GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אני נגד כמו שהייתי נגד קודם ואנחנו בוכים על משילות, משילות, משילות.
יעקב מרגי: יש מי שבוכה מן האופוזיציה שראש ממשלה מאופיין בזה שהוא לא עושה כלום עד שקורה משהו, וכשסוף סוף יש שעושים אז צריך לבקר אותם, לראות אם עשו כמו שצריך, בדרך הנכונה, אז בואו נראה, משרד החינוך, ספרו, בבקשה, מי שמדבר ממשרד החינוך יציג את עצמו ואת תפקידו.
יעקב מרגי: ברשותך, רגע, הטי אליכם את המיקרופונים, הציגי את עצמך.
<רחל מתוקי: רחל מתוקי, מנהלת מחוז חיפה ואחראית מטעם ההנהלה על סל תרבות ארצי.
<רחל מתוקי: אנחנו, ברשותכם, נציג - - -
יעקב מרגי: כמה זמן את אחראית על סל תרבות ארצי?
<רחל מתוקי: שבע שנים.
יעקב מרגי: לא חדשה ולא מ"הבית היהודי".
<רחל מתוקי: ולא פוליטיקאית.
<רחל מתוקי: אני רוצה ברשותכם לומר, אנחנו נציג את המתווה של סל התרבות אבל, מה שחשוב יותר זה להציג את העקרונות שמובילים אותנו בכל העבודה שלנו עם מערכת החינוך, בעת הזאת, שמדברת על יותר אוטונומיה למנהלים.
<רחל מתוקי: סל התרבות הוא חלק מזה.
<רחל מתוקי: חשוב לי שתהיו סבלנים, תלמדו את סל התרבות ואני אחר כך ארחיב.
<חיים הלפרין: חיים הלפרין, מנהל פדגוגי.
<רחל מתוקי: גם עושה את סל התרבות.
יעקב מרגי: הוא מסכן, בעוונותיו, הוא עוסק רק בזה.
<רחל מתוקי: כשמישהו עושה משהו אז אומרים לו: בוא תעשה גם וגם וגם.
<חיים הלפרין: התהליך שאנחנו במשרד עברנו עם הסל הוא תהליך מאוד ארוך, מורכב - - -
איתן ברושי: מי זה היו"ר של סל התרבות?
איתן ברושי: יש יו"ר לסל תרבות?
יעקב מרגי: היא אמרה לכם כרגע, מנהל הסל נמצא פה.
<חיים הלפרין: רק רגע, בסדר - - -
תמר זנדברג: תסבירו שוב מה הסל - - -
יעקב מרגי: רגע, לא, לא, לא, את לא מפריעה, רגע, סליחה, לא.
יעקב מרגי: תהיה קשוב אליי, אני מנהל את הדיון, יש לך רשות דיבור – דבר.
יעקב מרגי: אתה לא עונה לשאלות.
<חיים הלפרין: התהליך שאנחנו עשינו עם הסל הוא תהליך ארוך ומורכב, של למידה, גם פנים ארגונית וגם חוץ ארגונית, התייעצנו עם כל מי שיש לו נגיעה לסל הזה, עם רשויות שנמצאות בסל וגם עם אלו שלא נמצאות בסל, ובמהלך השנים האלה התבררה תמונה שאני רוצה להציג אותה.
<חיים הלפרין: אחד, השאלה הבסיסית שכל אחד שואל את עצמו היא, מדוע מדינות משקיעות בכלל במופעי תרבות?
<חיים הלפרין: בשביל מה?
<חיים הלפרין: יש משרד החינוך, ישקיע בחינוך.
<חיים הלפרין: יש משרד התרבות שיעשה את התרבות.
<חיים הלפרין: נאמר לפני רגע - - -
עודד פורר: מה אם הם משרד אחד?
<חיים הלפרין: זה לא משנה אבל בהיבט הזה - - -
מסעוד גנאים: הועדה נשארה.
<חיים הלפרין: בהיבט של: מה פתאום מערכת החינוך תומכת במופעי תרבות?
<חיים הלפרין: שאימא או אבא ייקחו את הילד שלהם אחר הצהרים והוא יראה תרבות.
<חיים הלפרין: התשובה היא בעצם נדנדה שהיא בין שני צרכים, שצריך לשים אותם על השולחן ויש מתח ביניהם.
<חיים הלפרין: כל פעם צד אחד עולה.
<חיים הלפרין: יש כיוון שמדבר על זה שהמטרה היא לצמצם פערים בצריכת תרבות, כלומר, אנחנו רוצים שגם ילדי קריית שמונה ושדרות יראו מופעים מיוחדים, כמו ילדי רעננה ורמת גן.
<חיים הלפרין: זה כיוון אחד.
תמר זנדברג: את זה עושים פשוט באמצעות - - -
יעקב מרגי: תנו לו, סליחה, לא, תמר, הוא מציג כרגע מצגת.
יעקב מרגי: עוד לא סיים.
יעקב מרגי: אני עוד לא הבנתי, את הבנת?
יעקב מרגי: תראי, היתרון שלך שעשית שיעורי בית, אני באתי לכיתה בלי שיעורי בית, אני רוצה ללמוד.
תמר זנדברג: בשביל זה אני - - -
יעקב מרגי: תני לי ללמוד בבקשה, יש עוד אחרים שרוצים ללמוד.
תמר זנדברג: אדוני היושב ראש, אתה יודע, כל החיים, בשביל להוסיף כסף לרמלה וללוד, לא צריך לשנות - - -
יעקב מרגי: לא, את לא פותחת דיון, אני לא מקשיב לך.
תמר זנדברג: למה לא הוספתם - - - לסל?
יעקב מרגי: סלח לי, סלח לי, סליחה, לא, את לא תפריעי לי, לא.
יעקב מרגי: יצא המרצע מן השק.
יעקב מרגי: אבל היא שאלה ולא הקשבתי לה.
יעקב מרגי: בבקשה תמשיך עם המצגת.
<חיים הלפרין: אני רוצה להמשיך עם עוד נתון אחד מהותי לגבי העניין הזה, כי זה לא רק צמצום פערים בהיבט של הוספת כסף לרשות חלשה על חשבון חזקה או בנוסף לה, אלא, ברגע שאתה הולך לכיוון הזה זה אומר שאתה צריך להגדיר מהו מופע איכות או מופעי האיכות שילדי רעננה-רמת גן צופים בו, ואותו אנחנו נביא לשדרות ולקריית שמונה, כל אחד במקומו, או לרהט או לכל מקום אחר, גם לאוכלוסיות החלשות ואז, בעצם, בשביל זה אתה צריך שגופים מקצועיים יגידו מהו מוצר איכות, מה זו איכות - - -
<קריאה: אבל מה זה - - -
תמר זנדברג: כתוצאה מזה החלפתם את הגורמים המקצועיים, במקום לחזק אותם.
<קריאה: רעננה והגופים - - -
<חיים הלפרין: זה לא מה שאמרתי.
<רחל מתוקי: זה לא מה שהוא אמר.
<חיים הלפרין: בשביל לדאוג, אני חוזר, בשביל לדאוג לכך שמופע איכות יגיע לא רק לילדי המסוגלים אלא גם לילדי הפחות מסוגלים, בעצם אתה אומר:
<חיים הלפרין: אני רוצה מומחים שיגידו לי מהו הדבר האיכותי שרואים המסוגלים שמסוגלים לשלם, ואותו - - - לאלה שלא מסוגלים.
<חיים הלפרין: זה הכיוון הזה.
<חיים הלפרין: ולכן, תחתיו, רגע, תנו לי להוביל את המהלך הזה עד הסוף, בונים ועדות רפרטואר מקצועית שעושות את העבודה נפלא, בוררות מופעים איכותיים על פני מופעים בינוניים ופחות טובים, והם נכנסים תחת הכותר הזה של "מופע איכות" שאנחנו רוצים שילדי הלא מסוגלים יוכלו ליהנות ממנו, כמו ילדי המסוגלים.
<חיים הלפרין: הכיוון השני, שהוא מאותו צד בנדנדה - - -
יעקב מרגי: שאל.
<קריאה: ממה מורכבת ועדת הרפרטואר?
<קריאה: - - - האם היא נותנת ביטוי למימד הרב תרבותי?
<חיים הלפרין: בוודאי, בוודאי, בוודאי, ועדות הרפרטואר, כל אחת בתחומה - - -
יעקב מרגי: הוא יראה בהמשך המצגת.
יעקב מרגי: בהמשך המצגת יהיו לנו שאלות.
יעקב מרגי: בוא, אתה, אתה מציג מצגת?
יעקב מרגי: אז לא על כל שקף הרצאה של רבע שעה.
יעקב מרגי: סליחה, אתה לא אתי, אני לא רוצה רבע שעה הרצאה על כל דבר, אז תציג את המצגת, תריץ אותה, את ה'אני מאמין' בהמשך נפתח אותו ונברור את מה שאנחנו רוצים.
יעקב מרגי: אנחנו מנהלים דיון, זו לא הרצאה, אני לא בהרצאה.
<חיים הלפרין: הכיוון השני הוא בעצם, זה פשוט קריטי כדי להבין.
יעקב מרגי: אתה לא יכול להרחיב ברמות האלו, אתה לא תרחיב ברמות האלו, כי יש לך שלש דקות לגמור את המצגת, אז בבקשה.
<חיים הלפרין: הכיוון השני בעצם אומר שהצורך בתרבות הוא הרחבת אופקים לילדים ולכן, מי שהכי יודע מה הילדים שלנו צריכים הוא צוות החינוך - - -
יעקב מרגי: ידידי, ידידי, שמעת מה כואב לחברי הכנסת ולציבור.
יעקב מרגי: תתקרב לעניין.
<חיים הלפרין: אלה בכלל לא הדברים שבמחלוקת.
מירב בן ארי: תגיד לו שיגדילו - - -
יעקב מרגי: מירב, תודה, מירב, הוא יגיד, הוא יגיד במצגת.
יעקב מרגי: מירב, לא, מירב, לא, הוא יציג את המצגת ואם לא יהיו תשובות אז נשאל אותו.
<חיים הלפרין: אדוני היושב ראש, אני רוצה ברשותכם להגיד עוד משהו שאולי הוא חלק מאי-ההבנה.
<חיים הלפרין: יש מושג שמשמש בשתי משמעויות.
<חיים הלפרין: ועדת החינוך מאשרת כל שנה, במסגרת תשלומי הורים, מה מותר למשרד החינוך לגבות עבור הילדים שלו, כשהמושג מוגדר סל תרבות.
<חיים הלפרין: והוא יכול עד 79 שקלים, כל מוסד, בהתאם לדרגת הגיל, יכול לגבות מההורים.
<חיים הלפרין: סל התרבות שאנחנו מדברים עליו, סל תרבות ארצי, הוא בעצם, קופה משותפת בין משרד החינוך והרשות המקומית לבין ההורים בהיקף של 60 שקלים, כלומר, בית ספר וחטיבה עליונה גובים 180 או 179 והוא שותף עם הסל ב-45 בממוצע כשהסל משלים ל-60.
<חיים הלפרין: כלומר, בעצם, גם היום, ואני לא מדבר על ישובים שאינם בסל, גם היום, ישובים שהם בסל, בית הספר בוחר במה הוא שותף עם הסל ומה משמש לו לצרכים החינוכיים שלו.
<חיים הלפרין: כלומר, אומרים המחנכים: אני זקוק למופע שהוא גם מצד אחד מופע איכותי, שוועדות הרפרטואר בחרו ואני הולך אליו בשמחה, וגם למופע חינוכי שאני זקוק לו כדי לתת מענה לצרכים שלי.
<חיים הלפרין: אז אנחנו מדברים על זה שהיום, בעצם, המאגר שהיה - - -
יעקב מרגי: מה אתה מציג לי, את מה שהיה עד היום?
<חיים הלפרין: זה מה שהיה עד היום.
<חיים הלפרין: אנחנו מדברים על זה שבעצם, הסל שהיה מסובסד היה המשותף הזה והוא נקבע על ידי ועדות הרפרטואר, כשהוא בעצם, באופן טבעי, היה מאגר סגור, והתקציב היה 16 מיליון שקל.
<חיים הלפרין: לכן, התוצאה הישירה הייתה שהמשרד תיקצב רק - - -
יעקב מרגי: כמה ה-1,200 מתוך ה-6,000?
<חיים הלפרין: לא, זה הנגזרת של העבודה של ועדות הרפרטואר.
<חיים הלפרין: הן צופות במיליון - - -
יעקב מרגי: למה לא, למה אתה אומר "לא"?
יעקב מרגי: זו ועדת הרפרטואר, בסדר.
<חיים הלפרין: אנחנו מדברים על זה שבעצם, בגלל המבנה התקציבי, מי שפנה ורצה להצטרף לסל לא היה יכול בגלל שהתקציב היה מוגבל, אז אמרנו "לכשאולי פעם תצטרפו" ואי אפשר היה לצרף אותן, המימון היה - - -
תמר זנדברג: אבל למה לא - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, גבירתי, אני, לא, לא, לא, אל תיצרי תקדים חמור כי אני אוציא אותך.
<חיים הלפרין: המימון היה דיפרנציאלי.
תמר זנדברג: אבל תסביר לנו למה, הרי משרד החינוך עד היום קבע את התקציב ועכשיו, לתקציב שהוא קבע הוא קורא 'מועדון סגור', אז למה לא - - -
יעקב מרגי: לא, לא, לא, אל תהיי תמימה, בסדר?
תמר זנדברג: אני לא תמימה, מה - - -
יעקב מרגי: למה אני אמרתי "תלוי איפה את שמה את האוזן".
יעקב מרגי: האם את יודעת מה זה מועדון סגור?
תמר זנדברג: נו.
יעקב מרגי: מועדון סגור זה כשהרשויות, תני לי רגע - - -
תמר זנדברג: רגע, רגע, תחזיר שקף אחורה - - -
יעקב מרגי: לא, רבותי, צד ימין שלי - - -
תמר זנדברג: הנה, "מועדון סגור – הרשויות - - -
יעקב מרגי: אתן בקריאות ביניים, מפריעות לדיון.
תמר זנדברג: אבל אדוני היושב ראש, הנה, זה העניין.
יעקב מרגי: את רוצה לקיים דיון?
תמר זנדברג: להיפך, אני - - -
יעקב מרגי: את לא.
יעקב מרגי: תאמיני לי, יש לי את המגבלות שלי, תני לי להסתדר אתן.
יעקב מרגי: את מפריעה לי, מפריעה לי.
תמר זנדברג: תסתכל, "מועדון סגור - - -
יעקב מרגי: לא, לא, אני לא צריך את העזרה שלך.
יעקב מרגי: אני מנסה להסביר לך חמש דקות שאני לא צריך את העזרה שלך, רק תתאפקי ותשבי בשקט, זה מה שאני מבקש.
יעקב מרגי: אדוני, כשאתה אומר מועדון סגור, האם זה מועדון סגור של רשויות או מועדון סגור של אותה רשימת מופעים?
<חיים הלפרין: לא, מועדון סגור היה בעצם מאגר הרשויות שבגלל מגבלת תקציב לא יכולנו - - -
יעקב מרגי: יש לי בעיה אתך, אתה יודע למה?
תמר זנדברג: למה לא הרחבתם?
יעקב מרגי: אתה יודע למה יש לי בעיה אתך?
יעקב מרגי: אתה קודם מתחיל ב'לא', כשהתשובה היא 'כן', כי בדיוק מה שאמרתי אמרת במלים אחרות.
<חיים הלפרין: לא, אני אתן לך - - -
יעקב מרגי: עוד פעם אתה אומר 'לא'.
<חיים הלפרין: יללה, בוא נתקדם.
יעקב מרגי: אתם יודעים מה זה מועדון סגור – רשויות.
תמר זנדברג: אז למה - - -
יעקב מרגי: עכשיו אני שואל שאלה, רגע.
תמר זנדברג: זו בדיוק השאלה.
תמר זנדברג: עד עכשיו רק עזרתי לך.
יעקב מרגי: לא, את לא עוזרת לי.
תמר זנדברג: לא הפרעתי לך.
יעקב מרגי: תקשיב, כשאתה אומר "היום, במצב הקיים" סליחה, "במצב הקיים" היה תיקצוב דיפרנציאלי, שרשויות חלשות מקבלות 50% מימון ורשויות חזקות 20% מימון.
<חיים הלפרין: הבעיה ש - - -
<קריאה: זה המצב החדש.
יעקב מרגי: מה קרה לכם?
<חיים הלפרין: אתה יודע, אדוני היושב ראש הבעיה בשקף הזה היא הששה עשר מיליון.
יעקב מרגי: זה מצב קיים, חכו, אנחנו עוד לא הגענו לכך.
תמר זנדברג: שני מיליון - - -
יואל חסון: 22 מיליון.
יואל חסון: מיליארדים של תקציב החינוך - - -
מירב בן ארי: נו, מה לעשות - - -
יעקב מרגי: יואל, יואל, אתם, אתה יודע מה כואב אתך עכשיו?
יעקב מרגי: אתה חיית בשקט, עד השנתון שלך, עם המצב הקיים.
יעקב מרגי: בא בנט, שר החינוך, שינה משהו, באת לזעוק - - -
יואל חסון: 22 מיליון - - -
יעקב מרגי: רגע, על השינוי.
יעקב מרגי: עכשיו כואב לך על הקיים, 16 מיליון, חכה, אנחנו רוצים לזעוק על השינויים, נכון?
יעקב מרגי: הרי מן הזועקים אני הבנתי שאנחנו היינו האוטופיה של האוטופיה מבחינת סל תרבות, חלוקת הסל במדינת ישראל והצדק החלוקתי של כל המשאבים של המדינה.
יעקב מרגי: עכשיו בא בנט לשנות אז אנחנו זועקים.
יעקב מרגי: רוצים ללמוד מה השינוי, אנחנו עדיין לא שם.
יעקב מרגי: אני רוצה להבין, סליחה, שיטת התיקצוב הדיפרנציאלית – האם היא נשארת גם בסל החדש?
<חיים הלפרין: אינה - - - בחדש.
יעקב מרגי: בסדר, הלאה, לא, לא, תני לו לסיים.
יעקב מרגי: הוא מסיים את המצגת ואחר כך תציגי את.
<חיים הלפרין: אנחנו מדברים על זה שבעצם ייפתח אתר שאליו יוכלו להיכנס גם מופעים שעברו ועדות ותהיה עליהם תווית שאומרת: זה מופע מאושר שהוא איכותי וגם מופעים שרוצים להיכנס - - -
יעקב מרגי: עם תווית שהם בינוניים.
<חיים הלפרין: עם תווית שהם מתאימים לצורך חינוכי.
<חיים הלפרין: זה פער אחר.
<חיים הלפרין: יש צורך חינוכי של מוסד חינוך והוא אומר: אני זקוק לילדים שלי למשהו מסוים, הוא לא יופיע - - -
יעקב מרגי: מאחר והאנשים כולם מקובצים, אני רוצה, תקשיב, אתה מציג לי עכשיו את החדש אז עכשיו, כשאתה נוגע במשבצת אחת אתה אומר לי מה היה בקיים.
יעקב מרגי: מה השינוי.
יעקב מרגי: הצג את השינוי.
<חיים הלפרין: אני אומר, המאגר שייפתח עכשיו כאתר יהיו בו מופעים שעברו ועדות ותהיה עליהם תווית של מופע איכות שנבחר - - -
יעקב מרגי: כבה את המצגת, כי אתה לא מדבר על המצגת בכלל.
יעקב מרגי: המצגת מציגה לי כבר מועדון לא סגור ואתה נותן לי הרצאה על משהו אחר.
יעקב מרגי: תסביר לי מה זה המועדון הסגור, לנוכחים פה.
יעקב מרגי: אני מנסה, אתה מציג מצגת – תנסה להסביר את המצגת.
יעקב מרגי: אל תסביר לי את ה'אני מאמין' שלך.
יעקב מרגי: אז תציג את המצגת כי הכנת מצגת.
יעקב מרגי: אני מתפלא עליך.
יעקב מרגי: זו לא פעם ראשונה שאתם באים לוועדה.
<רחל מתוקי: המועדון ממשיך להיות סגור.
יעקב מרגי: אני מנסה להבין ממך, לא הצלחתי להבין כלום.
יעקב מרגי: כל הרבע שעה לא הצלחתי להבין כלום, כל הרבע שעה.
יעקב מרגי: אתה מציג מצגת, יש לך מצגת?
יעקב מרגי: תסביר אותה.
יעקב מרגי: אתה אומר לי "כבר לא מועדון סגור" אז תסביר לחברי הועדה מה זה מועדון סגור.
<חיים הלפרין: ייפתח אתר, האתר הזה יהיה אתר פתוח, שיהיו בו מופעים שעברו ועדות רפרטואר והם יהיו עם תווית איכות שאומרת: עבר ועדת רפרטואר, יהיו בו מופעים שיוכלו להיכנס לאתר הזה ולהציג את התוכן שלהם בפני בתי הספר ובפני הרשויות.
<קריאה: בלי שהם עברו ועדה.
<חיים הלפרין: בלי שהם עברו ועדה.
<חיים הלפרין: מנהלי מוסדות חינוך, כחלק מהאוטונומיה שדיברנו עליה קודם, יוכלו לבחור.
יעקב מרגי: אוטונומיה מלאה?
יעקב מרגי: מאה אחוז?
יוסף ג'בארין: מה זה "הענין"?
יוסף ג'בארין: אבל יש ועדת פסילות.
יעקב מרגי: סליחה, סליחה, אל תענו במקומו.
יעקב מרגי: אותו מאגר פתוח, האם למנהל בית הספר יש אוטונומיה מלאה לקבוע את כל ה-60 מתוך המאגר איך שהוא רוצה?
<חיים הלפרין: המנהל יכול לבחור את כל מה שהוא רוצה, למעט העובדה שאנחנו רוצים לשמר את מופעי האיכות ואנחנו אומרים לרשות המקומית - - -
יעקב מרגי: במה זה מתבטא, ה"למעט"?
<חיים הלפרין: אנחנו רוצים שתבחרו, מתוך המאגר שאתם בוחרים, 30% מופעי איכות.
<חיים הלפרין: אתה רוצה לבחור לתלמידים שלך עשרה מופעים?
<חיים הלפרין: אין בעיה, אנחנו רוצים לוודא ששלושה - - -
יעקב מרגי: אתה נותן לו התוויה ששלושים אחוז הם מתוך מאגר האיכות שמסומנים כמופעים איכותיים, או.קיי., הלאה, היצע תרבותי חדש.
<חיים הלפרין: ההיצע התרבותי החדש אומר בעצם שאתה מאפשר - - -
תמר זנדברג: רגע, לכל מנהל, ה-30% הם מהמכסה של בית הספר או מכלל המורים?
יעקב מרגי: תמר, לא, לא, אני רוצה ללמוד את המצגת.
<חיים הלפרין: 30% מאלה שהם החליטו - - -
יעקב מרגי: סליחה, כרגע מצגת, היצע תרבותי חדש.
תמר זנדברג: כל בית ספר יקבל 30% מהסל?
יעקב מרגי: תמר, אני לא אתן לו לענות לך.
יעקב מרגי: לא אתן לך לענות לה.
יעקב מרגי: הסעיף הבא במצגת.
יעקב מרגי: האם יש לך את המצגת?
<חיים הלפרין: כיביתי אותה כבר.
יעקב מרגי: יש לך כתובה?
עודד פורר: האם אתה יכול להסביר את המצגת?
עודד פורר: כי אני הבנתי אותה - - -
מירב בן ארי: זה לא כזה מסובך.
יעקב מרגי: הנה, אתה מ"ישראל ביתנו", בוא נשמע את משרד החינוך, הגורם הממלכתי הבלתי תלוי.
עודד פורר: אני הבנתי את המצגת, היא ברורה, היא לא מסובכת.
יעקב מרגי: שאני אגיד את זה במפורש?
יעקב מרגי: בבקשה, היצע תרבותי חדש.
<חיים הלפרין: אנחנו חוזרים לזה שבמסגרת אותו מאגר יוכלו להצטרף כל המופעים שהם מופעי חינוך והם לא מופעי תרבות איכותית, והם יוכלו להציע את מרכולתם למוסדות החינוך ולרשויות המקומיות.
יוסי יונה: ה-1,200 הם חלק מן ה-5,000?
<חיים הלפרין: ה-5,000 זה נוספים שעלו - - - בשוק אבל הם לא עוברים ועדות רפרטואר.
יוסי יונה: זאת אומרת שה-1,200 הם לא חלק - - -
<חיים הלפרין: אתה צריך לבחור 30% מתוך ה-1,200.
יוסי יונה: הבנתי.
יעקב מרגי: למה צריך את ה'קול קורא'?
<חיים הלפרין: ה'קול קורא' מדבר על שינוי השיטה בקשר שבין המשרד לבין הרשויות המקומיות.
<חיים הלפרין: עד היום, בעצם, מי שניהל את כל המאגר היה החברה למתנ"סים במסגרת סל תרבות והיישוב, היינו מקזזים לו את החלק שלו.
<חיים הלפרין: אנחנו רוצים לשנות את השיטה, שהיא לא תהיה תלויה במספר הילדים הספציפי בישוב, אלא שיהיו פה כל הרשויות המקומיות, עם העדפה לרשויות שנמצאות היום בסל, וה'קול קורא' יבוא ויאמר, כל רשות שרוצה להיכנס למתווה הזה, היא תדע מראש מה הסכום שעומד לרשותה, כשכמובן תהיה העדפה מאוד ברורה, לאשכולות היותר נמוכים והיא תדע, היא תתחייב על תהליכי עבודה - - - שכל בתי הספר יהיו בה, כל התלמידים יוכלו ליהנות ממנה, שהיא תתמוך תהליך דומה לסל היום, כלומר, שהמופעים יהיו מגוונים, שלא כולם ילכו רק לדבר אחד, וכל הדבר הזה ייעשה במסגרת ההתקשרות בין המשרד לבין הרשות המקומית, שתפנה ותגיד: אני רוצה לנהל את סל תרבות באופן יישובי, של כולם מסביב.
יעקב מרגי: למה צריך 'קול קורא'?
יעקב מרגי: סליחה, עזוב "דרך", הרבה דרכים הן לא נכונות.
יעקב מרגי: אנחנו הגענו להכרה שכל ילד זכאי ליהנות מהמשאב הזה של התרבות, רגע, רגע, רגע, ה'קול קורא' הזה מחייב רשויות להשתתף במשאבים?
מירב בן ארי: לא, זה לא חייב - - -
<חיים הלפרין: תשלומי הורים.
יעקב מרגי: עזוב תשלומי הורים.
<חיים הלפרין: חלק הוא תשלומי הורים.
<חיים הלפרין: מה שהמנהל גבה מההורים ושוועדת החינוך אישרה לו והחלק שהרשות מביאה.
<קריאה: האם אני יכול לדבר?
יעקב מרגי: לא, עוד לא.
<חיים הלפרין: מדברים על - - -
יעקב מרגי: דיברנו על חכמת אנשי החינוך ועל זה שהמופעים ייבחרו על ידי מנהלי בתי הספר.
יעקב מרגי: והם מחוייבים ב-30%.
<חיים הלפרין: ממופעי האיכות.
מירב בן ארי: 70% להם.
יעקב מרגי: פה הפחד הוא התלונות.
תמר זנדברג: בשביל לקבל את התקציב, האם חייבים 30% מהאיכותיות?
יעקב מרגי: חייב, כן, חייב.
תמר זנדברג: 70% כל מנהל?
תמר זנדברג: כל בית ספר?
יעקב מרגי: אני שואל לגבי - - - ברמת המופעים, תכנים של מופעים.
יעקב מרגי: כשאתה אומר ועדה מקצועית, מה זו הועדה המקצועית?
דב חנין: מה זו ועדת הצנזורה?
<רחל מתוקי: רגע, רק שניה, רבותי.
<רחל מתוקי: הצגתי את עצמי.
<רחל מתוקי: מנהלת מחוז חיפה ואחראית על סל תרבות מטעם ההנהלה.
<רחל מתוקי: אני חושבת שיש פה בשורה אדירה, שלא הצלחנו להעביר אותה.
<רחל מתוקי: כששמעתי את חברי הכנסת המכובדים, היה ברור לי שלא הצלחנו להעביר את הבשורה.
<רחל מתוקי: לרגע לא ביטלנו את ועדות הרפרטואר.
<רחל מתוקי: צריך להבין שמנהל בית ספר הוא אוטונומי, הוא גובה על פי מה שוועדת החינוך של הכנסת מאפשרת לו כל שנה, תקציב מסוים לסל תרבות.
<רחל מתוקי: הוא יכול לבחור מופעי תרבות איכותיים שעוברים - - -
יעקב מרגי: הוא חייב או יכול?
<רחל מתוקי: הוא יכול, הוא לא חייב.
<רחל מתוקי: הוא לא היה חייב בעבר, הוא גם לא חייב - - -
יעקב מרגי: עזבי את העבר.
<רחל מתוקי: בעתיד הוא חייב - - -
יעקב מרגי: חייב כמה?
<רחל מתוקי: רגע, אני אסביר.
מירב בן ארי: שניה, תן לה רגע לסיים משפט.
יעקב מרגי: כשאת אומרת 'יכול' זה סותר את מה שנאמר קודם.
<רחל מתוקי: תנו לי שלש דקות, אני אסביר לכם ותשאלו.
<רחל מתוקי: מה שאני אומרת, מנהלי בתי הספר, יש להם הרבה מאוד אוטונומיה, ודרך אגב, לא רק בפעילות חברתית-ערכית שסל התרבות הוא חלק ממנה, אלא בהרבה מאוד פעילויות שקשורות להיבטים פדגוגיים, לתכני לימוד וכו', ובטח ובטח בבחירה שאנחנו מאפשרים להם לבחור בסל תרבות.
<רחל מתוקי: עד היום היה קשר ישיר בין הסבסוד לבחירה, כלומר, רק בתי הספר – או יותר נכון, רק רשויות שהיו בסל תרבות, מנהלי בתי הספר שהיו בתוך הרשויות זכו לסבסוד הזה, אז קודם כל, גם אם רשויות שלא היו בסל תרבות, ומנהלי בתי הספר בחרו – והרבה מאוד בחרו, כי סל תרבות הוא תו תקן, שיהיה ברור, כלומר, כשלוקחים מופע מסל תרבות אז הוא בעל תו תקן, וגם מנהלים שהם לא בסל תרבות, שהרשות שלהם היא לא בסל תרבות, שבחרו מופעים שהם מאושרים על ידי סל התרבות, לא קיבלו סבסוד, מדוע?
<רחל מתוקי: כי הרשויות - - -
יעקב מרגי: והיום כן?
יעקב מרגי: רגע, אני רוצה לחדד.
<חיים הלפרין: אבל למה - - -
<רחל מתוקי: רגע, היום - - -
יעקב מרגי: רגע, יש לי שאלה לחדד.
יעקב מרגי: מה שברור לך לא לכולם ברור.
יעקב מרגי: את אומרת, קודם ידענו שהיו איקס רשויות שהגישו ורק הן יכלו ליהנות מן הסבסוד של סל התרבות.
<רחל מתוקי: המנהלים - - -
יעקב מרגי: אני שואל שאלה, תני לי לסיים בבקשה.
יעקב מרגי: אני תושב של רשות מקומית, סל תרבות לא מעניין את ראש הרשות, יש לו צרות אחרות ולא הגיש ל'קול קורא', אז אני או מנהל בית ספר או מנהל בית הספר של הילדים שלי, רוצה לבחור מסל התרבות החדש ולקבל סיבסוד.
<רחל מתוקי: ראו, אנחנו - - -
יעקב מרגי: ואני לא שואל סתם, את מציגה, הצגת את זה קודם בצורה אחרת.
<רחל מתוקי: אתה שואל נכון.
<רחל מתוקי: ראו, לנו יש עניין שכשנכנסים לרשות, שכל ילדי הרשות, מגיל שלש ועד שמונה עשרה, יהיו בתוך סל תרבות.
<רחל מתוקי: המנגנון שלנו, דרך הרשות המקומית - - -
יעקב מרגי: אתם מבינים למה שאלתי?
יעקב מרגי: שכל ילד זכאי ליהנות מהסל הזה - - -
מירב בן ארי: מה הבעיה כאן?
יעקב מרגי: תנו לי רגע ,לא, לא, תני לי, תני לי רגע, אם כבר עושים שינוי, גבירתי.
נחמן שי: זו שאלה מאוד חשובה.
יעקב מרגי: תקשיבו, תקשיבו, תקשיבו טוב טוב.
יעקב מרגי: אם כבר עושים שינוי ואני אגיד לכם, לא מעניין אותי, אמרתי לכם, כל אחד צועק שכואב לו וכל אחד שומע מה שהוא רוצה לשמוע.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת, אם כבר עושים שינוי, איך אני דואג לאינטרס שלי, כחבר כנסת, כיו"ר ועדה לאומית, שמכסימום ילדי ישראל ייהנו מהסל הזה, שמכסימום היוצרים והיצירות ייהנו מהחשיפה ולא רק, רגע - - -
דב חנין: ולא לבטל את - - -
יעקב מרגי: רגע, אבל ברגע שאת אומרת לי שאת כבר עושה שינוי ומגדילה את התקציב, אז אני אומר לך שהחשש שלי הוא שהשינוי לא יהיה כל כך גדול, תנו לי רגע, אלא אם כן תשכנעי אותי אחרי שאני אסיים לדבר, ואם לא תהיי עסוקה בלענות לי מיד אז תביני מה שאני רוצה לשאול.
יעקב מרגי: אני מצפה שמה שיקרה הוא כזה: שאותן רשויות שלא הגישו עד היום, לא הגישו מכמה סיבות, יכול להיות כלכליות, אל תעשי לי ככה, יכולות להיות כלכליות, סדרי עדיפויות שלהן ועוד כל מיני שיקולים אחרים.
יעקב מרגי: יש גם כאלה שהתרבות לא מעניינת אותן, או שהתרבות אצלן נמצאת במגרש הכדורגל ותו לא, או שהתרבות נמצאת במשהו אחר, במסעדות ותו לא.
יעקב מרגי: כל אחד והתרבות שלו.
יעקב מרגי: אמרנו פעם שתרבות היא מתרבה.
יעקב מרגי: בשולחן הזה דיברנו הרבה על תרבות.
יעקב מרגי: אנשים יוצרים תרבות.
יעקב מרגי: זה שתגדילי את התקציב והִגדלתם – תבורכו.
יעקב מרגי: זה שפתחתם את מספר היצירות והיוצרים תבורכו אבל, זה שעדיין, עדיין, אני לא בטוח שהמספר יגדל ממאה רשויות למאה שלושים רשויות, אז יש פה חשש להחמצה.
יעקב מרגי: כי אם את עושה 'קול קורא' אז הייתי שׂם, נגיד, שמתי 'קול קורא', בסדר, אני יודע איך מעבירים 'קול קורא', החשש שלי שהמספר לא יגדל, אולי יתווספו חמש רשויות ולא מעבר לזה.
<חיים הלפרין: זה לא השינוי - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, אם כבר, אני אומר לכם, אני אקרא לכם כאן בסוף הדיון, לבחון שינוי נוסף, לוודא שמכסימום רשויות ואם כבר אתם סומכים על מנהלי בתי הספר, הרי הוא מנהל בית ספר שלכם, לא של איזו קולוניה או רשות אוטונומית אחרת, אז אם אתם סומכים על מנהל בית הספר, שהוא בחינוך הרשמי, הרי ממילא אתם לא - - - שהוא לא על שולחנכם, אם סומכים עליו אז אני רוצה לדלג על ראש הרשות.
יעקב מרגי: הוא גבה מההורים, תנו לו למצות את זה.
יעקב מרגי: למה להעניש אותו עם ראש הרשות שלו?
יעקב מרגי: למה לא לאפשר את זה?
יעקב מרגי: אם כבר אתם פתוחים ותחשבו על זה עד סוף הדיון, בהמשך, אני רוצה תשובות על הקטע הזה.
<רחל מתוקי: אחד זה "וגם וגם".
<רחל מתוקי: מהניסיון שלנו עם 'קולות קוראים' – ואני כן רוצה לתת לך דוגמה, הילדים והנוער.
<רחל מתוקי: אנחנו עושים סך הכול בשלש או ארבע השנים האחרונות פעילויות בקיץ, ואם פעם כל פעילויות הקיץ, לילדים ונוער, היו רק ברשויות החזקות שהיו להן יחידות נוער וכו', אז אחרי שיצאנו עם 'קול קורא' כל הרשויות במדינת ישראל נרתמו ל'קול הקורא' הזה וקרו דברים נפלאים, ברשויות שמעולם לא היו פעילויות קהילתיות המוניות ברמת הרשות בקיץ.
<רחל מתוקי: אותו דבר עשינו ברפורמת הסייעת השנייה, עם 'קול קורא' וכו'.
<רחל מתוקי: המנגנון של הרשות המקומית, אני אומרת "גם וגם", כי מנהל בית הספר יכול דרך הרשות המקומית וגם לא דרך ואני אסביר איך.
<רחל מתוקי: ההיבט הסבסודי צריך להיות דרך הרשות המקומית, כי יש יתרון אדיר לעובדה שלרשות המקומית יש איזשהו שֵכֶל שרואה את הילדים ברצף, מגן ועד י"ב, ורואה בדיוק מה הילד קיבל, דיברנו על כך שכל ילד צריך להיות חשוף לכל ששת הז'אנרים, ואנחנו מקפידים שכל שנה מגיל שלש עד שמונה עשרה, הוא יהיה חשוף, גם לתיאטרון וגם לקולנוע - - -
תמר זנדברג: אבל איך תוודאו את זה אם רק 30% הם בתו תקן?
תמר זנדברג: זאת בדיוק הנקודה.
תמר זנדברג: כל השאר - - -
יעקב מרגי: שאלת – תודה.
יעקב מרגי: תני לה לסיים.
<רחל מתוקי: לא סיימתי, שניה, מה שאני אומרת הוא שלא רק שאנחנו מחזקים את ועדות הרפרטואר ואת המתווה של סל תרבות, אלא אנחנו מרחיבים אותו, כלומר, כל מה שהיה בעבר, שכל ילד חייב לראות, להיחשף, לששה ז'אנרים שונים ובכל שנה שלושה ז'אנרים, אז אנחנו צריכים לראות את הרצף, מה קורה מגן ועד י"ב, כי בסוף הילד הוא שלם ואמנם הוא עובר משלב גיל לשלב גיל אבל, התפקיד של הרשות המקומית, יחד עם ועדת ההיגוי שיושבים בה נציגי מנהלים, נציג משרד ונציגי פעילות קהילתית, הוא לראות מה באמת ילד ראה לאורך כל הדרך כל השנים, אז אנחנו נקפיד מאוד - - -
יעקב מרגי: המדד הפריפריאלי.
יעקב מרגי: דברי אתי, דברי אתי.
יעקב מרגי: סליחה, המדד הפריפריאלי.
<רחל מתוקי: אנחנו הגדלנו מאוד את התיקצוב הדיפרנציאלי.
<רחל מתוקי: מה שאמרה חברת הכנסת מירב, שהערים הגדולות קיבלו תקציב מאוד מאוד גדול, אז עשינו שני דברים, גם הוספנו תקציב וגם הגדלנו את התיקצוב הדיפרנציאלי, כלומר, הערים החזקות - - -
יעקב מרגי: רגע, לא להפריע לי.
יעקב מרגי: מירב, שניה.
<רחל מתוקי: לטובת הערים במיצוב הסוציואקונומי, בישובים הסוציו-אקונומי הנמוכים יותר, כלומר - - -
תמר זנדברג: זה מצוין, אנחנו כולנו בעד.
<רחל מתוקי: התקציב משני מקורות, אחד מתוספת תקציב ושניים מהעמקת התיקצוב הדיפרנציאלי.
יעקב מרגי: תקשיבי, רגע, גברת מתוקי, לא, רגע, עוד דוברים לא דיברו, אני רוצה לשאול שאלה נוספת.
יעקב מרגי: החשש העיקרי שמתבטא פה של חברי הכנסת, הוא סוגיית ועדת הפסילה.
<רחל מתוקי: אז אני ברשותך אענה.
יעקב מרגי: רגע, את לא, את לא יודעת מה אני הולך לשאול.
יעקב מרגי: סליחה, אני תפקידי לנהל את הדיון, לעזור לחברי הכנסת מכל צבעי הקשת, להביא את מה שהם רוצים להביא, אז תרשה לי ברשותך.
יעקב מרגי: החשש הוא מאותה ועדת פסילה, יש תלונות, איך זה עובד?
יעקב מרגי: ממה מורכבת הועדה הזו?
יעקב מרגי: והאם ישנה בכלל ועדה?
<רחל מתוקי: אני ברשותך, רוצה להתחיל דווקא מהדוגמה שנתנו פה לגבי "עופר ודקל", שזו דוגמה יפה כדי להבין איך אנחנו עובדים.
<רחל מתוקי: ישנו מופע שקוראים לו "מלאך בתסמונת דאון", גם כשאני הייתי מנהלת בית ספר הבאתי אותו, שהוא משרת את מנהלי בתי הספר בהיבט של ההתנדבות.
<רחל מתוקי: כלומר, כשמגייסים את התלמידים להתנדב ולתרום לקהילה, אז מביאים כל מיני מופעים וזה אחד מהם.
<רחל מתוקי: מבחינה אמנותית, המופע הזה היה בסל תרבות, הוכר בסל תרבות, ועדות הרפרטואר אישרו אותו.
<רחל מתוקי: עם השנים, בגלל היבטים תרבותיים, באה ועדת הרפרטואר – ואני לא מתווכחת עם זה, דרך אגב, באה ועדת הרפרטואר ואמרה: בהיבט התרבותי זה לא איכותי ברמה כזו שאנחנו נכניס את זה לסל תרבות.
<רחל מתוקי: כאן המשרד, אפרופו הועדה, תיכף אתייחס לוועדה, הקמנו צוות, אני הקמתי את הצוות, שלחנו פסיכולוגים ואנשי חינוך, אנשי מִנהל חברה ונוער ואמרנו: תצפו בהצגה ואנחנו אישרנו את ההצגה הזו, שמנהלים יוכלו לבחור אותה ולסבסד אותה.