GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<קריאה: לא כולן.
איילת נחמיאס ורבין: לא כולן, אבל רובן מעורבות בהתנדבות במערכת מתפן ואני מכירה את מפתן, את המערכת - - -
יעקב מרגי: זה עוד קיים?
יעקב מרגי: וטוב שקיים.
איילת נחמיאס ורבין: נכון, אבל יעקב, אתה יודע, אני כבר לפני קצת פחות מ-20 שנה הלכתי לראשונה לבית ספר של מפתן, להרצות שם בנושא אזרחות ודמוקרטיה, דברים ש - - -
יעקב מרגי: לא, אני אגיד לכם למה.
יעקב מרגי: שלא תיקחו את זה למקומות אחרים.
יעקב מרגי: פשוט זה מחזק.
יעקב מרגי: אני חושב ואני רוצה להאמין שאני טועה ואני חוזר על זה כמעט בכל דיון.
יעקב מרגי: אני ממרומי גילי, אל תסתכלו, זה הכל קוסמטיקה, ממרומי גילי - - -
איילת נחמיאס ורבין: בש"ס הם נראים צעירים.
יעקב מרגי: ממרומי גילי אני טוען שמערכת החינוך של מדינת ישראל לא השתנתה, למרות כל השינויים שנעשו בה.
יעקב מרגי: אני יציר כפיה של מערכת החינוך הממלכתית ואני מכיר את מערכת החינוך הממלכתית היום ואני שם מערכת שעות על מערכת שעות, כאילו לא קרה כלום בגלובוס.
יעקב מרגי: אז כשאתם אומרים לי שמפתן עוד קיים, אני יודע שאני כנראה לא טועה, לצערי הרב.
איילת נחמיאס ורבין: ושאתה לא כל כך מבוגר כמו שאתה טוען.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומר לך באמת, העניין - - -
איילת נחמיאס ורבין: אני מוכנה לתת פתק לאשתך.
איילת נחמיאס ורבין: מה שאני מנסה לומר בעניין הזה - - -
<קריאה: לא נראה שאתה צריך להסביר.
יעקב מרגי: גם בזה הצלחתי.
יעקב מרגי: כי אם אני ארדים את הדיון, אני אומר הכל.
יעקב מרגי: אני גיריתי אתכם, תתעמתו איתי, בבקשה.
איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה באמת לדבר על אותם בני נוער בבית הספר סדנאות, שצריך לומר, בית הספר הזה היה קרש ההצלה שלהם, של הרבה מאד בני נוער.
איילת נחמיאס ורבין: מקום שבו, אתה יודע, באמת מקום מפלט שהיה צריך באמת טיפול אינדיבידואלי בבני נוער.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להקריא קטע, אני לא נוהגת לעשות את זה ואני כמובן לא אפגע בפרטיות של מי ששלחה לי את זה, של אחת האימהות.
איילת נחמיאס ורבין: היא פשוט כתבה משהו כל כך נוגע ללב.
איילת נחמיאס ורבין: והיא כותבת את זה אפרופו ההחלטה על סגירת המערכת המיוחדת הזאת: "הגישה בסדנאות היא שאין תלמיד שלא יכול להצליח ואין תלמיד שלא מאמינים בו והתוצאות נראות על ילדינו.
איילת נחמיאס ורבין: הם מגיעים בשמחה לבית הספר, ילדים שרוב התעודה שלהם הייתה שלילית בבית הספר היסודי ובחטיבת הביניים ממנה הגיעו ומצליחים להגיע לממוצע של 80-90.
איילת נחמיאס ורבין: יותר מזה, הרבה מהם זכאים לגשת לבחינות הבגרות ומוציאים תעודת בגרות מלאה או חלקית.
איילת נחמיאס ורבין: בנוסף יש בבית הספר סדנאות מקצועיות", ואנחנו מבלים כל כך הרבה שעות כאן בלדבר על החינוך הטכנולוגי.
איילת נחמיאס ורבין: "סדנאות מקצועיות שמאפשרות לתלמידים לצאת עם מקצוע ביד.
איילת נחמיאס ורבין: אין עוד בית ספר מקצועי באזורנו.
איילת נחמיאס ורבין: בנוסף, רוב התלמידים שגרים בפרדס חנה-כרכור הגיעו מבית הספר החקלאי שמשם נפלטו.
איילת נחמיאס ורבין: התכנית של המועצה היא להחזירם אל בית הספר שפלט אותם ולא נתן להם מענה".
איילת נחמיאס ורבין: "הצעד הזה מהווה עבורם קטיעה אכזרית של הרצף שהתחילו בסדנאות.
איילת נחמיאס ורבין: רצף של אמונה בעצמם וביכולות שלהם" – זה מצמרר – "ואפשרות לצאת עם תעודת בגרות שתאפשר להם להתחיל את חייהם כשווה בין שווים.
איילת נחמיאס ורבין: במיוחד לאלה שעולים לכיתה י"ב, כמו הבת שלי, שזו שנה קריטית וחשובה בכל הנוגע לבגרויות.
איילת נחמיאס ורבין: בתי, שלא הצליחה לעמוד בדרישות הלימודיות של בית הספר החקלאי, היא אחת התלמידות המצטיינות בסדנאות.
איילת נחמיאס ורבין: נמצאת במקום של 5 יחידות בגרות באנגלית ו-13 יחידות בתקשוב.
איילת נחמיאס ורבין: נמצאת במשלחת למסע לפולין וגאה מאד בהישגיה.
איילת נחמיאס ורבין: אם היא תחזור ללמוד בבית הספר החקלאי – כל הישגיה עלולים לרדת לטמיון".
איילת נחמיאס ורבין: "חשוב לי להדגיש את עבודת הקודש שעושים אנשי צוות המורים ומנהל בית הספר.
איילת נחמיאס ורבין: אני פונה אליכם בבקשת עזרה להסיר את רוע הגזרה, לגרום לשינוי ההחלטה לסגור את הסדנאות ולאפשר לילדינו ולעוד הרבה ילדים בעתיד, ללמוד בבית ספר ששם על דגלו את הערכים – אמונה ביכולת של כל אחד ואחת, העצמה, כבוד והערכה.
איילת נחמיאס ורבין: על החתום – ענת".
איילת נחמיאס ורבין: אני אשאיר את שם המשפחה שלה שמור במערכת.
איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה להגיד לך שאני קיבלתי עוד מכתבים כאלה.
איילת נחמיאס ורבין: אני גם דיברתי ובאתי בדברים עם משרד החינוך.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא מיד פניתי אליך.
איילת נחמיאס ורבין: כפי שאתה יודע יעקב, אני נותנת הזדמנות גם למערכת החינוך, שאני מכבדת מאד את מיכל כהן, מנכ"לית המשרד.
איילת נחמיאס ורבין: דיברתי עם מנהלת המחוז.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, לא הצלחתי להשתכנע, כי גם אחרי שמנהלת המחוז דיברה איתי, המשכתי לקבל פניות מהורים.
איילת נחמיאס ורבין: המצוקה שלהם היא גדולה ואנחנו באים אליך היום לסעד.
יעקב מרגי: יש מישהו מהאורחים שהוא מבית הספר?
יעקב מרגי: תפקיד כלשהו?
איילת נחמיאס ורבין: ליאור, מנהל בית ספר סדנאות.
יעקב מרגי: כן?
יעקב מרגי: מה המיוחד בבית הספר, ספר לי.
יעקב מרגי: מעבר למכתב ששמנו וציינו, ואנחנו יודעים, למרות שאנחנו יודעים תשמיע לנו.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים כמה אפשר להצליח עם אותם נערים שאתם משקיעים בהם.
יעקב מרגי: זה מדע מדויק.
יעקב מרגי: לוקחים אותם בטיפול אישי, חם ואוהב, זה לא רק פרסומת.
<ליאור שורץ: מה שמיוחד במקום, מבחינת המבנה של המקום, שהוא גם בנוי כמסגרת של הרווחה של מפתן, עם כל הצד המקצועי, כל היתרונות של מפתן, עם מפעל הזנה, כל המערך הטיפולי-חינוכי.
<ליאור שורץ: מצד אחד הוא חלק מבית ספר אתגרי של ברנקו וייס, של בית הספר החקלאי ברנקו וייס - - -
יעקב מרגי: אה, זה חלק מהחקלאי?
<ליאור שורץ: אנחנו חלק מהחקלאי, כן.
<ליאור שורץ: תחת אותו סמל מוסד.
<קריאה: שהוא דבר חדש, שהוא לא היה בעבר.
יעקב מרגי: החרב הנדל"נית ירדה מעל - - -
<הגר פרי יגור: לא רק שלא.
<הגר פרי יגור: אתמול הייתי בוועדה המחוזית - - -
יעקב מרגי: אני לא רוצה להפסיק אותו.
<קריאה: מרגי, אני מקווה שיש כאן תכנית להגנת עדים, כי מנהל בית הספר ידבר עוד כמה מילים ויפטרו אותו.
<קריאה: אז שתהיה תכנית הגנה לגביו.
יעקב מרגי: אני מקווה שאנחנו לא במציאות הזאת.
איילת נחמיאס ורבין: ואם, אז בוא נאמר ככה - - -
יעקב מרגי: רגע, איילת, איילת, הפסקנו אותו.
איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, שאם יבולע לא, שיהיה ברור ש - - -
יעקב מרגי: זה החולשה שלי שאני לא יודע להתאפק ואז אני שואל שאלות או חושב בקול.
יעקב מרגי: אז אל תתרגשו כל פעם שאני חושב בקול.
<ליאור שורץ: המבנה הזה בעצם מאפשר לנו לקבל נערים ולנסות להתאים להם - - -
יעקב מרגי: כמה נערים במסגרת מפתן?
יעקב מרגי: נערים, נערות.
<ליאור שורץ: כ-110 ילדים.
<ליאור שורץ: ובעצם המיוחדות של המקום בגלל המבנה, שאנחנו יכולים לתת בעצם מענה, לכל ילד אפשר למצוא בעצם את המקום שבו הוא יוכל לחוות חוויה של הצלחה, ומחוויות של הצלחה אפשר להתחיל להיבנות וזה בעצם הרעיון.
יעקב מרגי: אתה יודע שאצלי זה מובנה.
יעקב מרגי: כשאני שומע סיפור הצלחה, לא יודע, זו הפרעה, אז אני מתחיל להתעצב.
יעקב מרגי: כי אני יודע כמה כאלה שלא הגענו אליהם ולא הצלחנו איתם.
<קריאה: נכון, אמת, בדיוק.
<קריאה: זה תמיד קיים.
<ליאור שורץ: אז הנקודה היא שאנחנו לא מוותרים.
<ליאור שורץ: בגלל המבנה, בגלל גודל הכיתות, המורים מאד מחוברים לתלמידים, הנושא של הקשר האישי, גם המחנכים וגם המחנכים המקצועיים והמורים המקצועיים שנמצאים במסגרת.
<ליאור שורץ: כל ילד צריך פשוט את המפתח המתאים, כי זה בסופו של דבר - - -
<ליאור שורץ: ליאור.
<ליאור שורץ: בסופו של דבר אפשר להגיע אליו.
יעקב מרגי: בוא נשים כרגע את הציונות בצד, בסדר?
יעקב מרגי: את הרצון ואת המוטיבציה וזה.
יעקב מרגי: אתם מקבלים גיבוי, ואני מדבר עכשיו קר: תקציבים, תקנים, אתה מכוסים?
יעקב מרגי: או שזה משהו שאתם עושים מעבר למה שמתוקננים למסגרת הזו?
יעקב מרגי: הבנת את השאלה שלי?
<ליאור שורץ: הבנתי את השאלה.
<ליאור שורץ: כן, אנחנו - - -
יעקב מרגי: מתוקננים, מתוקצבים, רווחה, חינוך, הכל?
איילת נחמיאס ורבין: בגלל זה יש להם אגודה.
איילת נחמיאס ורבין: עפרה פרידמן, שיושבת כאן, היא יו"ר אגודת ידידי מפתן.
איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת באמת הם עדיין צריכים, המערכת הזאת עדיין צריכה מערך תומך לחימה.
יעקב מרגי: רגע, תקשיבו, בכותרת העתיד – עכשיו שמעתי מה הייחודיות, מה אוכלוסיית היעד, לאן שואפים, מה התוצאות.
יעקב מרגי: מאיפה הרגשת הסכנה שאתם חרדים לעתידו של בית הספר?
יעקב מרגי: מה יום מיומיים?
<קריאה: לא לבית הספר, לילדים.
יעקב מרגי: סליחה?
<ליאור שורץ: אתה רוצה שאני אענה?
יעקב מרגי: אם יש מישהו שיכול לענות.
<ליאור שורץ: קודם כל חשוב לי להגיד שאני עובד רשות וכעובר רשות הרשות שלנו קיבלה החלטה - - -
<קריאה: לא הרשות קיבלה, ראש המועצה קיבל החלטה.
<קריאה: אין החלטת מועצה.
<קריאה: זו החלטת של ראש - - -
יעקב מרגי: אדוני, בוא תקשיב.
יעקב מרגי: אתה התפרצת כבר שבע פעמים, אבל אני אשם, סליחה.
יעקב מרגי: אני אשם כי לא הסברתי.
יעקב מרגי: פה אין קריאות ביניים.
יעקב מרגי: חברי כנסת מדי פעם בורח להם, אני סולח להם.
יעקב מרגי: אתה תקבל רשות דיבור והפרוטוקול גם יידע מי אתה.
יעקב מרגי: דבריך יירשמו.
יעקב מרגי: קריאות ביניים זה לא לעניין.
יעקב מרגי: זה גם מקשה.
יעקב מרגי: אני תמיד אוהב לחוס על אותם עובדים שאנחנו לא רואים אותם, אנשי הפרוטוקול.
יעקב מרגי: אחרי זה צריכים לערוך אותו וזה קשה להם.
יעקב מרגי: אז בוא, כדי שנמצה את הדיון, באתם ממרחקים והקדשנו זמן שהוא יקר, כי אנחנו בסוף מושב.
יעקב מרגי: הנושאים ברשימת הנושאים הם כאלה ואנחנו דוחסים.
יעקב מרגי: זה דיון שלישי היום בוועדה.
יעקב מרגי: אז אנחנו רוצים למצות אותו, להגיע לתוצאה אפקטיבית.
<יחיאלה ארבל: ליאור, אתה רוצה שאני אזור לך?
<יחיאלה ארבל: אפשר, בבקשה?
יעקב מרגי: בגלל שאת באה לעזור, מרשה לך.
<יחיאלה ארבל: שמי יחיאלה ארבל, אני מנהלת את השירות לשיקום נוער במשרד הרווחה.
<יחיאלה ארבל: זה השירות שאחראי על כל המפתנים והמיתרים בארץ.
<יחיאלה ארבל: אנחנו עבדנו שנים רבות יחד עם הרשות המקומית פרדס חנה-כרכור בשיתוף פעולה מלא.
<יחיאלה ארבל: אני הוזמנתי יחד עם אפרת, שהיא הסגנית שלי.
<יחיאלה ארבל: אני לא יודעת תאריך בדיוק, אבל זה היה בערך בדצמבר, עם הודעה שהפתיעה אותנו, ללא היוועצות מוקדמת, ללא חשיבה משותפת, על סגירת המפתן.
<יחיאלה ארבל: ב-11 בינואר קיבלתי מכתב מראש המועצה חיים געש - - -
יעקב מרגי: מה הוא נימק?
<יחיאלה ארבל: שהוא סוגר את המפתן.
יעקב מרגי: עדיין ראש המועצה הוא חיים געש?
<יחיאלה ארבל: כן.
<יחיאלה ארבל: כמו המפתן שעדיין גם חיים געש עדיין.
<יחיאלה ארבל: דברים טובים צריכים להימשך.
<יחיאלה ארבל: אני מוכרחה להגיד גם בשם אנשי משרד חינוך שמפעילים את המפתן, זה החינוך ההתיישבותי שהם לא נמצאים כאן, שגם הם הופתעו באותה מידה.
<יחיאלה ארבל: אני דיברתי איתם - - -
יעקב מרגי: למה, שושנה מירוצ'ניק לא כאן?
<יחיאלה ארבל: לא.
<זלי מרון: לא.
<זלי מרון: לי קוראים זלי מרון, אני המפקח מטעם מחוז חיפה.
יעקב מרגי: ואתה בא מטעם משרד החינוך.
<יחיאלה ארבל: אבל - - -
יעקב מרגי: תמשיכי בבקשה, בלי אבל, תמשיכי.
יעקב מרגי: האבל זה פוליטי.
יעקב מרגי: בלי אבל זה פוליטי, זה הקמפיין של איזה משרד.
<יחיאלה ארבל: החינוך ההתיישבותי ששוחחתי עם המפקחים שלו, הם מפעילים מטעם משרד החינוך את המפתן, היו מופתעים באותה מידה כמוני.
<יחיאלה ארבל: הם לא היו שותפים לא בהחלטה ולא בשיקולי הדעת שהביאו - - -
יעקב מרגי: נציג הרשות המקומית נמצא כאן?
יעקב מרגי: אז ניתן לכם גם כן.
<יחיאלה ארבל: זה לשאלתך על ההחלטה ומה קרה יום מיומיים.
יעקב מרגי: אז אין לך תשובה, רק עובדתית סיפרת לי מה קרה.
<יחיאלה ארבל: נכון.
<אפרת לינקובסקי: ברשותך, אני רוצה להוסיף.
יעקב מרגי: לא, את לא יכולה - - -
<אפרת לינקובסקי: חשבתי שאמרת לי בבקשה.
יעקב מרגי: אמרתי לך בבקשה.
יעקב מרגי: הנוהל הוא פה תציגי את עצמך, את שמך.
<אפרת לינקובסקי: אה, אוקיי.
<אפרת לינקובסקי: אני אפרת לינק ובסקי, אני מפקחת ארצית על שירותי הטיפול במשרד הרווחה של שיקום נוער ומשמשת כסגניתה של יחיאלה ארבל.
<אפרת לינקובסקי: אמרת בדבריך הבנו מי היא אוכלוסיית היעד ואני רוצה, בכל זאת זה התחום שאני מופקדת עליו כמפקחת על הטיפול בשירות, ואני רוצה לחדד.
<אפרת לינקובסקי: אנחנו דיברנו פה על הישגים לימודיים של ילדים.
<אפרת לינקובסקי: האוכלוסייה שמגיעה למפתן היא אוכלוסייה רב בעייתית, לא רק בעיתה היא הישגים בלימודים.
<אפרת לינקובסקי: אנחנו מדברים על בני נוער שבהגדרת משרד הרווחה זה ילדים על קצה רצף הסכנה והניתוק בקהילה.
<אפרת לינקובסקי: זאת אומרת זה ילדים שצריכים מעטפת של מסגרת קטנה ואינטימית, כי האפיון המרכזי שלהם זה רב בעייתיות, רב ממדיות של בעיות.
<אפרת לינקובסקי: אנחנו נראה שם בעיות רגשיות קשות, בעיות התנהגויות קשות.
<אפרת לינקובסקי: ילדים שמטופלים בשירותי מבחן, ילדים שמשוטטים בלילות.
<אפרת לינקובסקי: בואו לא נגיד זה רק הסיפור שיתפרו להם תכנית לימודים אישית כדי שיקבלו את יחידות הבגרות.
<אפרת לינקובסקי: אנחנו מדברים על תשתית, על מסגרת טיפולית ביסודה, טיפולית חינוכית, שהיא צריכה להיות קטנה ואינטימית ולתת מענה לילדים.
יעקב מרגי: אני נוטה להאמין, וזה גם מוכח, שאם הצלחנו להביא את אותה נערה או את אותו נער למצב כזה שהיא בכיתה י"ב והיא זכאית לגשת למבחני בגרות - - -
<אפרת לינקובסקי: נכון.
<אפרת לינקובסקי: אז עמדו כאן עוד דברים - - -
יעקב מרגי: אין ספק שהיא טופלה בכל המערכות - - -
<אפרת לינקובסקי: אתה צודק מאד.
יעקב מרגי: ברב מערכתיות.
יעקב מרגי: אני אתן למשרד החינוך ולנציגות הרשות המקומית, אבל לפני כן אני רוצה שנעשה חסד קודם כל עם אלה שביקשו לדבר.
יעקב מרגי: אז עורך דין עפרה פרידמן, בבקשה.
<עפרה פרידמן: כן, שלום.
<עפרה פרידמן: אני יושבת ראש עמותת ידידי המפתנים, זו עמותה שפועלת על טהרת ההתנדבות.
<עפרה פרידמן: כולנו, יהודית קידרון שלצידי, שהיא גם הסגנית שלי, הייתה בעבר מנהלת הרשות לשיקום נוער במשרד הרווחה ועברה לפעילות בעמותה.
<עפרה פרידמן: מכיוון שהאנשים שנמצאים שם נדבקו בחשיבות של העשייה לטובת הילדים שנמצאים במסגרות האלה.
<עפרה פרידמן: זה מה שמדריך אותנו, זה מה שמוליך אותנו ולכן אנחנו גם נמצאים כאן.
<עפרה פרידמן: כששמענו שעומדים לסגור את המפתן בפרדס חנה, אמרנו איפה אנחנו יכולים להתגייס ולעשות, כי יש לנו לצערנו כבר ניסיון עם מסגרות כאלה שנסגרו, ושהילדים האלה לא מצאו את מקום – לא בקהילה ולא במסגרת חלופית, ואנחנו יודעים מה עולה בגורלם.
<עפרה פרידמן: ולכן, רגע אחד לפני שזה קורה, אנחנו נמצאים פה ובעצם פונים בבקשה לעזרה, באמת, להתגייס ולהבין שאם רוצים לעשות חסד באמת עם הילדים שהמסגרות הנורמטיביות, ואדוני, חבר הכנסת מרגי שאל קודם – מה, עדיין יש מפתנים?
<עפרה פרידמן: אז עם כל הקדמה וכו', יש עדיין את אלה שנופלים בקצה ומחוץ למסגרת ושאין להם מענה ובדיוק בשבילם אנחנו פה.
איציק שמולי: מישהו יכול להסביר לוועדה מה הסיבה הרשמית ומה הסיבה הלא רשמית לסגירה?
יעקב מרגי: אחר כך אני אתן לרשות המקומית.
יעקב מרגי: אני עדיין לא שם.
<עפרה פרידמן: אני רק שואלת שאלה ומקווה שזו לא איזו שהיא גחמה - - -
יעקב מרגי: אני יכול לשאול שאלה נוספת כדי לדעת ולנסות.
יעקב מרגי: התלמידים והתלמידות הם כולם תושבי פרדי חנה?
יעקב מרגי: כמה מתוכם - - -
<יחיאלה ארבל: כמחציתם לא תושבי פרדס חנה וחלקם ילדים של פנימיות טיפוליות של הרווחה.
<יחיאלה ארבל: חצי-חצי.
<הגר פרי יגור: 49 מפרדס חנה, 35 חיצוניים.
יעקב מרגי: איך הגענו ל-170?
<הגר פרי יגור: לא, אני לא ספרתי את כיתות י"ב שמסיימים, שזה עוד 28.
יעקב מרגי: בבקשה, תסכמי.
<עפרה פרידמן: אז אני אומרת, אנחנו באמת באים פה מתוך ניסיון, כי אנחנו יודעים איזה טיפול נצרך כרגע.
<עפרה פרידמן: למשל, לאחרונה נסגר מפתן בפתח תקווה, ואם מישהו ישאל איפה נמצאים הילדים האלה שנפלטו מאותה מסגרת ומה יהיה גורלם של אותם ילדים שהיום עוברים למסגרת אחרת ולא יוכלו להשלים למשל את המבחן של הסיווג המקצועי של העתיד שלהם, שהוא ממש קריטי.
יעקב מרגי: תשאירי לנו כמה שאלות בהמשך הדיון.
<עפרה פרידמן: אז אנחנו פונים ומבקשים לעצור את זה.
יעקב מרגי: הנושא ברור.
יעקב מרגי: איציק לוי, אזרח מודאג.
<איציק לוי: מודאג מאד.
<איציק לוי: אני יחסית תושב חדש בפרדס חנה.
<איציק לוי: אני דווקא בא - - -
יעקב מרגי: אתגרת אותנו.
יעקב מרגי: אתה אומר אזרח, מאיפה?
יעקב מרגי: כמה שנים?
יעקב מרגי: אמרת יחסית חדש, כמה שנים זה?
<איציק לוי: שש שנים.
יעקב מרגי: ומאיפה באת, אם מותר?
<איציק לוי: חולון והרצלייה.
<איציק לוי: חולון ואחר כך הרצלייה.
<איציק לוי: חולון שזאת עיר הילדים - - -
יעקב מרגי: הולך ועולה עשית.
<איציק לוי: אני חושב שהגעתי למקום מצוין.
יעקב מרגי: כן, אמרתי, הולך ועולה.
יעקב מרגי: עשית את זה בהדרגה.
<איציק לוי: מה שאני רוצה להגיד, אני דווקא רוצה להתייחס לאמירה שלך לגבי אלה שנפלטו.
<איציק לוי: אני מנהל מפעל שהוא מפעל נגרות ולצערי הרב, אני אומר לצערי הרב, יש איתי חברה שבשיקום שלא הגיעו למקומות האלה, שהם במסגרת מבחן.
<איציק לוי: זאת אומרת הם נמצאים בבתי כלא של נוער או עוברים כרגע לבתי כלא של מבוגרים, כי הם כבר עברו את הגיל, והם נמצאים אצלי בשלב הזה שהם כבר עברו את כל הפשעים וכל מה שהם עשו, כי הם לא הגיעו למקום המצוין הזה.
<איציק לוי: בתור אחד שעבר הרבה מסגרות חינוך, בתור אחד שעזב, אני נחלוואי בעברי, איש תנועות נוער, ואני יודע את העיקרון של העשייה למען האחר, שזה מאד מאד חשוב.
<איציק לוי: די הדביקו, לפחות לי, את הסטיגמה הזאת שאני הילד שלי לומד בחקלאי פרדס חנה, אז אני לא רוצה שהסדנאות יגיעו.
<איציק לוי: זה לא בא משם בכלל.
<איציק לוי: יכולים לבוא אלי לעבודה ולראות איזו עבודת קודש אנחנו עושים עם החברה האלה, שאנחנו לצערנו משקמים עכשיו מבתי הכלא וזה ההבדל.
<איציק לוי: זה ההבדל בין עבודת הקודש שהבחור הזה עושה ואנשי הרווחה האלה.
יעקב מרגי: נתנו לאזרח מודאג, עכשיו יש אמא מודאגת.
יעקב מרגי: שרון.
<שרון סטריק-חמו: ברשותך, אני אמשיך בסוף.
יעקב מרגי: יגאל אבן-זיו, בבקשה.
יעקב מרגי: אתה רואה, הגיע זמנך גם בלי קריאות ביניים.
<יגאל אבן-זיו: כן, תודה.
<יגאל אבן-זיו: אבל אתה יודע, לתקן תוך כדי וחוץ מזה מלמדי השכלתי, אז זה בסדר.
<יגאל אבן-זיו: אני יגאל אבן-זיו, אני גמלאי צה"ל ואני פועל בהתנדבות במספר מישורים.
<יגאל אבן-זיו: אחד מהם, אני מוציא משלחות נוער לפולין, דווקא של ילדים ונוער בסיכון, מרשתות נעמ"ת, אופק, אמי"ת וכל החברה האלה, גם של ברנקו וייס, מכל הארץ, וב-5 באפריל אני מוציא גם משלחת של כנפיים של קרמבו.
<יגאל אבן-זיו: עשיתי את זה כבר כמה פעמים, אני עושה את זה עוד פעם.
<יגאל אבן-זיו: במקביל אני מנהל את מרכז ההנצחה לחילי חיל החימוש בנתניה ואני פועל חברתית באופן עצמאי לחלוטין.
<יגאל אבן-זיו: לסדנאות התוודעתי לפני כשלוש שנים, כשנפתה אלי אחת המורות והמנהלת, שהם פותחים מגמה למסגרות ואימצתי להם תהליך די ארוך שלקח קרוב לשנתיים, יחידה צבאית שתאמץ אותם ותטפל בהם ואת התשבחות ליאור יכול להגיד על התהליך הזה, מה שקורה לאותם ילדים שעוברים את אותו תהליך.
<יגאל אבן-זיו: לצערי, במידה והסדנאות יפורקו או ייעלמו, הדבר הזה ילך גם כן לאיבוד.
<יגאל אבן-זיו: אבל אני באתי לכאן לדבר בנוסף כתושב מדינת ישראל מודאג, כאזרח פרדס חנה מובהל, וגם כאב לילדים.
<יגאל אבן-זיו: ברוך השם שבעה ילדים.
יעקב מרגי: שיהיו בריאים.
<יגאל אבן-זיו: שישה בנים ובת אחת.
<יגאל אבן-זיו: אני ספרתי.
<יגאל אבן-זיו: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שנאמרו כאן.
<יגאל אבן-זיו: תראו, המחלקה לחינוך התיישבותי לא בחינם לא נמצאת כאן, כי פשוט היא הועלמה.
<יגאל אבן-זיו: זאת אומרת, התקבלה החלטה שהחינוך ההתיישבותי הוא כבר לא מטפל בחקלאי פרדס חנה וזה עובר למחוז חיפה.
<יגאל אבן-זיו: התקבלה החלטה על ידי הרשות, זאת אומרת נטרלו את כל מי שהיה יכול להתעסק בזה.
<יגאל אבן-זיו: כנ"ל חרב פפיות עומדת מעל ראשה של רשת ברנקו וייס.
<יגאל אבן-זיו: ברנקו וייס כנראה ולהערכתי אני לא טועה, בשנה הבאה היא כבר לא תמשיך, כי בית הספר הזה יהפוך להיות בית ספר מקיף פרדס חנה, ולא צריך את ברנקו וייס.
<יגאל אבן-זיו: אז גם הוא ייעלם משם.
<יגאל אבן-זיו: אבל זה למטרייה הכללית, איך מנטרלים התנגדויות בצרוה מאד מתוחכמת.
<יגאל אבן-זיו: אז כשתברר עם החינוך ההתיישבותי למה הוא לא פה, זה בערך התשובה שתקבל.
<יגאל אבן-זיו: גם תקבל מהם את התשובה שגם הם לא ידעו, כי הם לא ידעו על התהליך הזה, גם לא התייעצו איתם בסיפור.
<יגאל אבן-זיו: לא סיימתי.
יעקב מרגי: אני מאפשר לך.
<יגאל אבן-זיו: תראו, בית הספר הזה הוא לא רק רווחה, הוא נהפך ברבות הימים לבית ספר אזורי לילדים לא רק של רווחה, גם לילדים עם בעיות רגשיות ועם בעיות אחרות, שהסדנאות, שנקראו סדנאות ושהשם שלהן הוא סדנאות, טיפלו בהם ומצאו להם פתרונות פנטסטיים.
<יגאל אבן-זיו: פרדס חנה קיבלה לא מכבר את פרס החינוך.
<יגאל אבן-זיו: הילדה שייצגה את פרדס חנה בשיחה הזאת היא בוגרת הסדנאות.
<יגאל אבן-זיו: להערכתי, אם אותה ילדה הייתה נשארת בחקלאי ולא עוברת לסדנאות, היא לא הייתה מייצגת, גם לא הייתה מגיעה להישגים האלה בעניין הזה.
<יגאל אבן-זיו: רווחה, אני הייתי מבקש לשמוע גם מכם כמה ארוחות ביום אתם נותנים לילדים.
<יגאל אבן-זיו: זה שלוש ארוחות ביום שהילדים מקבלים.
<יגאל אבן-זיו: במעבר לחקלאי – אין פתרון לעניין הזה.
<יגאל אבן-זיו: אין להם פתרון להסעות, הם כנראה גם לא יגיעו, ויש לא מקצת מהילדים, בעקבות אותן תרומות של אותה גברת, שמקבלים גם דמי כיס.
<יחיאלה ארבל: לא, זה באמצעות הרווחה.
<יחיאלה ארבל: משרד הרווחה מממן.
<יגאל אבן-זיו: סליחה שלקחתי את הקרדיט.
יעקב מרגי: אז הוא מעביר לכם את הקרדיט, אוקיי, תודה.
<יגאל אבן-זיו: הילדים האלה, שיגיעו לחקלאי, למסגרת הזאת, יכול להיות שהרעיון בגדול הוא ענק, הוא יפה, אבל זה צריך לעבור תהליך, והתהליך הזה צריך לקחת מספר שנים.
<יגאל אבן-זיו: מספר ילדים נכון להיום, סביב ה-32 שהם ילדי רווחה, אני יודע על מספר יותר גדול, יאבדו את הזכאות שלהם לתעודה מקצועית.
<יגאל אבן-זיו: אלה שעולים לכיתות י"א ו-י"ב, לא תהיה להם תעודה מקצועית.
<יגאל אבן-זיו: זאת אומרת במו ידינו גדענו או אנחנו הולכים לגדוע, את היכולת של הילדים האלה להתקבל בחברה כשווים בין שווים.
<יגאל אבן-זיו: אני רוצה כרגע להפסיק ואם תהיה לי אפשרות לדבר הלאה, אני אודה.
<יגאל אבן-זיו: תודה.
יעקב מרגי: ענת קורן.
יעקב מרגי: רק תעשו את זה טלגרפי, כי אני רוצה לכבד את כל בקשותיכם.
יעקב מרגי: אז תעשו את זה ולא לחזור על דברים שנאמרו כבר.
<ענת קורן: אני ענת קורן והמכתב שאיילת מקודם הקריאה זה המכתב שלי.
<ענת קורן: כאמא לילדה שלומדת בסדנאות, כל מה שאני רוצה להגיד זה שכל ילד שם מקבל באמת חליפה שתפורה למידות שלו, והוא מקבל מענה לכל מה שהוא צריך ובעיקר בעיקר בעיקר באמת אמונה בעצמו וביכולות שלו.
<ענת קורן: ואני חושבת שבמסגרת החקלאי, שזה ילדים שנפלטו מהחקלאי, זה ילדים שהחקלאי סגר להם את הדלת, בית הספר החקלאי, לחזור למקום שלא רצו אותם שם והם לא היו רצויים, זה דבר שלאף אחד לא קל לקבל ולעבור.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר תוך כדי, תדעו לכם, גם עם כל הרציונל והאידיאולוגיה של כולנו לשלב במערכת החינוך הרגילה, סליחה, אני יודע שאתם מקצוענים ואני למד על הגב שלכם, אז שנייה.
יעקב מרגי: למרות השאיפה ולשלב והמילים היפות, לצערי הרב אני אומר, מערכת החינוך עדיין לא הגיעה לרמות הצלחה של אותו מושג שהטבעת עכשיו בדברים שלך, של תפירת החליפה המיוחדת לכל תלמיד.
יעקב מרגי: כי מה לעשות, יש לו כיתה, יה לה דרישות למחנכת, יש הישגים שהיא צריכה להגיע אליהם, ולפעמים גם המשקולת הזו נזנחת, במילים עדינות.
יעקב מרגי: לכן אני מתחבר לדברים.
<ענת קורן: אני גם נמצאת פה בשני כובעים בעצם, כי הבן שלי הוא מסיים כיתה ו' והוא יעלה לחקלאי כנראה בשנה הבאה.
<ענת קורן: אז יהיה לי ילד בחקלאי וילדה בסדנאות שעולה לכיתה י"ב.
<ענת קורן: כבר אמרתי את מה שהיה לי להגיד.
<ענת קורן: כל ילד באמת מקבל שם, אני לא חושבת שיהיה להם מענה במסגרת החקלאי.
יעקב מרגי: אני מתחבר לחשש שלך.
יעקב מרגי: יהודית קידרון.
<יהודית קידרון: שלום.
<יהודית קידרון: אני חברת עמותת ידידי מפתנים.
<יהודית קידרון: לפני פרישתי ניהלתי את השירות לשיקום נוער במשרד הרווחה ויחיאלה החליפה אותי, ואני מלווה את המקום הזה שנים רבות.
<יהודית קידרון: מאד חשוב לי קצת להתחבר לדברים שאתה אמרת, שקצת תמהת ואמרת מה, יש עוד מפתנים?
<יהודית קידרון: המפתנים, שאולי זכורים למאן דא הוא מלפני 30 שנה, זה לא המפתנים של היום.
<יהודית קידרון: יש תפיסה מקצועית מגובשת, ממוקדת, מבינה את הצרכים של בני הנוער - - -
יעקב מרגי: אני רק - - -
<יהודית קידרון: לא, לא, זה נורא חשוב לי.
יעקב מרגי: אני לא מפסיק אותך, אני רק כדי להבהיר את מה שאמרתי.
<יהודית קידרון: זה בסדר.
יעקב מרגי: כי בתקופתי זה היה מפלט הסללה, נקרא לזה.
<יהודית קידרון: זה לא מפלט הסללה, זה מפלט הצלה.
יעקב מרגי: לא, אז, אז.
יעקב מרגי: לכן בתקופתי אמרתי.
יעקב מרגי: לכן חשובה ההבהרה הזאת וטוב שאתגרת אותך.
<יהודית קידרון: בסדר גמור.
<יהודית קידרון: אני חושבת שאותם בני נוער, ואני מסכימה איתך ועם האחרים, שהתפקיד של מערכת החינוך ושל משרד החינוך הוא לדאוג לחינוכם של ילדי ישראל.
<יהודית קידרון: אבל מה לעשות?
<יהודית קידרון: אנחנו מקבלים במערכת שלנו ילדים שלעתים שנתיים ושלוש לא ביקרו בשום מוסד חינוכי.
<יהודית קידרון: על חלקם לא ידעו.
<יהודית קידרון: זה הרי דברים שילדים מודרים, ילדים שכשהיו מבחני מיצב למשל, ביקשו מהם – אל תבואו היום, תישארו בבית.
<יהודית קידרון: עכשיו סוף סוף הם מגיעים למקום, וכמו שנאמר כאן – תופרים להם את החליפה, מראים להם שאפשר, שהם יכולים.
<יהודית קידרון: רק הבוקר אפרת הראתה לי תמונה שהיא קיבלה הבוקר מבוגרת של מפתן בתל אביב, שהייתה ילדה, באמת, אני לא יכולה לתאר את גודל מורכבות הבעיה, שהיום מגייסת את בתה הבכורה לצבא.
<יהודית קידרון: זאת אומרת ש - - -
איילת נחמיאס ורבין: הבוגרת מגייסת את בתה כבר.
<יהודית קידרון: כן.
<עפרה פרידמן: זאת ילדה שיהודית ואני זכינו לגדל אותה.
יעקב מרגי: כמה מסגרות של מפתנים יש היום בארץ?
איילת נחמיאס ורבין: כן, אני רציתי לשאול כמה ילדים.
<יחיאלה ארבל: יש לנו שני סוגים של מסגרות.
<יחיאלה ארבל: יש את המפתנים שאתה מכיר משנים רבות ויש כלי חדש בשירות לשיקום נוער, שנקרא מית"רים.
<יחיאלה ארבל: זה ראשי תיבות של מרכז יום תומך רב תחומי, שהמיועד לילדים שהם עוד יותר על קצה הרצף מהילדים של המפתן.
יעקב מרגי: והם לא בהכרח שייכים למסגרת חינוכית כזו או אחרת.
<יחיאלה ארבל: נכון, כי הם לא מסוגלים לעמוד.
<יחיאלה ארבל: המסגרת היא קצרת מועד, במטרה לשלב אותם מחדש במסגרת יותר נורמטיבית.
<יחיאלה ארבל: יש 19 מפתנים ברחבי הארץ.
איילת נחמיאס ורבין: וכמה ילדים?
<יחיאלה ארבל: במפתנים עצמם – 1,200.
איילת נחמיאס ורבין: במפתנים פלוס המית"רים, או שבמית"רים בנוסף?
יעקב מרגי: לא, במפתנים.
איילת נחמיאס ורבין: אז כמה במית"רים יש?
<יחיאלה ארבל: כ-3,000.
<יחיאלה ארבל: ביחד 3,000.
יעל כהן-פארן: כמה בבית ספר הזה?
יעקב מרגי: ברוכה הבאה, חברת הכנסת.
<יחיאלה ארבל: 110.
<יחיאלה ארבל: חשוב להגיד שיש כ-3,000 בכל המגזרים – יהודי, ערבי, חרדי, יש לנו הרבה מאד מית"רים שמיועדים רק לאוכלוסייה החרדית, גם בירושלים כאן.
<יחיאלה ארבל: בדואים.
<יחיאלה ארבל: לכל המגזרים – נערים ונערות.
יעקב מרגי: אוקיי, בבקשה, תסכמי את הדברים.
<יהודית קידרון: אני חושבת שקול הזעקה שנשמע כאן, הוא קול זעקתם של הילדים, שאנחנו, המדינה, צריכה לתת להם את האפשרות, את היכולת באמת להצליח.
<יהודית קידרון: לסגור – זה להגיד לילדים באמת לא איכפת לנו מכם, אתם בסדר, אתם תהיו שם בבית הספר שלא רצה אתכם עד היום.
יעקב מרגי: רעות הרוש, בבקשה.
<קריאה: הילדים - - - הזעקה הזאת בשבילם.
<קריאה: חשוב ש - - -
<יהודית קידרון: אתם פה שמעתם - - -
<יהודית קידרון: לא, הגברת אמרה משהו מאד - - -
יעקב מרגי: לא, לא, בואי אני אספר לך משהו בעולם שלנו.
יעקב מרגי: אף פעם לא מגיבים ל - - - האלה.
יעקב מרגי: אז בואי, בבקשה.
יעקב מרגי: רעות הרוש.
<רעות הרוש: אז נעים מאד, אני רעות, אני המפקחת של המפתן בפרדס חנה מטעם משרד הרווחה.
<רעות הרוש: אני אשמח אולי להתחיל להתייחס לשאלה ששאל חבר הכנסת שמולי לגבי הסיבה.
יעקב מרגי: המניעים הסמויים והגלויים.
<רעות הרוש: אני מכירה את המניעים את הגלויים.
<רעות הרוש: אני לא מכירה את המניעים הסמויים.
יעקב מרגי: את תאמרי לי, מניסיון החיים שלנו, כפרלמנטרים, את תאמרי את הגלויים ואני אספר לך על הסמויים.
<רעות הרוש: אין בעיה.