GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זהבה טיספי: כל מה שיש לנו וזה לא כסף, להביא נציג מכינה, שלושה-ארבעה שיישבו ויסבירו למה צריך מכינה, פה לא צריך כסף אלא מינוף של קשרים שקיימים, וכן יש לעבוד עוד יותר על הנושא של מה תורם לי, לא במובן הפיזי, אלא במובן המהותי, עם איזה כלים אני יוצא מהמכינות וכאן יש עוד מה לעשות גם מבחינת ההורים, שכמו שאמר יוסי, אני לא הלכתי למכינה כי אבא שלי אמר לי שזה בזבוז זמן, הקשבתי לו, לא הלכתי למכינת נחשון, הייתי אמורה להיות במכינת נחשון ולא הלכתי.
<זהבה טיספי: זה בדיוק אחד הדברים שצריך לבוא ולהתיר, וחשיפה כדי שזה יחלחל, לא בי"ב, אלא בכיתות י' וי"א.
מירב בן ארי: גדי, מנהל מכינת בארי בבית ברל.
מירב בן ארי: זה יהיה ממש קצר, כי תכל'ס נגמר לנו הזמן.
<גדי דסטה יברקן: אני ראש המכינה הקדם צבאית בארי, החדשה, לשמחתנו, שהשנה אושרה, שהאגף הביטחוני חברתי במשרד הביטחון אישרו.
מירב בן ארי: אתה ראש מכינה?
<גדי דסטה יברקן: אני ראש המכינה.
<חביבה סולומון: את רואה מה זה?
מירב בן ארי: לאט לאט נשברת תקרת הזכוכית, או מסך הברזל, או איך שלא - - - משהו שם נשבר בדרך.
<גדי דסטה יברקן: אני מרגיש כאילו אני שר ביטחון, כולם מתפעלים.
<קריאה: לצערנו.
מירב בן ארי: כמה חניכים יש לך?
<גדי דסטה יברקן: אתיופים?
מירב בן ארי: לא, בכלל, כמה חניכים יש - - - אנחנו לא חושבים שבגלל שראש המכינה, אוי ואבוי, אז כל החניכים - - - אוי ואבוי.
מירב בן ארי: כמה חניכים?
<חביבה סולומון: 15 חניכים שנה ראשונה.
<גדי דסטה יברקן: משרד הביטחון אישר לנו 15, אבל אנחנו, אל תספרו להם, מתחילים עם 23.
<גדי דסטה יברקן: אני אעשה את זה קצר, אני מסכים עם מה שכולם אמרו, לגבי מה שיוסי אמר, באמת עם כל הדברים אני מסכים, אני רק רוצה להגיד בתור ראש מכינה חדשה, שאפילו לא היה היריון ואנחנו כבר - - - הוקמה ממש לפני מספר חודשים וכשבחרו אותי לעמוד בראש מכינה הסתכלתי על התכנית והחלטתי שאני משנה כמה דברים, כמובן בשיתוף עם הצוות, עם האנשים של בית ברל, של קרן ברל כצנלסון.
<גדי דסטה יברקן: הסתכלתי, אני כאיש חברתי שמגיע לשם ואני יודע כמה עולה מכינה לחניך או חניכה, אנחנו החלטנו בשיתוף שהנושא הזה לא יהווה מחסום.
<גדי דסטה יברקן: גם אם החניך או החניכה, כפי שיוסי אמר, מצטיינים עם ממוצע בגרות 90-100 והם מהפריפריה או מעמד ביניים, כשהם שומעים שהם צריכים לשלם, לכאורה לאנשים זו שנה בזבוז לשלם על השנה הזאת, אז אוטומטית מעט הרצון שהיה להם להשתלב במכינה יורד.
<גדי דסטה יברקן: אז החלטנו, בהחלטה משותפת, שמתי על זה דגש ממש, שבמכינה הזאת הנושא הכלכלי לא יהווה בעיה והחלטנו שגורף כולם ישלמו 1,500 סמלי לשנה, גם מי שלא יכול לעמוד בתקציב הזה, ב-1,500 שקלים האלה, תהיה שיחה איתי כראש מכינה - - -
<חביבה סולומון: יש עוד שתי מכינות כאלה.
<גדי דסטה יברקן: ואנחנו נעשה שיחה ונקבל את זה.
<גדי דסטה יברקן: את שאר הסכום, העבודה היא ערך חינוכי חשוב מאוד, כחלק מהערך החינוכי שאנחנו רוצים להנחיל, בתקופת המכינה החניכים יעבדו וישלימו את השכר.
<גדי דסטה יברקן: אבל כמובן כדי שזה יהיה גם יגיע, מפה רואים שהאגף החברתי ביטחוני במשרד הביטחון, באמת היה חשוב לו השינוי בחשיבה הזאת, לכן גם כשהגענו לוועדה והוועדה אישרה אותנו באותו רגע, ואנחנו שמחים על זה, לגבי יוצאי אתיופיה, עכשיו כנקודה לא הערה ולא בונה ולא כלום, מה שאמרת, שהגיעו אליכם כ-60 חניכים יוצאי אתיופיה - - -
<יוסי מלכה: 87.
<גדי דסטה יברקן: 87 הגיעו וקיבלתם 40.
<גדי דסטה יברקן: אני אומר, גם אם ה-80 מגיעים וכולם מתאימים למכינה אני מקבל את כל ה-80 ומבחינתי הצבע הוא לא מדד.
<גדי דסטה יברקן: כששאלו אותי אם אתה תקבל חניכים יוצאי אתיופיה, אמרתי להם כפי שאני - - -
מירב בן ארי: לא, אבל אתה יודע למה זה כן?
מירב בן ארי: אל תיכנס לשם, זו לא המטרה, אנחנו דווקא רוצים לערב ולערבב, לא לעשות מכינה - - - זה מה שאנחנו כל הזמן אומרים.
<גדי דסטה יברקן: ברור, אבל מה זה לערבב?
<גדי דסטה יברקן: תמיד יהיה, גם בעוד 30 שנה יהיו אנשים שהצבע השחור יהיה, אז יהיו באותו צבע, אז גם בשנה הזאת - - -
מירב בן ארי: זיוה תסביר לך.
<גדי דסטה יברקן: החשיבה צריכה להשתנות.
<זיוה מקונן-דגו: אני דווקא איתו, גברתי היושבת ראש, כיוון שהשיקול צריך להיות האם הוא מתאים לי והאם הפחד שלי שלא יחשבו שהמכינה הזאת אתיופית ואחרים יברחו זה לא יהיה שיקול, אלא באמת יש לי 80 ואיך אני עושה את המכינה הזאת, ממשיך לעשות, כדי שהם יהיו מצוינים.
<גדי דסטה יברקן: אני מסיים.
מירב בן ארי: רק תסיים, אנחנו לא נכנסים לשם עכשיו.
<גדי דסטה יברקן: במשפט.
<גדי דסטה יברקן: אני אומר לכם, כשאני חשבתי שאני כראש מכינה יכול לגייס חניכים יוצאי אתיופיה חשבתי שלי יהיה הכי קל, ואני אומר את זה כנקודת ביקורת בונה אצלנו בתוך הקהילה, נושא המודעות זה לא רק של המכינות ולא של המערכת, זה גם בתוך הבית.
<גדי דסטה יברקן: כשאני רציתי לקלוט חניכים עשינו יום חשיפה ובאו לנו, ממש בהתראה קצרה, אני באמת הופתעתי לטובה, מאות אנשים ליום החשיפה הזה ומעט אנשים בני הקהילה.
<גדי דסטה יברקן: אני חשבתי שאולי זה שמכירים אותי בתוך הקהילה, ראש מכינה יוצא אתיופיה, זה יעזור, זה אפילו לא עבד.
<גדי דסטה יברקן: עכשיו מה קרה?
<גדי דסטה יברקן: אני כיתתי רגליי בית ספר בית ספר ואנשים ברמה כזו שאפילו נסענו לצפון כדי לחפש חניכים דרוזים למכינה.
<זמנה אחיהון: ברוך הבא לשטח, עבודת שטח היא העבודה הכי נכונה.
מירב בן ארי: משום מה יש לי תחושה שהוא יודע שהשטח זה הדרך.
<זמנה אחיהון: ברור.
מירב בן ארי: כשאתה מדבר על העניין הזה שזה - - - אני לא יכולה שלא לשכוח, היה לי חניך במרכז, קראו לו שמואל, אתיופי - - -
<קריאה: שהוא מדריך היום.
מירב בן ארי: חמוד, מקסים, באמת, מאוד אהבתי אותו, עד היום אנחנו בקשר.
מירב בן ארי: יום אחד אמרתי לו, הייתי בביקור בית אצל ההורים שלו ואמרתי להורים שלו 'תגידו, למה אתם לא גרים בחפציבה', זו שכונה - - - מה הוא אומר לי?
מירב בן ארי: אפרופו, 'מירב, כולם שם אתיופים'.
מירב בן ארי: הוא אומר לי, את מבינה?
מירב בן ארי: וזו בעיה.
מירב בן ארי: בגלל זה שאמרת 87, אני ויוסי הסתכלנו אחד על השני, שאין כמו מי שהיה בשטח והכיר כדי להבין כמה אנחנו חייבים - - - אתה אומר שזה לא עניין של צבע, זה עניין ש - - - זה צריך להיות בכל מקום, זה צריך להיות בעלי ובגל ובאפרת ובטבריה ובכל מקום.
<גדי דסטה יברקן: אפרופו לשבור את התקרה, סתם כדי לספר לכם איך שוברים סטיגמות, כשהם באו ליום חשיפה, כמה הורים באו עם החניכים שלהם, אז הם ראו אותי, 'אתה ראש מכינה?
<גדי דסטה יברקן: ' אמרתי להם 'כן', 'אה, חשבנו שזו מכינה כללית'.
מירב בן ארי: קודם כל אני רוצה לסכם, אני מאוד מודה לכם על דיון ענייני, גם דיון מעניין.
מירב בן ארי: אני מאוד שמחה שהיו כאן גם אנשי השטח, בכלל חשוב לי שבדיונים בוועדה יבואו אנשים מהשטח לצד המשרדים, ובאמת ההתייחסות הרצינית שלכם.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד כמה מסקנות, כי תמיד בכל ועדה שלי, יש לי ועדת משנה גם של צעירים וצעירות חסרי בית ותמיד איכשהו יצאו משם עם שיעורי בית, אז גם אני לקחתי על עצמי, אמרתי ליוסי שאני באה אליו לבקר אצלו במכינה, וכמובן מי שיזמין אותי אני אבוא.
מירב בן ארי: שלא תחשבי, טלי, אני יודעת שהיית פה ואני מעריכה את זה, אבל זה לא מספיק לי, עלו כאן דברים לא פשוטים, גם מהמשרדים, עזבי מהשטח, מהמשרדים, ולכן מה שאנחנו נעשה, אנחנו נשב ביחד, דני הוא זה שהתקשר אליי, בפגישה מצומצמת יותר ונראה אם - - - כי אני יודעת שגם הוא מגויס, אני דיברתי איתו בטלפון, אני יודעת שהוא מגויס, אני יודעת שברמת על יש שיתוף.
מירב בן ארי: דני, הוא המנכ"ל או יו"ר?
<טלי ארנולף: דני זמיר, מנכ"ל המועצה.
מירב בן ארי: הוא מאוד מגויס לעניין, אנחנו כן צריכים לחשוב איך ברמה - - - אני מציעה שאנחנו נעשה דיון מצומצם יותר, גם על זה וגם על גיוס מול בתי הספר, איך אנחנו מגיעים לבתי הספר, כי אין ספק שיש פה פער.
מירב בן ארי: אלה שני נושאים שאנחנו נטפל בפגישה מצומצמת של המכינות והמשרדים.
מירב בן ארי: זה יהיה מול דני, גם על הנושא של בתי הספר וגם על העניין של איך לפרוש את הבשורה מה שנקרא יותר.
מירב בן ארי: אני רוצה גם להגיד לכם שהיו כאן דברים קשים, המכינות זה מפעל ציוני אדיר, גם שנות השירות, אבל אין ספק שהיום, אחרי שנים שזה פועל, אנחנו יכולים לבוא ולהגיד רגע, משהו צריך להשתנות.
מירב בן ארי: אם זה היה מפעל חדש היינו אומרים מילא, אבל זה כבר מפעל שעובד שנים, זה מפעל שמשנה צעירים וצעירות בישראל.
מירב בן ארי: לא סתם אמרנו שהעניין הזה באמת משפיע.
מירב בן ארי: עכשיו שהמפעל עובד והוא מפעל טוב ומפעל של מיליונים, עכשיו אנחנו יכולים לבוא ומה שנקרא חתיכה חתיכה לבוא ולראות איך אנחנו משפרים אותו ומנגישים אותו יותר.
מירב בן ארי: זה לא דיון על צעירים יוצאי אתיופיה, אבל כן היה חשוב לי להעלות את הנושא הזה וכן אחד הסיכומים של הוועדה, הנושא הזה, שהגיע ממשרד החינוך, לקדם, כי אני חושבת בעניין הזה, קצת שונה ממוטי יוגב, כן צריך לתת פה דגש.
מירב בן ארי: אבל, ויש פה אבל גדול, אנחנו צריכים בכלל לחזק נוער מהפריפריה ולא רק גיאוגרפית, גם חברתית, גם ג'סי כהן בחולון, גם אור עקיבא, גם אור יהודה, גם נתניה, חבר'ה שם שלא נחשפים, לא למכינות ושנות השירות, ולכן אנחנו ניקח את זה.
מירב בן ארי: אני רוצה את הנתונים, דני, מה שאתה הקראת, שיהיה לנו בכתב נתונים שלכם, גם אודי, מה שהבטחת לי, בבקשה להעביר, יש את הערוצים שאתם מעבירים דרך משרד הביטחון.
מירב בן ארי: אני כן רוצה לדעת.
מירב בן ארי: ואם צריך אנחנו נעביר גם מחקר של הממ"מ למכינות, הבנתי שהמחקר האחרון היה לפני כמה שנים, דני?
<דני רוזנר: מחקר של הג'וינט, שש-שבע.
מירב בן ארי: לפני הרבה שנים, אז אולי אנחנו צריכים גם לעבור מפה, לכתוב לנו במסקנות מחקר של הממ"מ.
<יוסי מלכה: חברת הכנסת, אם תוכלי להתייחס רק לתקצוב מכינות אופק.
מירב בן ארי: תקצוב מכינות אופק, קודם כל כבר דיברתי על זה עם השר כבר לפני כמה חודשים, העניין הזה של ה-17,000 שקל.
מירב בן ארי: אם בשטח, בסוף, זה יגיע, אני מבטיחה לכם שאנחנו נשב על זה בנפרד, לא בפורום כזה, ונראה איך אנחנו יכולים לקדם, כי השר מאוד מאוד מגויס לעניין הזה.
מירב בן ארי: אם זה הבדל, יש לנו חוק הסדרים עכשיו, צריך לראות, חוק ההסדרים גם ככה יגיע עכשיו וצריך לראות אם צריך להוסיף, וכן, נתייחס לזה בסעיף על התקצוב של מכינות אופק, אם הוא רלוונטי לשטח ואם הוא בפועל קורה.
מירב בן ארי: גם יש פה נציג של משרד האוצר והוא גם שמע את העניין על אופק.
מירב בן ארי: אני מאוד מאוד מודה לכם שבאתם, תמשיכו להגיע ולהעלות את הדברים, תודה רבה, הישיבה נעולה.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אחר הצהרים טובים.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-1 במרץ 2016, כ"א באדר א' תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: לימודי מורשת ותרבות תימן בלימודי ההיסטוריה – לציון יום מורשת שבזי.
יעקב מרגי: אני רוצה לפתוח קודם כל עם דברי ברכה לחברת הכנסת נורית קורן, שיזמה את היום הגדוש והעמוס הזה ואני רוצה לומר לכם, היא שוקדת עליו כבר הרבה זמן, תאריכים והתאמות - - - לא לחוצה מבחינת לחץ אלא שהיא כל כך רצתה שזה יעבור מוצלח וגדוש ועשיר והנה, אמרתי לך, בסוף מגיעים לזה ואני שמח שהרגעתי אותך, שאמרתי לך שהכול יהיה בסדר והרי לא יכול היה להיות יום כזה, בלי שוועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת נדרשת לכך.
יעקב מרגי: ואולי היום, זה מובן מאליו ומדברים על כך שנושאים מסויימים צריכים להילמד אבל פעם, זה לא היה מובן לחלק גדול מאלה שכתבו את תכניות הלימודים והיום, ברוך השם, הנה, אתמול שמעתי את שר החינוך בראיון שהוא אומר:
יעקב מרגי: אני רוצה שהילדים שלי ישמעו את כל הסיפור, לא רק חלק מהסיפור.
יעקב מרגי: וכל הזמן, כשדיברנו על "כל הסיפור" אז אני זוכר שבתחומים מסויימים היה - - - עם התלונות: "עשו לי", "לקחו לי" ואני שמח שהיום, לפחות יש לגיטימציה לדבר על כך, יש לגיטימציה, אז לפחות, אם אנחנו ואלה שקדמו לנו, החמצנו, הפסדנו ולא זכינו לשמוע וללמוד את כל הסיפור אז לפחות, נוריש זאת לדורות הבאים ואני שמח שיש פתיחות ואין ספק שצריך לעקוב ולראות שאכן, במערכות החינוך של מדינת ישראל, מן הגיל הרך ועד הלימודים האקדמיים, יישמע כל הסיפור אז שוב תודה רבה.
יעקב מרגי: אני אפנה כדרכנו בקודש, לחברי הכנסת שיוזמים, הם שפותחים ולאחר מכן נזמין את האורחים.
יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את רבהּ של קרית אונו, הרב רצון ערוסי, אם ירשה לי אז אומר אפילו ידידי ומכובדי, זה כבוד גדול לארח אותך עם המשקל העצום שאתה נושא בתחומים רבים.
יעקב מרגי: אין ספק שנשמע אותך וגם כאן תעשיר ותחכים אותנו.
יעקב מרגי: בבקשה חברת הכנסת נורית קורן.
נורית קורן: אני מודה קודם כל ליושב ראש שהסכים לעשות את הדיון ותמך בי לאורך כל הדרך, כדי לעשות את היום המיוחד הזה, על שם רבי שלום שבזי, המשורר הדגול שלנו ולא רק משורר, כי היה גם פסיכולוג וכל מיני דברים טובים.
נורית קורן: מה שנשאר מן המורשת שלו הוא השירים שהוא כתב וכל הנחלה של התרבות של יהדות תימן, שזה הדבר החשוב ביותר עם הכמיהה לציון, כל השירים שלו, הכמיהה לציון השפיעה על כולנו ומשפיעה עד היום עם השירים שאנחנו שומעים, במיוחד על ההורים שלנו, שכל כך רצו לבוא ולעלות לציון, שבכל השירים הוא הזכיר אותה, עד כמה הוא כמה לבוא לציון.
נורית קורן: אני רוצה להודות על שכיבדתם אותי והגעתם, כולכם, אחד אחד, והרב, הרב רצון ערוסי, תודה רבה שהגעת.
נורית קורן: הרב ערוסי הוא גם ד"ר למשפטים וגם עורך דין וידיו מלאות עבודה שהוא עושה למען העדה.
נורית קורן: ראשי מועצות, מאיר יצחק הלוי וחובב צברי, תודה רבה לכם שעזבתם הכול ובאתם לכאן כדי לכבד אותי.
נורית קורן: ראש העיר אילת ויושב ראש מועצת קריית עקרון וכל החברים הטובים שלי נמצאים פה, אני לא אתחיל כי אני אפספס מישהו ואני לא רוצה, אז אני מודה לכל אלה שיושבים במעגל הראשון וגם במעגל השני, שעצרתם היום מלֵכֶת והגעתם לכנסת.
נורית קורן: אנחנו נתחיל דווקא עם הרב ואחרי הרב יש לנו סרטון קצר שממחיש את הדברים.
יעקב מרגי: בשמחה, אני גם רוצה להצטרף ולקדם בברכה את ראשי הרשויות, ראש העיר אילת ידידי, וידידינו ומכובדינו, חבר הכנסת ד"ר שמעון אוחיון, חבר כנסת לשעבר, חבר כנסת הוא תמיד חבר כנסת, ככה לימדו אותי.
יעקב מרגי: אני בונה על זה, אז חבר הכנסת לשעבר, דר שמעון אוחיון, שיש לו תרומה רבה למרכז דהאן, באוניברסיטת בר אילן, בכל סוגיית העדות והתקופות בהן כולם שתקו, הוא דיבר ועשה, וידיו רב לו, בעזרת השם.
יעקב מרגי: בבקשה, אני מתכבד להזמין את הרב רצון ערוסי, רבהּ הראשי של קרית אונו.
<רצון ערוסי: ברשות ידידי, יושב ראש הועדה, השר לשעבר, חבר הכנסת מרגי, כבוד חברת הכנסת נורית קורן וכבוד כל המשתתפים במליאה הזו, אנחנו מאוד מאוד מברכים ומעריכים את העובדה שיזמתם לקיים יום לעיון במשנתו של הרב שלום שבזי זצ"ל.
<רצון ערוסי: ההחלטה הזאת היא איננה רק לכבודו של הרב שלום שבזי ולא לכבודה של העדה התימנית בלבד, אלא לכבוד העם היהודי, שכן, מדובר כאן באישיות רמת מעלה, שחורגת מעבר למשקל מקומי או משקל היסטורי מסוים.
<רצון ערוסי: היא נותנת את אותותיה והיא יכולה לתת את אותותיה לדורות המחר ולכן, בורכו על כך.
<רצון ערוסי: אומר רק דברים בקצרה.
<רצון ערוסי: מדובר כאן באישיות רבנית, קבלית, שידעה לחבר עולמות רבים, את עולם הקבלה, את עולם הפילוסופיה, את עולם ההלכה, את עולם ההגות, את עולם פרשנות המקרא ואפילו את הקבלה המעשית ולא נמצאו שום סתירות בדבריו.
<רצון ערוסי: הוא לא היה מקובל פרוש ומסוגף, אלא מנהיג בעמו, מנהיג בעמו.
<רצון ערוסי: וזה נדיר שאדם בעל אישיות כזו הוא גם מנהיג ולא עוד, אלא משורר דגול, שספג הרבה מאוד מאוד משירת יהדות ספרד הקדומה, כמו רבי יהודה הלוי והפך להיות לשם דבר.
<רצון ערוסי: אחד המבחנים הגדולים ביותר שאכן מדובר באישיות שחרגה מעבר לתקופה היסטורית שלה, הוא השאלה עד כמה שיריו של רבי יהודה הלוי עד עצם היום הזה שרים אותם וכיצד שיריו של רבי שלום שבזי שרים אותם בערגה ובתשוקה, ללא הבדל – חובשי כיפות או לא חובשי כיפות, כי התכנים של השירה שלו ואפילו המשיכה של השירה שלו, מניעים כל יהודי שמתחבר אל עולמו של הרב שלום שבזי.
<רצון ערוסי: לכן, מורי ורבותי, חשבתי, שבאמת, זה לא ענין של רק לבוא ולדבר לכבודו של הרב שלום שבזי, אלא כפי שאמרתְ, חברת הכנסת, לגרום לכך שמשנתו תחדור ללימוד מורשת ישראל, והרב מרגי, אין כמותו יודע, את אותה משנה מפורסמת "ארבע מידות בהולכי בית מדרש" מי אומר 'ארבע מידות'?
<רצון ערוסי: כיוון שחוגים רבניים – ואני ממליץ ללמוד את התכנים, כי אין לך שירה שאין בה ממעשי מרכבה נפלאים מאוד, ואלה שייכים לאותם חוגים רבניים אבל, גם לבני אדם אשר שכרם בעצם ביאתם, די בכך שיסתכלו באישיותו הנפלאה וראו, מדובר באדם עני, מדובר באדם רב שלא התפרנס מהרבנות, שהיה אורג, עבד וחי מעמל כפיו ולמרות כל זה, למרות שהיה גאון עולם, נשאר ענוותן, נשאר פשוט, היה למנהיג וגם הירבה בשיריו, למעלה מ-15,000 שירים.
<רצון ערוסי: אסיים מוריי ורבותי, כיוון שאנחנו, לפחות לפחות הקונצנזוס שמדברים עליו היום הוא הציונות אז יש ציונות של ריה"ל, שדומני שבזה אין מחלוקת עליה ובצד השיר של - - - התימני "ונוף משוש תבל" שזה של ריה"ל, הכוונה לירושלים, בדיוק בצד הזה נמצאת "קריה יפהפייה, משוש לערייך, עיר נאמנה אֲת למלכך ושרייך, יום אזכרה יפעת רבה צבאייך, לך כלתה נפשי לשכון חצרייך".
יעקב מרגי: האם יש פה מישהו שישיר את זה?
נורית קורן: אהרון ירימי?
<אהרון ירימי: לא יודע, לא מכיר את השיר.
<קריאה: מה זה 'לא יודע'?
<קריאה: מה אתה לא יודע?
<אהרון ירימי: לא מכיר את השיר.
יעקב מרגי: בסדר, אחר כך.
יעקב מרגי: מה חשבתם, שתצאו מפה בלי לשיר?
<קריאה: ראש עירית אילת יכול לשיר.
<אבנר עורקבי: ילמד את זה עד סוף הדיון.
יעקב מרגי: עורקבי, יש דיון חשוב בוועדת העבודה והרווחה והבריאות, עזוב אותי.
<רצון ערוסי: אבל יש פיסקה מעניינת ואיתה אני רוצה לסיים.
<רצון ערוסי: "ומי יתנני נא, אעוף כמו יונים, אשק אבנייך, אחונן עפרייך".
<רצון ערוסי: אבי מורי, זכרונו לחיי העולם הבא, וכן כל אלה שראיתי אותם עולים בעלייה הגדולה, ב-1949 אכן כשירדו, נישקו את עפרה ואת אבניה של ארץ ישראל, כהמשך לשירתו זו, שמקורה בתלמוד אבל, אומר הרב יעקב ספיר, שהגיע לתימן, אשכנזי פרוש, מן האשכנזים, הוא אומר שרבי שלום שבזי היה בנשמתו הטהורה, כל יום ששי, עף לירושלים עיר הקודש, שובֵת בירושלים עיר הקודש וחוזר להאציל מעוצמתה הרוחנית של ירושלים על יהודי תימן, זה "מי יתנני אעוף כמו יונים" וכאמור, רבותי, המחבר עולמות אין דומה לו וכדאי שנלמד את חיבור העולמות.
<רצון ערוסי: היה מקובל והיה פילוסוף.
<רצון ערוסי: ידועה מחלוקת גדולה מאוד, ששת אלפים שנים העולם קיים ובאלף השביעי נחרב, כמה מקובלים כמו רבי סעדיה גאון סוברים שבאמת הוא ייחרב ויהיה עולם הבא אבל, הרמב"ם, מה לעשות, הוא אומר, אם באמת העולם ייחרב אז אין זמן, ואם אין זמן אז אין אלף שנה, אז איך ייחרב?
<רצון ערוסי: אלא העולם הזה יהיה ניצחי והנשמות תלכנה לעולם הבא, וזו שיטתו.
<רצון ערוסי: אומר הרב שלום שבזי, ששת אלפים שנים העולם קיים ובאלף השביעי, יצר הרע ייחרב ומלאה הארץ - - - בואו נתפלל שבגין משנתו – כל שנפיץ אותה, יצר הרע ייחרב וייבנה שלום.
יעקב מרגי: מי ששומע את הרב רצון, יודע שכשהוא מפסיק אתה מרגיש תחושה שחבל שמשהו טוב הופסק אבל, כפי שאמרתי, הגזירה שצריך לעמוד בה היא הזמן והשעון ולפני שניתן את רשות הדיבור לאורחים שלנו, אני אבקש מד"ר יגאל בן שלום, יו"ר האגודה לטיפוח חברה ותרבות, שיציג לנו את הסרטון שנמצא פה על המירקע.
<יגאל בן שלום: תודה רבה, אדוני היושב ראש, גבירתי, סגנית יו"ר הכנסת, אני חושב שזה יום חשוב מאין כמותו, יום היסטורי – הייתי אומר.
<יגאל בן שלום: אני רוצה להציג סרטון שהאגודה לטיפוח חברה ותרבות הפיקה כבר לפני עשרים וחמש שנים, בראשותו של אבי מורי, עובדיה בן שלום עליו השלום, שהקים את האגודה ובעצם, מטרתו הייתה, לנסות להנחיל את השירה התימנית באופן דידקטי, באופן תרבותי, לתלמידי ישראל, לחברי העמותות ולכל אוכלוסיית מדינת ישראל.
יעקב מרגי: כמה זמן הסרטון?
<יגאל בן שלום: בין שעתיים לשלוש.
יעקב מרגי: כמה נקצה לו?
<יגאל בן שלום: נציג מתוכו עד עשר דקות זה הכול.
<יגאל בן שלום: עד עשר דקות.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לתת רשות דבור לכמה שיותר.
<יגאל בן שלום: (הקרנת הסרטון)
יעקב מרגי: אני חושב שזו רק טעימה, אין לי ספק שיכולתם לשבת וליהנות ולהתענג ולהתרפק.
<יגאל בן שלום: זו רק דוגמה כיצד אפשר להנחיל את המורשת בצורה ידידותית לילדים, במחשב, במקום שיסתכלו על כל מיני דברים לא חינוכיים, יסתכלו בזה.
יעקב מרגי: לכן אני רוצה לשמוע את פרופ' יוסי טובי.
<יוסף יובל טובי: תודה רבה.
<יוסף יובל טובי: כבוד היושב ראש, כבוד חברת הכנסת, סגנית יושב ראש הכנסת, ידידי כבוד הרב ערוסי, ותודה ליגאל בן שלום, שביקש ממני להצטרף לפגישה הזאת.
<יוסף יובל טובי: אני ברשות
<יוסף יובל טובי: כם, רוצה להעביר את העניין, יש אומרים - - - היום למקום אחר.
<יוסף יובל טובי: הדמות, כפי שהיא מצטיירת, של שלום שבזי, אם בתחום הרבני וחלילה, אני לא בא לומר שום דבר ולזלזל בעניין הזה, כי זה גם לא העניין של הצגת הפולקלור של יהודי תימן, הריקוד, המוזיקה, לעניות דעתי, ואלה דברים שאני אומר אותם לפחות ארבעים וחמש שנים, את הדברים האלה לא נוכל להנחיל לדור הצעיר של ימינו.
<יוסף יובל טובי: אנחנו מדברים על דור חדש, צריך לדבר אתו בלשון אחרת.
<יוסף יובל טובי: אם אנחנו מדברים על הבאת הערכים שרבי שלום שבזי הביא אותם לידי ביטוי ביצירה שלו, ותרשו לי לומר שאני מכיר אותה היטב – אולי יכולים להעיד כמה אנשים כאן, את הערכים האלה צריך להביא אותם בלבוש המודרני שמדבר אל בני הדורות החדשים.
<יוסף יובל טובי: איך אומרים, סב לנכדים אנוכי, אני מכיר את הדורות החדשים, אני מלמד דורות על גבי דורות באוניברסיטאות, אני מניח שאני יודע היטב מה יכול להתקבל על לבם ועל דעתם.
<יוסף יובל טובי: ואם אנחנו מדברים על מערכת החינוך הממלכתית, הדתית, האחרת, הרי צריך לעודד את הדברים באמצעות האוניברסיטאות, באמצעות האקדמיה, כלומר, אנחנו צריכים להכין בצורה פשוטה, מהדורה שלמה של שירי רבי שלום שבזי ושהיא תהיה נגישה, קודם כל למורים, כי אם אנחנו לא נחנך את המורים ולא נביא בפני המורים חומר – אשתמש במילה אולי לא כל כך נעימה בהקשר הזה, חומר לעוס, שהם יאכלו אותו, כפי שהציפור האם לועסת את האוכל, מעבדת אותו בזפק שלה ואחר כך היא נותנת אותו לאפרוחים שלה, אם אנחנו לא נעשה את הדבר הזה – וזה דורש כמובן תקציבים, זה דורש גם הכנה ותכנית איך לעשות את הדברים, אז אנחנו יכולים לדבר מהיום עד מחר, או מהיום עוד עשר שנים, והדיבורים האלה, רבותי, אני מכיר אותם כבר מלפני שהתחילו לעשות את מורשת יהדות המזרח במשרד החינוך – לא התקדמנו הרבה, אני חייב לומר.
<יוסף יובל טובי: אני מעורב בעניין הזה, במשך, כפי שאמרתי, ארבעים וחמש שנים, אין התקדמות של ממש - - -
יעקב מרגי: אני לא רוצה להפריע לך, רוצה לעזור לך, "לא התקדמות של ממש" כי אלה שהכינו אותה והובילו אותה, לא האמינו בה ולא רצו בה.
יעקב מרגי: והם מודים, היום הם מודים בדיעבד.
<יוסף יובל טובי: 'אי הכי נמיה', זה לא נעשה בדרך הנכונה.
יעקב מרגי: אתה מדבר על ה'איך'.
<יוסף יובל טובי: אני אומר, רבותי, אני לא רוצה להאריך בדברים, אני אומַר את זה בלשון פשוטה ואם תרשה לי כאן להביע ביקורת נוקבת על מה שהולך במשרד החינוך עכשיו, עם הקמת הועדה שהקים שר החינוך, יושבים שם אנשים שאינם מומחים בתחומים האלה ואילו אנחנו, תרשה לי לומר, אנשי המקצוע והחוקרים מעולם האקדמיה, שעוסקים בעניין הזה לא בצורה של פולקלור, לא בצורה של מוזיקה, לא בצורה של show שמראים אותו בטלוויזיה, אנחנו לא שותפים לכל העניין הזה, אז אני אומר היום גם כן כאן, אם לא תיערך תכנית שעליה יהיו אמונים אנשי מחקר מנוסים, מנוסים גם בהוראה במסגרת האוניברסיטאות, שיכינו חומר בעבור המורים, לא עשינו שום דבר.
<יוסף יובל טובי: זה השלב הראשון שאנחנו צריכים לעשות אותו ודבר ראשון צריך לתת לזה את התקציבים.
יעקב מרגי: בתחילת דבריך נכנסתי לחרדות שמא אתה לא מאמין בעניין של דחיה.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך שיש הרבה תחומים שחשבו שהמיתו אותם ושקברו אותם והם קמו לתחיה ואני יכול לתת לך עוד הרבה דוגמאות, אבל לקראת הסוף ותוך כדי הדברים, הבנתי שאתה מדבר על ה'איך' – אתה צודק, אתה צודק.
יעקב מרגי: על ה'איך' צריך לעשות את זה בצורה מקצועית ואף אחד לא יכול לעשות את הדברים של מישהו אחר בשמו אם הוא לא חי את זה ואני מקבל את הביקורת.
יעקב מרגי: אני חושב שאם מדברים על זה אז צריך שבכל תחום תהיה הקבוצה האותנטית המקצועית ואין ספק.
יעקב מרגי: ואני אומר לך ואתה יודע את זה ואתה חש את זה, אני לא בן העדה ואני אומר לך שרק חרש או עיוור לא רואה את הדחיה, הכמיהה של אותו דור - - -
נורית קורן: גם הדור החדש.
יעקב מרגי: הדור שאוכל אייפדים, ישן עם אייפדים, מדבר אייפדים והכול טכנולוגי ואתה רואה שהוא צמא וכמהַּ ומתחבר ודורש את זה.
<יוסף יובל טובי: אם כן, ניתן לו את החומרים שהוא יכול לקלוט.
יעקב מרגי: לתת לו את זה נכונה, אבל שוב, זה נכון לבעלי המקצוע באקדמיה ונכון גם לאותה יושבת ישיבה מזרחית ואורגת, כי גם לה, כי תרבות היא לא ספר כתוב ומדע מדויק אלא היא נעשית, היא נוצרת, היא נובעת ולכן, לכל אחד בתחומו הוא, ביחד, כמכלול, אפשר להחיות את זה, להתחבר וכמו שכתבו פעם "העם דורש את זה" וזה יהיה בעזרת השם.
יעקב מרגי: יום כזה הוא אחד הדברים שיכולים לתרום וליצור קצת רוח גבית ואני מקבל את הביקורת, אנחנו נעביר אותה גם בדברים שלנו בסוף.
יעקב מרגי: ד"ר יגאל בן שלום ולאחר מכן, עמדתי לומר הרב מאיר יצחק הלוי - - -
נורית קורן: נכון, היה רב.
<קריאה: שושלת.
<קריאה: הוא בן של רב.
נורית קורן: הוא בן של רב.
נורית קורן: היה רב כזה בהרצליה שהיה דוד שלו.
יעקב מרגי: מאיר יצחק הלוי, הם חושבים שאני סתם אמרתי הרב מאיר יצחק הלוי.
יעקב מרגי: רק להצטמצם, רבותי, כפי שאמרתי.
<יגאל בן שלום: אני אעביר ארבעה מסרים.
<יגאל בן שלום: קודם כל, אני לא מאמין ששום דבר הוא במקריות אלא הכול משמים.
<יגאל בן שלום: יושבת מולי המפקחת על ההיסטוריה במשרד החינוך ויש לנו היסטוריה משותפת.
<יגאל בן שלום: מתברר שהיינו שכנים באותו בית בנתניה כילדים, אנחנו היינו התימנים היחידים, הם כולם היו אשכנזים ואני מייצג פה והולך לתקוף בעדינות, כמו שהיא מכירה אותי, אני מייצג פה ארבעה דורות שמערכת החינוך פיספסה אותם.
<יגאל בן שלום: הדור הראשון זה אבא שלי שעלה מתימן ב-1931 ונשלח – בניגוד לאופיו ורצונו, לישיבות אשכנזיות, לתלמודי תורה, והוא יודע יידיש - - -
יעקב מרגי: כמו שהיכרתי אותו זה לא השפיע עליו הרבה.
<יגאל בן שלום: לא השפיע עליו הרבה.
<יגאל בן שלום: דווקא, דווקא השפיע עליו בכיוון ההפוך.
<יגאל בן שלום: אני הדור השני שבכל הלימודים שלי, גן, יסודי, תיכון, אוניברסיטה, שלושה תארים, לא נחשפתי כהוא זה לנושא תימן בכלל.
<יגאל בן שלום: אני בקי בהיסטוריה של עם ישראל, אתה יכול לבחון אותי על ימי הביניים, על ההשכלה, לא על יהדות תימן.
<יגאל בן שלום: הבן שלי דור שלישי, אריאל, שיושב פה, גם הוא לא נחשף, הוא למד במערכות החינוך והנכד שלי.
<יגאל בן שלום: רצינו לספר סיפור קטן על הנכד ולעבור למסר הבא.
<יגאל בן שלום: יש לי נכד בכיתה א', חגגו את חגיגת הספר בשבוע שעבר.
<יגאל בן שלום: אמר הנכד: אני רוצה לקבל בחגיגת הספר סידור תימני.
<יגאל בן שלום: אמר המנהל: אנחנו לא יודעים מה זה בכלל.
<יגאל בן שלום: יש פה או אשכנזי או ספרדי.
<יגאל בן שלום: והנכד בכיתה א' - - -
יעקב מרגי: אני יכול לומר משהו?
יעקב מרגי: עזוב, אתם יקרנים.
יעקב מרגי: פעם הייתי ראש מועצה דתית, רציתי לשפר - - -
<יגאל בן שלום: תקשיב.
<יגאל בן שלום: בבקשה אבל זה לא על חשבון הזמן שלי.
יעקב מרגי: לא, שלי, שלי.
יעקב מרגי: "זמן פציעות".
יעקב מרגי: הייתי ראש מועצה דתית באר שבע ובאר שבע עיר גדולה, יש מאתיים ומשהו בתי כנסת, אמרתי, וואללה, נצ'פר את בית הכנסת התימנים.
יעקב מרגי: היפנו אותי – כדי לא לעשות פרסומת או נזק – להוצאה מסוימת מוכרת אצלכם, וואלה, קניתי בשביל בתי כנסת התימניים, אותה כמות עלתה לי יותר ממה שהיה עולה אם הייתי קונה לכל המאתיים בתי כנסת.
יעקב מרגי: מה ההערכה העצמית הגבוהה הזאת?
יעקב מרגי: - - - הוא פה, אחר כך ידבר אתי.
<יגאל בן שלום: חבל - - - הבבלי, קנה סדור תימני ובחגיגת הספר נתנו לכל הכיתה אשכנזי או ספרדי ולנכד נתנו סידור תימני.
<יגאל בן שלום: בא למחרת להתפלל עם כל הכיתה.
<יגאל בן שלום: אמרו: לפתוח בעמוד זה וזה.
<יגאל בן שלום: מסכן הנכד, בעמוד שלו היה - - - לא היה "ברוך שאמר".
<יגאל בן שלום: מה אני מנסה להגיד?
<יגאל בן שלום: כתבתי מכתב ל"חמד" וביקשתי שיכניסו גם את זה למערכות החינוך.
<יגאל בן שלום: עכשיו כך.