GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: תנו לפחות את בחודש הזה לתת את הטיפול האלטרנטיבי, צרו איזה מסלול.
יעקב מרגי: את הנהלים כותבים, הם גמישים.
יעקב מרגי: את יודעת מי לא רוצה להיות גמיש, אני אומר לך מי לא רוצה להיות גמיש במשרדי הממשלה, לא נעים.
יעקב מרגי: כן עירית.
<עירת ליבנה: רק להבין.
<עירת ליבנה: אני - - -
יעקב מרגי: אני פתחתי בזה שאני מכיר את הרציונל, מכיר ברציונל.
<עירת ליבנה: אבל ההבדל הוא כשאתה אומר, תכף נרחיב.
<עירת ליבנה: הסייעות שעובדות בחינוך הרגיל זה מורה מגשר שאין לו הכשרה, ילד שבא עם בעיות מורכבות אתה רוצה לתת לו שירות מקצועי - - -
יעקב מרגי: מסכים אתך, הכי טוב.
<עירת ליבנה: יכול להיות.
<עירת ליבנה: אני אומרת צריך לבחון את זה, כי דווקא תקופת הביניים הזאת יכולה רק לגרום לנזק כי אותה סייעת שבחינוך הרגיל אחרי שנתיים-שלוש או ארבע הופכת להיות אותו גורם, שאנחנו מכירים, סייעת רפואית, אני לא בטוחה שזה המענה שמקצועית - - -
יעקב מרגי: עירית, רגע.
יעקב מרגי: תקשיבי, אני בכוונה לא הלכתי לקיצון וידעת, הרי לקחת את זה עכשיו לקיצון שלא יהיה ניצול לרעה, צריך לוודא שלא יהיה ניצול לרעה, צריך לתת את הטיפול המרבי.
יעקב מרגי: יש חודש, נתתם, לצורך העניין ייקח לו חודש להשיג אותה, מה עושים בחודש?
יעקב מרגי: סליחה שהצעתי את הפתרון, אשאל אותך שאלה.
יעקב מרגי: מה הוא עושה בחודש הזה, איזה פתרון היית מתאמצת למצוא לו? הרי המערכת קיימת, הם יודעים לטפל בדברים, יש אנשי צוות.
יעקב מרגי: הוא בסך הכול מבקש את הסיוע לשרוד בחודש הזה.
יעקב מרגי: את יודעת מה, לתת 70% מאשר אפס.
יעקב מרגי: תחשבו, תבדקו את הסוגיה הזו.
יעקב מרגי: א', אתם צודקים, צריך לשמור על שלום הציבור.
יעקב מרגי: זה פקודה, אתם חייבים לעשות את זה.
<עדי ששון: אני אומר כמה מילים.
<עדי ששון: שמי דוקטור עדי ששון, אני ראש אגף שיקום במשרד הבריאות.
<עדי ששון: דבר ראשון, בכלל התפיסה של הבריאות בשנים האחרונות היא שהאנשים יצאו לקהילה ולבית, שלא יהיו מאושפזים ושלא יהיו מוסדיים.
<עדי ששון: כלומר הצפי, שיותר ויותר אנשים עם מגבלות ועם מוגבלויות רפואיות יהיו בקהילה.
<עדי ששון: צריך לדעת את זה ולהיערך לזה.
<עדי ששון: אני חושב, כמו שמכובדי כאן ציין, צריך לדבר, אומנם התחלנו בדיון על מונשמים, אבל חשוב שנדבר על אנשים מורכבים רפואית ולא רק מונשמים - - -
<עדי ששון: דבר השלישי שראינו ושמנו לב, יש שונות בהתייחסות ובשירותים שהילדים המורכבים מקבלים במערכת הרשמית לבין המערכת שאינה רשמית, לא מתוך התייחסות לצרכים של הילדים – אני חושב שאת זה אנחנו צריכים להסדיר.
<עדי ששון: זאת אומרת, אני חושב שצריך להסדיר את - - -
יעקב מרגי: מה החלוקה שלך בין הרשמי ללא רשמי?
<עדי ששון: החינוך, לצורך העניין, ראינו שמקבלים בחינוך משום מה החרדי פחות פיזיותרפיה כאשר הילדים הם אותם ילדים.
<עדי ששון: אני לא יודע מה הסיבה הרפואית לזה.
<עדי ששון: אני בא ממקצוע רפואי, אני לא יודע מה ההסכמים.
<עדי ששון: אני חושב שאם ילד צריך לקבל משהו אני לא חושב שזה תלוי באיזה מוסד בדיוק הוא נמצא.
יעקב מרגי: במיוחד שזה ברמה הבריאותית, אין ספק שלא צריך להיות הבדל.
<עדי ששון: כן.
<עדי ששון: ולכן אני חושב שבהחלט צריך להסתכל על זה בתמונה ולהסדיר את הספקטרום הזה, גם זה חלק- - -
יעקב מרגי: בממלכתי - - -
<מורית בארי: התקצוב הוא אותו תקצוב.
יעקב מרגי: אני כרגע עזבתי את התקצוב, אני עכשיו ברישום במוסדות הממלכתיים.
יעקב מרגי: לצורך העניין אתם נותנים רישיון הפעלה לבית ספר כזה?
<עדי ששון: אין מעורבות של משרד הבריאות בתוך מערכת החינוך.
יעקב מרגי: מכוח מה אותם גופים, הממלכתיים והמוכר שאינם רשמיים, מספקים טיפול רפואי, מכוח מה?
יעקב מרגי: איזה היתר, איזה אישור חוץ מאותה הסמכה שיש לאותה פונקציה?
<קריאה: בתקצוב?
<קריאה: ברישיון.
יעקב מרגי: אני לא בתקצוב.
יעקב מרגי: אני לא בתקצוב בכלל, עזבו את התקצוב עכשיו, שימו בצד.
יעקב מרגי: יוסי בר רצה לבקש סעד, בא משרד הבריאות, התגלה שהוא בכלל לא מוסמך, הוא לא מיומן ואם נרחיק לכת הוא אפילו לא מוסמך.
יעקב מרגי: אני אומר שאולי מחר-מחרתיים הוא יהיה חשוף, סליחה שאני אומר, לאיזו תביעה.
יעקב מרגי: מצד אחד הממלכה המתקצבת את השעות, מכירה בו.
יעקב מרגי: מצד שני באה זרוע שלטונית אחרת ואומרת, סליחה, "אלי"ן" מוגדר כבית חולים, נכון?
יעקב מרגי: אתם פועלים ברישוי - - -
<מורית בארי: בית הספר הוא חלק מבית החולים.
יעקב מרגי: עזבי, הוא חלק מבית החולים.
<מורית בארי: והילדים מוגדרים כילדים שנמצאים גם תחת אחריות של קופת חולים גם כשהם אצלנו.
<מורית בארי: בזה אנחנו יוצאי דופן וזה מאפשר לנו להחיל מסגרת הרבה יותר רחבה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לצאת עם תובנה מהדיון הזה שיש אנשים - - -
<קריאה: זה רק ב"אלי"ן" עכשיו, הוא בית חולים.
<אילן שי: בחוק חינוך מיוחד יש את ההגדרה של שירותים נלווים שכוללים שירותים פרא-רפואיים כחלק מהשירותים שצריך לספק לילדים במסגרות חינוך.
<קריאה: ורפואיים.
<אילן שי: ורפואיים, נכון.
יעקב מרגי: שי, בסדר, זה לגבי היתר לבית הספר.
יעקב מרגי: אתה כמשרד החינוך מכיר בו כבית ספר, נכון?
יעקב מרגי: אתה, סמל מוסד יש לך?
יעקב מרגי: קיבלת רישוי ממשרד החינוך?
<יוסף בר: גם חינוך וגם בריאות.
יעקב מרגי: הרי משרד החינוך לא מאשר סמל מוסד מבלי שהוא בודק: בריאות, בטיחות ואת הכול.
יעקב מרגי: תשמח לשמוע אדוני דוקטור עדי, חוק הפיקוח על מוסדות החינוך חל רק על המוכר שאינו רשמי.
יעקב מרגי: הילד במוכר, בממלכתי חשוף ליותר בעיות בטיחות.
יעקב מרגי: הלוואי והמערכת הממלכתית, ניסיתי לחוקק בקדנציות הקודמות, שיחילו בחוק הפיקוח את מה שמחילים על זה, קיבלתי התנגדות, אמרו שזה יעלה מיליונים רבים למדינה בקטע הזה, מה שמותר להשית על המוכר שאינו רשמי,.
יעקב מרגי: השאלה היא כזו, איפה הבעיה מול משרד הבריאות, לכאורה אם קיבלת אישור?
יעקב מרגי: איפה המוסדות המוכרים שאינם רשמיים פועלים שלא לפי הוראות משרד החינוך?
<עדי ששון: כעיקרון אנחנו לא אמורים, אין הנחיות שלנו.
יעקב מרגי: יוסי, תחזור על זה.
<יוסף בר: אני אסביר.
<יוסף בר: משרד הבריאות בעצם נותן אישור כללי לבית הספר, כמה תאי שירותים צריך, כמה גודל הכיתה וכו' וכו'.
<יוסף בר: כשמשרד הבריאות בא לבקר אצלנו במוסד - - -
יעקב מרגי: למה הוא בא?
<יוסף בר: הוא בא כי יש המנהלת הנפתית או איך שלא נקרא לזה, המנהלת הנפתית המאוד מאוד יוזמתית, כשהיא שמעה שמעניקים שירותי רפואה בתוך בית הספר, היא הגיע לעשות ביקורת - - -
יעקב מרגי: איזו נפה אתם?
<יוסף בר: אנחנו דרום.
יעקב מרגי: דרום, באר שבע?
<יוסף בר: באר שבע.
יעקב מרגי: הדסה עדן?
<יוסף בר: אני לא זוכר את שמה.
יעקב מרגי: דוקטור הדסה עדן קיימת במחוז הדרומי?
<יוסף בר: לא זוכר את שמה.
<יוסף בר: היא באה למוסד והיא אמרה: 'אני רוצה רגע להבין.
<יוסף בר: כשאתם עושים סקשן לילד, האם אתם משתמשים במזריקים חדשים או במזריקים משומשים?".
<יוסף בר: אין לנו מושג.
<יוסף בר: אומרת המורה: 'אני למדתי בחינוך מיוחד, אני אוכל להסביר לך מה אני עושה במקרה חינוכי'.
<יוסף בר: בכל זאת, איך משתמשים, לוקחים את המזרק ושטופים אותו'.
<יוסף בר: 'מחר בבוקר אני מוציא צו סגירה'.
<יוסף בר: - - -
<קריאה: בצדק.
<יוסף בר: בצדק, בוודאי בצדק.
<יוסף בר: נכון, יפה מאוד, אבל אם אין אחיות, אני שמח על ההערה הזאת - - -
יעקב מרגי: רבותיי, יוסי תיאר לכם את המקרה הכי קיצוני כדי שתבינו את המציאות שהוא נמצא בה.
<עדי ששון: לא.
<עדי ששון: יש לו אחיות ואחיות צריכות לדעת את החלק המקצועי שלהן.
<יוסף בר: אני רוצה לספר לך, סקשן שצריך לעשות לילד ואין אחות, מי יעשה, נשלח אותו הביתה?
<יוסף בר: בוא תעזור לי, עכשיו תפתור לי דילמה.
<יוסף בר: מה עשינו - - -
<חן לוי: מתקשרים להורים באחת בצהריים לבוא לקחת את הילד כי אין אחות, ולא משנה איפה ההורים שלו נמצאים כרגע.
<יוסף בר: מה עשינו, לקחנו את כל הסייעות שלנו ואת כל המורות שלנו, העברנו להן שלושה ימי הכשרה בסיסיים.
<יוסף בר: הנה, אני שמח שאתם מנענעים בראשכם ללא, כי גם אני אומר לא.
<יוסף בר: זאת הסיבה שאנחנו יושבים פה עכשיו, כי אני לא מוכן להחזיק את הכיתות האלה- - -
יעקב מרגי: אתם מבינים למה אני פגעתי ביוסי ואמרתי לו 'אולי אתה רוצה לברוח'.
יעקב מרגי: למה הוא צריך לקחת את האחריות הזאת על עצמו?
<מורית בארי: הוא אכן לא צריך לקחת.
<מורית בארי: אם מותר לי לומר.
<מורית בארי: באמת - - -
יעקב מרגי: אם יוסי לא ייקח אחריות, כמה ילדים אתה פולט?
<יוסף בר: אנחנו הודענו ל-11 ילדים שהם לא יכולים להמשיך אצלנו בשנת הלימודים הבאה.
<עירית ליבנה: אבל בין הקיצוניות הזאת של לתת לאנשים שלא עברו שום הכשרה לבין לבטל את זה, הרי יש מנגנון ברור.
<עירית ליבנה: כמו שאמרנו, ילדים בחינוך הרגיל, כן, הם עם אותם צרכים, הם מונשמים עם טרכאוסטומיה, משולבים יש להם מלווה אישי שעבר הכשרה ייעודית חתומה.
<עירית ליבנה: על פי חוזר מנכ"ל משרד הבריאות, אם המלווה הספציפי הזה לא נמצא באותו יום ולא מגיע - -
יעקב מרגי: זו הסייעת הרפואית?
יעקב מרגי: היא עוברת השתלמות?
<עירית ליבנה: במרפאה שבה מטופל הילד, משרד הבריאות עם - - -
יעקב מרגי: זה קיים?
<יוסף בר: בוודאי שזה קיים.
<עירית ליבנה: אבל לא קיים בחינוך המיוחד באופן אבסורדי.
<עירית ליבנה: אותו סידור מצוין אסור לו להתקיים במסגרת החינוך המיוחד ומכאן נובעת כל הבעיה.
<עירית ליבנה: לו זה היה קיים - -
יעקב מרגי: זה עולה כמעט בכל הדיונים סביב החינוך המיוחד.
יעקב מרגי: ברגע שאתה במסגרת הייעודית מורדים לך את המעטפת התומכת, כשאתה משולב, נותנים לך.
יעקב מרגי: זה הדקדקנות, דקדוקי העניות שאני רואה במערכת.
יעקב מרגי: אני מבין את המערכת, שלא תבינו אותי לא נכון.
יעקב מרגי: אין לנו עניין לשפוך את מה שאין לנו בשפע.
יעקב מרגי: אבל, לבחון עניינית לגופו של עניין מקרה-מקרה באופן פרטני, להגדיר את זה באופן כללי בחינוך המיוחד כמכלול מבלי להסתכל על המקרה הספציפי, זאת החלטה לא אחראית.
<עירית ליבנה: אבל יכול להיות מצב ולפחות מבחינת ההכשרה הזאת, עזבו לרגע את החסר, היא באלף מונים יותר מאשר סייעת רפואית מבחינת ההכשרה.
<עירית ליבנה: יכולה להיות זליגה ובריחה למראית עין אפילו תקציבית, אבל היא יכולה להיות אקטיבית, דיברו פה על תקצוב של סייעת.
<עירית ליבנה: זה יהיה איזה פתח של בריחה שבמקום להעניק שירות שהוא הרבה יותר מקצועי, כי הילד המורכב הזה צריך.
<עירית ליבנה: לא סתם הגדירו רופא ואחות, לכיוון של - - -
יעקב מרגי: עירית, קחי אותי, לו יצויר שאני כהורה עם מקרה ספציפי כזה, אני עכשיו בדילמה.
יעקב מרגי: יש לי סל שירותים שאני זכאי לו.
יעקב מרגי: הבן התקדם וההורים האלה רוצים לשלב אותו במערכת.
יעקב מרגי: המרחק בין שהם ישאירו אותו במסגרת החינוך במצב הזה ועם סל השירותים שלו, אני שואל אותך, למה שהסל הזה לא ילך איתו לכל מקום?
יעקב מרגי: למה שהסל הזה, זה הרציונל אלא אם תיקחו איש מקצוע שיבוא ויאמר ספציפית.
יעקב מרגי: תגידי סליחה, אתה לא אוהב הגדרות כלליות, גם אנחנו לא אוהבים הגדרות כלליות.
יעקב מרגי: תודי שיש לך יכולת לבחון מקרה, מקרה, מקרה – אני אלך אתך.
יעקב מרגי: אין לי עניין לשחרר רסן לגמרי, אבל אין לנו עניין לחיות כך.
יעקב מרגי: יש הרבה שטחים אפורים ואת מבינה את הדילמות של ההורים.
יעקב מרגי: אני מודה להורים פה, הם פה בשביל כל ההורים.
יעקב מרגי: לוי ואימא של רמז, הם בשביל כל הילדים.
יעקב מרגי: אני בכוונה חשפתי את הקטע של משרד הבריאות.
יעקב מרגי: זאת לא חכמה רבותיי, בגוף ריבוני, מטבע הרבים הרבה רשויות מטפלות בילדים כאלה, נוגעות בילדים כאלה.
יעקב מרגי: אבל, אי אפשר לומר 'אתה לא יכול כשאין מענה'.
יעקב מרגי: אין סתירה, גם המטפלות שלך עוברות את אותה הכשרה שעוברים אחרים ומשרד הבריאות אומר שכנראה זה לא מספיק, לא מספיק ומישהו צריך לתת את הדעת לזה.
<יוסף בר: נכון, אבל בעניין הזה באמת ציינו שיש פה אפליה ברורה מאוד.
<יוסף בר: את אותו טיפול אפשר לתת במסגרת רגילה על ידי סייעת רפואית ובמסגרת של חינוך מיוחד לא, שם הסייעת הרפואית לא תעזור, רק אחות.
<רוית גולדנר-להב: אני רוצה לציין משהו.
<רוית גולדנר-להב: במשרד החינוך ברשמי ובלא רשמי יש כרגע כ-1,200 ילדים עם צרכים רפואיים בחינוך המיוחד שמקבלים שירותי אחות.
<רוית גולדנר-להב: צריך להבין שהתמונה רחבה מאוד, מדברים על הרבה מאוד ילדים- - -
יעקב מרגי: איזו אחות, אחות בית הספר?
<קריאה: אחות צמודה.
יעקב מרגי: צמודה.
יעקב מרגי: 1,200 שאושר להם והם משולבים בחינוך המיוחד.
<סיגל סטריער: הבן שלי גם הוא בחינוך המיוחד, הוא עם סייעת.
<רוית גולדנר-להב: זה על פי מכרז ברשמי - - -
יעקב מרגי: מה הממוצע של תלמידים בכיתת חינוך מיוחד?
<רוית גולדנר-להב: תלוי בלקויות, אבל הילדים שמקבלים את הטיפול הפולשני, לרוב הם נמצאים בכיתות המורכבות יותר של לקויות פיסיות קשות או פיגור מורכב, זה בסביבות שישה-שבעה תלמידים בכיתה כשיש מורה סייעת על פי התקן ואחות צמודה.
<רוית גולדנר-להב: זה שירות שרוב המקרים, כי אני לא רוצה ש- -- יומיים, מדובר על כמות מאוד גדולה של תלמידים שמוזנים, שמקבלים טיפול תרופתי וזריקות במהלך היום, שמקבלים צנתור או סקשן, אנחנו יודעים על 1,200 תלמידים.
<רוית גולדנר-להב: זה סדר גודל של 800 אחיות שנמצאות ברחבי הארץ שנותנות שירות טוב לתלמידים האלה.
<רוית גולדנר-להב: אני גם לא רוצה שניקח את זה למקום אחר שהוא קצת - - -
יעקב מרגי: למה הם לא נהנים מהשירות הזה?
<רוית גולדנר-להב: יש להם את השירות הזה, אבל כמו שיוסי אומר, הם מתקשים למצוא את האחיות.
<קריאה: אבל למה הם צריכים למצוא את האחיות?
<יוסף בר: שוב, אמרתי, התקצוב הוא לא פרופורציונלי.
<יוסף בר: התקצוב עומד על סדר גדול של 50 שקל לשעה בודדת לאחות.
<יוסף בר: 220 שקל לשעה שבועית - -
יעקב מרגי: עלות.
<יוסף בר: כן, עלות.
<אילן שי: אני חושב שלפחות לטובת חלק מהאנשים כאן יש להסביר שיש הבדל עקרוני בנושא של העסקת כוח אדם בין מוסדות מוכרים שאינם רשמיים לבין מוסדות רשמיים, כאשר מוסדות מוכרים שאינם רשמיים הם מוסדות שקיבלו רישיון.
<אילן שי: עמותות שקיבלו רישיון להפעיל בתי ספר, יש להן באופן כללי איזו אוטונומיה מבחינת העסקת כוח אדם אצלם.
<אילן שי: משרד החינוך מעביר להן תקציבים כדי שיעסקו כוח אדם ולא מגייס עבורן כוח אדם שלו.
<קריאה: אבל אני לא מבינה את ההבדל.
יעקב מרגי: ההורה לא מעניין אותו.
יעקב מרגי: שי, אני לא בא בטענות אליך, אתה במשבצת שלך חייב לעבוד לפי, במיוחד שאתה בא מהלשכה המשפטית.
יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה כאחד שמשקיף מהצד, בסדר?
יעקב מרגי: צריך לשים את הנתונים.
יעקב מרגי: הממלכה לצורך העניין בחינוך המיוחד, כמה המדינה משקיעה להעסיק את אותה אחות לעומת המסגרת שלו?
<אילן שי: אני לא יכול לתת עכשיו את התשובה - -
יעקב מרגי: אל תעני לי, אני אומר לך.
יעקב מרגי: בוודאי ובוודאי שזה עולה יותר.
יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה, את מסוגלת למצוא אחות באותו הסכום שאת מקציבה לו?
<עירית ליבנה: הבעיה של למצוא אחיות, ברור שגם בשירותי הבריאות בחינוך הרגיל - -
<קריאה: יש מחסור באחיות.
<קריאה: אבל התקציב.
יעקב מרגי: אני הבאתי עכשיו לצורך העניין 2,000 אחיות מרומניה, בסדר?
יעקב מרגי: עזבו את זה עכשיו, יש אחיות.
יעקב מרגי: בפועל כנראה, אין לי את הנתון ולכן אני אומר בהסתייגות, כנראה מה שהממלכה מרשה לעצמה, אני מבין את הרציונל בין המוכר לבין המוכר שאינו רשמי בתלמידים רגילים, יש לממלכה עניין לחזק את החינוך הממלכתי, אני מבין את הרציונל.
יעקב מרגי: גם כשאני בא מהחברה החרדית אני לא יכול לתת סיוע למוכר שאינו רשמי.
יעקב מרגי: שר החינוך אומר: 'שמע, אם אני אתן לך את אותם תקציבים כמו שאנחנו נותנים לממלכתיים, אז למה שיבואו אלי'.
יעקב מרגי: אני מבין את ההבדלים בתקצוב והוא קיים והוא בולט, אבל כמדברים על ילדים עם צרכים מיוחדים, הגופים, העמותות האלה התנדבו, הם קמו לטובת המדינה.
יעקב מרגי: אלא אם תבואי ותגידי לי ביושר, גם רוית וגם עירית אמרו לי ביושר: 'אתה יודע, אנחנו יכולים להסתדר גם בלי –'.
יעקב מרגי: אני לא רואה את זה שם.
<עירית ליבנה: בממלכתי יש מכרז שבו הספק לקח על עצמו עם אותו תקצוב והוא עושה - - -
<יוסף בר: לא.
<יוסף בר: לא אותו תקצוב.
<עירית ליבנה: את ההתחשבנויות שלו שהם איגום משאבים למינהו, אולי זו היכולת של ספק.
<עירית ליבנה: גם אנחנו קונים את השירות הזה.
<עירית ליבנה: להזכירנו, זה היה של משרד הבריאות.
יעקב מרגי: זה עולה אותו דבר?
יעקב מרגי: עולה לכם אותו דבר כפי שאתם מתקצבים - -
<יוסף בר: אני קראתי את המכרז- - -
יעקב מרגי: תן לי, יוסי תן לי לעזור לך.
יעקב מרגי: אני אומר לך שתבדקו את עצמכם, בסדר?
יעקב מרגי: תבדקו.
יעקב מרגי: בעוד עשר דקות אני חייב להגיע לסיכום.
<חן לוי: אתם דיברת על עניין הליווי של הילד ועל עניין הסייעת הרפואית.
<חן לוי: ברמה הפורמלית אולי זה נחמד, אבל בפועל בשטח למצוא סייעת מלווה בהסעה, אני לא מדברת בכלל כרגע על המקום, זו בעיה בפני עצמה.
<חן לוי: הסייעת אמורה להיות בבית שלי בבוקר- - -
יעקב מרגי: שמעת את ההערה העוקצנית שלי לגבי ההסעות?
יעקב מרגי: אנחנו הגענו לסייעת, אבל שהמיניבוס יהיה ראוי ומתאים, שהנהג יעבור הכשרה.
<חן לוי: שמישהו יחזיר אותה אחר כך הביתה.
<חן לוי: שלא נדבר על זה שאני ספציפית אין לי עובדת זרה בבית, אבל גם אם הייתה לי לא היה- - -
יעקב מרגי: שמונה חודשים ממתין לתקנות - - -
<חן לוי: אימא שלי מלווה את ינון כי אין לנו בכלל מישהי אחרת שתיקח אותו למסגרת.
יעקב מרגי: אני יודע שאין תקנות כי אני שמונה חודשים מצפה ממר שמעון אבני, תוך שבוע בדיון הראשון ובדיון השני הוא לא הבין למה אני בא אליו בטענות, הוא לקח את זה אישית וזה עבר.
יעקב מרגי: מהדיון השני אני הייתי רגיש ורחמן ועברו חודשיים וחצי.
<אילן שי: אני משתתף יחד עם שמעון אבני בהכנה של התקנות - - -
יעקב מרגי: לוקח לכם הרבה זמן.
<אילן שי: מחר יש לנו דיון אצל המנכ"לית שבו אנחנו מציגים את הטיוטה.
יעקב מרגי: אני מקווה שזה לא יביא נזיפה, ואני יודע לנזוף.
<אילן שי: אומנם אנחנו מציגים את הנוסח למנכ"לית מחר, אבל עדיין יש שלבים שצריך לעבור.
יעקב מרגי: אני אמרתי לך, אני קדנציה חמישית בכנסת ואני יודע מה זה תקנות, יודע.
יעקב מרגי: הגיע הזמן שמשרד המשפטים ישיל מעליו את הסמכויות שהוא לקח על עצמו.
יעקב מרגי: אם לא מסוגל לעמוד בזה, שיסמיך אותך כמו שהוא מסמיך אותך לתת חוות דעת למשרד, לשר.
יעקב מרגי: שיסמיך אותך לתקן תקנות ויסמוך על דעתך שתעביר את זה.
יעקב מרגי: הוא לא צריך תחנה אצלנו של עוד ארבעה-חמישה חודשים.
יעקב מרגי: זה היה בדיון שנמצא בוועדה לביקורת המדינה, אבל זה לא המקום.
<יוסף בר: אני חוזר להצעה שלי להקמת וועדה.
<יוסף בר: אנחנו בלוח זמנים מאוד מאוד צפוף.
<יוסף בר: אנחנו את ההחלטה לסגור את הכיתות כבר קיבלנו.
<יוסף בר: כמו שאימא של ינון לוי אמרה בצער רב, היא קיבלה הודעה על כך.
<יוסף בר: הודענו את זה למשרד החינוך, הודענו את זה לרשויות המקומיות.
<יוסף בר: אנחנו חייבים להצטופף ללוח זמנים מאוד מאוד צפוף, באמת להקים וועדה בין משרדית שיהיו בה חברים כל האנשים, שלא נשמע: 'זה לא קשור אלי וזה לא קשור אלי', שיהיו בה חברים: בעלי בעלויות כמו שהצעתי, הורים, משרד הבריאות, משרד הרווחה ומשרד החינוך כדי לבדוק האם אנחנו מסוגלים להגיע לפתרון או לא.
יעקב מרגי: אני רוצה שתחדד.
יעקב מרגי: מה אתה מצפה מהוועדה הזאת?
<יוסף בר: אני מצפה שהוועדה תייצר תקינה.
<יוסף בר: אני לא מדבר על תקצוב, תקצוב זה סעיף נוסף.
יעקב מרגי: משרד החינוך לא יודע לייצר תקינה - - -
<יוסף בר: עד רבה, שמשרד החינוך ייצר תקינה בעצמו.
<עירית ליבנה: קודם כל, משרד החינוך נעזר תמיד במשרד הבריאות וגם בכתיבת המכרז.
<עירית ליבנה: עזבו, באמת יש את המנכ"לית שתקבל את ההחלטה.
<יוסף בר: אבל משרד החינוך, גברת ליבנה - - -
<עירית ליבנה: וועדה בין משרדית זה בהחלטה, אני לא אומרת כן או לא, אבל זה לבוא למנכ"לית.
<יוסף בר: אבל כשמשרד הבריאות קבע סל של פרא-רפואי, משרד החינוך היטב לצפצף על הסל הזה ולקצוץ לו 30%, זה קרה - -
<אילן שי: זה כתוב בחוזר מנכ"ל מה צריך, שה-30% הנוספים הולכים בהתאם לסדרי עדיפויות.
<יוסף בר: נכון, ה-30% הולכים ל- - -
<אילן שי: במשך שנים המוכר שאינו רשמי קיבל 100% למרות מה שכתוב בחוזר מנכ"ל.
<יוסף בר: מי שכתבה את חוזר מנכ"ל היא דוקטור לאה שקד, יש לנו מכתב, היא כתבה את זה ואתה לא יכול להתווכח על מה שהיא כתבה.
<יוסף בר: המכתב הזה גם הוצג בבית משפט ובית המשפט, אכן משרד החינוך סיכם בבג"צ שהוא מעלה לנו את האחוזים האלה, זה קיצוץ שנעשה.
<יוסף בר: אני לא רוצה להיכנס לוויכוחים משפטיים.
<אילן שי: התיאור שלך על מה שהיה בבג"צ לא מדויק.
<הניה מרמושטיין: רציתי רק להוסיף, לקחת בחשבון את הילדים שצריכים את האחות הצמודה, ילדים שיש להם את מכונת ההנשמה, זה גם בתוך ה-1,200 שזה לא רק לכיתה.
<הניה מרמושטיין: זה מכונת הנשמה לילד.
<הניה מרמושטיין: את צריכה את הסכום לתת לאחות, אנחנו לא יכולים להפעיל בסכומים האלה שמשרד החינוך משלם.
<רוית גולדנר-להב: את לא מדברת על השעות, אלא - - -
<הניה מרמושטיין: יש את השעות אבל אין את התקצוב.
<הניה מרמושטיין: יש את השעות ואין התקצוב ולא יכולים להעסיק, גם קשה להשיג אחיות ומישהו שישב לידו צמוד ויקבל את המחיר שמגיע לו - - -
<חן לוי: הוא לא באמת צריך שמישהי תשב לידו צמוד.
<חן לוי: גם אם תהיה אחות במרחב של בית הספר זה בסדר.
<הניה מרמושטיין: אני מדברת על מקרים שכן צריך כי הוא צריך הנשמה.
<יוסף בר: רבותיי, אנחנו צריכים להצטופף לכיוון של.
<יוסף בר: בשנייה שתהיה תקינה - - -
<חן לוי: גם במקרה של ינון מספיק סייעת צמודה.
<חן לוי: הוא לא חייב אחות שתשב ותסתכל עליו כל היום.
יעקב מרגי: חבל שאתם - - -
<חן לוי: אני רוצה להגיד רגע.
<חן לוי: הבן שלי הוא ילד מונשם שמחובר למכונת הנשמה והוא מורכב מעצם זה שהוא לא מתפקד.
<חן לוי: אני לא חושבת שהוא צריך אחות צמודה שתסתכל עליו כל היום.
<חן לוי: הוא צריך אחות במרחב וסייעת שתוסמך לעשות סקשן במקרה הצורך.
<סיגל סטריער: זה בדיוק העניין, לאפשר לילדים המונשמים להגיע לכל המסגרות עם סייעת צמודה.
<סיגל סטריער: אני בטוחה ש-98% - - -
<קריאה: אבל אם יש סייעת לשמונה ילדים אז איך היא - - -
<חן לוי: מה פתאום, כמו שילד אוטיסט מקבל סייעת בכיתה שלו, רק שהיא לא עושה לו טיפול פולשני.
יעקב מרגי: רבותיי, אפשר לשאוף לאופטימום שבאופטימום, אבל גם באופטימום אתה מפספס את הדברים.
יעקב מרגי: צריך לומר, באמת החכמה היא לשבת ביחד ולעשות סיעור מוחות, לראות שהילד נמצא במעטפת כזו שאם כרגע אין אחות יש מישהו שפוקח עין.
יעקב מרגי: אי אפשר לעשות ארבעה מלווים מכל הסוגים לאורך הכול.
יעקב מרגי: אני שמח על הגישה הזאת של ההורים, אבל שוב, צריך לתת את המענה.
יעקב מרגי: החכמה ליצור מענים מתאימים ומאוזנים.
יעקב מרגי: אני קצת מתחבט בדברי הסיכום.
יעקב מרגי: שוב, אני רוצה להתמקד.
יעקב מרגי: מה שנשאר לי פתוח זה הקטע של יצירת התקינה.
יעקב מרגי: אני, הוועדה, לאו דווקא מאמין בהן, זה ייקח עוד שנה-שנתיים ואני כבר רוצה לריב אתך לקראת ספטמבר כדי שחן תמצא מסגרת לבן שלה.
יעקב מרגי: אני כוועדה, כשאתה אומר בשנה הבאה לשבת בבית עם הילד, לא.
יעקב מרגי: אני אקרא את הנקודות כפי שעלו תוך כדי דיון.
יעקב מרגי: שוב, תוכלו להעיר ולהעיר ונוסיף גם.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שיזם ודחף לדיון הזה.
יעקב מרגי: אני חושב שזה דבר מבורך.
יעקב מרגי: הוועדה מציינת בסיפוק את הרוח שנושבת במשרד החינוך לטיפול בנושא זה.
יעקב מרגי: הוועדה מקווה שרוח זו תבוא לידי ביטוי במציאת פתרונות הולמים כפי שעלו בדיון.
יעקב מרגי: הוועדה חוזרת על דרישתה ממשרד החינוך להתקין את תקנות ההסעה לתלמידים עם צרכים מיוחדים.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לשקול לצרף פונקציה מקצועית לוועדות ההשמה שתדע לתת את המידע המקצועי ואת הפתרונות המקצועיים לכל ילד על פי צרכיו הרפואיים או המורכבים.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לספק את המידע המתאים לכלל ההורים ולעמותות בדבר זכויותיהם והפתרונות האפשריים המוצעים.
יעקב מרגי: צריך לקחת בחשבון שכשיש צורך להתמודד עם בעיות אחרות ואי הוודאות, הן רק מוסיפות על המצוקה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ליצור תקינה לטיפול בילדים מורכבים בריאותית, מונשמים ולא מונשמים, כל סוגי המורכבות.
יעקב מרגי: הוועדה כן רואה צורך להיוועץ גם עם נציגות ההורים וגם עם נציגות העמותות, המוסדות.
יעקב מרגי: אני חושב שזה נכון לכל התחומים וזה נכון במקרה הזה עוד יותר.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למדינה להעניק, כמובן שזו אמירה כללית, הוועדה קוראת למדינה להעניק שירות רפואי שוויוני לכלל הילדים הזקוקים ללא הבדל בין המסגרות החינוכיות בהן לומדים, רשמיות ושאינן רשמיות.
יעקב מרגי: אנחנו נמשיך לעקוב אחרי ההתפתחות בסוגיה זו.
יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים למצוא את עצמנו, לא רוצים לעשות חיים קלים ליוסי ולדומיו, שתעבור ל-50% משרה.
יעקב מרגי: אשתך התרגלה כבר שאתה לא נמצא בבית, מה אכפת לך.
יעקב מרגי: אנחנו באמת רוצים לדעת שהילדים מקבלים את המיטב.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת החינוך, התרבות והספורט.
יעקב מרגי: הנושא: הצעה לסדר היום בנושא" האיסור שהוטל על חיילים וקצינים להמשיך בגידול זקן, של חבר הכנסת ישראל אייכלר.
יעקב מרגי: אני חייב לומר לפרוטוקול שהדיון הועבר אלינו בהחלטת מליאה.
יעקב מרגי: לכאורה זה דיון - - -
ישראל אייכלר: אני אסביר גם למה - - -
יעקב מרגי: אני סברתי שהדיון צריך להיות בוועדת החינוך.
יעקב מרגי: משרד הביטחון וצה"ל מסרבים להגיע לדיון כי, א', בטענה שהתקיים דיון בוועדת חוץ וביטחון.
יעקב מרגי: כמו כן, הסוגיה נמצאת בדיון משפטי בבג"צ.
יעקב מרגי: במגבלות המשפטיות נקיים דיון בקטע הציבורי בלבד.
יעקב מרגי: אני רוצה לקרוא את התגובות של משרד הביטחון וצה"ל להזמנה שלנו.
יעקב מרגי: "משרד הביטחון וצה"ל - - - -בפקודות איסור גידול זקן כבר נדנו בכנסת הן במליאה במסגרת הצעה לסדר, עליה השיב שר הביטחון.
יעקב מרגי: כמו כן בוועדת משנה של וועדת חוץ וביטחון בראשות חבר הכנסת קיש.
יעקב מרגי: בדיון הציג נציג צה"ל את הפרטים ולפיכך מוצע לבטל את הדיון באותה סוגיה בוועדת החינוך.
יעקב מרגי: אנא אשרו".
יעקב מרגי: כמובן שאני לא הולך לפגוע בהליך העבודה הפרלמנטרית של הכנסת.
יעקב מרגי: מרגע שהמליאה החליטה, היה על משרד הביטחון לשלוח נציג לדיון למרות שגם אם זה יהיה בפעם הרביעית או העשירית, אי אפשר לפגוע בעצמאות העבודה הפרלמנטרית.
יעקב מרגי: כנראה שללשכת שר הביטחון צריך לחדד להם את הסוגיה הזאת שקשורה בהפרדת הרשויות, הם צריכים לדעת שהם לא עובדים אצלנו.
יעקב מרגי: אנחנו הכנסת גוף מפקח על עבודת הממשלה.
יעקב מרגי: תגובת הלשכה, עוד תגובה של עוזר לשכת שר הביטחון, נכון?
יעקב מרגי: "לאור העבודה כי נושא פקודת איסור גילוח זקנים כבר - -" כבר פעמיים טרחו, בקיצור, לא שלחו נציג.
יעקב מרגי: רבותיי, חבר הכנסת אייכלר, ובכל זאת ולמרות הכול התעקשת, הנה הבמה לרשותך.
ישראל אייכלר: בשביל זה נבחרנו.
ישראל אייכלר: הדיון הזה הוא הוכחה לעוינות שיש בצה"ל ובמשרד הביטחון נגד הציבור החרדי, נגד מגדלי הזקנים ואני אשיב אחת לאחת.
ישראל אייכלר: דבר ראשון, הדיון שהתקיים בוועדת חוץ וביטחון בעקבות הסערה בעניין הזקנים היה אצל וועדת משנה למשאבי אנוש, אף אחד לא יכול להשתתף בהם חוץ מהחברים בוועדת המשנה, ואני לא חבר בוועדת המשנה.
ישראל אייכלר: זה דבר אחד.
ישראל אייכלר: זעקת ההורים שהכריחו את בניהם להוריד את הזקן לא עלתה.
ישראל אייכלר: לא רק שלא עלתה, ישבתי בוועדת חוץ וביטחון, המליאה, כממלא מקום, הופיע הרמטכ"ל, הוא דיבר על כל מיני דברים חשובים מאוד שאי אפשר לפרטם פה, אבל הדבר הכי חשוב שהוא אמר, 'שיביאו לי שם אחד של אדם שהכריחו אותו להסיר את הזקן, אדם דתי אחד'.
ישראל אייכלר: אחד, הוא צעק והוא נפגע והוא צעק שזה לא יכול להיות, וגם אני חשבתי שהוא צודק.
ישראל אייכלר: אבל, אני כיושב ראש וועדת פניות הציבור, אדוני היושב ראש, קיבלתי פניות מהורים.
ישראל אייכלר: בשעה זאת, בימים אלה יושב חייל, מסרתי את השם ואת תעודת הזהות למשרד הביטחון על זה שהוא סרב להוריד את זקנו ולא קיבלתי תשובה.
ישראל אייכלר: קודם קיבלתי תשובה שלא מוצאים חייל כזה בבתי הסוהר.
ישראל אייכלר: מה מתברר, המשפחה מסרה את השם ואת מספר הזהות אבל לא את שם המשפחה.
ישראל אייכלר: כשהוא עריק או משהו אחר, דרך מספר זהות ברגע אפשר לראות במחשב של צה"ל מי החייל ואיפה הוא יושב.
ישראל אייכלר: עד עכשיו לא קיבלתי תשובה.
ישראל אייכלר: הבוז והעוינות לציבור החרדי הוא מובן מאליו בגלל האווירה התקשורתית האנטי חרדית שאין כמותה בשום מדינה בעולם נגד יהודים.
ישראל אייכלר: רואים את זה גם בעניין הזה של תודעה יהודית, זה מה שקשור לוועדת החינוך והתרבות.
ישראל אייכלר: אני לא מתפעל מהתודעה היהודית של הרבנות הצבאית, של היהדות הציונית שגם היא בעצמה מדירה אנשים חרדים ואפילו פיטרה רבנים חרדים.
ישראל אייכלר: אבל, המגמה הזאת של הפחד מאהדתה בצבא, יש על זה כבר ספר.