GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אראל מרגלית: חינוך זה בבוקר, קהילה זה אחרי-הצהרים דרך המתנ"סים, דרך המרכזים הקהילתיים שיש פה.
אראל מרגלית: ילד שלא מוחזק זה ילד שהרבה מאוד פעמים הולך לאחור.
אראל מרגלית: אני קורא לשר החינוך, שאני שומע אותו מתכתש עם ראש הממשלה על ימין ועל שמאל, על עניינים כאלה ואחרים, להקדיש הרבה יותר אנרגיה כדי להשלים את הפערים בתוך ירושלים ושאר הארץ, כי אי-אפשר רק להישבע על גבולותיה של ירושלים ולהשאיר את תכניה, תלמידיה וילדיה הרבה מאחור.
אראל מרגלית: זה לא עובד.
אראל מרגלית: אנחנו במאה ה-21, מדינת ישראל היא מדינה עם עוצמה כלכלית.
אראל מרגלית: להשאיר ילד מאחור זה עניין של החלטה ערכית, כי יש לנו את הכספים למנוע את זה ויש לנו את היכולת למנוע את זה.
אראל מרגלית: זה עניין של החלטה איפה אנחנו שמים את הכספים שלנו, איפה אנחנו שמים את האנרגיה שלנו ומה אנחנו עושים.
אראל מרגלית: אני קורא לכולנו, אופוזיציה, קואליציה, זה בכלל לא משנה, להתגייס סביב העיר הזאת ולהשוות אותה לערים אחרות במרכז הארץ, כי אם נשאיר את הבירה שלנו מאחור, אנחנו עושים עוול גדול לתושבים שלה ולא רק להיסטוריה.
מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת מרגלית.
מירב בן ארי: עלתה כאן טענה – ראיתי שאת רושמת, נציגת משרד החינוך, גם אני רשמתי – של חבר הכנסת מרגלית על שליש מילד אחר במרכז הארץ.
מירב בן ארי: ראיתי שרשמת לך, נכון?
מירב בן ארי: תתייחסי לזה אחרי זה בדבריך.
מירב בן ארי: האם יש כאן נציג של האוצר?
מירב בן ארי: נעה, אני שמחה שאת פה.
אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני ביום הזה לצערי לא יכול להיות חלק מהחגיגה הזאת שנקראת "יום ירושלים".
אוסאמה סעדי: הכנסת ציינה במליאה בשבוע שעבר את יום ירושלים, ובאופן מדהים ביותר יושב-ראש הכנסת לא נתן לחבר כנסת מהרשימה המשותפת להשתתף ביום הזה ולהגיד את העמדה שלנו כרשימה המשותפת.
מירב בן ארי: בסדר, גם לנו הוא לא נתן, אם זה מנחם אותך.
אוסאמה סעדי: הוא נתן לראש הממשלה, לראש האופוזיציה, לעוד חברי כנסת.
אראל מרגלית: הזמן מוגבל.
אוסאמה סעדי: הוא נתן למשל לחברת הכנסת זהבה גלאון.
מירב בן ארי: אבל לא לחברת הכנסת רחל עזריה.
מירב בן ארי: תני לי להגן על זכותנו - - -
רחל עזריה: היו דרמות.
אוסאמה סעדי: להציג עמדה קצת שונה.
מירב בן ארי: אל תיכנס לזה.
אראל מרגלית: למה לא הייתם בדיון ביום ירושלים?
אוסאמה סעדי: החלטנו להחרים, כי לא נתנו לנו - - -
אוסאמה סעדי: לא נתנו לנו לדבר.
אוסאמה סעדי: תן לי לדבר, תן לי להציג את העמדה שלי, ואז אני לא אחרים את הישיבה.
מירב בן ארי: אני ממש מבקשת ממך.
מירב בן ארי: סליחה, אדוני, אם כל סיעות הבית היו מקבלות זכות דיבור ואתם לא, אין ספק שיש כאן אפליה.
מירב בן ארי: לאור העובדה שכמעט חצי מהסיעות לא דיברו, אני חושבת שהטיעון הזה לא מחזיק מים, מה גם שסגנית ראש העיר ירושלים נמצאת בסיעת כולנו וביקשה זכות דיבור ולא קיבלה.
אוסאמה סעדי: מירב, את יודעת שזאת לא הסיבה.
אוסאמה סעדי: הסיבה היחידה היא שלא רציתם לשמוע עמדה אחרת ביום הזה ולא רציתם שמישהו יקלקל לכם - - -
מירב בן ארי: תאמין לי, את חבר הכנסת אחמד טיבי אנחנו שומעים היטב, גם את דבריו הקשים לצד דבריו המעניינים.
אוסאמה סעדי: ביום הזה אנחנו אומרים את העמדה הברורה והחד-משמעית שלנו – ירושלים לא מאוחדת.
אוסאמה סעדי: ירושלים המזרחית היא שטח כבוש כמו כל השטחים שנכבשו בשנת 1967, והיא צריכה להיות בירתה של מדינה פלסטינית, כשאתם מדברים על פתרון שתי מדינות לשני עמים.
אוסאמה סעדי: זו העמדה הפוליטית שלנו.
אוסאמה סעדי: לכן כל הדיבורים האלה, חבר הכנסת מרגלית, על צמיחה, על בנייה ועל חינוך, אתם לא חיים בשטח - - -
אוסאמה סעדי: אדוני ראש העיר, מתי היית – רחל, מתי הייתם אצל 150,000 תושבי - - -
אוסאמה סעדי: - - - החיים מחוץ לגדר.
אוסאמה סעדי: תגידו לי, מתי הייתם?
אוסאמה סעדי: אני הייתי לפני שבועיים עם חברי, חבר הכנסת ג'בארין וחבר הכנסת טיבי בוועדת אלקודס.
<קריאה: מה זה קשור לפה?
מירב בן ארי: סליחה, גברתי, היחידים שקוראים כאן קריאות ביניים זה כאן, וגם כך - - -
אוסאמה סעדי: היינו בכפר עקב, בסמירמיס, במחנה הפליטים שועפאט – 150,000 תושבים - - -
מירב בן ארי: אני מציעה שתעשה משאל בקרב האוכלוסייה הערבית במזרח ירושלים אם הם רוצים - - -
אוסאמה סעדי: ראש העיר, שגובה ארנונה מהאנשים האלה, לא מספק להם אפילו איסוף זבל ואשפה.
אוסאמה סעדי: תלך לשם, והיינו שם – ביוב ברחובות, אשפה, תלים של אשפה, הרים של אשפה בכבישים.
אוסאמה סעדי: אתם מדברים על עיר?
אוסאמה סעדי: ראיתם מאז אוקטובר שיש את האינתיפאדה, שהצעירים של ירושלים המזרחית התחילו בה.
אוסאמה סעדי: כי אין אופק, כי אין תקווה.
רחל עזריה: זה בכלל לא היה במקומות שאתה מדבר עליהם - -
אוסאמה סעדי: - - - שיעור האבטלה.
רחל עזריה: - - לא היה במקומות שאתה מדבר עליהם.
אוסאמה סעדי: תביא נתונים על שיעורים של אבטלה במזרח ירושלים, בירושלים המזרחית, היא מהגבוהים ביותר.
אוסאמה סעדי: שיעור העוני בירושלים המזרחית הוא מהגבוהים ביותר.
מירב בן ארי: חבר הכנסת סעדי, אני מבקשת ממך לסיים.
אוסאמה סעדי: אתם מדברים על חינוך - - -
מירב בן ארי: כן, אנחנו מדברים על כיתות לימוד.
אוסאמה סעדי: בשכונות בירושלים המזרחית בשועפאט, בבית חנינה, בסמירמיס, בכפר עקב, היינו בסיור בבתי ספר שם – תת-תנאים.
אוסאמה סעדי: המצב מחריד.
אוסאמה סעדי: זוועות יש שם.
אוסאמה סעדי: על מה אתם מדברים?
אוסאמה סעדי: על הבג"ץ, אני רוצה לשאול.
מירב בן ארי: אתה שאלת.
אוסאמה סעדי: לשאול.
מירב בן ארי: לא, אדוני.
מירב בן ארי: שאלת את ראש העיר כשהוא דיבר.
מירב בן ארי: פעמיים נכנסת לו בדבריו.
אראל מרגלית: צריך לעשות הסדר בירושלים.
אראל מרגלית: רק שאלה.
אראל מרגלית: עד 67' – למה לא עשית שם בירה?
אוסאמה סעדי: הייתי שם?
אראל מרגלית: למה לא עשיתם בירה לפני 67'?
אראל מרגלית: הרי לא היינו שם.
אראל מרגלית: מה עשיתם שם עד 67'?
אוסאמה סעדי: רציתי לשאול - - -
יוסף ג'בארין: מה זה קשור עכשיו?
יוסף ג'בארין: אתה בא ללמד אותו עכשיו שיעור בפוליטיקה?
מירב בן ארי: אני אוציא את שניכם החוצה.
מירב בן ארי: סדרן, תוציא בבקשה את שניהם להירגע ושיחזרו.
אוסאמה סעדי: לא חג ולא בטיח.
מירב בן ארי: אני מבקשת משניכם לצאת להירגע.
נחמן שי: אין ספק יום ירושלים שמח...
מירב בן ארי: שמח במשכן.
מירב בן ארי: אוסאמה, שב, ושיהיה שקט.
אוסאמה סעדי: הוצאת אותנו.
אוסאמה סעדי: עם כל הכבוד, זה לא קורס חינוך.
מירב בן ארי: בגלל שזה ועדת חינוך אני רוצה לחנך אתכם ולהגיד לכם - - -
מירב בן ארי: אדוני, שאלת.
אוסאמה סעדי: אני מבקש לשאול את ראש העיר על הבג"ץ.
אוסאמה סעדי: יש החלטת בג"ץ על חמש שנים.
אוסאמה סעדי: אם לא, יש חובה שהרשויות ישלמו לכסות את עלויות הלימוד של התלמידים - - -
מירב בן ארי: אוסאמה, דיברת על העניין של הבג"ץ, על מספר הכיתות.
אוסאמה סעדי: אם אין כיתות, ואין מחלוקת שאין כיתות, והעירייה לא סיפקה, יש החלטה של הבג"ץ שהרשויות צריכות לממן.
אוסאמה סעדי: 40% מהתלמידים שלומדים במוכר שאינו רשמי צריכים לשאת בעלויות?
אוסאמה סעדי: מה עושה העירייה עם הדבר הזה?
מירב בן ארי: העירייה רשמה לעצמה ותתייחס.
מירב בן ארי: לפני חברי הכנסת כדי שהעניינים קצת יירגעו, אני רוצה אחד-אחד – סגן ראש העיר, עופר ברקוביץ, בבקשה, ולאחר מכן חברת הכנסת רחל עזריה.
<עופר ברקוביץ': בוקר טוב וחג שמח.
<עופר ברקוביץ': אני חושב שבהחלט יש מה להיות שמחים וגאים.
<עופר ברקוביץ': תהליכים רבים ומגוונים קורים בבירה בשנים האחרונות, הרבה מאוד אנשים לוקחים אחריות על הבירה, לדעתי גם בצד המזרחי שלה יש התעוררות משמעותית של פעילים ואקטיביסטים, גם בצד המערבי, צעירים ומבוגרים.
<עופר ברקוביץ': אני חושב שראש העיר היטיב להציג פה הבוקר – אנחנו בדיון בנושא החינוך – את הרצינות שבה עיריית ירושלים נדרשת לאתגר.
<עופר ברקוביץ': אנחנו לא מנסים להסתיר שיש פה מצוקה.
<עופר ברקוביץ': צריך לומר שהיתה פה אפליה, היו שנים שבהם הנושא לא טופל כמו שצריך, והיום אנחנו רואים פערים גדולים, משמעותיים, שאנחנו נדרשים אליהם.
<עופר ברקוביץ': כדי שהדיון יהיה אופרטיבי, חברי הכנסת הערבים צריכים לנסות לחתור לאופרטיביות - - -
יוסף ג'בארין: אין חברי כנסת ערבים, יש חבר הכנסת סעדי וחבר הכנסת ג'בארין.
יוסף ג'בארין: אתה לא אומר: חברי כנסת יהודים, נכון?
<עופר ברקוביץ': הניסיון לפתור סוגיות – לא פה יוחלט עכשיו ולא יוסכם על אחדות ירושלים או לא אחדות ירושלים.
<עופר ברקוביץ': האנשים החדשים שלוקחים אחריות על ירושלים, אנחנו רוצים להסתכל עניינית, חברתית.
<עופר ברקוביץ': אנחנו מסתכלים בגובה העיניים ואנחנו רוצים שלכל תושב בעיר הזאת יהיה מקום לבן שלו, לבת שלו, ללמוד בו.
<עופר ברקוביץ': אנחנו רוצים לראות את התהליכים האלה קורים, אנחנו רוצים את ההתגייסות של כולם, אנחנו רוצים קונצנזוס מלא.
<עופר ברקוביץ': אין אחד שלא מסכים על הדבר הזה ועל הצורך הזה.
<עופר ברקוביץ': ולכן אני מציע לא לקחת את זה למקומות גבוהים ורחוקים שלא תורמים שום דבר עניינית, אלא לקחת את זה למקום האופרטיבי.
<עופר ברקוביץ': ברמה האופרטיבית הוצגו פה נתונים ברורים על גודל האתגר.
<עופר ברקוביץ': אם ממשלת ישראל מדברת על צמצום פערים, ואם ממשלת ישראל מבינה את החשיבות שבהקניית חינוך ככלי לצמצום פערים, ואם ממשלת ישראל רוצה לא רק להגיע אתנו למאבקים בדיוני תקציב פעם בשנה, כשצריכים לסגור תקציב, אז בואו נסתכל על הנתונים האלה ובואו נבין מה זה אומר לבנות 500 כיתות בשנה, ומה זה אומר 100 מיליון שקל בשנה שכירויות, ומה זה אומר תכנון של אותן שכירויות, כפי שהציג כאן ראש העיר, ובואו נבין איך מגייסים יחד את כל הזרמים ואת כל הכוחות לאתגר הזה.
<עופר ברקוביץ': זה מה שצריך לעשות.
<עופר ברקוביץ': אין ויכוח על הדבר הזה.
<עופר ברקוביץ': המציאות היא קשה.
<עופר ברקוביץ': יש ילדים שלומדים במקומות שלא צריך ללמוד בהם.
<עופר ברקוביץ': אני מבקש מכולכם להתכנס לאתגר הזה ולעזור לנו.
<עופר ברקוביץ': גם אנחנו צריכים להשתפר, אגב, גם אנחנו צריכים למצות את ההליכים, גם אנחנו צריכים לדחוף את העגלה יותר קדימה, אני רואה את הדיונים הקדחתניים שמנהל מנכ"ל העירייה בנושאים של כיתות החינוך בוקר-בוקר.
<עופר ברקוביץ': אנחנו מבינים את האתגר.
<עופר ברקוביץ': עכשיו צריך להתגייס ולעזור לנו.
מירב בן ארי: חברת הכנסת רחל עזריה.
יוסף ג'בארין: הוא לא אמר כלום.
מירב בן ארי: הקשבתי לו והוא אמר דברי טעם.
מירב בן ארי: עכשיו חברת הכנסת רחל עזריה.
יוסף ג'בארין: דברי טעם כלליים - - -
מירב בן ארי: ראש העיר - - -
מירב בן ארי: ראש העיר יתייחס בסיכום.
יוסף ג'בארין: הוא מחליט?
יוסף ג'בארין: הוא לא מחליט - - -
מירב בן ארי: הוא אמר דברים שלא מצאו חן בעיניך.
מירב בן ארי: מותר לו.
מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת רחל עזריה.
מירב בן ארי: נשמח אם תתייחסי לכיתות.
רחל עזריה: אני אתייחס כמובן גם לכיתות.
רחל עזריה: ירושלים חזקה יותר מכל מה שראיתם פה, ואנחנו רגילים לזה בירושלים שהפוליטיקאים מעל הראש שלנו עושים את המאבקים שלהם ומדברים את הדברים שלהם, כי זה מביא את הכותרות, גם ביום ירושלים ולא רק ביום ירושלים.
רחל עזריה: זו השיטה, ואנחנו הירושלמים, התרגלנו לזה.
רחל עזריה: אני רוצה לספר לכם על דברים שקורים בירושלים שלא תשמעו אותם בכל מקום.
רחל עזריה: כי אנחנו רוצים שירושלים תיחשב עיר של מאבק, זה נותן המון קרדיט פוליטי להרבה אנשים.
רחל עזריה: אני רוצה לספר לכם על כמה מהדברים האלה.
רחל עזריה: יש היום חילונים שמגייסים כסף עבור סטודנטים חרדים ואומנויות חרדיות.
רחל עזריה: 30 דתיות שהובילו ומובילות מאבק בהדרת נשים.
רחל עזריה: דתיים שקידמו ומקדמים פעילויות תרבות ופנאי לחילונים בשבת.
רחל עזריה: שמאלנים שבאים בכל שבוע לשוחח עם נוער להב"ה במרכז העיר.
רחל עזריה: על זה בחיים לא תשמעו.
רחל עזריה: ימניים שפועלים לקדם יוזמות כלכליות במזרח העיר.
רחל עזריה: תושבי מזרח ירושלים שמקימים יחד עם תושבי מערב ירושלים את איחוד הצלה, את מד"א למזרח ירושלים.
רחל עזריה: רבנים שתומכים בקהילה הגאה לאחר הרצח במצעד הגאווה בשנה שעברה.
רחל עזריה: אנשי הבית הפתוח והתנועה הירושלמית שמשוחחים עם חרדים בכל יום חמישי בכיכר ציון.
רחל עזריה: מעגלים-מעגלים של אוהבי ירושלים שיושבים ומדברים.
רחל עזריה: מה שקורה פה זה לא אהבת ירושלים.
רחל עזריה: מה שקורה פה זה הפיכת ירושלים לעיר של קושי, כאב ושנאה.
רחל עזריה: אתם יודעים מה, לתושבי ירושלים נמאס.
רחל עזריה: אנחנו יודעים לפתור את העניינים.
רחל עזריה: אנחנו לא ניתן יותר לדיונים האלה להתקיים ושבהם אנשים יצעקו לנו מעל הראש ובסופו של דבר לא יפתרו את הבעיות.
רחל עזריה: לעניין הכיתות, שזה העניין שלשמו נתכנסנו, למרות שלדעתי יש הרבה דברים אחרים שראוי לדבר עליהם ביום ירושלים - - -
יוסף ג'בארין: זו אותה אחריות על בניית כיתות?
רחל עזריה: שנייה.
רחל עזריה: אני יכולה לדבר?
יוסף ג'בארין: את אומרת "שני הצדדים".
יוסף ג'בארין: מה זה שני הצדדים?
יוסף ג'בארין: יש עירייה ומשרד החינוך שהם האחראים, ויש חברי כנסת שתפקידם לבקר.
רחל עזריה: אתה נותן לי לדבר?
מירב בן ארי: חבר הכנסת ג'בארין - - -
רחל עזריה: לא אמרתי "שני הצדדים" על הכיתות, אמרתי "שני הצדדים" על המאבק שעכשיו ראינו מול העיניים שלנו.
רחל עזריה: אני יודעת טוב מאוד מה קורה במזרח העיר, ואני יודעת שרוב תושבי מזרח העיר לא מעוניינים בקו שאתם מציגים.
אוסאמה סעדי: את לא יודעת כלום.
אוסאמה סעדי: מתי ביקרת, רחל - - -
רחל עזריה: אני הייתי אחראית על הבניינים הקהילתיים, אני ביקרתי בכל מקום בירושלים - - -
אוסאמה סעדי: בכפר עקב - - -
רחל עזריה: בטח שהייתי, גם בכפר עקב.
רחל עזריה: מה נראה לך?
רחל עזריה: שאני מפספסת משהו?
מירב בן ארי: חבר הכנסת סעדי.
יוסף ג'בארין: הם מזמינים אותנו, לא אנחנו באים.
מירב בן ארי: חבר הכנסת סעדי, נתתי לך הזדמנות כדי שתבוא לפה ותירגע קצת.
מירב בן ארי: תודה, נחמן, אני מסתדרת.
נחמן שי: אני לא עוזר לך, אני עוזר לכולנו.
רחל עזריה: הוא לא - - -
מירב בן ארי: רחל, אני מסתדרת.
מירב בן ארי: אדוני, הערה אחרונה שלך ואתה באמת יוצא.
מירב בן ארי: אין צורך לפוצץ פה את הדיון.
מירב בן ארי: זו לא המטרה, ואתה גם לא תפוצץ לי את הדיון.
מירב בן ארי: תשכח מזה.
מירב בן ארי: רחל עזריה, בבקשה.
רחל עזריה: רוב תושבי מזרח העיר לא מעוניינים בבלגן הזה ולא מעוניינים במאבק הזה.
רחל עזריה: זאת המציאות.
רחל עזריה: אנחנו לא ניתן לקיצונים להכתיב לנו את המציאות בירושלים.
רחל עזריה: יש יותר מדי קיצונים שזה טוב להם מהרבה מאוד סיבות להעלות את העיר הזאת באש, אבל בסוף אנחנו אוהבים את העיר הזאת יותר מאשר את האידיאולוגיות הקיצוניות ואנחנו - - -
אוסאמה סעדי: מי שבונה 15,000 יחידות מחוץ לגדר, הוא רוצה להצית את העיר.
מירב בן ארי: סדרנים, בבקשה.
מירב בן ארי: חבר הכנסת סעדי, זהו.
מירב בן ארי: תודה, לצאת החוצה.
אוסאמה סעדי: מי שבונה 15,000 יחידות, שכונה חדשה בעטרות.
מירב בן ארי: חבר הכנסת סעדי, כבר פעם שלישית.
אוסאמה סעדי: אתם מציתים את העיר, לא אנחנו.
מירב בן ארי: אני מבקשת ממך לצאת מהדיון.
מירב בן ארי: (חבר הכנסת אוסאמה סעדי יצא מאולם נגב) בבקשה לסיים.
רחל עזריה: אנחנו רוצים לחיות בעיר הזאת, לחיות בה בשלום ובאהבה ובשכנות טובה.
רחל עזריה: בירושלים – כבר הבנו מזמן שאף אחד לא הולך להיעלם, ואנחנו פועלים כדי שנוכל להמשיך את חיי היומיום שלנו בירושלים.
רחל עזריה: לעניין הכיתות.
רחל עזריה: אני מבקשת להתייחס לשקופית השנייה שהוצגה עם הירוק, הצהוב והאדום ולומר שיש באופן הצגת השקופית אפליה כלפי הציבור הלוא חרדי והלוא ערבי, קרי, הממלכתי והממלכתי-דתי, כי האופן שבו זה בנוי, שבו, כבוד ראש העיר, אתה בונה איפה שכבר יש בית ספר, בעצם צריך להכשיר כיתות ולבנות כיתות, מתעלם מהמציאות בממלכתי והממלכתי-דתי שלא יכולים לבנות כיתות אלטרנטיביות ואחר-כך תכשיר אותן.
רחל עזריה: שנייה, מירב.
רחל עזריה: מאוד חשוב העניין הזה.
מירב בן ארי: הוא יתייחס לזה.
רחל עזריה: לא, מירב.
מירב בן ארי: הוא יתייחס בסיום דבריו לירוק.
מירב בן ארי: הוא יתייחס, בלשון עתיד.
רחל עזריה: אני לא מדברת על הירוק, אני מדברת על זה שהאופן שבו הוא שם - - -
מירב בן ארי: הוא ידבר.
רחל עזריה: לא, כבוד היושבת-ראש, האופן שבו הוא שם את האדום והצהוב, גורם לכך שיש אפליה כלפי הציבור הלוא חרדי והלוא ערבי.
רחל עזריה: לא נבנות כיתות, לא נבנים בתי ספר, הציבור עוזב את העיר בגלל העומס בכיתות.
רחל עזריה: כל בית ספר שיש, מלא עד אפס מקום, כל כיתה שיש, מלאה עד אפס מקום, וזה בכלל לא מופיע אפילו בהגדרת היעדים של עיריית ירושלים.
רחל עזריה: אין בית ספר ממלכתי-דתי בארנונה, למרות שכל בתי הספר באזור עולים על גדותיהם - - -
ניר ברקת: את יודעת לקרוא?
רחל עזריה: סליחה?
רחל עזריה: מה זה היה?
מירב בן ארי: אדוני, אני מבקשת לדבר בשפה - - -
מירב בן ארי: מספיק, רחל.
מירב בן ארי: תני לי.
מירב בן ארי: אני מגינה עליך עכשיו.
רחל עזריה: יאללה, תגני.
רחל עזריה: אני סומכת עליך.
מירב בן ארי: אתה לא יכול להגיד לחברת כנסת "את לא יודעת לקרוא".
ניר ברקת: פשוט כתוב שם, אני לא יודע אם היא ראתה.
מירב בן ארי: אדוני, גם אם מדבריך משתמע, אתה לא יכול לומר דבר כזה לחברת כנסת, ועל כך היא מקבלת עכשיו עוד דקה.
רחל עזריה: אין מספיק מקום בבית הכרם, אין בית ספר ממלכתי-דתי, וצריך לבנות בקטמון ח' ו-ט'.
רחל עזריה: לא בונים את בתי הספר האלה.
רחל עזריה: דבר שני, וזאת נקודה שכואבת מאוד להורים בירושלים, לא משפצים בכלל – כמה פעמים גם אני פניתי, יושבים פה אנשים ממנח"י, גם כבוד חבר המועצה הרב אהרון לייבוביץ – כמה פעמים פנינו ואמרנו שצריך שיפוצי עומק בבתי הספר?
רחל עזריה: יש בתי ספר בני 90, שלא עברו שיפוץ.
רחל עזריה: אין שיפוצים בכלל.
רחל עזריה: ההתמקדות הזאת בעניין של המגזר החרדי והמגזר הערבי זה פשוט בגלל שזה הכסף שמשרד האוצר מעביר.
רחל עזריה: אפשר להעביר ביקורת עד מחר על משרד האוצר, אבל זה כסף שמועבר.
רחל עזריה: מתי אנחנו נשמע על האחריות של עיריית ירושלים לילדי ירושלים ולא רק כצינור לטיפול בכסף שמגיע מהאוצר?
רחל עזריה: לכן אני מבקשת לשמוע התייחסות כמה ומתי הולכים לבנות את בתי הספר האלה שצריכים לבנות.
רחל עזריה: מתי הולכים להתחיל לשפץ ומתי סוף-סוף יעשו את תוכנית החומש של שיפוץ בתי הספר בירושלים?
רחל עזריה: זו תוכנית חומש שמדברים עליה שלוש שנים לדעתי.
מירב בן ארי: ראש העיר יתייחס.
רחל עזריה: אני רק אתנצל.
רחל עזריה: אני צריכה לצאת לוועדת הכספים.
מירב בן ארי: אני אמסור לך את ההתייחסות של ראש העיר.
רחל עזריה: חבר מועצת העיר, הרב אהרון לייבוביץ, בבקשה.
<אהרון לייבוביץ': מכובדי, קודם כול, אני רוצה לומר שאני מאוד גאה בחינוך בירושלים.
<אהרון לייבוביץ': ילדים בירושלים מקבלים חינוך איכותי, רמת שביעות הרצון של המשפחות, של ההורים – אני כמעט לא זוכר ילד בשנה שאני מחזיק בתיק ששאלתי אותו אם הוא אוהב את בית הספר שהוא אמר לי "לא".
<אהרון לייבוביץ': כשהייתי ילד לא אהבתי את בית הספר שלמדתי בו ורוב חברי לא אהבו את בתי הספר שהם למדו בהם.
<אהרון לייבוביץ': התושייה של העיר הזאת, התוכניות שנותנות את האיכויות, האופן שבו אנחנו יודעים לנצל את היתרון הירושלמי עבור הירושלמים ולהתחרות בערים שההשקעה פר ילד, כן, אולי גבוהה, אבל זה רק כשמכמתים את המספרים.
<אהרון לייבוביץ': כשמסתכלים על החוויה של לגדול בעיר בירה, עיר מגוונת, עיר מיוחדת כמו ירושלים ואהבת העיר לילדים, כאן חייבים להבין, הסיפור בעיר הזאת זה כמות הילדים.
<אהרון לייבוביץ': כמות הילדים בעיר הזאת כשמסתכלים על אחוזים של ילדי מדינת ישראל, כמה חיים בתוך ירושלים, מבינים שהמשוואות האלה, צריך לראות בהן הזדמנות.
<אהרון לייבוביץ': השקעה בילדי ירושלים היא השקעה משמעותית בילדי מדינת ישראל, וזו זירה שאם נתמקד בה, יש לנו יתרון עצום, כי אנחנו יכולים למקד את הבעיות ולעשות משהו שמשנה משוואות.
<אהרון לייבוביץ': דרך אגב, ההזדמנות בגיל הרך, שבו השקעה של שקל אחד שווה 5-6 שקלים בחיסכון לטווח רחוק.
<אהרון לייבוביץ': יש הזדמנות בירושלים לעשות מהפכה ברמה של כל מדינת ישראל.
<אהרון לייבוביץ': המחסור בכספים – וכאן, כמי ששותף לראש העיר בהתמודדות היומיומית, וגם כמובן כמי שמשוחח גם באופן יומיומי עם חברת הכנסת רחל עזריה על האתגרים והקשיים, החיבור בין האתגרים שראש העיר הציג והכאב של תושבי העיר על איכויות בתי הספר, המקום הזה הוא המקום שבו מדינת ישראל גם חייבת לסייע, כדי שנוכל לצאת מהמשוואות הבין-מגזריות ולהתחיל לטפל בבתי הספר שלנו.
<אהרון לייבוביץ': החוויה של למידה במקום שהוא מרופט, שהוא מתפרק, שכל הזמן בדק הבית במנח"י מתעסק בכיבוי שריפות ולא מצליח להגיע לסביבה הפיזית, הפער בין הסביבה הפיזית לבין האיכות החינוכית הוא מאוד-מאוד מקשה על החוויה היומיומית של התושב במערב העיר.
מירב בן ארי: רק תסיים, אדוני, כי אנחנו חייבים לסיים.
<אהרון לייבוביץ': אני מסיים.
<אהרון לייבוביץ': חלק גדול מהסיבה, כי אנחנו חשים את השיסוע של המגזרים שלהם יש מחסור בכיתות לימוד, המגזר החרדי או המגזר הערבי, וזה המקום שבו לקיחת אחריות של מדינת ישראל, אני מרגיש שתיתן לי את הפתח לשכנע סוף-סוף את ראש העיר שצריך לעשות מהפכה משמעותית יותר גם בבתי הספר במערב העיר, מקום שאני ידוע שאתה רואה את זה אבל לא מרגיש חופשי כדי להיכנס לעומק העניין.
מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני.
מירב בן ארי: חבר הכנסת ג'בארין, לאור העובדה שיש חצי שעה ובערך קרוב ל-80 דוברים, אני אשמח אם לא תחזרו על דברים האחד של השני וגם אם תוכלו להתמקד בנושא.
מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת ג'בארין.
יוסף ג'בארין: קודם כול, יש משהו אירוני בכך שדווקא אני וחבר הכנסת סעדי, דווקא אנחנו דורשים לבנות כיתות בחינוך הממלכתי.
יוסף ג'בארין: אני אומר שזה אירוני, כי במישור הפוליטי אנחנו במקום אחר.
יוסף ג'בארין: אני לא אחזור על הדברים, אבל אתם מכירים את העמדה הפוליטית שלנו, שמזרח ירושלים זה חלק משטח שנכבש ב-67', ולכן דין מזרח ירושלים כדין כל הגדה המערבית.
יוסף ג'בארין: אלא שאנחנו מדברים על צורך חיוני ביותר לילדים, וילדים בלי חינוך, אין להם עתיד.
יוסף ג'בארין: אם נגזר עליהם לחיות תחת שלטון זר, לפחות שיוכלו לקבל את הזכות הבסיסית שלהם לחינוך.
יוסף ג'בארין: גברתי היושבת-ראש, אנחנו לא מתחילים מהיום, הדיון הזה הוא המשך - - -
מירב בן ארי: אתה לא יכול לשבת בכנסת ישראל - - -
יוסף ג'בארין: הדיון הזה הוא המשך - - -
מירב בן ארי: תן לי להעיר.
מירב בן ארי: סליחה, אני יושבת-ראש הוועדה, אתה יכול לתת לי להעיר.
מירב בן ארי: אתה לא יכול לשבת בוועדת החינוך של הכנסת ולדבר על זה שהשלטון הישראלי בירושלים הוא שלטון - - -
יוסף ג'בארין: במזרח ירושלים.
מירב בן ארי: - - - הוא שלטון זר.
יוסף ג'בארין: אני יכול.
יוסף ג'בארין: את רוצה לכפות עלי עמדה פוליטית?
מירב בן ארי: לא, אני לא רוצה לכפות עליך.
מירב בן ארי: הנייר סובל הכול והפרוטוקול סובל הכול, אבל אתה לא מצפה ממני, כיושבת-ראש הוועדה, לשמוע את הדברים שלך ולא להגיב על שלטון זר.
מירב בן ארי: האם שאלת את תושבי מזרח ירושלים איזה שלטון הם היו מעדיפים?
מירב בן ארי: עשית סקר?
מירב בן ארי: אתה יודע מה הם מעדיפים או שהחלטת שהם לא רוצים את השלטון הישראלי, הם רוצים את השלטון הפלסטיני?
יוסף ג'בארין: תעשי סקר.
מירב בן ארי: תעשה אתה.
יוסף ג'בארין: אם את מוכנה להתחייב שמה שהם יחליטו, זה מה שיקרה, אני גם מסכים.
מירב בן ארי: אני אומרת לך שאם היו שואלים את תושבי מזרח ירושלים, אני לא בטוחה שהם היו רוצים את השלטון הפלסטיני.
יוסף ג'בארין: מירב, אני מסכים.
יוסף ג'בארין: אם העמדה שלך שצריך לעשות סקר, מצוין - -
מירב בן ארי: לא אמרתי מה העמדה שלי.
יוסף ג'בארין: - - מצוין, אני מסכים, בואו נעשה את זה.
נחמן שי: נחסוך את הסקר הזה.
מירב בן ארי: אתה לא יכול לומר על שלטון מדינת ישראל בירושלים שהוא שלטון זר.
מירב בן ארי: סליחה, בירושלים.
מירב בן ארי: זו הערה לדברים.
יוסף ג'בארין: אם נגזר עליהם במזרח ירושלים לחיות תחת שלטון זר, כשהם לא שותפים בבחירתו, ואת יודעת את זה, וכבוד ראש העיר יודע שהם לא שותפים בבחירות לעיר, ואלה נתונים ברורים ולא צריך להתווכח עליהם, לפחות לספק להם את הדבר הכי בסיסי שנקרא "חינוך".
יוסף ג'בארין: לא נפתח את כל הנושאים, אנחנו מתחילים מבג"ץ שהיה ב-2011, בג"ץ אמר במפורש שחסרות אלפי כיתות, שתוך חמש שנים, זאת אומרת, עד היום, צריך לסגור את הפער.
יוסף ג'בארין: אם הפער הזה לא נסגר, כתוב בבג"ץ שצריך למצוא מנגנון להחזיר למשפחות ששולחות את הילדים שלהם למוכשר, לחינוך המוכר הלוא רשמי, את שכר הלימוד.
יוסף ג'בארין: אני רוצה את החלק הזה בבג"ץ.
יוסף ג'בארין: אני לא רוצה שתפתחו להם בתי ספר של העיר, בית ספר ממלכתי, אני דווקא רוצה שהם יהיו במוכר הלוא רשמי, יותר נוח לי פוליטית שהם יהיו שם, ואז תיישמו את החלק הזה של הבג"ץ, תעשו את ההסדרים שהבג"ץ דיבר עליהם - - -
ניר ברקת: זה לא תום לב מה שאתה אומר.
יוסף ג'בארין: זה כתוב בבג"ץ.
יוסף ג'בארין: לא משנה.
יוסף ג'בארין: כתוב שאם בתוך חמש שנים אתם לא מסדירים מסגרת חינוכית לתלמידים במזרח ירושלים, צריך לעשות הסדרים – הכול כתוב בהחלטת בג"ץ – של שיפוי, להחזיר את שכר הלימוד שהמשפחות האלה משלמות.
יוסף ג'בארין: בבקשה, תסבירו לנו מה המנגנון שאתם עושים.
יוסף ג'בארין: האם אתם מוכנים או שאתם ממשיכים לבזות גם את בג"ץ בעניין הזה?
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את ההורים.
מירב בן ארי: פז כהן, יושב-ראש ועד ההורים של ירושלים.
מירב בן ארי: יש לך ממש שתי דקות, אז קדימה.
<פז כהן: יש ועד הורים של ירושלים, ובמזרח ירושלים קם ועד נוסף, ואנחנו עובדים ביחד, בשיתוף פעולה.
<פז כהן: הנתונים הוצגו כאן וראינו אותם.
<פז כהן: אנחנו לקראת הליך של עתירה נוספת לבית המשפט בנושא של יישום בניית כיתות לימוד, כי שמענו בוועדות שהעירייה אומרת שהממשלה והממשלה אומרת שהעירייה.
<פז כהן: ביקשנו נתונים מהעירייה, קיבלנו נתונים מהעירייה כמה כיתות לימוד חסרות, ביקשנו נתונים ממשרד החינוך, אנחנו בכל פעם נדחים ולא יודעים כמה כיתות חסרות.
<פז כהן: קודם כול, לפני שניגשים לסוגיה הזאת, הייתי שמח לדעת בדיון הזה אם משרד החינוך יודע כמה כיתות לימוד חסרות בירושלים בכלל.
נחמן שי: זה לא אותם מספרים כמו של העירייה.
מירב בן ארי: עכשיו יש לך גם את הרשויות וגם את העירייה.
מירב בן ארי: מוחמד, אני רוצה לשמוע גם אותך.
מירב בן ארי: מוחמד עדאל, ועד ההורים של מזרח ירושלים.
מירב בן ארי: בבקשה, אדוני.
מירב בן ארי: ממש בקצרה ומדויק, שראש העיר יוכל להתייחס.
<מוחמד עאדל גזאוי: חוסר הכיתות – כמו שאמר חברי ג'בארין יש בג"ץ שהחליט שצריך לפחות לממן או לשלם למשפחות שמשלמות לילדים אם אין ולא יהיו כיתות אחרי חמש שנים.
<מוחמד עאדל גזאוי: אני מאוד מקווה שתהיה החלטה חיובית לעניין הזה.
<מוחמד עאדל גזאוי: רציתי לדבר על עניין אחר, אני לא יודע אם ניתן.
<מוחמד עאדל גזאוי: אנחנו מרגישים במזרח ירושלים שממש נלחמים בתוכנית הלימוד הפלסטינית ומנסים להכניס בכוח את תוכנית הלימוד הישראלית.
<מוחמד עאדל גזאוי: אני רוצה הסבר.
<מוחמד עאדל גזאוי: אני לא יודע איך להגיד את זה, אבל לפי הסכמים, לפי מה שכל הזמן למדו במזרח ירושלים, היינו מעדיפים והיינו רוצים להמשיך ללמוד בתוכנית הלימוד הפלסטינית.
מירב בן ארי: משרד החינוך יתייחס לזה.
ניר ברקת: אני אתייחס לזה.
מירב בן ארי: אין בעיה, אדוני.
מירב בן ארי: אני רוצה לתת לראש העיר להתייחס לדברים שנאמרו.
<באנה שגרי-בדארנה: - - -
מירב בן ארי: סליחה, מי את?
<באנה שגרי-בדארנה: עורכת-דין מהקליניקה לזכויות אדם, מייצגת את עיסאוויה.
מירב בן ארי: אחרי זה.
מירב בן ארי: אני צריכה לשחרר את ראש העיר.
מירב בן ארי: אנחנו ממשיכים את הדיון.
<באנה שגרי-בדארנה: מילה אחת, ואז הוא יכול לענות על הכול ביחד.
מירב בן ארי: תגידי נקודה אחת.
<באנה שגרי-בדארנה: בעיסאוויה אנחנו מייצגים את ההורים, ואכן הגענו לנקודה הזאת שענו לנו שאין מקום, לא בגנים, לא ב-ב' עד ו', יותר מ-50 ילדים שאין להם שום מקום.
<באנה שגרי-בדארנה: לאף אחד לא מציעים שיפוי.
<באנה שגרי-בדארנה: אנא בבקשה שיפוי לפחות.
ניר ברקת: איך נוצר האתגר הגדול הזה?
ניר ברקת: כנסו לפרספקטיבה המגזר החרדי והמגזר הערבי בירושלים - - -
<אשרת מימון: סליחה, אדוני הולך אחרי דבריו?
ניר ברקת: כן, לצערי יש לי ועדת כספים שאני הולך להציג שם.
ניר ברקת: אני לא חייב להיות פה, יש פה מנכ"ל שיוכל להישאר ולענות על השאלות במקומי.
<אשרת מימון: יש כזה פער נתונים עם מה שהוצג.
מירב בן ארי: מי גברתי?
<אשרת מימון: מ"עיר עמים".
<אשרת מימון: אוספת נתונים על כיתות.
מירב בן ארי: גברתי, קודם כול, הוועדה הזאת משודרת.
מירב בן ארי: דבר שני, יצא סיכום וראש העיר יצטרך להתייחס.
מירב בן ארי: מי שירצה, גם יוכל לקרוא את זה.
מירב בן ארי: לצורך העניין ראש העיר נמצא בעוד ועדות כי זה יום ירושלים.
מירב בן ארי: וזה בסדר, אנחנו נדבר.
<אשרת מימון: לא.
מירב בן ארי: אני לא עושה אתך דיון, גברתי.