GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אשרת מימון: אני רק אגיד לך, גברתי.
<אשרת מימון: זה דיון עשירי באותו עניין.
מירב בן ארי: ממש לא, גברתי, היחידים שעונים להם על קריאות ביניים, וגם ככה היה קשה, זה חברי כנסת, אני לא צריכה גם קריאות ביניים של הציבור.
ניר ברקת: יושבת-ראש הוועדה, אני רוצה להזכיר שאנחנו ביקשנו להציג את הנושא הזה פה בוועדה כנושא המרכזי.
ניר ברקת: אני חושב שהתקדמנו כברת דרך מאוד-מאוד גדולה, ואנחנו מציגים בשקיפות מוחלטת את האתגרים שיש לנו.
ניר ברקת: אני מנסה להסביר לחברות ולחברים איך הגענו למצב הזה.
ניר ברקת: החינוך במזרח העיר, איכות החיים במזרח העיר, התושבים הערבים, הם בסדר גודל יותר טוב ממקומות אחרים, כנ"ל המגזר החרדי, שרוצה לחיות בירושלים, והשירותיות שהוא מקבל בירושלים יותר טובה ממקומות אחרים.
ניר ברקת: כתוצאה מהתהליך הזה אנחנו רואים גידול ניכר ב-20-30 השנים האחרונות בהיקף התושבים במזרח העיר, גם הערבים וגם החרדים - - -
<באנה שגרי-בדארנה: - - - מעמד.
ניר ברקת: היה לנו מיתון מסוים במגזר הכללי, לכן אתם רואים את הפער בצורך למצאי, שהוא יותר גדול במקום שבו חל הגידול הטבעי הגדול ביותר.
ניר ברקת: אגב, גידול טבעי מצביע על זה שאנשים רוצים לחיות פה ולא ההיפך.
ניר ברקת: לטובת העניין אני רוצה להעביר מסר שעובר בכל מועצת העיר, זה בא ממני ובא מכל הנהלת העיר.
ניר ברקת: כל הילדים שלנו הם ילדים שלי, אין מבחינתי הבדל בין ילד ערבי, מוסלמי, נוצרי, יהודי, חרדי, חילוני, לא בוועד ההורים, לא בהנהלת העיר, ואנחנו מנהלים את התקציבים שלנו בשקיפות מוחלטת ומציגים איפה הפערים יותר גדולים.
ניר ברקת: זאת המראה.
ניר ברקת: אנחנו מסתכלים, אנחנו יודעים איפה אנחנו נמצאים.
יוסף ג'בארין: ההבדל הוא בשטח, ההבדל הוא במציאות.
ניר ברקת: זה משקף את המציאות.
ניר ברקת: לצד המראה הזאת, אני, כמי שמסתובב כל שבוע בבתי ספר, ואין פה מי שהיה ביותר בתי ספר ממני בעיר הזאת, כמחזיק תיק החינוך, מכיר את המצוקות מקרוב.
ניר ברקת: לא צריך להסביר לי.
ניר ברקת: אני מבין אותן ומכיר אותן.
ניר ברקת: לגופו של עניין.
ניר ברקת: שאלו מה עושים במזרח העיר.
ניר ברקת: חברים, קיבלנו השנה – לא דיברתי על זה, הצטנענו קצת – פרס חינוך יישובי בפעם הראשונה.
ניר ברקת: כל הפרויקטים האסטרטגיים החדשים שהשקנו, אם זה בתי ספר בקהילה, מחשב לכל מורה, היתרון הירושלמי, פרויקטים במיליוני שקלים גדולים, הם מתחלקים לכל המגזרים.
ניר ברקת: יום חינוך ארוך במזרח העיר, לבתי הספר התיכוניים, פרויקט של 6 מיליוני שקל בשנה שהשקנו השנה, בשביל לוודא שהילדים לא ילכו לרחוב, אלא יוכלו להמשיך עד 17:00.
ניר ברקת: תיכוני בנים, השקנו מתוך האיתות שחשוב לנו מאוד שהילדים לא יבחרו בדרך האלימות, כי שם הם ייתקלו בקיר, אלא ילכו וישדרגו את מערכת החינוך.
ניר ברקת: שאלת על בגרות פלסטינית – "תווג'יהי".
ניר ברקת: זכותו של כל תושב בירושלים לבחור את מערכת החינוך שלו.
<מוחמד עאדל גזאוי: אתם מלחיצים - - -
ניר ברקת: תקשיב לי עד הסוף.
מירב בן ארי: אדוני, אל תפריע.
<מוחמד עאדל גזאוי: מסקר אחרון שעשינו בין התושבים הפלסטינים הערבים בירושלים 40% רוצים ללמוד "תווג'יהי", 40% רוצים בגרות ישראלית ו-20% רוצים טכנולוגיה.
<מוחמד עאדל גזאוי: אני ועיריית ירושלים נספק לכל הורה מה שהוא רוצה, לא מה שאתה רוצה, לא מה שאני רוצה, לא מה שחברי הכנסת רוצים.
<מוחמד עאדל גזאוי: אנחנו זורמים עם הביקושים.
<מוחמד עאדל גזאוי: ולכן כשיהיה ביקוש לבגרות ישראלית, ויש לנו היום 10 בתי ספר במזרח העיר, שמלמדים גם "תווג'יהי" וגם בגרות ישראלית, זו בחירה של מנהל בית ספר והורים.
<מוחמד עאדל גזאוי: אתה לא יכול להכתיב לשום הורה, גם אני לא אכתיב - - -
<מוחמד עאדל גזאוי: זה לא נכון.
ניר ברקת: עובדה.
ניר ברקת: אני אתן לך את המספרים.
<מוחמד עאדל גזאוי: אני חי שם.
ניר ברקת: - - - ואתה, אין לך זכות לדבר בשם תושבים שרוצים אחרת ממך.
ניר ברקת: אתה יכול להציג את עמדתך, זה בסדר.
<אשרת מימון: לוועד הורים אין זכות?
ניר ברקת: לגבי היקף הבינוי.
ניר ברקת: בניגוד לעבר שבו העירייה, כפי שאמרתי קודם, נתנה לאחרים לבנות, העירייה היום בונה בעצמה.
ניר ברקת: היום הגענו למצב שהנתיב הקריטי זה אשראי בנקאי בהיקפים חסרי תקדים, שהעיירה תפתור – אני אומר לך באחריות, אנחנו נפתור את הדבר הזה.
ניר ברקת: מכאן אני הולך לוועדת הכספים לדבר בעיקר על זה, ומה שדיברתי בממשלת ישראל בשבוע שעבר זה בעיקר על הפער הזה ועוד כמה נושאים שיש לנו.
ניר ברקת: ולכן אני מאמין שפיצחנו מה שצריך לעשות.
ניר ברקת: אני כאן בכנסת, בוועדת החינוך, בוועדת הכספים, בלובי, בממשלת ישראל.
ניר ברקת: כולם יודעים שאת הנושא הזה אנחנו יודעים לפתור ונפתור אותו, כי מגיע לילדי ירושלים התהליך הזה.
ניר ברקת: וזה רק בצד של הבינוי, אני לא מדבר על מה שבצדק נאמר כאן, הפער התקצובי.
ניר ברקת: כל אחד רואה מהתקציב שלו.
ניר ברקת: יבואו חברי הכנסת ויגידו: חסרים לנו בתי ספר במגזר הכללי.
ניר ברקת: זה נכון, זה בתוך ה-367 שחסרים.
ניר ברקת: יבואו אלינו ממזרח העיר ויגידו נכון: בעיסאוויה ובמקומות אחרים חסר לנו, אז חלקם בירוק, חלקם בצהוב, אולי חלקם באדום.
ניר ברקת: אנחנו מכירים.
ניר ברקת: זה הסיכום.
ניר ברקת: לכאורה יכולתי לבוא לכנסת ולהגיד: כן, אין בעיה, בעיה קטנה.
ניר ברקת: הבעיה היא לא פשוטה.
ניר ברקת: היא אמיתית והיא גדולה, ואנחנו מציגים אותה במלוא היקפה.
ניר ברקת: אין פה מה להתחבא.
ניר ברקת: אלה הנתונים.
ניר ברקת: אני מאמין שתראו שבשנים הקרובות, בעזרתכם, חברי הכנסת הערבים, החרדים שלא נמצאים כאן, הם במקום אחר, החילונים, הדתיים הלאומיים.
ניר ברקת: זו ירושלים של כולם, ואנחנו חייבים לקדם אותה.
מירב בן ארי: אתה יכול להתייחס לשיפוץ שחברת הכנסת עזריה דיברה עליו?
ניר ברקת: אני יכול להסביר.
יוסף ג'בארין: שיפוץ ושיפוי.
יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים גם וגם.
מירב בן ארי: אני יודעת לדבר.
ניר ברקת: אנחנו בעיקר עושים את זה לקראת תחילת שנה.
ניר ברקת: תקציב השיפוצים של עיריית ירושלים היה לפני כ-30-40 מיליון שקל, הם צמחו בקדנציה שלי ל-60, 80 ו-100.
ניר ברקת: השנה התחלנו עם 120 מיליון.
ניר ברקת: תקציב השיפוץ של עיריית ירושלים, שעשינו שינוי רק בוועדת הכספים האחרונה, מתקרב ל-150 מיליון שקל.
ניר ברקת: זה פי שלושה השנה הזאת מהשנה הראשונה שקיבלתי את העירייה.
ניר ברקת: התקציבים האלה הולכים לפתיחת שנה.
ניר ברקת: כל הסעיפים של שיפוץ כיתות משתפרים.
ניר ברקת: נכון, כולם היו רוצים שילך מיליארד שקל לשיפוץ רק פה.
ניר ברקת: כל אחד רואה את הזווית שלו.
ניר ברקת: אני טוען שבאחריות וקולגיאליות והסתכלות על כלל המגזרים, אנחנו מחלקים בצורה הוגנת את המשאבים שלנו, וכל המגזרים מתקדמים בעיר ירושלים.
מירב בן ארי: אני רק חייבת לחדד את הטענה הזאת.
מירב בן ארי: קודם כול, זה סכום מאוד יפה לשיפוץ כיתות, אבל יכול להיות, אדוני ראש העיר, שרוב הכסף הולך למגזר הערבי והחרדי בשיפוץ?
מירב בן ארי: זה מה שהיא טענה.
ניר ברקת: תרשי לי.
ניר ברקת: כל אחד מסתכל מהזווית שלו.
ניר ברקת: התשובה היא לא נכון.
ניר ברקת: אני מחויב להעביר את זה במועצת העיר.
ניר ברקת: יש לי חברי מועצה חרדים, חילונים, דתיים, ואנחנו מייצגים את הערבים, וחבל שהם לא שם, אבל אנחנו מייצגים אותם נאמנה.
ניר ברקת: יש כאן ועדי הורים שמכירים, אנחנו עובדים בשקיפות מוחלטת, לפני צעד אנחנו מתייעצים עם משרד החינוך.
ניר ברקת: זו מערכת שעובדת בצורה מאוד פתוחה, הוגנת וישרה.
ניר ברקת: אני הולך לישון בלילה בידיעה שאנחנו הוגנים עם כלל המגזרים בעיר ירושלים.
ניר ברקת: זו חובתנו וזה מה שאנחנו עושים.
ניר ברקת: כל אחד רוצה להזיז תת-סעיף שהוא רוצה יותר מאחרים.
ניר ברקת: אני אומר פה, בוועדת החינוך של הכנסת, שיש אחריות, כשאנחנו מסתכלים על התמונה, מסתכלים על המראה, ויודעים איך להתקדם בקצב ניכר, אין עוד מקום בארץ שיודע לבנות או שמתכנן לבנות 500 כיתות בשנה.
ניר ברקת: זה חצי מיליארד שקל בשנה ועדיין אין לנו כיסוי מהמדינה, ואם לא נקבל כיסוי מהמדינה, נעשה את זה בעצמנו.
מירב בן ארי: אני מציעה אולי, לפני שתלך, שתשמע את נעה היימן ממשרד האוצר.
מירב בן ארי: אני רוצה לברך את כיתה ז'2 מתיכון ליד"ה, שזה ליד האוניברסיטה העברית, שהם משתתפים ביום ירושלים בכנסת.
מירב בן ארי: שלום ותודה שבאתם.
מירב בן ארי: בבקשה, נעה היימן, ממשרד האוצר.
מירב בן ארי: אני מבקשת את ההתייחסות שלך לדברים שנאמרו כאן.
מירב בן ארי: לאחר מכן נעבור למשרד החינוך.
<נעה היימן: אני אתחיל מתשובה קצרה לשאלה או להערה שהעלה חבר הכנסת אראל מרגלית לנושא ממוצע התקצוב.
<נעה היימן: תקציב המדינה יוצא בצורה דיפרנציאלית, אבל בתקציב המדינה יש הבדל בין בתי הספר הרשמיים לבין בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים.
<נעה היימן: בירושלים, מכיוון שיש אוכלוסייה חרדית גדולה שלומדת במוכר שאינו רשמי, הממוצע של סך העיר כשמסתכלים עליו נראה נמוך.
<נעה היימן: זה לא אומר שהתקצוב נמוך כי מנסים להפלות את ירושלים.
<נעה היימן: להיפך, ההפך הוא הנכון.
<נעה היימן: אי-אפשר להסתכל על הממוצע הכללי ולהגיד שהתקציבים שהמדינה מעבירה לעיריית ירושלים הם נמוכים.
<נעה היימן: צר לי שבחרתם לעסוק בנושא הצר של בינוי כיתות לימוד, ואני גם מבינה למה, כי יותר נוח לדבר על מה המדינה לא נתנה עדיין מאשר להזכיר את כל הדברים שמשרד האוצר כן תקצב בשנה האחרונה לעיריית ירושלים, בין אם בנושא חינוך, ובין אם ביתר הנושאים שקשורים לקידום העיר, בין אם זה 499 מיליון ש"ח, שניתנו בהסכם שנעשה קצת אחרי שנת התקציב, מתוכם 96 מיליון לחינוך, זה לא כולל עוד 36 מיליון שהולכים לצהרונים וכיתות א'-ב' בעיריית ירושלים, באופן שלא דומה לרשויות אחרות מאשכול סוציו-אקונומי 4, 850 מיליון ש"ח להסכם פיתוח לפיתוח של מוסדות ציבור בעיר ופיתוח כלכלי של העיר.
<נעה היימן: נוח כמובן להגיע פעם אחר פעם לוועדה ולהצביע על המקומות שבהם המדינה עוד לא נתנה סיוע ולשכוח - - -
ניר ברקת: משאית הצל"שים בחוץ.
ניר ברקת: אגב, הודינו למדינה על הדברים הטובים.
ניר ברקת: לא הבנתי מה זה קשור לכיתות לימוד.
מירב בן ארי: אדוני ראש העיר.
מירב בן ארי: זה בסדר לבוא ולומר שמדינת ישראל מתקצבת באופן דיפרנציאלי - - -
ניר ברקת: הודיתי לראש הממשלה אתמול בצורה מסודרת ולשר האוצר.
ניר ברקת: מה זה קשור לכיתות לימוד?
מירב בן ארי: נעה, אני רוצה שתתייחסי גם לתוכנית החומש.
<נעה היימן: במקרה קוראים לשיטה הזאת "שיטת הסלאמי".
<נעה היימן: כשאני יושבת עם משרד החינוך לדיוני תקציב, אנחנו יושבים עם משרד החינוך לדיוני תקציב פעם בשנה.
<נעה היימן: ובדיון הזה משרד החינוך מציג את צרכיו, אנחנו מציגים את האפשרויות לאותה שנה.
<נעה היימן: כל הנושאים עולים על השולחן.
<נעה היימן: משרד החינוך עושה את סדרי העדיפויות שלו ומקבל החלטות קשות מאוד בדיונים האלה, אבל הדיונים האלה נערכים אחת לשנה.
<נעה היימן: עם עיריית ירושלים נערכו השנה כבר שני דיונים תקציביים.
<נעה היימן: בדיון אחד הם קיבלו 499 מיליון ש"ח, בדיון השני הם קיבלו 850 מיליון ש"ח - - -
<אמנון מרחב: בלי שקל לכיתות לימוד.
<אמנון מרחב: בלי שקל לבינוי כיתות לימוד.
<אמנון מרחב: המספרים שהצגתם נכונים.
<אמנון מרחב: לא תוקצב שקל מהם לכיתות לימוד.
מירב בן ארי: העניין הוא ש-850 מיליון שקל מתוקצבים, נעה, לפיתוח - - -
<אמנון מרחב: לפיתוח תוכנית של - - -
מירב בן ארי: לחינוך?
<אמנון מרחב: לא לכיתות.
מירב בן ארי: חכה.
מירב בן ארי: ה-850 הבנתי, אבל התקציב הדיפרנציאלי לחינוך - - -
<נעה היימן: בדיוני התקציב מדברים על הכול, גם משרד החינוך יכול לבוא ולהגיד לי שאת הנושא הזה אומנם תקצבתם, אבל אנחנו נורא רוצים את הנושא הזה שבו לא זכינו לתקצוב.
<נעה היימן: אין דבר כזה.
<נעה היימן: כסף זה כסף.
<נעה היימן: הוא לא מגיע לדברים שונים.
<נעה היימן: הצרכים הם צרכים, אנחנו מבינים אותם.
<נעה היימן: הם מוצפים בדיונים תקציב ובהם צריכים לקבל סדר עדיפויות.
<אמנון מרחב: תודו באחריות שלא תקצבתם כיתות לימוד.
<אמנון מרחב: על תבלבלי אותם עם מספרים שונים.
מירב בן ארי: אני יודעת אם יש תקציב שהוא חינוך או פיתוח.
מירב בן ארי: הגעתי ממועצת עיר.
<אמנון מרחב: הכול מיועד.
<אמנון מרחב: כל שקל צבוע.
<נעה היימן: ההחלטה לאן כסף הולך היא החלטה של סדר עדיפויות.
מירב בן ארי: משרד החינוך, לא הבנתי, הוא לא - - -
<נעה היימן: נתתי דוגמה שעם משרד החינוך אנחנו יושבים לדיון תקציבי פעם אחת בשנה, והם מעלים את כל הצרכים שלהם, ובסופו של דבר בהינתן מגבלת משאבים שאי-אפשר להתעלם ממנה, מקבל משרד החינוך החלטות כואבות מה כן ומה לא.
<נעה היימן: לבוא ולהגיד בדיון: את כל הדברים שכבר קיבלנו אנחנו שמים בצד, לא קיבלנו את זה על כיתות לימוד – קיבלתם את זה על דברים אחרים שבחרתם להציף.
<אמנון מרחב: לא נכון.
<אמנון מרחב: נושא כיתות הלימוד היה כל הזמן לפני האוצר.
<אמנון מרחב: האוצר אמר שזה דיון אחר מתקציב הפיתוח של ירושלים ושל השוטף.
<אמנון מרחב: אל תטעו את הוועדה.
מירב בן ארי: אדוני, שנייה.
מירב בן ארי: אני רוצה להבין משהו אחד.
מירב בן ארי: האם אחרי הבג"ץ משרדי החינוך והאוצר דנים על תוכנית חומש לבינוי כיתות ב-2017-2021, וישיבות שהתקיימו בין משרד החינוך לעיריית ירושלים, סיכמו שיהיה מיפוי מפורט של החסמים העיקריים?
מירב בן ארי: כל הדברים האלה קרו?
מירב בן ארי: בשנת 2015 ניתנה תוספת תקציבית של 112 כיתות לימוד.
מירב בן ארי: תקצוב חריג למקובל.
מירב בן ארי: מראש היתה החרגה.
<נעה היימן: גם את זה שכחו להזכיר פה.
מירב בן ארי: מה עם התוכנית הזאת?
מירב בן ארי: עובדים על התוכנית הזאת?
מירב בן ארי: היה מיפוי של החסמים?
<נעה היימן: בסוף משרד החינוך אחראי על פיתוח ובינוי כיתות לימוד בכל הארץ, האופן שבו הוא עובד זה בתוכניות חומש.
<נעה היימן: נקבעת מסגרת לתוכנית החומש ואותה משרד החינוך מקצה על-פי קריטריונים בין הרשויות השונות בארץ.
<נעה היימן: הוא צריך לתמוך ברשויות שיש בהן פיתוח מואץ של בינוי יחידות דיור, כמו ראשון לציון, שיש בה הסכם גג ענק, או במקומות שיש בהן תוכנית מחיר למשתכן כמו - - -
מירב בן ארי: שאלתי שאלה.
מירב בן ארי: האם יש תוכנית חומש?
<אמנון מרחב: ראשון לציון קיבלה, ראש העין קיבלה.
<אמנון מרחב: למי לא נשאר?
<אמנון מרחב: לירושלים.
מירב בן ארי: יש תוכנית חומש לבינוי?
<נעה היימן: תוכנית החומש היא לשנים 2017 עד 2021.
<נעה היימן: היא עדיין לא נחתמה ולא נקבעה.
<נעה היימן: אנחנו עדיין בשנת 2016.
<נעה היימן: אנחנו מקווים שלקראת אישור התקציב בממשלה תאושר גם תוכנית החומש הכוללת לכלל כיתות הלימוד - - -
מירב בן ארי: בארץ.
מירב בן ארי: כתוב פה נושא המחסור בבינוי כיתות לימוד במזרח ירושלים צפוי לקבל מענה נוסף בתוכנית האמורה.
מירב בן ארי: זה אמור להיות גם ספציפית לירושלים לא רק תוכנית חומש כללית לכיתות.
<נעה היימן: תוכנית החומש היא תוכנית כללית והיא נותנת מענה לסך הצרכים של בינוי כיתות לימוד - -
מירב בן ארי: יש כאן בעיה.
<נעה היימן: - - בתוכה אחד הנושאים שעולה בדיונים בין משרד החינוך למשרד האוצר, בדיונים על תוכנית החומש, זה מזרח ירושלים.
<נעה היימן: תוכנית החומש עוד לא עוגנה, עוד לא נקבעה, היא עדיין נמצאת בדיונים, ואנחנו מקווים שהיא תאושר לקראת - - -
מירב בן ארי: האם יש דיונים בין משרד האוצר למשרד החינוך לנושא הגדלת הכיתות בירושלים?
<נעה היימן: יש דיונים על כל תוכנית החומש, על כל המקורות שלה, על כל השימושים שלה, על כל הצרכים שלה.
<נעה היימן: זה אחד הנושאים בתוך תוכנית החומש.
מירב בן ארי: שאלתי שאלה ספציפית.
מירב בן ארי: הכללית של המדינה.
<נעה היימן: ודאי.
מירב בן ארי: למרות שיש כאן מצוקה, אני מניחה, יותר מעיריית רחובות או יבנה, האם יש דיון בנפרד לנושא של ירושלים?
<נעה היימן: הדיון כרגע - - -
מירב בן ארי: תגידי לי כן או לא.
מירב בן ארי: נעה, אל תגידי לי שיש על כל מדינת ישראל.
<נעה היימן: אני לא אענה לך בכן ולא, כי הדיון יותר מורכב מתשובות של כן ולא, זה דבר ראשון.
<נעה היימן: דבר שני, עיריית ירושלים קיבלה בשנה שעברה, רק למזרח ירושלים, בתעריף מוגדל, שאנחנו לא נותנים בשום מקום אחר במדינת ישראל, 112 כיתות לימוד מעבר לכל יתר ההקצאה שניתנה באותה שנה - - -
מירב בן ארי: ה-112 עדיין השאירו עם חיסרון של 4,000 כיתות.
<נעה היימן: אני לא - - -
מירב בן ארי: זו המציאות, נעה.
מירב בן ארי: זו המציאות.
<נעה היימן: יש לעירייה צרכים רבים.
<נעה היימן: הם מקבלים מענה.
<נעה היימן: העירייה צריכה להתחיל ללמוד לעבוד בדיוני תקציב אחודים ולא בדיוני תקציב מפוזרים, לעשות את סדר העדיפויות שלה.
<נעה היימן: 96 מיליון ש"ח אגב מייצגים את הטרייד אוף בין הכיתות והשכירויות ואת הנטל הגבוה של השכירויות.
<נעה היימן: מדינת ישראל משתתפת בתקציב של השכירויות, מעבירה רק בנושא החינוך - - -
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את משרד החינוך.
מירב בן ארי: אני מבינה גם את ההתגייסות של האוצר פה ב-2015 לתוספת תקציבית של 112 כיתות לימוד, זה לא דבר מובן מאליו, אבל מה לעשות, זה לא פתר את הבעיה.
מירב בן ארי: משרד החינוך, בבקשה.
מירב בן ארי: התייחסות שלכם.
<אילנית שושני: אני מנהלת אגף הבינוי במשרד החינוך.
<אילנית שושני: אני לא אחזור על הדברים שנאמרו.
<אילנית שושני: אני מבקשת לציין כמה עובדות נוספות בהקשר לעובדות שנאמרו פה על-ידי עיריית ירושלים, שאתה אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא.
<אילנית שושני: אני מסכימה עם הדברים, שיש מגמת שיפור/שינוי.
<אילנית שושני: לגבי הבג"ץ והתובענה הייצוגית שהוגשה על מזרח ירושלים, משרד החינוך הגיש את תגובתו.
<אילנית שושני: אנחנו עומדים בהתחייבויותינו בבניית כיתות הלימוד, תקצבנו עד היום את 401 הכיתות, כפי שנכתב בבג"ץ, כך שמבחינת משרד החינוך נושא התקצוב של הכיתות הושלם.
<אילנית שושני: נשאר נושא הבינוי ו-50% מהכיתות כבר נבנות, נדמה לי מעל 200 כיתות מתוך אותן 400 כבר בנויות, וחלקן כבר נמצאות בפרסום של מכרזים נוספים.
<אילנית שושני: באותה נשימה אני כן רוצה לציין, דבר אחד, משרד החינוך ומשרד האוצר נותנים מענה נקודתי נוסף בנושא של מחסור בקרקעות וחייבים להדגיש את הנתון הזה כאן בדיון הזה.
<אילנית שושני: זה שיש מחסור בכיתות של 4,000 או 1,000 או 500, מבחינת משרד האוצר, וזה נתון שצריך לדייק בו, זה לא כיתות שאם היום יש לי תקציב, אני אוכל לתקצב אותן ולבנות אותן.
<אילנית שושני: קיים מחסור משווע בקרקעות במזרח ירושלים.
<אילנית שושני: אני יכולה לומר באחריות גדולה מאוד שכל פרוגרמה ותוכנית שמאושרת במשרד נענית בחיוב בתקצוב.
<אילנית שושני: זאת אומרת, הפער הוא פער של חשיבה קדימה, ואני לא יודעת מה הפערים שהם הציגו כאן.
<אילנית שושני: הם לא כשרים לתקצוב.
<אילנית שושני: מזרח ירושלים – אנחנו משתדלים לכסות את כל הפערים בבינוי.
<אילנית שושני: יש מחסור בקרקעות למזרח ירושלים.
<אילנית שושני: לטובת הדבר הזה העמדנו לעירייה 60 מיליון שקל לטובת הפקעת קרקעות, בנוסף אנחנו נותנים שיפוי לנושא של בנייה לגובה ופתרון של חצרות כי המגרשים לא תקניים והם גם מאוד בעייתיים מבחינה טופוגרפית, כך שאנחנו כן נותנים מענה לבעיות הנקודתיות של מזרח ירושלים ועיריית ירושלים.
<אילנית שושני: אבל צריך להבין שהמחסור כאן הוא לא בהכרח מחסור שניתן לתקצוב מידי.
<אילנית שושני: אני מסכימה שיש פער - - -
<עופר ברקוביץ': דובר על 300 כיתות - - -
<אילנית שושני: אני מסכימה שיש פער, אבל הוצגו כאן 2,000 ו-3,000, אז בואו לפחות נדייק שאלה נתונים שלא כשירים לתקצוב כרגע, כי אין פרוגרמות מאושרות לכולן - - -
<אמנון מרחב: לא ביקשנו מזומן ל-2,000 כיתות, אמרנו - - -
<אילנית שושני: אני ביקשתי - - -
<אמנון מרחב: - - - אנחנו יודעים לבנות ולחסל את הפער - - -
<אילנית שושני: לא אמרתי שלא, אבל ביקשתי לדייק.
<עופר ברקוביץ': אם רוצים בכל שנה - - -
<אילנית שושני: נשאל כאן האוצר האם התוכניות נמצאות בתוך החומש.
<אילנית שושני: זאת אומרת, גם אם אני אגיד לאוצר היום: 1,000 כיתות למזרח ירושלים או לעיר ירושלים בכלל, זה לא פרויקטים שכשירים וזמינים לתקצוב.
<אילנית שושני: נקודה.
<אמנון מרחב: אנחנו מדברים על חומש.
מירב בן ארי: חבר'ה, אני צריכה לסיים בעוד ארבע דקות.
<אילנית שושני: רק עוד נקודה נוספת והיא נושא הניצול התקציבי.
<אילנית שושני: אני לא יכולה להתעלם מעובדת התקצובים שניתנים לעיריית ירושלים, והניצול התקציבי.
<אילנית שושני: אני מסכימה שהוא במגמת עלייה ושיפור, אבל אי-אפשר להתעלם מהעובדה, כאשר אני מוציאה דוחות מ-2010 על תקצוב כיתות לימוד, שאנחנו נמצאים בניצול של 40% – במגזר החרדי, 39%, ובמגזר - - -
<עופר ברקוביץ': מ-2010 - - -
<אילנית שושני: מ-2010 ועד 2016.
<עופר ברקוביץ': נגמר.
יוסף ג'בארין: אלה פרוגרמות.
<אילנית שושני: לא, פרוגרמות זה לפני תקצוב.
<אילנית שושני: נכון שהנושא במגמת שיפור, אבל אי-אפשר להתעלם מהעובדה שהדברים האלה צריכים לעלות על מסלול הרבה יותר מהיר עם לוחות-זמנים בשיתוף פעולה.
<אילנית שושני: היו אתי גם חברת מוריה - - -
<אמנון מרחב: אין יותר הרשאות לא מנוצלות.
מירב בן ארי: אני נותנת לה לסיים לדבר.
<אילנית שושני: אלה הנתונים.
<אילנית שושני: יש מקום לשפר גם את נושא הניצול התקציבי.
<אילנית שושני: זה לגבי נושא בינוי הכיתות.
מירב בן ארי: אני רוצה לתת למיכל מושקט לדבר.
מירב בן ארי: בבקשה, מיכל.
מירב בן ארי: יוזמת "חדר מורים – זאת ירושלים".
<מיכל מושקט ברקן: תודה.
<מיכל מושקט ברקן: אני עוסקת בחינוך וגם ירושלמית 30 שנה.
<מיכל מושקט ברקן: אני רוצה לסיים דווקא במשהו אופטימי.
<מיכל מושקט ברקן: תודה על הדיון החשוב הזה של הכיתות, אבל אחד הדברים הכי חשובים בעיר הזאת זה המורים.
<מיכל מושקט ברקן: המורים בירושלים הם האנשים שעובדים בכל התנאים, בכל הכיתות, כל כיתה שתתנו להם, הם יעשו את מלאכתם באמונה בכל המגזרים.
<מיכל מושקט ברקן: אחד הדברים שהכי מאפיינים את ירושלים, שאנשים חיים באופן נפרד לגמרי, כל אחד בקבוצת האוכלוסייה שלו.
<מיכל מושקט ברקן: אני לא מדברת על תלמידים, אני מדברת על המבוגרים שמחנכים אותם.
<מיכל מושקט ברקן: אחד האתגרים בירושלים הוא להגיע למצב שהמורים יחנכו את הדור הבא לא לפחד, לחבר את העיר הזאת.
<מיכל מושקט ברקן: אם אנחנו מדברים על עיר שחוברה לה יחדיו, הדרך לעשות את זה היא להתחיל להכיר ולדבר, וזה מתחיל במורים.
<מיכל מושקט ברקן: התחלנו ביוזמה שנקראת "חדר מורים – זאת ירושלים" לזכר שירה בנקי, יוזמה שמפגישה מורים מכל המגזרים, מכל האוכלוסיות, בשיתוף עם מנח"י, ואני מאוד מודה להם על העידוד של היזמות שמגיעה ממש מלמטה, מהמורים, ואולי אפשר להגיד שזו התקווה של העיר ירושלים.
<מיכל מושקט ברקן: התקווה תגיע מהמפגש בין מורים ערבים, יהודים, חילונים, דתיים, נוצרים, מוסלמים, והמחשבה איך אפשר להגיע למצב שגם הילדים לא יפחדו לצאת לרחובות ולהיפגש אחד עם השני, ולדעת שכולנו חלק מהעיר הזאת וכך היא תישאר.
<אמנון מרחב: חברת הכנסת בן ארי, אני מבקש בשם העירייה לסכם במשפט אחד.
<אשרת מימון: אף אחד לא סותר את הנתונים - - -
מירב בן ארי: סליחה, גברתי, למה את מפריע לי?
מירב בן ארי: פניתי אליך?
מירב בן ארי: ביקשתי ממך שתעזרי לי?
<אשרת מימון: זאת חלק מהבעיה.
מירב בן ארי: אדוני, בבקשה, מנכ"ל עיריית ירושלים.
<אמנון מרחב: קודם כול, אני מצטער על ההתייחסות של הנציגה של האוצר, שבמקום לעסוק בעניין היא עסוקה בניסיון לסכסך בין העירייה למשרד האוצר וכו'.
<אמנון מרחב: יש פה אחריות מלאה.
<אמנון מרחב: גם המנהלים של הגברת שדיברה מטעם האוצר תמימי דעים יחד אתנו שיש פה אירוע גדול מאוד שצריך להיפתר במשולש שהוא מדינה, אוצר, חינוך ועיריית ירושלים.
<אמנון מרחב: קודם כול, לא לעסוק בהתקשקשות של נתנו, לא נתנו.
<אמנון מרחב: האוצר והמדינה נתנו הרבה מאוד, ואנחנו מודים להם על מה שהם נתנו.
<אמנון מרחב: האירוע של המחסור ב-3,000 כיתות לימוד זה אירוע שצריך להיות מטופל, כפי שאמרתי, תקציבית ותכנונית.
<אמנון מרחב: מאז הדיון הקודם שניהל פה חבר הכנסת מרגי בפברואר, העברנו תוכניות מפורטות, מיפינו את הבעיה, אני שומע ש"עיר עמים" חושבת שיש פער יותר גדול, אני אשמח לקבל את הנתונים שלכם ולבדוק.
<אמנון מרחב: הגדיר ראש העיר משימה אחת – לסגור את הפער הזה.
<אמנון מרחב: לשמחתי ראש אגף תקציבים מכיר את זה, החשבת הכללית מכירה את זה, וגם אנשי החינוך שקיבלו מאתנו את אותם מכתבים שהוצאנו ממופים, תמיר בן משה, ראש מינהל הפיתוח, וגם החשב, יוסי שטראוס, מכירים את הנתונים, והם נמצאים כרגע בדיונים גם מול האוצר, כפי שאמרה נעה, על תוכנית החומש.
<אמנון מרחב: פה מבחן האמת.
<אמנון מרחב: ככל שיתקצבו אותנו לבצע את כיתות הלימוד, נבצע, אבל אומרת עיריית ירושלים יותר מזה: אנחנו כבר לא נחכה לתקצוב המדינה, אנחנו ניקח מימון בנקאי ונבצע את הבינוי הזה, כי הוא יותר זול לנו מאלמנט השכירות.
מירב בן ארי: את זה הבנו.
<אמנון מרחב: דבר אחד מוכח, ככל שאנחנו בונים יותר כיתות גם במזרח ירושלים וגם במערב העיר, התלמידים וההורים בוחרים להצטרף למערכת החינוך הממלכתית, כי החינוך שאנחנו נותנים ברמת התכנים הוא טוב מאוד, ושם אנשים רוצים להיות, ראו את זה גם באותה כתבה בטלוויזיה שציינת.
<אמנון מרחב: שאלו בני נוער במזרח ירושלים: אם ייתנו לך לבחור בין מסלול ל"תווג'יהי" למסלול בגרות ישראלי במה תבחר?
<אמנון מרחב: רוב התלמידים בני הנוער אמרו: נבחר בבגרות הישראלית.
<אמנון מרחב: למה?
<אמנון מרחב: כי זה מכניס אותם לשוק העבודה, זה מקנה להם הזדמנויות להיכנס ללימודים אקדמים במוסדות, וזה האתגר שלנו.
<אמנון מרחב: אני מציע שבמקום לעסוק בסכסוכים נעסוק בשאלה איך פותרים את העניין, ואני אשמח אם הוועדה הזאת תמשיך ללוות את התהליכים, כפי שהגברת ציינה פה, לגבי תוכנית החומש.
יוסף ג'בארין: לא התייחסתם לשיפוי.
יוסף ג'בארין: מי אחראי על השיפוי?
מירב בן ארי: נציג אחד של "עיר עמים".
מירב בן ארי: אחד, בבקשה.
<מאיר שמעוני: משפט.
<מאיר שמעוני: אני מנהל מחוז ירושלים ממשרד החינוך.
<מאיר שמעוני: הערה ראשונה, במסגרת יום ירושלים אני חושב, כמו שהוצג פה, שמערכת החינוך בעיר ירושלים בשנים האחרונות קיבלה שיפור משמעותי, וזה בא לידי ביטוי בזה שהם זכו בפרס חינוך יישובי.
<מאיר שמעוני: זה לא דבר מובן מאליו, עם כל המורכבות שהוצגה, ואני לא אכנס לזה.
<מאיר שמעוני: הערה שנייה שאני רוצה לציין לגבי מזרח ירושלים.
<מאיר שמעוני: בהנחיית השר והמנכ"לית של המשרד בנינו תוכנית אסטרטגית לשיפור מערכת החינוך במזרח ירושלים, שכוללת נושאים שונים, כולל החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי, בגרות מקצועית ובגרות ישראלית, כולל כיתות וכולל נושאים כאלה ואחרים.
<מאיר שמעוני: יש תוכנית, היא אושרה על-ידי השר ואושרה על-ידי המנכ"לית, בשיתוף עם עיריית ירושלים וגורמים מקצועיים נוספים.
<מאיר שמעוני: אני מאמין שבחמש השנים הקרובות, אם נעבוד על בסיס אותה תוכנית, והיא תתוקצב, נהיה במקום אחר במזרח ירושלים.
<עופר ברקוביץ': כמה כיתות בכל שנה תתקצבו?
<מאיר שמעוני: חשוב לציין את זה, ואני רוצה להודות לך.
מירב בן ארי: אני רואה שאת מאוד רוצה להגיב, למרות שהפרעת לי.
מירב בן ארי: תדעי לך שאצל חבר הכנסת מרגי היית בחוץ מזמן, תשאלי את המבוגרים פה.
מירב בן ארי: בבקשה, דקה, כי אני רואה שזה בנפשך.
<קריאה: גם אני רוצה לדבר.
מירב בן ארי: היא וסיימנו.
<אשרת מימון: אני עורכת-דין מעמותת "עיר עמים", אנחנו ביחד עם האגודה לזכויות האזרח וגם עם "במקום" עובדים כבר המון שנים במעקב אחרי מחסור הכיתות במזרח ירושלים, מפאת קוצר הזמן זה גם נאמר בשמם.
<אשרת מימון: נתונים – המחסור שרשמנו בדוח האחרון – 600 כיתות לא תקניות במוכר שאינו רשמי, 400 כיתות חסרות לגילאי 3-4, פער מול מספרי הלמ"ס לעומת מספר הילדים שיש בעירייה.
<אשרת מימון: בסך הכול 2,247 כיתות שחסרות במזרח ירושלים.
<אשרת מימון: הנתונים תמיד נמצאים בפניכם, ודרך אגב, הם גם נלקחים מכם.
<אשרת מימון: הם נלקחים ממנח"י, ממחלקת הבינוי וממחלקת אגף מבני ציבור שבעירייה, הם לא נתונים שלנו בלבד.
<אשרת מימון: בספטמבר 2015 נפתחו 38 כיתות בלבד, במצבור יש 509 כיתות כרגע לבנייה קדימה, שזה בסך הכול גידול יפה.
<אשרת מימון: אני רק רוצה לחדד שראש העירייה חזר ואמר "הנענו" 400 כיתות.
<אשרת מימון: בואו נבחין בין "הנענו" לבין בנינו.
מירב בן ארי: הנציגה ממשרד החינוך חידדה.
מירב בן ארי: היא אמרה.
<אשרת מימון: יכול להיות שהוא מניע, הוא בוודאי לא בנה מספר כזה.
<אשרת מימון: הממוצע השנתי של עשר השנים האחרונות זה 36 כיתות שנבנות בשנה, שזה אפילו פחות מגידול האוכלוסייה שיש בשנה, כשהצורך הוא של 63 כיתות בשנה.
<אשרת מימון: זאת אומרת, הפער העצום הזה בכל שנה גדל והולך, כי לא בונים מספיק בשנה.
<אשרת מימון: רגע.
מירב בן ארי: את יכולה להעביר גם לוועדה מספרים.
<אשרת מימון: עוד כמה מילים, גברתי.
<אשרת מימון: אני מצטערת על קוצר הרוח קודם, זה בערך הדיון העשירי שאנחנו עם אותם מספרים, ואני לא רואה עדיין תנועה, אני נורא מצטערת.
<אשרת מימון: מר ברקת אמר שהם בנו 800 כיתות.
<אשרת מימון: תאמינו לי, זה כבר באמת הגדיש את הסאה.
<אשרת מימון: הוא תמיד אומר 500 כיתות, לנו יש נתונים כל-כך אחרים.