GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אחמד טיבי: מסעוד תיאר בפרוטרוט את מהות הפונקציה, מהות התפקיד של מזכירה בבית הספר, מגע עם המורים, עם המנהל, עם ההורים, עם התלמידים, עבודת מנהלה, להחליף אחות לפעמים, ספקים, ניירת, לענות לטלפונים - - -
יעקב מרגי: לא נעים לומר אבל לפעמים היא גם הפסיכולוגית התורנית.
אחמד טיבי: הכול.
אחמד טיבי: סליחה על הביטוי אבל 'כל-בו'.
אחמד טיבי: כל מה שצריך לעשות, כמו פונקציה של ארבעה חמישה אנשים ביחד, והן, לומר לך את האמת, מבחינת העניין הציבורי הן נמצאות בצל ואנחנו כאן כדי להאיר באל"ף ולהעיר בעי"ן את המצוקה ואת העבודה החשובה שעושות המזכירות בבתי הספר, שאני מכיר באופן אישי רבות מהן והן עושות עבודה מצויינת, שלא מתוגמלת כראוי.
אחמד טיבי: כבר שנים אנחנו מעלים את הנושא הזה ואני מקווה שאתה, אדוני היושב ראש, תעשה משהו.
אחמד טיבי: תעשה משהו, אתה חלק מהקואליציה, אתה לא רק יו"ר ועדת החינוך.
יעקב מרגי: פעם חשבתי שבקואליציה אתה משוחרר יותר אבל זה הפוך כי בקואליציה ידיך כבולות יותר.
יעקב מרגי: אני מכיר את זה מכאן ומשם אבל בוא, זה לא פוטר אותי כיו"ר ועדה, אנחנו מקיימים את הדיון ואנחנו בסוף גם נקרא את נקודות הסיכום ונעקוב אחרי היישום שלהן.
יעקב מרגי: לפני שנשמע את המעסיקים, לפני שנשמע את המעסיקים, שהם 'בגדול' השלטון המקומי, משרד החינוך, באמצעות נציגי משרד החינוך והאוצר – שאני מבין שהוא מיוצג פה על ידי האגף הממונה על השכר ולפני שנשמע את ההסתדרות, כדי שנחוש את הכאב אני הייתי רוצה לשמוע את נציגות המזכירות.
יעקב מרגי: נרשמו אצלי פה מספר דוברים, תרשו לי, אנחנו נעשה את זה לפי סדר אקראי, זה לא אומר לי כלום.
יעקב מרגי: מזכירת בית ספר ראשונה אני רואה יעל חסון.
<יעל חסון: אני מבקשת לדבר אחרונה.
יעקב מרגי: אז איך נרשמת ראשונה?
יעקב מרגי: מי רשם אותה?
יעקב מרגי: את יודעת, אם זה בשעון הנוכחות אז זו עבירה משמעתית.
<דינה פרימט: אני רוצה שתרשום גם אותי.
יעקב מרגי: מה שמך?
<דינה פרימט: דינה פרימט.
<מלכה מן: היא הנציגה הכי מהותית אצלנו.
יעקב מרגי: דינה, למה לא נרשמת?
אחמד טיבי: יללה, יעל, תן ליעל.
<עביר פארג': אני אתחיל, ברשותכם.
יעקב מרגי: התקבלה בקשתך.
יעקב מרגי: אנחנו לא מערערים על בקשות כאלו.
יעקב מרגי: בבקשה גבירתי, רק הציגי את עצמך.
<עביר פארג': עביר פארג' מכפר טורעאן.
<עביר פארג': עובדת כבר עשרים ואחת שנים בתור מזכירה בבית ספר יסודי.
<עביר פארג': קודם כל אני רוצה לברך אתכם על זה שהקדשתם מן הזמן שלכם, מסעוד גנאים, מר אחמד טיבי, כל חברי הכנסת שתמכו - - -
מסעוד גנאים: אני מקווה שיבואו, הבטיחו.
<עביר פארג': אנחנו מקווים.
יעקב מרגי: שלום, בדיוק באתי לומר שאתמול הוא אמר לי, כבוד השר, נהוג בוועדה - - -
מסעוד גנאים: בסדר, בסדר, צדקת.
יעקב מרגי: לא, לא, לא, שב, ברוך הבא.
<עביר פארג': אז כמו שהציגו חבר הכנסת טיבי ומסעוד גנאים, התפקיד שלנו הולך ומתפתח, המטלות הן עד אינסוף, מנחיתים עלינו משרד החינוך – ואני מזכירה משרד החינוך ומדגישה את זה שזה משרד החינוך, היות ועשיית החינוך היא בידיים שלו, זה לא בידיים של הרשות שאנחנו מקבלים שכר ממנה, זה לא בידיים של השלטון המקומי שהוא אחראי על העבודה שלנו, כי איכשהו אנחנו מקבלים את רוב השכר שלנו ממשרד החינוך אבל את התגמולים – וגם על זה אנחנו נלחמים או שלא מקבלים בכלל, רק מנחיתים - - -
יעקב מרגי: רגע, לטובת כולם.
יעקב מרגי: המעסיק בתלוש למעלה – מי הוא?
<עביר פארג': הרשות המקומית אבל אנחנו מכירים, אנחנו עבדנו - - - כבר מכירים מאיפה מקבלים את הכסף ו-87% הם ממשרד החינוך.
<עביר פארג': בסדר, אז נדלג על הנושא הזה.
יעקב מרגי: לא, לא, טוב שהזכרת שמצד אחד המעסיק שלך הוא הרשות המקומית ואת פועלת גם לפי הנחיות משרד החינוך.
<עביר פארג': מי שמקבל, המקום שממנו אני מקבלת זה ה"אבא שלי" נכון?
<עביר פארג': למרות שגם - - -
יעקב מרגי: לכאורה, אם יפטרו אותך אז את מי תתבעי?
<עביר פארג': אני?
<עביר פארג': אף אחד לא יפטר אותי.
יעקב מרגי: אהבתי את זה, אהבתי את זה.
אחמד טיבי: במקרה של עביר זה נכון.
יעקב מרגי: תודה אבל הבנת את השאלה שלי , נכון?
<עביר פארג': כן.
<עביר פארג': לענייננו, היו פעמיים שתי ועדות חינוך, היו המלצות, כל מיני פרוטוקולים שנותנים כאילו תקווה למשהו אבל עשייה אמתית בשטח לצערנו - - -
יעקב מרגי: עֲבּיר, עזבי את הרקע, תגידי לי ביומיום שלך, העבודה, את העבודה, את כובד העבודה.
<עביר פארג': אני אגיד לך את האמת, בתחילת העבודה זה היה מזכירה לפי הגדרת התפקיד הישנה.
<עביר פארג': כשהגענו למצב טכנולוגי מפותח יותר אז זה דרש מאתנו, מכל המזכירות, ללמוד תכניות, את לא יכולה לבצע את העבודה שלך, לפי הנחיות של משרד החינוך, עם ה"אופק חדש" זה עוד הצטרפות של עבודה נוספת - - -
יעקב מרגי: תוגמלתם ב"אופק חדש"?
יעקב מרגי: גבירותיי, אני שואל בשביל הפרוטוקול, לא צריך מקהלה.
יעקב מרגי: היא הדוברת ואחר כך השאר.
<עביר פארג': היה לנו 'גמול' שהתחלנו ב-94 אני חושבת, גמול מנב"ס, היה גמול מנב"ס שהולך ומתפתח וזה עם תנאים, שאם אתה קורא את התנאים אז אתה רואה עד כמה זה לא צודק, שזה עושה לנו עוול כי כל שנה יש קריטריונים חדשים ואנחנו לא עומדות בקריטריונים ובדרישות של משרד החינוך אז אנחנו לא מקבלים.
יעקב מרגי: לגבי הגמול?
<עביר פארג': לגבי הגמול.
יעקב מרגי: כל שנה מחדש זה נבחן?
<עביר פארג': מחדש כל שנה מחדש מנחיתים, וזה רק ארבע שנים, אז ב"אופק חדש" נוספו עוד עבודות, עוד מערכות, עוד התפתחות של מסגרת החינוך שזה גם טוב למערכת, לתלמידים, לחינוך, להישגים, אבל מה עם המזכירות?
ענת ברקו: לא נתנו ב"אופק חדש" שום התייחסות לנושא?
<עביר פארג': לא, אין.
<עביר פארג': בניהול העצמי - - -
יעקב מרגי: אתן מזכירות טובות, אבל תלמידות – כנראה צריך לבחון את זה.
<עביר פארג': ב"ניהול העצמי" הכנסת החליטה שכל בתי הספר בסופו של דבר בישראל, יעבור לניהול עצמי, אז בניהול עצמי, המזכירה הופכת להיות מזכירה, מנכ"לית, כל מה שאמר מר טיבי, שזו כל העבודה מול התלמידים, המורים, המנהלת, סגל ההנהלה, יש גם ספקים, יש לקוחות אחרים, אתה קניין – אתה חייב לעבוד לפי הנחיות משרד החינוך וחוזר מנכל, אתה חייב לפני כל הזמנה לעשות הצעות מחיר, לדון בעניין, להחליט עם המנהלת, את כל העבודה אתה עושה לבד ואף אחד לא מתגמל אותך.
<עביר פארג': למנהלניות היה טעות בדרגה וזה היה כרוך – כמו שמר מסעוד אמר, כרוך בקורס, אז יש חלק גדול שאני מכירה את הבנות בקבוצת הניהול שלנו, שעברו את הקורס מנהלניות ולכן עמדו בקריטריונים, קיבלו את התעודה שלהן והתעודה היא תנאי ראשי לקבלת דרגה, והמשמעות היא שאם הן לא מקבלות דרגה אז זה 10% למשכורת.
<עביר פארג': ואילו - - - אנחנו נכנסות ורואות את חלוקת המשכורת של המזכירות, שזה גם 10% וגם דרגה ולצערי הרב, אני קיבלתי דרגה אבל רטרואקטיבית לא יכולתי לקבל.
<עביר פארג': עמדתי על שלי, קיבלתי דרגה - - -
מסעוד גנאים: כמה כסף זה?
<עביר פארג': 177, זה לא כסף.
יעקב מרגי: מהו השכר הממוצע של מזכירה עם ותק של בואי נאמר, חמש עשרה שנה?
<עביר פארג': אני עשרים ואחת שנה, בלי הגמולים שאני קיבלתי – גמול א' וגמול ב', אם הייתי בלי גמולים הייתי מקבלת 5,200.
יעקב מרגי: ועם הגמולים?
<עביר פארג': עם הגמולים אני מקבלת עוד 500, בגלל שהגמול הוא 320.
יעקב מרגי: תודה, יכולת לומר מן ההתחלה עם הגמול ועם הדרגה ועם הכול.
<עביר פארג': להוסיף רק מילה.
<עביר פארג': רוב העובדים - - - אם אתה מגיע לעבודה עם עגמת נפש, יש לך ילדים בבית, והמחיה הולכת ומתייקרת, זה לא הולך ולא מתייקר כי זה מתייקר במדינה ואתה נשאר עם אותה משכורת, ואתה עובד עם הרבה מטלות, ואין לך מי שישמע אותך על מנת לקדם אותך, זה עושה עוול, זה גורם לך לתסכול ואתה מגיע לעבודה בתחושה שאתה רוצה רק לעשות את העבודה, הניירת ולברוח הביתה, לא רוצה לראות את בית הספר - - -
יעקב מרגי: אנחנו יודעים מה ההבדל בין עובד מרוצה לעובד ממורמר, מה התפוקות ומה הערך של זה.
יעקב מרגי: תודה עביר.
יעקב מרגי: מזכירות שרוצות להוסיף, לא לחזור על הדברים, להוסיף משהו שעביר לא אמרה.
<טובה הוימן: אני רוצה.
אחמד טיבי: רשומות אצלך, לא?
יעקב מרגי: רגע, בבקשה.
<טובה הוימן: שמי טובה.
<טובה הוימן: אני מנהלנית בבית ספר בעמק יזרעאל וקודם כל תודה לכם שכיבדתם אותנו והגעתם הנה.
יעקב מרגי: אחרי התודות, אנחנו פשוט מסתכלים על השעון.
<טובה הוימן: מה שאני באתי כאן להגיד הם דברים מהשטח עצמו.
<טובה הוימן: עברנו לניהול עצמי, את כל מה שנכנס לבית הספר ומה שיוצא ממנו אנחנו רואות, ואף אחד לא יכול להעלים את זה מאתנו.
<טובה הוימן: מה שמשרד החינוך מכניס לטובת השכר של המשכירות הוא לא בהכרח מה שאנחנו מקבלות בשטח.
<טובה הוימן: הרבה מאוד כסף נשאר בבית- הספר עצמו והמנהלת או המנהלים משתמשים בזה לצורך בית הספר, כשההערה החשובה היא שאנחנו לא צריכים להגיד: תביאו לנו את הכסף כי הכסף הוא נמצא, הכסף הוא ישנו, העניין הוא שאנחנו לא מקבלים אותו אלינו, למה?
<טובה הוימן: תשאלי את הרשויות.
יעקב מרגי: תדברי אתי.
<טובה הוימן: היא שאלה למה.
<טובה הוימן: משרד האוצר נותן אותו, משרד החינוך נותן אותו, יש אותו אבל בפועל אנחנו לא מקבלים את זה.
<טובה הוימן: אם הייתי מקבלת את מה שנכנס להגדרת שכר המזכירה או המנהלנית, לא הייתי יושבת פה ולא הייתי באה לפה, לא הייתי מפסידה יום עבודה - - -
יעקב מרגי: מאיפה את לוקחת את הנתונים האלה?
<טובה הוימן: ממה שאני מקבלת פעם בחודש.
<קריאה: לא, לא, לא, לא, לא, את לא מקבלת - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, השכר שלך נבנה בדירוג דרגה.
יעקב מרגי: הקשיבי, אותך לא צריך לעניין כמה זה עולה למדינה, יש עלות מעביר ויש עשרים אלף דברים - - -
<טובה הוימן: אני יודעת מהי עלות מעביד.
יעקב מרגי: לא אמרתי שאת יודעת או לא יודעת.
יעקב מרגי: אני, כדי לבדוק אם המערכת עובדת, מה שצריך להנחות אותי הוא אל"ף שאכן הגדרת התפקיד שלך הולמת את המציאות, בי"ת, שיש תגמול נאות, לפי מה שבנתה המדינה בסולם השכר דירוג דרגה.
יעקב מרגי: בסוף זה מה שאת מקבלת ומתבטא בתלוש.
יעקב מרגי: יש עוד עלויות וחבויות מעביד לפי מה שהמדינה מתקצבת את הרשות המקומית – אל תיכנסי לזה, זה לא עניינך, זה לא עניין שלך והפוך.
יעקב מרגי: ואני אומר לך, גם מה שהמדינה מעבירה לרשות המקומית זה לא מלוא הסכום, כי יש חלק שהוא השתתפות רשות לכן, תתכנסי, אני לא רוצה שהדיון יתפרס לעשרים אלף נושאים, אם הייתם עובדים על סכום גלובאלי אז הטענה שלך יכולה להיבחן אבל פה אני לא בוחן אותה כי זה לפי דירוג דרגה.
יעקב מרגי: מה שצריך לבדוק הוא אם זה הולם, אם זה מתאים, אם מתח הדרגות מתאים למה שאתן עושות, אם לא היה עדכון שנים רבות אז צריך להילחם, אם זה לא תואם את המעמד ואת המאמץ, אז צריך להיאבק לשנות את זה – זה כן.
<טובה הוימן: כן.
<טובה הוימן: אני במקרה לא הבאתי את כל מה שהגיע אלי אבל, אני רוצה להקריא לכם, אתמול קיבלתי במייל את הדוח הנכנס לחודש ינואר ואני אקריא לך מתוך הדוח.
<טובה הוימן: הוצאות שכר עבודה של מזכירות ושרתים 18,178.40, זה מה שנכנס לי ולאב הבית.
<טובה הוימן: שכר שהגיע ממשרד החינוך, עלות, סליחה, עלות של המעביד שלי שזה הרשות - - -
יעקב מרגי: אבל גבירתי, גבירתי, תודה.
יעקב מרגי: בואי, בואי, אני אגיד לך משהו, אני לא מופתע, אם היית אומרת לי מה הברוטו שלך בתלוש הייתי אומר לך כמה המדינה מעבירה.
<טובה הוימן: המדינה העבירה לא על עלות מעביד, זה מה שאני מנסה להגיד.
יעקב מרגי: הוצאות שכר.
<טובה הוימן: מה שהיא הכניסה זה 27,000 שקל.
<טובה הוימן: 9,000 שקל יותר.
יעקב מרגי: האם את מקבלת בתלוש לפי דירוג דרגה?
יעקב מרגי: מקבלת את כל התוספות שאושרו לך – גמולים, כן, לא?
<טובה הוימן: לא, לא, אני לא מקבלת.
<טובה הוימן: אני לא מקבלת.
יעקב מרגי: תבדקי למה.
<טובה הוימן: כי הרשות, תראה, אנחנו "האנשים השקופים" בבית הספר אחרי "אופק חדש", לא מתייחסים אלינו - - -
יעקב מרגי: זה לא, את מבינה שאת מעלה עוד טענה נוספת מעבר למהות הדיון.
<טובה הוימן: מה שאני רוצה להגיד פה הוא שמה שנכנס מהאוצר וממשרד החינוך, לא מקבלים.
יעקב מרגי: זו טענה שצריכה להיבחן, אם את טוענת שיש תוספות שכר שמגיעות לך כחוק ואת לא מקבלת אותן אז אני מוכן לקבל פנייה אשית כדוגמה.
<טובה הוימן: זה לא רק אני, זה מייצג.
יעקב מרגי: גבירתי, כרגע את נמצאת פה, נכון?
יעקב מרגי: את מדברת בשמם, נכון?
<קריאה: את לא עוזרת.
יעקב מרגי: את לא מקשיבה.
<רותי לוי: רגע, יש פה - - -
יעקב מרגי: לא, לא, את לא תדברי בלי שאני נותן לך רשות דיבור.
יעקב מרגי: ביקשת.
יעקב מרגי: תאמיני לי, גם אם לא תרצי לדבר אני אבקש ממך לדבר.
יעקב מרגי: אני רוצה שגם הגברת הזו, שהיא מדברת גם בשם ואני, שאני מנהל את הדיון אני רוצה להבין, הקפיצות האלו לא עוזרות, לא תורמות.
יעקב מרגי: תקשיבי טוב, אני מחדד ומדייק בלשון שלי.
יעקב מרגי: אם יש לך טענה שיש לך תוספות שכר שמגיעות לך כדת וכדין ואת לא מקבלת אותן, אז אני אשמח לקבל תלונה ספציפית וזה ייבדק בשביל הכלל.
<טובה הוימן: אתה יודע מה זה יעשה לי?
<טובה הוימן: יחכה לי מכתב פיטורין.
<טובה הוימן: זה מה שיהיה לי, כי אם מישהו יוצא נגד - - -
יעקב מרגי: גבירתי, מה השם?
<טובה הוימן: טובה.
יעקב מרגי: טובה, תקשיבי, סיכמנו, טובה, תקשיבי, בואי, אני אתן לך, אנחנו לא במדינה שנמצאת מזרחה אלינו.
<טובה הוימן: זה מתוך ניסיון של משהו שאני עברתי.
יעקב מרגי: טובה, את לא מקשיבה.
יעקב מרגי: זו הבעיה שלך.
יעקב מרגי: אם תקשיבי תביני שלא היית צריכה להתפרץ פעמיים, אני מזמין אותך אליי ללשכה, רק תני לי את הנתונים, חומרי גלם, את שקופה לתלונה, אני אטפל, בסדר?
<טובה הוימן: בסדר.
יעקב מרגי: הנה מנהלת הלשכה שלי, תוכלי להיכנס אליה אחר כך.
יעקב מרגי: רבותי, שניה, רגע, רגע, אני רוצה לעשות סדר.
יעקב מרגי: רציתי לתת לשר, תדברי ונשחרר אותך.
יעקב מרגי: אני, יש לי בעיה אתך ועם מוטי יוגב, ועדת חוץ ובטחון.
ענת ברקו: אדוני השר ואדוני יושב הראש.
ענת ברקו: אני באתי במיוחד לדיון למרות שיש לי ועדות במקביל ואני מאוד מתחברת למה שעבּיר אמרה.
ענת ברקו: זה מתחיל בשם "מזכירת בית הספר", היא לא מזכירת בית הספר, היא לב- לבו של בית הספר.
ענת ברקו: עשרים ואחת שנה בבית הספר, אין ילד שלא מכיר אותך, אני זוכרת את המזכירה של בית הספר שלי.
ענת ברקו: אני זוכרת אותה.
ענת ברקו: יש הרבה מורים שאני לא זוכרת, אני זוכרת את מזכירת בית הספר, שהייתה מקבלת את הילדים עם חיוך, כשהיה צריך למדוד לנו חום זאת הייתה המזכירה, לא היו הולכים אפילו לאחות, אני זוכרת שבהרבה מאוד מקרים שהיה צריך אדם ניטראלי, שהוא לא מזוהה לא עם המורים ולא עם בדיקת הישגים ולא עם המשמעת – זו הייתה המזכירה שהיא הייתה מכילה את הילדים, את הכאב שלהם, את השמחה שלהם, בכל דבר ועניין.
ענת ברקו: ואחרי עשרים ואחת שנה, לקבל כזה שכר, שהוא פחות מששת אלפים שקל זה בזיון.
ענת ברקו: זה לא צריך להיות.
ענת ברקו: אדוני יושב הראש, עוד דבר אני רוצה לומר.
ענת ברקו: אנחנו לקראת יום האישה הבינלאומי, אני מניחה שאם זה היה מזכיר בית הספר אז השכר היה קצת משתנה, אתה לא חושב?
ענת ברקו: עם כל מיני הטבות מסביב וכל מיני אנשים שיארגנו את העניין, אז צריך לקחת את זה בחשבון, זה עוד סוג של אפליית נשים והתפקיד הזה הוא חשוב מאוד מאוד, לא פחות מסגל ההוראה בבית הספר, אז תודה ובהצלחה.
אחמד טיבי: ברכות.
יעקב מרגי: אני ברשות השר, אעכב אותו קצת.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע עוד שתי מזכירות, למרות שנרשמו עוד הרבה.
יעקב מרגי: אני אתן לדפנה ארביב ולמלכה מן.
<דינה פרימט: אני מייצגת את החינוך המיוחד.
<דינה פרימט: הייתי מאוד רוצה לדבר.
יעקב מרגי: את נרשמת, נכון?
<דינה פרימט: כן אבל - - -
יעקב מרגי: הקפיציות הזו רק מעכבת אותנו.
<דינה פרימט: אמרת - - -
יעקב מרגי: אמרתי שאני נועל את הדיון?
יעקב מרגי: אמרתי שזה לפני שאני אתן לשר לדבר.
יעקב מרגי: דפנה ארביב, יש לך להוסיף?
יעקב מרגי: מי זו דפנה ארביב?
יעקב מרגי: למיקרופון ובקול.
<דפנה ארביב: אני רואה שציינו פה הרבה דברים, אני רק אגיד 'בגדול', שאני התחלתי לעבוד כמזכירת בית ספר לפני שש עשרה שנה ומה שעשיתי לפני שש עשרה שנה זה לא מה שאני עושה עכשיו.
<דפנה ארביב: התפקיד מאוד התעבה ומה שקרה הוא שהשכר נשאר באותה רמה.
<דפנה ארביב: מה שקורה עם מזכירת בית הספר הוא שיש לנו כמה בוסים, יש לנו כמה גופים שמטילים עלינו – אני כבר לא יכולה להגיד 'מטלות' ואני קוראת לזה 'תפקידים', אם זה משרד החינוך שזה בעצם עיקר התפקידים שמטילים עלינו, השלטון המקומי, הרשויות, יש לנו המון המון תפקידים וכל תפקיד הוא ממש רציני, שאם אתה שואל אותי אז לכל תפקיד צריך להעמיד מזכירה.
<דפנה ארביב: למשל, הנושא של ניהול עצמי, היום דורשים ניהול חשבונות, המינימום זה 1,2 אז תאר לך – ואני רק רוצה לתאר מציאות, שאתה יושב מול קהל של הורים, של תלמידים שנכנסים, מענה טלפוני והטלפון לא מפסיק לצלצל, אתה צריך להתעסק עם כספים שהם למעלה ממיליון או שני מיליון שקל, אתה לא יכול להיות פנוי לדברים האלה ואתה קורס.
<דפנה ארביב: בדרך כלל מנהלת החשבונות צריכה להיות בחדר לבד, נעול, להתעסק אך ורק עם הכסף אז תאר לך לאיזו מציאות אנחנו מגיעות, כשאנחנו צריכות בו זמנית גם לענות לטלפונים, גם להתעסק עם כסף, גם להתעסק עם ילד שנתקע, זה פשוט הזוי מה שקורה בבית הספר.
יעקב מרגי: אתן מקבלות תוספת על ניהול עצמי?
יעקב מרגי: משהו?
יעקב מרגי: על ניהול כספים?
<דפנה ארביב: לא.
יעקב מרגי: מקבלים "מנקו"?
<דפנה ארביב: מנקו הוא סכום ממש סמלי.
יעקב מרגי: אני יודע כמה זה.
<דפנה ארביב: 180 שקלים זה ממש בזיון אני קוראת לזה.
<דפנה ארביב: גם הנושא שכביכול - - -
יעקב מרגי: ואם יש לך גירעון בקופה, מי מכסה אותו?
<דפנה ארביב: אסור להיות בגירעון.
יעקב מרגי: אם יצא – אנחנו לא מלאכים.
יעקב מרגי: אנחנו בני אדם.
<דפנה ארביב: לא יודעת, לי לא היה אף פעם.
<דפנה ארביב: זה אסור, אני יודעת שאם יש גירעון אז זה רציני.
יעקב מרגי: אז בואי אני אגלה לכם, למרות שלא קרה לכם אף פעם, אם תהיו גרעוניים וייעלמו לכם איזה 500 או 1,000 תצטרכו להשלים את זה מהמשכורת שלכם.
<דפנה ארביב: גם אם - - - לעשות איזשהו מהלך, גם לתת תוספת דרגה לניהול עצמי אבל הערימו קשיים, השלטון המקומי הערים קשיים כשהוא אומר:
<דפנה ארביב: אתם תגיעו לדרגה 11 רק אם תהיו מעל עשרים כיתות.
<דפנה ארביב: עכשיו, אין כמעט בתי ספר יסודיים בארץ - - -
מסעוד גנאים: מתחת לעשרים כולם.
<דפנה ארביב: כן, כן.
<דפנה ארביב: זאת אומרת, אתה רואה שמציבים פה קשיים כדי לא לתת לנו ויותר מזה, אני אגיד לך משהו אחר - - -
יעקב מרגי: זה נקרא "בעיניך תראה ושמה לא תגיע".
<דפנה ארביב: יותר מזה אני אגיד לך, בבית ספר שהוא עשרים כיתות מגיעה לך מזכירה נוספת כעזרה וסיוע וגם תקבל את הדרגה ותגיע לדרגה 11, זאת אומרת, אתה מרגיש שבעצם זה סוג של התעללות בנו.
<דפנה ארביב: אין לי משהו - - -
יעקב מרגי: מלכה מן.
<מלכה מן: שמי מלכי מן, אני עובדת בבית ספר בירושלים, אני גם נציגת ועד המזכירות בירושלים.
<מלכה מן: אני עובדת מזה שמונה עשרה שנה.
יעקב מרגי: כמה בתי ספר יש בירושלים?
יעקב מרגי: ברשות המקומית?
<קריאה: 160.
<מלכה מן: 160.
<קריאה: במיגזר היהודי.
<מלכה מן: מה שקורה אצלנו, בכלל לא מוכר הנושא של מנהלניות, בעירית ירושלים לא מוכנים לשמוע על הדבר הזה.
<מלכה מן: אני, בשונה מרוב המזכירות, יש לי עשרים ושתיים כיתות ואני לא מקבלת את הגמול שמגיע לי כחוק לקבל.
<מלכה מן: פניתי מספר פעמים לרשות, פניתי גם להסתדרות - - -
יעקב מרגי: פנית להסתדרות?
<מלכה מן: פניתי, קיבלתי מהם מכתב שמגיע לי, הרשות אומרת: מי זו ההסתדרות בכלל?
יעקב מרגי: בית דין לעבודה – לא הלכת?
<מלכה מן: לא.
יעקב מרגי: את פוחדת?
<מלכה מן: לא פוחדת מאף אחד, ממי אני פוחדת?
יעקב מרגי: למה את לא תובעת את המגיע לך?
<מלכה מן: תשמע, לעמוד מול הרשות, אני גם נציגת ועד המזכירות, הנושא של מנהלניות בכלל לא מוכר בעירית ירושלים, לא שמעו על זה, לא מבינים בכלל על מה אני מדברת.
<מלכה מן: אני יודעת – כמו שמזכירות קודמות דיברו ולפי אתר "מיתר", משרד החינוך מעביר עבורי – וגם במכתבים שאני מקבלת אני קרויה מינהלנית אבל עירית ירושלים מסרבת להכיר בי בנושא הזה.
<מלכה מן: אני רוצה לספר לכם שאני מקבלת 6,300 שזה כולל החזקת רכב – שאני חושבת שזו בושה וחרפה, זו המשכורת שלי לאחר - - -
מסעוד גנאים: כמה שנים?
יעקב מרגי: מה הסכום?
<מלכה מן: ארבע עשרה שנה.
<קריאה: מה הסכום בבקשה?
אחמד טיבי: 6,300.
יעקב מרגי: הנטו.
<מלכה מן: שזה כולל אחזקת רכב.
יעקב מרגי: והברוטו כמה?
<מלכה מן: 7,000 משהו כזה.
יעקב מרגי: לא משנה, הלאה, הלאה, מלכה מן, בבקשה.
<מלכה מן: אני מרגישה שמשרד החינוך מנותק מן המציאות.
<מלכה מן: הייתי רוצה שאנשים שיושבים במעמד הגבוה, זאת אומרת, אנשי הועדות שיושבות ודנות בנושא המזכירות, שיבואו יום אחד לבית הספר.
<מלכה מן: חברי הכנסת מבינים במה מדובר אבל נראה לי שאנשים מנותקים מהמציאות.
<מלכה מן: כמו שחברותיי הזכירו, לנהל חשבונות, כשאני יושבת מול שולחן כזה, מול שש מאות תלמידים ועסוקה עכשיו ב- 70,000 שקל - - -
יעקב מרגי: כל המורים בכיתות ויש עכשיו תלמידים שלא - - -
<מלכה מן: תלמידים, מורים, הורים, כספים נעלמים, אני כל הזמן בחרדה.
<מלכה מן: איך אפשר ככה לתפקד?
<מלכה מן: אם אני מנהלת חשבונות, זאת אומרת, היום אנחנו עובדות בשני כובעים, גם מנהלות חשבונות וגם מזכירות בתי הספר.
<מלכה מן: איך יתכן שאני לשירותים, סליחה, רבותי, לא יכולה לצאת כי אני צריכה ככה לשמור על כספים, "רגע", "לכו", "בוא", מה זה?
<מלכה מן: איך אפשר לנהל?
<מלכה מן: טלרית בבנק עומדת מול - - -
יעקב מרגי: איזה בית ספר את מנהלת?
יעקב מרגי: באיזה בית ספר את עובדת?
<מלכה מן: אני עובדת בבית ספר חב"ד.
<מלכה מן: בממ"ד.
<מלכה מן: ואני עובדת מול שש מאות תלמידים, מורים, הורים.
<מלכה מן: נתתם לנו לפתוח חשבון שני להורים, ועד ההורים יושב לנו על הראש, אנחנו צריכים לרצות אותו, לעמוד מול הורים, מורים, תלמידים, מפקחים, מי לא?
<מלכה מן: ספקים – אין לנו אויר.
<מלכה מן: אני יוצאת מהבית בשש וחצי, חוזרת בחמש וחצי.
<מלכה מן: אני גרה מחוץ לירושלים.
יעקב מרגי: היה חשוב לנו מעמד המורה וכנראה בדרך - - -
<מלכה מן: המורים קיבלו תגמול 60% תגמול, רק אתמול קראנו כתבה, 60% שנכנסו ל"אופק חדש", איפה אנחנו?
<מלכה מן: אני אומרת - - -
יעקב מרגי: מלכה, תודה.
<מלכה מן: וגם הייתי מורה.
יעקב מרגי: מכובדי השר, זה לא מובן מאליו שהשר לשירותי הדת, שזה לא התחום שלו, מבקש, כבר אתמול הודיע לי שיגיע לדיון, שזה בוער בו והוא רוצה.
יעקב מרגי: גם הוא "בעוונותיו הרבים" היה איש חינוך והגיע לפוליטיקה, אז בבקשה.
דוד אזולאי: אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, מזכירות יקרות וחשובות.
דוד אזולאי: אני רוצה קודם כל להודות ליושב ראש, על שאיפשר לי להופיע היום בפניכם, אני מודה לו על כך, זה לא מובן מאליו.
דוד אזולאי: בהכירי את היושב ראש - - -
אוסאמה סעדי: האם יש יושבי ראש שמסרבים ששרים יבואו?
דוד אזולאי: לכן אמרתי שזה לא מובן מאליו ולכן אני גם מודה לו.
דוד אזולאי: בהכירי את היושב ראש וברוך השם את הניסיון הציבורי הרב שיש לו, אני מאמין שאתם נמצאים - - -
יעקב מרגי: זה מחייב אותי.
דוד אזולאי: זה מחייב אותך.
דוד אזולאי: אתם נמצאים במקום הנכון ואני מאמין שאחרי כל כך הרבה ישיבות, תצא מכאן הישועה למזכירות.
דוד אזולאי: אולי רבים כאן מתפלאים מה לשר לשירותי דת ולנושא כזה, אז יש לי שני "חטאים" בעניין הזה.
דוד אזולאי: חטא ראשון, בעברי, כפי שאמר היושב ראש, הייתי מורה וגם ניהלתי בית ספר, אז אני יודע מהי המשמעות ודבר שני, בקדנציה הקודמת, יחד עם חברי חבר הכנסת מסעוד גנאים, טיפלנו בנושא הזה וכאשר אני מחובר לזה, התחלנו איזשהו מהלך ולצערי הרב באו הבחירות ואנחנו נמצאים פה שוב.
דוד אזולאי: אני מקווה שזו - - -
אחמד טיבי: אני חושב שהשר לשירותי דת נמצא פה, כי עם המשך המצוקה, אין אלוהים במשרד החינוך.
יעקב מרגי: הוא לא יכול להסכים אתך.
אחמד טיבי: הוא לא חייב להגיב, אגב.
יעקב מרגי: הבנו, הבנו.
אחמד טיבי: הוא לא חייב להגיב.
אחמד טיבי: גם מסעוד לא חייב להגיב.
דוד אזולאי: אחמד, אני יכול להגיד לך רק דבר אחד – להתפלל שתהיה להם הצלחה אני עוד יכול.
דוד אזולאי: אדוני היושב ראש, פה אני אומר את הדברים ואני אתחיל קודם כל מתנאי המזכירות, המזכירות עובדות בתנאים קשים, הן לא מזכירות בית הספר, הן לב לבו של בית הספר, הן הכוח המפעיל את המערכת.
דוד אזולאי: כשמורה לא בא לבית ספר אפשר להסתדר, מביאים ממלא מקום, מצרפים תלמידים, נותנים פעילויות אחרות, אנחנו מכירים את זה.
דוד אזולאי: כשמזכירה לא נמצאת בבית הספר המערכת מושבתת, אי אפשר לתפקד, אי אפשר לעבוד – לא המנהל, לא ההורים ולא התלמידים.
דוד אזולאי: האחריות על המזכירה היא גדולה מאוד, האחריות של המזכירה היא נושאי כספים, היא צריכה לדאוג לממלא מקום, לאותה מורה שחסרה, לאותו ילד שלא מרגיש טוב, היא הכתובת לכל הדברים.
דוד אזולאי: חוץ מכל הדברים הללו, יש לה כמה בעלים, זה הרשות המקומית, זה משרד החינוך, מנהל בית הספר, ועד ההורים, התלמידים, כל אלה מנהלים את המזכירה והיא צריכה בתנאים לא תנאים לעבוד.
דוד אזולאי: פעם התפקיד הזה היה מפתה, במה הוא היה מפתה, אותן מזכירות בית ספר היו זוכות לכמה ימי חופשה במסגרת החופשה של המורים, היו יוצאים יולי, אוגוסט, יוצאים, אז - - - המזכירה אף פעם לא יצאה לחודשיים אבל לפחות יכלו לצאת, היום גם את זה לקחו להן, כי כל החופשות הן צריכות לבוא ולעבוד ולדווח ואתה יודע מה?
דוד אזולאי: יש רשויות מקומיות שהגדילו לעשות, שלוקחות את המזכירות להשתמש בהן במקומות אחרים ולהפעיל אותן במקומות אחרים כתגבור לכוח אדם, זה גם קורה היום.
דוד אזולאי: דיברו כאן על השכר.
דוד אזולאי: אני אומר לך, אדוני היושב ראש, הבעיה היא לא רק השכר, הבעיה היא גם שבית הספר גדַל והתוצאה מחייבת הגדלת תקן, כי הן צריכות לעמוד כעני בפתח, כדי לקבל תוספת של תקן שמגיע.
דוד אזולאי: לגבי השכר, הרשות המקומית, אם תשאלו אותה אז גם היא חסרת אונים.
דוד אזולאי: אני לא יודע, כל אחד פה איפה נמצא, יש רשויות מקומיות שברוך השם הן לא הכי עשירות אבל יכולות להסתדר אבל, בפריפריה, בעיירות הפיתוח השונות, שם המצוקה היא קשה והרשות המקומית בקושי מתמודדת וכל העלאת שכר יש לה משמעות תקציבית.
דוד אזולאי: לכן, רשות מקומית לא ממהרת, לא להגדיל את התקנים ולא להגדיל את השכר וכאן צריכה לבוא פנייה של ועדת החינוך, בראש ובראשונה, למשרד החינוך, להסתדרות, לשאול את ההסתדרות איפה אתם - - -
דוד אזולאי: יש פה קבוצה של אוכלוסייה שעובדת ולא מקבלת את התנאים המגיעים לה.
דוד אזולאי: פה אני מצפה מן ההסתדרות למנף את זה ולצערי הרב, גם במשרד שלי, יש לי קבוצה כזו של בלניות, שגם שם הן עובדות בתנאים לא תנאים וישנם מקומות שאני מצפה מההסתדרות להיכנס לעובי הקורה, לעשות מעשה, ולבוא.
דוד אזולאי: המזכירות עושות עבודת קודש.
דוד אזולאי: איך אפשר?
דוד אזולאי: מזכירה יושבת פה, מדווחת על אחת עשרה שנה, עם אחריות כל כך גדולה, לא פעם המנהל לא בא לבית הספר אז המזכירה צריכה לדאוג לממלא מקום וכאן מכירים כולם את התופעה הזו, היא צריכה לדאוג לממלא מקום, היא צריכה לדאוג לתלמיד הזה שלא מרגיש טוב, ללכת להרים טלפון להורים שיבואו לקחת אותו, אני יכול פה למנות מיליון ואחד אלף דברים, שהם מתפקידה של המזכירה.
דוד אזולאי: לכן, אני חושב, שאחד הדברים ואחד הדברים החשובים ביותר, זה קודם כל שמשרד החינוך צריך להנחות את הרשויות המקומיות להעביר את הכסף שמגיע לאותה מזכירה באמצעות שר החינוך.
דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת שהתיקצוב מועבר וזה לא מגיע למזכירה.
יעקב מרגי: נבדוק את הטענה הזו.
דוד אזולאי: דבר שני, כאשר בית הספר גדל וצריך להגדיל את תקן המזכירה בעוד חצי משרה, בעוד רבע משרה, בואו, רבותי, צריך ליישם את זה, אי אפשר להשאיר את זה.
דוד אזולאי: למה לא לתת מה שמגיע?
דוד אזולאי: הדבר האחרון, אני מאוד מקווה, אדוני היושב ראש, אני בטוח, קטונתי מלהציע לך, אבל הנושא הזה כבר מתמשך הרבה זמן, זאת קבוצה של נשים - - -
יעקב מרגי: 2013, 2014, ועכשיו 2016.
דוד אזולאי: זו קבוצה של עובדים ואין להם שאלטר, אין להם שאלטר, הם לא יכולים לקום ולסגור את בית הספר, אן דבר כזה.
דוד אזולאי: כל אחת שיושבת פה יש לה אחריות.
דוד אזולאי: הן מבינות את המשמעות של לקום ולהשבית את בית הספר – הן לא יכולות לעשות את זה.
דוד אזולאי: גם כשיש שביתה ברשות המקומית, לא תמיד המזכירות משתתפות אלא מקבלות היתר כדי להמשיך לעבוד, כי כולם מבנים את המשמעות ואת החשיבות של התפקיד הזה.
דוד אזולאי: לכן, אדוני היושב ראש, אני פונה אליך, אני מבקש, תגביל את זה בזמן, שאנשי ההסתדרות ייכנסו לעובי הקורה, רבותי, אנשי ההסתדרות – לא יודע אם נמצאים פה - - -
דוד אזולאי: נמצאים פה.
דוד אזולאי: איך אומרים, זה התפקיד שלכם, קודם כל זה התפקיד שלכם, אחר כך יושב ראש הועדה, אני סומך על - - -
יעקב מרגי: גם על הכפיים.
יעקב מרגי: רבותי, אנחנו צריכים להיות יעילים בדיון, אנחנו צריכים לשמוע את העיקר.