GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איילת נחמיאס ורבין: והיא אמרה לי: כל מה שאני שמעתי כל החיים זה שלא ייצא ממני כלום, פשוט כלום, כלום, כלום ואני אמרתי לה, אני הסתכלתי עליה - - -
יעקב מרגי: מישהי אמרה שעד שהיא הגיעה לאיזו מסגרת היא חשבה שקוראים לה 'תשתקי'.
איילת נחמיאס ורבין: כן, נכון, וא', אני אמרתי לה – ואני מלווה אותה, אגב, ואני אמרתי לה: את תהיי רופאה.
איילת נחמיאס ורבין: מה שלא יהיה את תהיי רופאה.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נדאג ללוות אותך ואת תהיי רופאה.
איילת נחמיאס ורבין: ולכן, אנחנו צריכים לראות, היום היא בת שבע עשרה ואנחנו צריכים להבין איך אנחנו מייצרים את אותו סל, סל קריטריונים, שהוא כל כך לא פשוט, תסלחו לי על ההשוואה הלא מתחייבת אבל היא כן משמעותית, כשאנחנו דנו, למשל, בחוק האותיסטים, אנחנו גם שאלנו את עצמנו, רגע, נכון, מהו סל הפתרונות?
איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו לא מסתכלים על אנשים שסובלים ממוגבלויות ומתאימים להם איזשהו סל?
איילת נחמיאס ורבין: גם פה אנחנו מוכרחים להבין שזה לא כל כך טריוויאלי – ואני חתומה על החוק של חברינו, חבר הכנסת מקלב, זה לא כל כך טריוויאלי לייצר את הדברים האלה אבל בעיקר, אנחנו חייבים להבין שאם אנחנו לא נייצר רשת בטחון אמיתית, רשת בטחון מאוד מאוד צפופה, שהחורים בה מאוד מאוד קטנים, אז אנחנו, את אותם נערי ונערות בסיכון, שמתגוררים בפנימיות, אנחנו נפגוש אותם גם אחר כך.
איילת נחמיאס ורבין: ורק לסיים, מוכרחה להגיד לך, נאזם, אתה יודע שאני מאוד אוהבת אותך, יושב כאן נאזם באדר בשקט, הוא סגן מזכירת הכנסת, צריך להגיד, הסגן המיתולוגי של מזכירת הכנסת המיתולוגית, הוא יושב כאן בשקט ומקשיב לדיון ואני מוכרחה להגיד לך שאני מאוד מתרגשת מזה.
<נאזם בדר: הכבוד כולו שלי.
יעקב מרגי: כל פעם שהוא מגיע לדיון שלנו - - -
איילת נחמיאס ורבין: זה באמת.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת את האמת.
יעקב מרגי: צפרא, תקשיבי, אני רוצה לומר לך - - -
איילת נחמיאס ורבין: אני אקשיב לצפרא ואני אצטרך ללכת לוועדת כלכלה.
יעקב מרגי: תקשיבי, מלים גבוהות וזה, בסדר.
יעקב מרגי: אמרנו אותן, את מכירה אותן וככל שתאמיני בהצלחה שלך במאבק הבא, בהסכם עבודה הבא שלך, כך תהיה מידת ההצלחה של ההסכם.
יעקב מרגי: אני יודע שיש מקצועות מסויימים, שקשה לשבות אתם והאוצר מנצל את זה.
יעקב מרגי: אני יכול להביא עוד הרבה דוגמאות והם נמצאים בתחתית סולם השכר של האוצר, של הממונה על השכר באוצר.
יעקב מרגי: אבל חייב להיות, כי גם המורים בשלב מסויים חשבו שזהו, זה לא זה.
יעקב מרגי: והרופאים חשבו שלא זה ורק שהם יצאו למאבק וידעו לגייס גם את הציבור לטובתם, הצליחו המאבקים.
יעקב מרגי: ואני חושב שזה צורך שהוא לא שלכם בלבד אלא צורך של החברה בישראל, צורך שלנו, ואנחנו נשלב ידיים, עם המגבלה הקואליציונית, מאבק עובדים זה לא קשור – קואליציוני - - -
איילת נחמיאס ורבין: יעקב, אתה זוכר שבאנו לסייעות בזמנו, אמרנו, שאם היו יוצאים למאבק למשל, על שכר הסייעות, גם על בתי אבות וגם במעונות, אז אני אמרתי שאני אקשור את עצמי לדחפור, באמת.
יעקב מרגי: לכן אני אומר לכן - - -
איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק האירוע.
יעקב מרגי: אני אומר לך, צפרא, על נערים חסרי עורף דיברנו, אתן לך את הרשות, בוודאי תדברי את על מה שחשבת לומר אבל אין ספק, שתדעי לך, הכנסת עשתה סוויץ', ואני חייב לומר, הייתה התלהמות בקדנציה הקודמת ואני זוכר את עצמי, כשיצאתי מדיון מסוים בוועדת זכויות הילד שלא הסכמתי עם הדובר, שהוא היה חבר לסיעה שלי, לא הסכמתי עם הדובר, כל הכבוד לו, יש גם נערים - - -
<צפרא דוויק: הוא כבר לא בכנסת, לשמחתי.
יעקב מרגי: יש נערים, יש נערים, תראי, יכול להיות שזה בא לו מאיזה מקום אבל אי אפשר לקבוע קביעה חד משמעית, כי יש גם נערים ונערות שיש להם עורף משפחתי והאינטרס הגדול לטובתם הוא להוציא אותם מהבית, כי הכלים והתנאים וסוג הבעיה.
יעקב מרגי: העניין של חינוך מחדש, זה לא בדיוק נכון, זה לא שחור לבן לכאן ולא שחור לבן לכאן ואנחנו כן חייבים לסמוך עליכם וסומכים עליכם שאתם תתנו, ואתם נותנים את חוות הדעת המתאימות ואנחנו רואים את ההצלחות ורואים גם את הכישלונות אבל, אין ספק, אין ספק שבסוף בסוף בסוף, כמו שאמרו שם בני ישראל במצרים "לבנים אומרים לנו עשה, ותבן לא ניתן לעבדיך".
יעקב מרגי: אנחנו מבקשים מכם תוצרת ולא נותנים לכם את הכלים, לא נותנים לכם כלי עבודה, לא נותנים לכם תנאי עבודה ולא אויר.
יעקב מרגי: יום כזה, שהוא יום גדוש בדיונים וסיכומים, ועוד יהיו לנו נאומים במליאה, אני חושב שיביא תועלת וברכה ואני, חשוב לי לשמוע את הדברים שלך, הפרוטוקול גם חשוב לו, כדי לנסח ולגמור עם הודעת סיכום.
יעקב מרגי: בבקשה, צפרא.
<צפרא דוויק: אז "קלעתי לדעת גדולים" כששאלו אותי היום, באחת הרשתות, איפה אנחנו עומדים עם הסקר הזה ואמרתי שאנחנו כמו העבדים במצרים, מקוששים קש ותבן ולא מצליחים ללבן לבנים.
יעקב מרגי: אז אני כיוונתי לדעת גדולים ולא שמעתי אותך.
<צפרא דוויק: זו גירסא דינקותא, גם שלך וגם שלי ושל כולנו.
<צפרא דוויק: קשה לי באמת, אני מוכרחה להגיד, עם האמירה הזאת ש"הכול תלוי בנו" ו"ככל שאנחנו נאמין במאבק" ואתה צודק, קשה לנו לשבות.
<צפרא דוויק: קשה לנו לעצור את כל הסיוע שאנחנו נותנים למאות אלפי משפחות ופרטים, בעיקר לחסרי ישע כמו קשישים וילדים, ואמנם ילדים שבפנימיות כבר יש להם איזושהי רשת ביטחון אבל אחרים ורבים, אין להם רשת ביטחון, קשה לנו מאוד לנקוט באמצעים קיצוניים.
<צפרא דוויק: כשאנחנו מגיעים לאוצר אז כך, המשנה לממונה שאחראי על הרווחה אומר:
<צפרא דוויק: אני לא יכול לדון בעניינים שלכם כי הבת שלי עובדת סוציאלית, ואומר הממונה על השכר: אני גם לא יכול לדון כי אחותי עובדת סוציאלית, אז היינו צריכים לחפש מישהו שהוא ערירי אבל הגענו לכחלון שהוא אמר: אין בעיה, אני אטפל בעניין הזה ומאז לא שמענו, אז מי שאנחנו צריכים שהוא יתחייב שהוא לצידנו, האחד והיחיד שבאמת יכול לבצע, זה שר האוצר.
<צפרא דוויק: כששר האוצר יעמוד בכנסת היום ויגיד: אני מתחייב לסייע לעובדים הסוציאליים לתקן את סולם השכר, שאנחנו לא נלך הביתה עם מינוס בבנק, שעובדת סוציאלית בת ארבעים עם תואר שני ושלושה ילדים, תביא הביתה רק 8,000 שקל – מזה אי אפשר לחיות, שלא יתייחסו אלינו כך, כי רובנו נשים, 83% מהמועסקים נשים, ונשים כידוע, לא בדיוק האוכלוסייה המועדפת, אנחנו עדיין מודרות ועדיין מוגדרות כנחותות ולא יסתכלו עלי - - -
<קריאה: תלוי אצל מי.
<צפרא דוויק: אצל מי שקובע.
<צפרא דוויק: כששואלים אותי "מה בעלך עושה?" - - -
יעקב מרגי: בכללי.
<צפרא דוויק: כשמישהו שואל אותי: מה בעלך עושה?
<צפרא דוויק: אז לפני שאני אומרת לו: אללה ירחמו, נפטר, אז שיבדוק טוב מאוד למה הוא בכלל שואל אותי את השאלה הזאת.
<צפרא דוויק: את כל אחת מהנוכחות כאן שואלים את השאלה הזאת ומצפים ממנה שתהיה נשואה לאיזה איש הייטק או לאיזה, סלח לי, חבר כנסת, כדי שתהיה מספיק הכנסה בבית, אז אנחנו לא במקום - - -
יעקב מרגי: אל - - - לא ממליץ.
<צפרא דוויק: אז אנחנו במקום שבו אנחנו צריכים שכנסת ישראל תעמוד ותגיד: אני דורשת ממשרד האוצר.
<צפרא דוויק: דורשת ממשרד האוצר, שיתחייב, שבשנת 2016 הוא משנה את סולם השכר שלנו, נותן לנו לחיות באופן ראוי ולא שנקבל סקר כל כך עצוב, כל כך עצוב, ששליש מהעובדים אומרים שהם צריכים עזרה משפחתית ואני אומרת לך, כבודו, הרבה יותר משליש, הם פשוט התביישו להודות בזה.
<צפרא דוויק: פשוט התביישו להודות בזה וגם, לא כל המשפחות יכולות לעזור.
<צפרא דוויק: יש עובדים סוציאליים שעובדים בחלקיות משרה כי זה פטנט שמדינת ישראל המציאה, עושים מכרזים גם בפנימיות ונותנים להם 40% משרה או 60% משרה, לכו תחפשו עוד חלקי משרה במקום אחר אבל איך אתה יכול לעשות את זה, כאשר אומרים לך שאת חצי המשרה שלך או את ה 40% או את ה-60%, תעשה בחמישה או ארבעה ימים בשבוע, איפה תמצא עבודה אחרת?
<צפרא דוויק: וכשאתה עובד בפנימיות אתה עובד בלי שעות בכלל, אתה עובד 24/7, 365 יום בשנה, אתה לא מקבל אפילו כוננות אחת, ואתה צריך להיות זמין כי אם ילד מציק לו משהו, וילד בורח וילד צריך מישהו וילד מתפרע – ואנחנו לא מקבלים בפנימיות רק ילדים שכל כך טוב להם, שבאו ממקום כל כך תומך, כמו שסיפרה כאן ניקול על הילדה שאמרו לה כמו לאחרים שכל החיים אמרו להם, אתם לא שווים, אתם לא יכולים, אתם לא מסוגלים, או שבכלל אין מישהו שיגיד להם משהו לטוב או לרע, הילדים האלה צריכים אותנו 24/7, 365 יום בשנה, אף אחד לא משלם על זה.
<צפרא דוויק: יש לנו כאלף עובדים סוציאליים בסידורים החוץ ביתיים, לעניין הועדה הזאת, והם מועסקים רובם בהעסקה קבלנית על ידי כל מיני עמותות שנותנות שירות למשרד הרווחה, למשרד החינוך ולמשרד הבריאות, יש לנו גם פנימיות פוסט-אשפוזיות.
<צפרא דוויק: ואני רוצה כאן לציין לשבח את דר' בני שיפר, מנהל החינוך ההתיישבותי, שאחרי שישבנו אתו פעמיים, הבין עניין והכריז, שלא יהיה יותר מכרז לפנימיות שמפעיל המינהל לחינוך התיישבותי, שלא לפי הסכם השכר של העובדים הסוציאליים, אלא רק לפי הסכם השכר של העובדים סוציאליים שזה היה הישג לא נורמאלי וכך יהיה.
יעקב מרגי: למה הוא לא הגיע היום?
<קריאה: הגיעה נציגה שלו.
<נתמר הלל: אני נציגה שלו.
<צפרא דוויק: גברת נתמר הלל, עו"ס נתמר הלל, שמנהלת השירות הסוציאלי - - -
יעקב מרגי: הוא לא פה?
יעקב מרגי: סיבה מיוחדת?
<נתמר הלל: עניין אישי.
יעקב מרגי: הרבה עניינים אישיים.
יעקב מרגי: גם בדיון קודם אמר לי: "עניין אישי" ולא הגיע.
<צפרא דוויק: אבל יש לו סיבות בכל זאת, למרות שהוא לא הגיע, יש לו זכויות כי הוא פתח את הדלת והוא אמר: לא יהיה יותר כדבר הזה.
יעקב מרגי: למי שמתרגש, אני אוהב לחשוב בקול.
<נתמר הלל: אנחנו נעביר את זה.
יעקב מרגי: אני אוהב לחשוב בקול.
<צפרא דוויק: עדיין, עדיין זה פותר בעיה חלקית כי כמו שאמרנו, השכר שלנו, גם אם הוא על פי ההסכם הוא לא מציאה גדולה ועדיין אין תנאים נילווים כמו שצריך.
<צפרא דוויק: מה שייתקן אבל, ואדוני כבר ציין את זה, או איילת ציינה את זה – זה סל.
<צפרא דוויק: אנחנו מדברים כבר שנים רבות מאוד על שצריך לחוקק חוק שירותי רווחה.
<צפרא דוויק: כולנו נסמכים על חוק הסעד משנת 1957 שמי שמסתכל עליו לא מבין בכלל על מה מדברים, מה זה הסעד הזה?
<צפרא דוויק: מה זו הבושה הזאת?
<צפרא דוויק: אנחנו דורשים שיחוקקו חוק חדש שייקרא שירותי רווחה 2016 - - -
יעקב מרגי: צפרא, את יודעת איך הוא ייראה?
יעקב מרגי: הרי לו יצויין שמישהו מכם, רגע, האם עשיתם עבודת מטה?
<צפרא דוויק: בוודאי שעשינו עבודה.
<צפרא דוויק: ביום העו"ס לפני שנתיים הגשתי הצעה לשולחן ועדת הרווחה, שח"כ כץ, שאז היה ח"כ, השר כץ אז היה ח"כ, הגשנו את זה כהצעה והוא אמר: יהיה.
<צפרא דוויק: ואילו היום כשהוא שר אז 'לא יהיה'.
<צפרא דוויק: למה 'לא יהיה'?
<צפרא דוויק: כי זה עולה הרבה כסף.
<צפרא דוויק: ובתוך החוק הזה צריך להיות סל שירותי רווחה, כמו שיש סל שיקום במשרד הבריאות, שהוא יוצא מן הכלל והוא פתר בעיות והיום לא צריכים לחפש ולקושש מן היקב ומן הגורן.
<צפרא דוויק: כך צריך להיות חוק שירותי רווחה, מעודכן, עם סל בתוכו שמגדיר בדיוק מה ילד פנימייה יקבל, מה ילד אומנה יקבל ומה מבוגר קשיש יקבל, זה מסדר את העניינים.
<צפרא דוויק: מי מתנגד לזה?
<צפרא דוויק: ניחוש אחד.
יעקב מרגי: האוצר.
<צפרא דוויק: ברור.
<צפרא דוויק: כמו שהם מתנגדים לעניין של - - -
יעקב מרגי: נמצאים אתנו האוצר, הם יגיבו אחר כך.
<צפרא דוויק: כמו שמתנגדים לעניין של תיקון המעמסה.
<צפרא דוויק: אני כבר לא מדברת על המעמסה של כמה תיקים יש לעובד סוציאלי וכל תיק תכפילו במספר בני משפחה, כי לא יעלה על הדעת שאם יש מקרה אחד במשפחה שהוא בבעיה מאוד קשה – לא חשוב איזו בעיה, שבני המשפחה האחרים לא באותה בעיה ולא סובלים מזה, אז זה ברור.
<צפרא דוויק: וכשאומרים קשיש, אז ארבע מאות תיקים – וכבר דיבר על זה מבקר המדינה, הרי ברור שיש לו גם אישה ויש לו ילדים, וגם אם נניח שרק הקשיש ואשתו אז זה כבר שמונה מאות איש שאנחנו מטפלים בהם וגם לתיקון המעמסה מתנגדים.
<צפרא דוויק: וכמה מעמסה יש לעובד סוציאלי בפנימיות?
<צפרא דוויק: הלוא גם הם לא יכולים לשאת יותר מאשר כמות מסויימת ובמכרזים האלה כותבים לפנימייה, תקן של עובד סוציאלי אחד לדוגמה, אז בשביל להרוויח או לחלק את זה, יחלקו את זה לשני עובדים, שני עובדים שעובדים בחצי משרה או שלושה עובדים שיעבדו ב- 33% משרה, וגם בזה נתקלנו.
<צפרא דוויק: איפה המקצועיות?
<צפרא דוויק: איפה ההדרכה?
<צפרא דוויק: איפה הקדשת הזמן?
<צפרא דוויק: אתם יודעים כמה זה עולה למדינת ישראל 'בהפוכה' – זה כשהמקצועיות הולכת לאיבוד.
<צפרא דוויק: אני אשקיע בעובד, חמש שנים העובד הזה יעבוד, אני אלמד אותו, אני אדאג שהוא יבין על מה הוא מדבר ואחרי חמש שנים הוא יגיד: שלא - - - להחתים.
<צפרא דוויק: האם לא חבל על הכסף?
<צפרא דוויק: זה כסף שהשקענו.
<צפרא דוויק: אני קוראת מכאן לוועדה הזאת לעשות סדר גם בעניין הזה ולדרוש שהמכרזים יצאו למשרות מלאות, שיבדקו את התנאים של המקצועיות, ידרשו הדרכה, ידרשו כוננויות וידרשו מעטפת גם לעובד הסוציאלי כדי שיוכל לעזור לילדים כמה שיותר.
יעקב מרגי: תודה צפרא.
יעקב מרגי: לפני שנשמע את האוצר, משרד החינוך, בבקשה.
<נתמר הלל: נתמר הלל, מנהלת האגף לשירותים פסיכוסוציאליים, במינהל לחינוך התיישבותי, משרד החינוך.
<נתמר הלל: יושבים כאן חבריי, עובדת סוציאלית פביאן, מפקח מלקמו, אם יש להם להוסיף אז תוסיפו מה שיש.
<נתמר הלל: אני אוותר.
<נתמר הלל: אני עשרים וחמש שנה בעבודה סוציאלית, התחלתי את העבודה שלי בפנימייה ואני רוצה להיות במעמד הזה, גאה להיות עובדת סוציאלית, זה מקצוע שבו אתה מרגיש מציל נפשות, זה נאמר קודם.
<נתמר הלל: אני רוצה להגיד, דובר על חסרי העורף המשפחתי ובהגדרה של ירון, נערים ונערות שאין להם לאן לחזור בסופי שבוע.
<נתמר הלל: יש לנו גם נערים ונערות, שלא יוצאים מן הפנימיות, לא יצאו כי יש להם מה לעשות בפנימייה.
<נתמר הלל: לפי הצדק הטבעי ילד צריך לגדול בחיק המשפחה כמו כל הילדים שלנו, אבל, ישנם ילדים - - - הפנימי שלהם הוא לא איתה.
<נתמר הלל: אני רוצה להגיד לך, אדוני יושב ראש הועדה, דיברה אורלי קודם, לפני שנה היה דיון פה, על עדכון של "סל לאור", דמי אחזקה בפנימיות, שנים הוא לא עודכן, אז אנחנו גם יכולים לייצר פתרון מכל מיני תקציבים אבל, הילדים שהם חסרי העורף המשפחתי, זה לא יטופל על הרצף אם אין דמי אחזקה, אז זה דבר אחד שאני רוצה לשים פה על השולחן.
<נתמר הלל: הדבר הנוסף, דובר פה במשך היום במסגרת הועדות השונות, על המעמסה, על תנאי העבודה ואנחנו מדברים על נערים ונערות שהדמות המשמעותית בפנימייה היא המדריך, היא המעטפת המקצועית של העובד הסוציאלי, ואם אנחנו לא נדאג שהשירות הזה יהיה יציב, אז יכולה להיות פגיעה נוספת באותם הנערים.
יעקב מרגי: יש לי שאלה, מאחר ואת מייצגת את משרד החינוך, את האגף שמטפל, האם את מרגישה שהפעילות שלך מתוקצבת בחסר?
<נתמר הלל: בוודאי, חד משמעית.
<נתמר הלל: אנחנו בפער מאוד גדול, גם התקנים שלנו, תקנים של - - -
יעקב מרגי: אני לא סתם שואל.
יעקב מרגי: כי יש שאלת המשך, למי שהתפלא למה שאלתי.
יעקב מרגי: האם יש מסמך שהגשתם לממונים?
יעקב מרגי: הרי יש כל שנה דיוני תקציב, כמחלקה מקצועית, האם הגשתם נייר עבודה שדורש תוספת תקנים, תוספת תקציב, תוספת לסוגיה הזו של הפנימיות?
<נתמר הלל: כל הזמן, כל הזמן, הוא נמצא על השולחן של האוצר, באמצעות משרד החינוך, באמצעות - - -
יעקב מרגי: האם אתם כמחלקה מקצועית, הגשתם?
<נתמר הלל: אנחנו כמחלקה – בוודאי.
<נתמר הלל: אנחנו בחסר היום, על השולחן של החשב שלנו, נמצא, איקס תקנים שאין לנו אותו.
יעקב מרגי: אז אם בני פישר היה פה הייתי אומר לו שאני מבקש את המסמך הזה.
יעקב מרגי: הוא לא פה אז אני מבקש באמצעותך, את המסמך האחרון, לפני דיוני התקציב, שמבקש ומציג את החסר, נבקש את זה לוועדה.
<נתמר הלל: נשמח להעביר לך את זה במיידי - - -
יעקב מרגי: הנייר - - -
<נתמר הלל: במיידי, כן.
יעקב מרגי: האם יש עוד מישהו?
<נתמר הלל: אני רוצה עוד משפט להגיד, בכל זאת, מבחינת ההבנה שלנו, עשינו מחקר לפני שבע שנים, בדקנו רטרואקטיבית מה עושים הבוגרים שלנו, מצאנו שבין 10%-15% מהבוגרים שלנו לא מצאו את עצמם.
<נתמר הלל: ניקול הזכירה את הנושא של בית בוגרים, הקמנו בהרבה כפרים בית בוגרים, התיקצוב שלו הוא שליש משרה, זה צחוק מעבודה, אז גם זה מופיע.
יעקב מרגי: לכן חשוב לי המסמך.
<נתמר הלל: אנחנו נגיש אותו, נעביר אותו, כן.
יעקב מרגי: משרד האוצר, יעל אגמון.
יעקב מרגי: את יודעת, אנחנו שמענו שבע"ה בשנה הבאה, ההסכם - - -
<יעל אגמון: ב-2016.
<יעל אגמון: במהלך השנה.
יעקב מרגי: במהלך השנה.
יעקב מרגי: זה יסתיים.
יעקב מרגי: האם את יודעת לומר לנו מגמות?
יעקב מרגי: כיוון?
יעקב מרגי: אני יודע שאת לא שר האוצר.
<יעל אגמון: כן, כן.
<יעל אגמון: במסגרת ההסכם עם העובדים סוציאליים – ועכשיו אני מדברת על כלל המסגרות, לא רק על מסגרות חינוך, ההסכם מול העובדים סוציאליים כלל שני עקרונות.
<יעל אגמון: הראשון הוא צו הרחבה, שיחול על עובדים סוציאליים בעמותות - - - זה גם חלק מהפנימיות.
<יעל אגמון: צו ההרחבה הזה צריך לצאת על ידי שר הרווחה בעבודה מול אגף שכר באוצר.
<יעל אגמון: הם דנים עליו עכשיו, הוא ייצא במהלך השנה והוא יגדיר שכר - - -
יעקב מרגי: אני אחדד את השאלה.
יעקב מרגי: יש הבנה באגף התקציבים, וגם אצל הממונה על השכר באוצר, את מי את מייצגת?
<יעל אגמון: אגף התקציבים.
יעקב מרגי: בסוף, כשמסכים הממונה על השכר באוצר, עדיין צריך אישור של אגף התקציבים, אז אני שואל אותך, זו הדינמיקה ואני שואל, האם יש הבנה שהעובדים סוציאליים, מזה שנים רבות, מעמדם נפגע?
יעקב מרגי: ששכרם, יחסית להשכלה שלהם, לעשייה שלהם, אינו תואם מול מגזרים אחרים?
יעקב מרגי: ראינו זאת בעבר בהוראה ושינינו, ובעוד תחומים אחרים, השאלה היא האם יש הבנה שההסכם הפעם הולך לקראת – ואני לא מצפה שתגידי לי באחוזים כי זו דינמיקה של משא ומתן, השאלה היא, בעקרון הכללי, האם את יודעת לומר לי, האם, מעבר לשינוי מינורי, או עדכון מינורי, האם הולך להיות - - -
<יעל אגמון: אני אסביר איך עובד ההסכם.
<יעל אגמון: ההסכם, מאחר והעובדים הסוציאליים הם פרוסים על פני המון מעסיקים, אז ההסכם לא עובד על - - -
יעקב מרגי: ברורה לנו סוגיית ההרחבה, ברורה לנו.
<יעל אגמון: אז ההסכם עובד בצורה של צו הרחבה, שרוב הסכומים בו כבר נקבעו בהסכם מול ההסתדרות, רק יש שם כל מיני בעיות טכניות שצריך לפתור אבל עובדים על זה, והצד השני של ההסכם הזה, הוא קליטה של כ-1,200 עובדים סוציאליים בתוך הרשויות המקומיות.
<יעל אגמון: פה למעשה, אתה לוקח עובדים סוציאליים שעבדו בתאגידים של הרשויות כשיש גם 150 תקנים שמיועדים לעובדים חדשים ברשויות ובעצם, משווה את התנאים שלהם לתנאי הסכם השכר של הרשויות, אז כמובן ששכרם יעלה והעמותות, זה מאוד תלוי, יש שוני מאוד גדול, יש עמותות שמשלמות את תעריף משרד הרווחה לעובד סוציאלי, וזה גבוה היום ב-1,000 שקל מן המינימום שצפרא דיברה עליו, שנקבע ב-2011.
<יעל אגמון: יש עמותות שמשלמות גם מעבר ל-8,000 שקל האלה ויש עמותות שלא עומדות בשכר המינימום ומשרד הרווחה – ואני בטוחה שגם משרד החינוך, עובד על פיקוח שכן ישולם המינימום.
<יעל אגמון: צו ההרחבה יעלה את המינימום הזה ואנחנו נעשה פיקוח כך שזה יעבור קדימה לעובדים.
יעקב מרגי: קיי., בבקשה.
<אריה אהרן: שמי אריה אהרן, אני באיגוד העובדים סוציאליים, יו"ר מחוז תל אביב והמרכז.
<אריה אהרן: אני רוצה להתייחס לדברייך, נציגת משרד האוצר, לגבי העניין של צו ההרחבה.
<אריה אהרן: אתה דיברת, כבוד היושב ראש, על שכר העובדים סוציאליים ואילו נציגת המשרד דיברה על ההרחבה ואני אגיד לכם מה ההבדל בין השכר לבין ההרחבה.
<אריה אהרן: השכר הוא השאלה מהו השכר שמקבלים – האם הוא שכר נאות או מספק.
<אריה אהרן: מה שהנציגה דיברה, מה שדיברת את, זו ההרחבה.
<אריה אהרן: מה זו הרחבה, הרחבה זה אומר שהעובדים סוציאליים שנמצאים, בערך 40% מהם, בעמותות ובספקי השירותים, יקבלו כמו עובדי המיגזר הציבור.
<אריה אהרן: מהי הבעיה שיושב הראש העלה?
<אריה אהרן: שבמיגזר הציבורי השכר מאוד נמוך, ואת אומרת לו, תשמע, אנחנו, מה שעשינו הוא, שכל העובדים הסוציאליים יקבלו לפי אותו שכר, שהוא נמוך.
<אריה אהרן: כלומר, אני מסכים אתך שיש פה איזה תיקון של עיוות מסוים, שאותם עובדים בעמותות קיבלו שכר עוד יותר נמוך ותנאים פחותים יותר אבל עכשיו את אומרת: אנחנו נשווה אותם למגזר הציבורי.
<אריה אהרן: כן.
יעקב מרגי: שמת לב מה הפניתי לצפרא?
יעקב מרגי: גם בלי מאבק, ובלי יציאה למאבק, ההסכם מסתיים ב- 2016, לגבי צווי ההרחבה היא אמרה לך במלים אחרות: ההסכם כבר נחתם, אנחנו הולכים ב- 2016 להרחיב אותו, מזה לא תבוא הישועה.
<אריה אהרן: נכון, נכון מאוד.
יעקב מרגי: מזה לא תבוא הישועה.
יעקב מרגי: זה אותו עדכון מינורי, הלוואי והיינו שמחים במצבם של עובדי הרשויות המקומיות, זה על אותה פלטפורמה.
יעקב מרגי: אין ספק שיצטרך להיות כאן מאבק רציני, מגובה, עם דעת קהל אוהדת, כדי להביא לאותו שינוי שאנחנו מדברים עליו, כפי שהיה בזמנו עם הרופאים, כפי שהיה בזמנו, לא מזמן, עם המורים ועם סקטורים נוספים.
יעקב מרגי: אין ספק שהעובדים הסוציאליים נשכחו שנים רבות בסוגיה הזו של שיפור מעמדם תנאי עבודתם וכו', לכן, זה חייב להיות בפס רחב, לא רק השכר כי גם השכר, תנאי עבודה, תקינה, המדינה לא אוהבת תקינה, תקינה היא מחייבת, היא כסף ואני מבין גם את האוצר, זה עניין של סדרי עדיפות, אבל אין ספק שאם מישהו חושב שזה יהיה בלי מאבק אז עולם כמנהגו נוהג.
<אריה אהרן: נכון.
<פנחס וייס: האם רק אפשר מילה אחת להגיד?
יעקב מרגי: רק חבל שלא נרשמת.
יעקב מרגי: כשאני רואה מי נרשם אז אני מחלק את הזמן לפי זה.
יעקב מרגי: והשעון, אתה לא רואה אותו, אני רואה אותו והוא מאיץ בי כל הזמן.
<פנחס וייס: שמי פנחס וייס, אני עובד סוציאלי, גאה להיות גם עובד סוציאלי חרדי.
<פנחס וייס: דבר אחד היה חשוב להגיד, בהמשך לדיון הזה, גם בנושא של השכר וגם בנושא של התפקיד, שהלקוחות שלנו לא כל כך אוהבים אותנו.
<פנחס וייס: לגבי מה שהיושב ראש אמר "תגייס את הציבור שלנו לטובתנו", אז אני חושב שאם בתקשורת ככה אומרים שאנחנו מרוויחים 17,000 לדייר אצלנו במסגרת, אז הציבור חושב שאנחנו באמת לוקחים את זה לכיס ובינתיים, במכולת אף אחד לא קיבל את הכסף שבתקשורת נאמר לנו.
<פנחס וייס: השאלה היא - - -
יעקב מרגי: רגע, זו בעיה כללית בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: כשאתה הולך לקנות מוצר פרטי אז אתה עושה השוואות, יורד לפרטים הקטנים, הופך את ההתוויות, מגדיל ובודק.
יעקב מרגי: לצערנו הרב, הציבור קונה ידיעות תקשורתיות, בלי - - - את השורות הקטנות.
יעקב מרגי: זה נכון לגבי הכלל, ותמיד אני קורא לחבר'ה הצעירים בוועדה ואני אומר: רבותי, אל תקנו לוקשים, תלמדו, תרדו לעומק, תשאלו את השאלות, תחקרו ותגיעו למסקנות בעצמכם.
<פנחס וייס: הבעיה היא פה שכשמורים עושים הפגנה אז יושבים עשרות הורים בבית עם ילדיהם ולא יכולים ללכת לעבודה בגלל שעכשיו שלושה ארבעה ילדים שלהם בבית והם תקועים, אז כל המדינה בבעיה אבל, כשאנחנו שובתים אז אנחנו לבד.
<פנחס וייס: אין מישהו ששובת אתנו.
<פנחס וייס: הלקוחות שלנו נמצאים בבית, הלקוחות שלנו נמצאים במעמד הנמוך ביותר כך שכמה שאנחנו נילחם, לא יהיה לנו את האנשים בתוך הכנסת - - -
יעקב מרגי: חזרתי ארבע פעמים.
יעקב מרגי: צפיתי את הדברים שאתה אומר.
יעקב מרגי: לכן חזרתי, גיוס דעת הקהל, גיוס אוירה אוהדת, הכנה למאבק, לא לצאת למאבק ולהגיד: אני שובת – כי הרבה שבתו וחזרו לעבודה כלעומת שבאו, צריך להכין מאבק ולא בושה ללמוד מסקטורים אחרים, אין מה לעשות.
יעקב מרגי: זה לא יבוא בצווי הרחבה, או עם מה שקורה במשק, כי את זה תקבלו בלי טובות של אף אחד אבל זה לא יביא את הבשורה לעובד הסוציאלי.
יעקב מרגי: רבותי, אפשר עוד לדבר על זה.
יעקב מרגי: קודם כל היה חשוב לנו, אנחנו, כמחוקקים, שתרגישו את החיבוק הזה ושאנחנו קשובים, מכירים, יודעים את הצרכים, במיוחד מי שמלווה את הסוגיות האלה, החברתיות, אם זה בוועדה לזכויות הילד, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ועדת החינוך, אלה הועדות המרכזיות שמובילות את הסוגיות האלה.
יעקב מרגי: אני מכיר את הקושי, מכיר את הדילמות שאתם נמצאים בהן ולא לחינם אמרה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אני לא מבינה את העובדים הסוציאליים האלה, הסבא היה עובד סוציאלי עם תנאים נמוכים, האימא עובדת סוציאלית ושולחת את הבן שלה להיות עובד סוציאלי והיא לא מבינה, שלפעמים גם הנשמה יש לה חלק, הדחף הפנימי והאמונה והשליחות, הכול מתערבב יחד אבל, אין ספק שהגיע הזמן שתהיה תמורה הוגנת וראויה, שתכבד את הבן אדם.
יעקב מרגי: רבותי, אנחנו אומרים, באקטואליה של הבעיה, שאוירה בית-ספרית תתן מורים טובים, נכון?
יעקב מרגי: תתן תכנים, תתן הכול בבית הספר, אוירה פדגוגית, לא יעזור כלום – האווירה, אז גם כאן, שהעובד הסוציאלי ייצא בבוקר עם גב זקוף, ייצא עם סיפוק, יחזור הביתה עם חיוך, יידע שעבד קשה אבל יידע שיש מי שמעריך אותו ומה לעשות, הערכה מתבטאת גם בתמורה, גם בשכר הוגן ובתנאי עבודה הוגנים.
יעקב מרגי: זו לא בושה, צריך לתקנן – כן, צריך לקבוע כמויות – כן.
יעקב מרגי: רבותי, עובד סוציאלי לפעמים עושה ניתוח כירורגי, תרתי משמע, וכמו שהכירורג צריך להיזהר כך גם הוא ולא לחינם חלק תוקפים, כי לא יודעים את המציאות, הרי בסוף העובד הסוציאלי הוא בן אדם, ואנחנו סומכים עליו ואנחנו שולחים אותו, יש מושג תלמודי "לא דומה תשמע לתחזה", שולחים אותו לראות, לחוש לדעת ולקבוע בסוף, אז אנחנו חייבים לעזור לו והעזרה היחידה שיכולים לעזור לו היא בתנאי שכר הוגנים, בתנאי עבודה וסביבה אוהדת, כדי שהוא באמת יביא את התוצאה הטובה לאותם ילדים, לאותם קשישים, לאותו כל מי שזקוק לו.
יעקב מרגי: אני אקרא נקודות לסיכום הדיון.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחבר הכנסת מאיר כהן על היוזמה הברוכה שלו ועל היום המרוכז הזה בכנסת.
יעקב מרגי: הועדה מציינת לשבח את עבודת העובדים הסוציאליים, על אף התנאים הקשים שבהם הם מתפקדים.
יעקב מרגי: הועדה דורשת להיטיב את התנאים של העובדים הסוציאליים, הן בשכר, הן בתנאי עבודה והן בהורדת מספר התיקים שכל עובד סוציאלי מטפל בהם.
יעקב מרגי: הועדה מציינת שיש אלפי ילדים בפנימיות, ללא עורף משפחתי, שיש לדאוג לילדים אלה ולתת להם את כל צרכם.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי, הגיל לא משנה את הקריטריונים, זה שהוא מגיע לגיל שמונה עשרה, לא משנה את הקריטריונים, התנאים שלו נשארים אותם תנאים ולכן, גם במשך שהותם בפנימייה – ואני מברך על היוזמות האלו שנוצרו בפנימיות, שלכאורה, גם הן, בגיל שמונה עשרה סיימו את תפקידן אבל יוצרות מגמות המשך של 18.
יעקב מרגי: הועדה תמשיך לעקוב אחרי הסוגיות האלו.
יעקב מרגי: הועדה תשמח לשתף פעולה, הנה, אני אומר לעובדים הסוציאליים, ביוזמות חקיקה, אז לא נצליח להעביר את כל חוק הרווחה במדינת ישראל אבל, פרוסה ועוד פרוסה, צעד אחר צעד.
יעקב מרגי: אני קורא לכם, הועדה קוראת לכם, להציג לנו יוזמות, הן בתחום החינוך והן בתחום הרווחה, לטובת אותם ילדים וגם לטובת העובדים הסוציאליים.
יעקב מרגי: יוזמות חקיקה, גם אם הן חלקיות, גם אם הן לא תמונת מענה כוללת, כדי להתחיל לשפר הן חשובות.
יעקב מרגי: אתם לא יודעים מה עושה דיון להצעת חוק אפילו שהיא חלקית וקטנה ומזערית.
יעקב מרגי: יש דיונים בוועדה, דיונים בוועדת שרים לענייני חקיקה וזה מחלחל, נכון, בסוף, תאמינו לי, הייתי חבר בוועדת שרים לענייני חקיקה, כולם רוצים לתמוך, כולנו מאמינים בזה, יש אילוצים תקציביים, יש גם משמעת קואליציונית, יש סדרי עדיפויות ולכן, לא לחינם אתם רואים שר שהיה פעם פה, ראה את הדברים כך ועכשיו כשהוא שר הרווחה הוא רואה את הדברים אחרת, כי בסוף הוא צריך להתמודד.
יעקב מרגי: לא שהשתנו לו המשקפיים, אלא שהוא ראה את הדברים גם מכאן וגם משם, יש אילוצים וסדרי עדיפויות.
יעקב מרגי: הועדה מודה לכם על ההשתתפות ואנחנו, כפי שאמרתי, נמשיך לעקוב אחרי הסוגיות האלו.
יעקב מרגי: כפי שהזכרנו, היום הילדים התחפשו ואנחנו כאן.
יעקב מרגי: הנושא – עתיד בית הספר ברנקו וייס בפרדס חנה כרכור, שלא אחת דיברה איתי על כך חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני אתן לה להתייחס.
יעקב מרגי: הכותרת דרמטית – עתיד בית הספר ברנקו וייס בפרדס חנה כרכור.
איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, עתיד בני הנוער שלנו, עתיד הילדים הוא באמת-.
איילת נחמיאס ורבין: ואני יודעת את יחסך לנושא, גם כיושב ראש ועדת חינוך וגם בכלל במליאה.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים על זה הרבה.
איילת נחמיאס ורבין: זה העתיד שלנו, של מדינת ישראל, ואני לא יודעת אם להגיד לצערנו, אבל זאת עובדה שיש בני נוער שזקוקים למערכת תומכת הרבה יותר, למערכת חינוך לא שגרתית, למערכת חינוך שיודעת לטפל באופן אינדיבידואלי, פרטני.
איילת נחמיאס ורבין: נמצאים כאן גם האנשים שפנו אליה, ההורים, מנהל הסדנאות, הדר פרי-יגור, חברת מועצה.
איילת נחמיאס ורבין: נמצאות כאן עפרה פרידמן, יחיאלה וסליחה שאני ברגע זה לא זוכרת את כל השמות, אפרת, שהן מעורבות במערכת מפתן, בהתנדבות צריך להגיד.
איילת נחמיאס ורבין: זה מאד מאד חשוב.