יוסף ג'בארין: כן, אבל אתה כאילו - - - עם כל הכבוד לשעון אבל אתה כאילו, אנחנו כבר שעה כאן, מקשיבים - - -
יעקב מרגי: אני טעיתי כשנתתי לחברי הכנסת.
יוסף ג'בארין: אתה בדרך כלל עושה 'פינג פונג', אתה שומע ומחזיר - - -
יעקב מרגי: לא עשיתי היום.
יוסף ג'בארין: אבל לא באנו סתם להקשיב.
יעקב מרגי: אז דבר.
יוסף ג'בארין: אם יש מטרה לקיום הדיון הזה אז לא הגענו אליה בכלל.
יוסף ג'בארין: המטרה של הדיון הזה היא דיון בפוליטיזציה שמתקיימת כיום במערכת ובזה לא נגעו אז חבל.
יוסף ג'בארין: הרי אנחנו ניזונים גם מהתקשורת ואי אפשר להתכחש למה שמפורסם.
יוסף ג'בארין: אתם לא יכולים לבוא עם שקופית שלא מתייחסת בכלל למה שמפורסם.
יוסף ג'בארין: פורסם שיש קריטריונים חדשים, אמנם את אומרת שאין ועדת פסילה אבל, יש מנגנון חדש של תלונות ואחד התנאים שם, למשל, שאותו מופע יהיה סותר את יסודות מדינת ישראל.
יוסף ג'בארין: אני מאוד חושש מזה, אני לא יודע מהם יסודות מדינת ישראל - - -
עודד פורר: אז חבל שאתה לא יודע כי זה מופיע גם בחוק יסוד.
יוסף ג'בארין: מי יקבע?
יוסף ג'בארין: חוק יסוד, אתה לא - - -
<קריאה: הנושאים האלה מופיעים גם - - -
תמר זנדברג: "הזמן המקביל" עבר ועדת - - -
יוסף ג'בארין: לכן אני מאוד חושש מהעניין הזה של פוליטיזציה.
יוסף ג'בארין: דבר שני, אני רוצה להגיד לכם, עם כל הכבוד למה שאתם אומרים על אוטונומיה לבתי ספר ערביים אבל, מנהל בית ספר ערבי שיראה את המשפט הזה, הוא יתרחק מכל מופע שיש בו ביקורת, מכל מופע שיש בו אקטואליה, מכל מופע שיש בו ענין פוליטי, כי הוא יחשוש, הוא יגיד: מה אני צריך את הכאב ראש הזה, עכשיו יתלוננו, תקום ועדה ותשפוט אותי וכדומה.
יוסף ג'בארין: אז לכן, יש צנזורה גם אם היא לא מוצהרת.
יוסף ג'בארין: והדבר השלישי כאן, גם לא נגעתם בו למרות שהוא היה בתקשורת כל הזמן ואני מתפלא עליכם שלא דיברתם עליו, והוא הנושא הזה של קריטריון שצריך להתחייב להופיע בכל מקום.
יוסף ג'בארין: לגבי הופעה בכל מקום, אני רוצה להפריד בין הופעה - - -
יעקב מרגי: זה לא משרד התרבות.
יוסף ג'בארין: לא, לא, זה גם כאן, זה גם כאן, זה גם כאן.
יוסף ג'בארין: הנה, הוא יסביר.
יוסף ג'בארין: וגם, מה שנמצא במשרד התרבות יחלחל אוטומטית, לא נהיה נאיביים כאן.
יוסף ג'בארין: לא נהיה נאיביים ולכן, ההיפך, "הבית היהודי" אפילו יקח את זה ליותר הקצנה, אל תדאג ממירי רגב ולכן, צריך להפריד בין הופעה בתוך גבולות מדינת ישראל, ששם, אם יש בעיה אז אכן צריך לטפל בה, ולדעתי אסור שתהיה אפליה בין ישוב לישוב, לבין עמדה שהיא יותר פוליטית לגבי השטחים מעבר לקו הירוק.
יוסף ג'בארין: מה שקשור להצהרות מעבר לקו, זה עמדה פוליטית שלדעתי, אתם לא אמורים להתערב בזה כי זה לא ענין מקצועי וזו הפוליטיזציה שאני חושש ממנה, זו הפוליטיזציה.
עודד פורר: קודם כל אני רוצה לברך על הדיון למרות שאני קצת לא מצליח להבין, מדברים על פוליטיזציה כשמצד אחד, העובדה שמאפשרים להעלות מופע שנכתב על ידי טרוריסט - - - רוצח חיילים, לפני תלמידי בית ספר, זאת פוליטיזציה וזאת השתמשות במשאבים של המדינה כדי לנגח אותה באמצעים לא כשרים, כאילו שאתה צריך להיות רוצח חיילים כדי שתיכנס לסל התרבות.
עודד פורר: אני רוצה לומר לגבי המהפיכה של השר בנט.
עודד פורר: בסך הכול אנשים לא אוהבים מהפיכות וזה כמובן מעורר המון המון כעסים, אני כן רוצה לברך על חלק מהדברים שבתוך הענין אבל גם להעלות את הסוגיה שמטרידה אותי בהקשר הזה.
עודד פורר: ראשית, קודם כל, ברור שיהיו פה יותר רשויות, שיהיו פה יותר מופעים, שיהיה פה גם יותר פלורליזם ויותר מופעים יוכלו להיכנס לתוך הסל הזה, גם כאלה שהם לא ב main stream, אלא מעבר לו ולכן, הייתי מצפה – לפחות מן האגף השמאלי של המערכת הפוליטית, לברך על הענין הזה.
עודד פורר: כן אני אומר בהקשר הזה – ואני מצטרף פה לקריאה של היושב ראש.
עודד פורר: זה לא צריך להיות 'קול קורא' לישובים, כי ישובים צריכים לקבל את הסל הזה.
עודד פורר: נקודה.
עודד פורר: הם לא צריכים לפנות ולבקש אותו, כי זה צריך להיות חלק ממה שהם מחויבים לתת וכל בית ספר צריך להיות מחוייב לקחת שלושה מופעים בהתאם לקריטריונים שייקבעו.
עודד פורר: אני כן חושב שאל"ף, מאה ושבעים ישובים זה אומר שלא כל הישובים ייכנסו לזה והם צריכים אבל זה לא עובד כך.
עודד פורר: שוויון הוא שוויון.
עודד פורר: אתה לא יכול לקחת ישוב אחד ולהכניס אותו לתוך הענין הזה וישוב אחר לא להכניס אותו לתוך הענין הזה, כי הוא רוצה או לא רוצה.
עודד פורר: ולכן, אני אומר, גם אם זה דורש עוד תקציב כדי שזה יהיה לכל הישובים, אז שיהיה פחות תקציב לכל ישוב או שני מופעים ולא שלושה, אבל כל ישוב צריך להיות זכאי, כי כל תלמיד במדינת ישראל ולא משנה איפה הוא גר, צריך להיות זכאי לסל התרבות הזה.
עודד פורר: בשורה התחתונה, מבחינת הפתיחה והפלורליזם והאפשרות של יותר מופעים להיכנס, זה נכון, כן, יש חשש, מבחינה זו אני מאוד שמח וזה חשוב לתת את האוטונומיה למנהלים אבל, כן, צריך להבין איך מפקחים ומה הפיקוח שימנע בסופו של דבר הגעה של מופעים דוגמת המופע "הזמן המקביל", להיות מופע שמוצע במסגרת סל תרבות במימון - - -
תמר זנדברג: למה שייגרע?
עודד פורר: המסים - - -
תמר זנדברג: למה שייגרע, כי לא מוצא חן בעיניך?
עודד פורר: לא כי זה לא מוצא חן בעיני אלא כי לא יכול להיות - - -
תמר זנדברג: אז מי קובע?
עודד פורר: החוק קובע.
תמר זנדברג: אם יש חוק אז תפנה למשטרה.
תמר זנדברג: אבל מה - - - הם לא קומיסארים, לא של החוק ולא של התרבות.
<הילה דוד: אני דר' הילה דוד, מנהלת סל תרבות עירוני בראשון לציון.
עודד פורר: אני שמח שבאת לפה להגן על הצגה של טרוריסט אבל חבל, אני חושב שהיית צריכה להיות מאלה שמוחות על ההצגה הזאת.
תמר זנדברג: אני אודה לך על חלוקת הציונים אבל אני אקבע את העמדה הפוליטית שלי ואתה את שלך.
תמר זנדברג: נשאלת השאלה אם מישהו משנינו יכתיב הצגות.
עודד פורר: יש גם גבולות בתוך - - -
תמר זנדברג: הגבולות שלך ושל - - -
עודד פורר: גבולות שלך - - - הצגות של טרוריסטים בלבד וצריך להיות - - -
תמר זנדברג: סליחה, אני בטוחה שמפלגת "ישראל ביתנו" - - - במדינת ישראל וגם אם תגיד את המלה טרוריסטים אלפי פעם - - -
יעקב מרגי: סליחה, סליחה, רגע, רגע, חברי הכנסת.
יוסף ג'בארין: מילת הקסם – רק אומרים טרור וזהו, צריך לשתוק, אסור לדבר.
עודד פורר: אבל אתה לא מודה על האמת - - - זו הצגה של טרוריסטים.
יוסף ג'בארין: חוץ מהתיאור הזה אין לך מה - - -
<קריאה: זה היה - - -
<קריאה: חוץ מן ההצגה הזו אין הצגות אחרות - - -
יעקב מרגי: תודה, תודה, אתן לָך עצה, לא להתערב בריב לא לך.
יוסף ג'בארין: ראית אותה?
עודד פורר: היא לא צריכה להיות מוצגת ואף אחד לא יראה אותה.
יעקב מרגי: תודה, תודה עודד, אנחנו אחרי אחת עשרה, בבקשה.
<הילה דוד: אני מנהלת סל תרבות עירוני בעירית ראשון לציון ואני מייצגת עוד מאה מנהלי ומנהלות סל תרבות עירוניים וישוביים, שעובדים עם סל תרבות ארצי בכל רחבי הארץ.
<הילה דוד: אנחנו עוסקים בחינוך לאמנות ונדמה לי, שבכל הדיון הזה, קצת החמצנו את העיקר כי העיקר הוא סל תרבות וחינוך לצפייה מושכלת בתרבות ואמנות.
<הילה דוד: אנחנו, יש לנו שני יסודות מאוד בסיסיים ויציבים.
<הילה דוד: מצד אחד יסוד עולם התרבות והאמנות ומצד שני יסוד עולם החינוך ואנחנו נמצאים בתווך.
<הילה דוד: אנחנו עובדות ועובדים עם כל מנהלי מוסדות החינוך בישובים שאתם אנחנו עובדים, אנחנו מקבלים את השכר שלנו מהרשות המקומית ואנחנו בונים תכנית ישובית, שכל כולה מתמקדת בחינוך לצפייה מושכלת בתרבות ואמנות, מתוך התפיסה שכול ילד זכאי, כשהוא מסיים י"ב כיתות, להיות בוגר שיש לו ידע בכל תחומי האמנות וזה אומר ידע בתיאטרון איכותי, מחול, מוסיקה, ספרות, אמנות פלסטית וקולנוע.
<הילה דוד: אנחנו, כמי שבעצם נמצאים בשטח, מכירים את הנושא מכל ההיבטים שלו, הן האמנותיים והן התרבותיים, אנחנו עובדים לפי המלצות ועדות הרפרטואר ואנחנו פועלים בתוך מערכת החינוך.
<הילה דוד: שיתוף הפעולה הוא כזה שלא יתכן שמשרד החינוך יצא בתכנית, במתווה חדש, ולא שאל את דעתנו, ולא שיתף אותנו וקולנו בכלל לא נשמע, כאילו כל הידע נמצא עכשיו אצל משרד החינוך וכאילו עולם האמנות הוא אוייב של החינוך או שיש - - -
יעקב מרגי: ביושר.
יעקב מרגי: קודם, ועדות הרפרטואר התייעצו אותך?
<הילה דוד: לא, לא, אבל אנחנו כגוף, שהחליט להתאחד בנושא הזה, יש לנו חשיבה שאנחנו לא מתנגדות לשינויים, אנחנו חושבות שצריך שינויים, אני יכולה להגיד לך שאצלנו, בראשון לציון, אני עובדת עם כל מערכת החינוך – עם הממלכתי, ממלכתי דתי והחינוך המיוחד, ולפעמים אנחנו לוקחים גם הצגות שהן לא בסל תרבות, אין לנו ברירה, כי יש ציבורים כמו הציבורים הדתי והחרדי, שאין הצגות ואין היצע ואז אנחנו נאלצים לפתוח את ההיצע שלנו אל מחוץ לוועדות הרפרטואר.