GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יובל שמעוני: אולי הסכנה הגדולה ביותר בעיניכם היא בהצגת דמות מלאה, עגולה, של צעיר ערבי, לא "ה"ערבי, לא כאפייה, לא זיפים מפחידים אלא אחד מסוים, חִילְמִי שמו.
<יובל שמעוני: לא רב מחבלים אלא רב חלומות ושאיפות.
<יובל שמעוני: וגם חולשות יש לו וגם כמה הרגלים מעצבנים.
<יובל שמעוני: בן אדם, בקיצור.
<יובל שמעוני: בן אנוש.
<יובל שמעוני: לא בן דוד, לא ישמעאלי, לא עמלקי, לא נוהר בהמוניו, גם לא רסיס בישבן.
<יובל שמעוני: נכון, זה עלול לבלבל בני נוער, הרבה יותר נוחה האבחנה שבין שחור ללבן, וביחוד כשאנחנו צחים כשלג ואחרים שחורים משחור.
<יובל שמעוני: מה יותר נוח מלהאמין שאנחנו עולים עליהם, שאין כאלוהינו וכעמנו, שהנצח מובטח לנו עִם הארץ.
<יובל שמעוני: דתות – כמעט כולן, נוטות לפתור את מאמיניהן מהתלבטויות ומספקות מיותרים.
<יובל שמעוני: ניתנת להם תכלית לכול, ניתן פשר – גם אם לא ידוע לנו אלא רק ליושב במרומים.
<יובל שמעוני: האם נקרא, אם כך, רק את התנ"ך?
<יובל שמעוני: וכך כבר העירו כמה מעמיתי, שמחברי התנ"ך ועורכיו לא טרחו לטהר את דמויותיו מיצרים ו - - - תהיות ופסולות, מן הבחינה הזאת נראה שכמה מאות שנים לפני הספירה היו הדעות נאורות משהן בישראל של היום.
<יובל שמעוני: אבל למה להסתמך על התנ"ך?
<יובל שמעוני: לספרות זכויות משלה, גם כשלסופריה אין אלוהים.
<יובל שמעוני: הספרות לא נועד לפטור את הקוראים מלבטיהם, לא נועדה להנעים, גם לא למצוא לכל דבר פשר.
<יובל שמעוני: הדמויות שמספרים עליהן לא מובטח להן סוף טוב, לא בעולם הזה ולא בעולם הבא, מן העלילה לא עולה לקח שאפשר ליישם אותו בחיינו, הן שונות מאתנו, לטוב ולרע, גם אם כמה מתכונותיהן אנחנו מכירים.
<יובל שמעוני: אנחנו לא כלולים איתן יחד בעם אחד, שרצף הדורות חשוב לו לא פעם יותר מפרטיו.
<יובל שמעוני: הן אינן נצחיות, להיפך, כולן ארעיות עד אימה, חד פעמיות, לא יחזרו עוד לעולם, גם לא באחרית הימים.
<יובל שמעוני: איזו מבוכה נוראה עלולה להיגרם כך לקוראים.
<יובל שמעוני: אולי מוטב שהסופרים יחדלו ממנה?
<יובל שמעוני: אולי להיפך, צריכה הועדה הזו להתמקד לא בנבוכים ובבעלי הספקות, אלא במי שהם חסרי כל היסוסים, במי שדרכם ברורה להם לגמרי ושספרים אחרים מנחים אותם, ספרים שבהם אבחנה בין יהודי לגוי מוחלטת, חסרת פשרות, ודמו של הגוי אמנם אסור בערבוב אבל מותר בהחלט בשפיכה עד צאת נשמתו.
<יובל שמעוני: ספרים שלא נלמדים במערכת החינוך הממלכתי אבל בני נוער רבים מדי מתחנכים לחשכתם.
<יובל שמעוני: האם ב"גדר חיה" צריך לעסוק?
<יובל שמעוני: האם זו המשימה עכשיו?
<יובל שמעוני: האם הכרחי פי כמה לעסוק ב"גדר" ולא במין גרפיטי "המלך המשיח", ומשפחה רצוחה בבית שמאחור ולו כדי לפסול את הספרים ההם "תורת המלך" ו"ברוך הגבר"?
<יובל שמעוני: מה חמור יותר?
<יובל שמעוני: תינוק היפותטי שדמו אינו טהור לשיטתכם, או תינוק שרוף, מפוחם לכל הדעות?
<יובל שמעוני: גם אם השורפים יגיעו לכלא, תומכיהם ומתווי דרכם, או לפחות בכיוון שנפתח פניהם, עוד משמיעים את דברם במלוא הגרון.
<יובל שמעוני: אין צורך להרחיק עד לגבעות, הדי קולם נשמעים למרחקים.
<יובל שמעוני: תודה שנתתם לי לדבר.
יעקב מרגי: תודה רבה, אני חשוב שהדברים שלך עמוקים ומדברים בעד עצמם.
יעקב מרגי: נכון שהם ממוקדי מטרה כרגע סביב הפסילה, אבל אני חושב שכפי שאמרתי בפתיח, טוב שאמצעי התקשורת נמצאים כאן.
יעקב מרגי: הציבור לא בקי בדברים הקטנים.
יעקב מרגי: ביומיום הוא מולעט בכותרות וסיסמאות וזו הסיבה שהזמנתי את הדיון – אני, כדי לשמוע את האמת.
יעקב מרגי: אני מאלה שאומרים שהשמים אף פעם לא נופלים, מקסימום יש ברקים, רעמים, רוחות, גשמים אבל, אלה שתמיד חרדתיים וחוששים: הנה, השמים נופלים, מכאן ומכאן, לא מרחם עליהם.
יעקב מרגי: אנחנו נקיים דיון כאן, נעשה דיון פתוח, ניתן לכולם להתבטא וחבר הכנסת הראשון - - -
יוסף ג'בארין: האם אפשר לשאול שאלת הבהרה?
יעקב מרגי: חבר הכנסת הראשון שמדבר, חבר הכנסת דר' יוסף ג'בארין, תוך כדי הדברים שלך תשאל את השאלות שלך.
תמר זנדברג: הוא מחכה, הוא מחכה.
יעקב מרגי: אני כנראה מורה גרוע.
יעקב מרגי: אני כבר כמה חודשים בתפקיד - - -
יוסף ג'בארין: רציתי לשאול שתי שאלות בנוסף.
יעקב מרגי: תאמין לי, - - -
מירב בן ארי: אתה בסדר גמור.
יעקב מרגי: אבל לא, התלמידים לא לומדים סימן שהמורה גרוע.
מירב בן ארי: הם גם לא ילמדו.
יוסף ג'בארין: חשוב לשאול שאלות הבהרה כדי שנמשיך גם את הדיון.
יוסף ג'בארין: השאלה הראשונה, - - -
יעקב מרגי: תרשמו לכם את זה, תוכלו להשיב אחרי כן.
יוסף ג'בארין: מתי קרה בפעם האחרונה שוועדת המקצוע אישרה ספר ואתם פסלתם?
יוסף ג'בארין: דיברת על כך שזה לקח תקופה של דיונים והתייעצויות וכד' אחרי האישור של ועדת הביצוע אבל, לא היה ברור – את אומרת שהשר לא היה מעורב אבל לא היה ברור מתי השר נכנס לתמונה באמת, כשזה פורסם בעתון או שבכל זאת הוא ידע במהלך התקופה הזאת?
יוסף ג'בארין: ואני אתן לחברי יואל.
יעקב מרגי: לא, הוא נתן לך.
תמר זנדברג: לא, לא, הוא נתן לך.
יוסף ג'בארין: האמת היא, קשֶה אולי, קשה להתייחס לנושא הזה במנותק מן הקונטקסט היותר רחב, של מה שקורה היום במשרד החינוך ולא מזמן היה לנו את הדיון החשוב והסוער סביב נושא האזרחות, והנושאים לא מנותקים.
יוסף ג'בארין: כי התחושה היא שהצנזור חזר לפעול וחזר לפעול בנמרצות.
יוסף ג'בארין: והצנזור הזה הוא צנזור פוליטי ולכן זה לא סתם שהביקורת היא מגיעה מצד אחד של המפה הפוליטית אל הצד השני.
יוסף ג'בארין: ולכן, כשאנחנו מדברים על רוח המפקד, יש לנו את כל הדוגמאות הללו, הביקורת הקשה על השיכתוב של ספר האזרחות, המַכְוָון בעניין האזרחות שיצא עם העיוותים הקשים שיש שם, ואתם יודעים מה, כשאני שומע עכשיו את עורך הספר, עם הדברים המרגשים שהוא אמר, ואני גם נזכר באימרה של סגן יושב ראש הכנסת, חבר הכנסת סמוטריץ' בשבוע האחרון, מאותה מפלגה של שר החינוך, שאומר: אין עם פלשתיני, אז אולי הדברים מתקשרים.
יוסף ג'בארין: אם אין עם פלשתיני אז מה פתאום הסיפור הזה של אהבה עם פלשתיני הרי הפלשתינים לא קיימים, ואם הם לא קיימים אז אין מה לאשר ספרים שמתייחסים אליהם.
יוסף ג'בארין: אני חושב שיש כאן פגיעה מאוד קשה בחירות המחשבה, בפולמוס שצריך להתקיים – ואנחנו מדברים על תלמידים מבוגרים, לא גני ילדים – שחובה שיתקיים בקרב התיכוניסטים, גבירתי דיברה על כך ש"אנחנו שמענו את זה מן המורים" ואני מתפלא על האמירה הזו, הרי המורים – הם יחליטו, אין מישהו שכופה עליהם את הספר הזה, אני מתפלא על מורה שאומר: מה פתאום הספר הזה נכלל, יש לי קושי ללמד אותו, אם יש לך קושי ללמד אותו אז אל תבחר בו - - -
יעקב מרגי: אבל יש לו - - -
יוסף ג'בארין: זה להגיד את הדבר ואת היפוכו.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת, אי אפשר להגיד שהמורים מתלוננים אבל מצד שני, שהם בחרו, הרי הם יכולים לא לבחור את הספר הזה ולכן, עם כל הכבוד, זה שיקול שבהחלט לא יכול לעמוד כאן.
יוסף ג'בארין: לכן אני קורא למשרד לכבד את החלטת הועדה המקצועית שאישרה את הספר, לחזור בכם מן ההחלטה הזו ואני חושב שהשיקולים הפוליטיים הם שיקולים פוליטיים פסולים.
תמר זנדברג: אני רוצה להתחיל במשפט שאתה אמרת - - -
מירב בן ארי: אגב, אני חייבת רק להגיד לך, כי נכנסנו ביחד, - - -
יעקב מרגי: הקדמתי אותה.
יעקב מרגי: יש איזונים.
מירב בן ארי: איזונים.
יעקב מרגי: היא לא נשארה לך חייבת.
יוסף ג'בארין: בינתיים לא קיבלנו תשובה.
יוסף ג'בארין: בעניין השליש.
יעקב מרגי: הם לא יתנו תשובה.
יוסף ג'בארין: כן,אבל - - -
יעקב מרגי: יהיו עוד שאלות מסתמא.
יוסף ג'בארין: הם לא - - - עם כל הכבוד, עם כל הכבוד, עליי לא מקובל שהמזכירות הפדגוגית לא יודעת להשיב על שאלה כל כך פשוטה, האם השליש הזה מיושם גם במערכת החינוך הערבית?
מירב בן ארי: היא בודקת.
יעקב מרגי: רבותי, לא, לא, לא.
יעקב מרגי: לא, בוא, בוא, לטובת אלה שאיחרו, האם לא שמעת שאמרתי לה שאני רוצה עד סוף הדיון תשובה?
יעקב מרגי: אז למה אתה - - -
יוסף ג'בארין: אני אומר לך - - -
יעקב מרגי: אני אמרתי לה.
יוסף ג'בארין: תשובה פשוטה, המזכירות - - -
<קריאה: אבל חבל על הזמן.
<קריאה: היא בודקת לך.
יעקב מרגי: אולי תודה לה על הכנות, שהיא אמרה: אני לא יודעת, אני צריכה לבדוק.
מירב בן ארי: תן לה לבדוק את זה במערכת.
תמר זנדברג: אני רוצה להתחיל עם המשפט שלך אדוני יושב הראש, שאמרת בפתיחת הדברים, בהקשר הוויכוח הפוליטי שנוצר עקב הסערה, אמרת "מערכת החינוך בישראל צריכה לחנך לאי התבוללות".
יעקב מרגי: לאי-התבוללות.
יעקב מרגי: הדגש הוא על ה"אי".
תמר זנדברג: אני שמה רגע את המשפט הזה בצד, אפשר להתווכח עליו, - - -
יעקב מרגי: לא קשור לוועדת המקצוע בכלל, לא קשור לוועדה.
תמר זנדברג: אני אומרת, אפשר להתווכח על המשפט הזה אבל אני שמה אותו רגע בצד.
תמר זנדברג: ריבונו של עולם, מדובר בספר.
תמר זנדברג: יצירה אמנותית - - -
יעקב מרגי: אמרתי במנותק.
יעקב מרגי: אני לא מתכונן להתנצל על כך שמערכת החינוך צריכה - - -
תמר זנדברג: במערכת החינוך שלנו אנחנו קראנו, אני קראתי חובה את "החטא ועונשו" ולא יצאתי לרצוח קשישות וגם אף אחד אחר שלמד אתי בכתה.
תמר זנדברג: קראנו את "המאהב", קראנו את "חצוצרה בואדי" וקראנו את "האדונית והרופא" - - -
קארין אלהרר: הערת ביניים, הערת ביניים, רגע, רגע.
יעקב מרגי: תני לה, לא.
תמר זנדברג: וקראנו "מאחורי הגדר" שזו הזדמנות טובה לברר עם עורך הספר, כי אחר כך, כשחשבנו על זה, על כל הפולמוס, אז שאלנו האם יש איזשהו הקשר, איזושהי קונוטציה שמרמזת על "מאחורי הגדר" של ביאליק, בבחירת שם הספר "גדר חיה", כי יש איזשהו הדהוד תרבותי בין הדברים אבל זה במישור התרבותי.
תמר זנדברג: זה ספר.
תמר זנדברג: תגידו, אנחנו השתגענו?
תמר זנדברג: אנחנו קוראים משפטים בספר ושר החינוך יושב במהדורת חדשות ומצטט משפטים מרומן?
תמר זנדברג: כדי שלא לפגוע בנפשותיהם של התלמידים?
תמר זנדברג: וכל הדבר הזה מצטרף – ואני רוצה להצטרף לדבריו של חברי, חבר הכנסת ג'בארין, כל הדבר הזה מצטרף לא רק לנעשה במשרד החינוך אלא לנעשה בכלל בזמן האחרון, אנחנו לא יכולים לראות סרטים בסינמטק, אנחנו לא יכולים לראות הצגות, - - -
מירב בן ארי: איזה הצגות?
תמר זנדברג: כי זה לא הזמן המתאים.
מירב בן ארי: על המחבל?
תמר זנדברג: כן, על המחבל.
יעקב מרגי: מירב, את לא מפריעה, מירב.
תמר זנדברג: על יגאל עמיר אנחנו גם לא יכולים - - -
מירב בן ארי: חברי הכנסת מן האופוזיציה - - -
יעקב מרגי: מירב, אני לא מבין אותך.
תמר זנדברג: כן, כן, כן, יקירתי, זה לא משנה, זה לא משנה אם זה חבר שלנו או לא חבר שלנו, מדובר בהצגה, אתם כולכם השתגעתם - - -
מירב בן ארי: חמודה, יש לנו - - -
יעקב מרגי: תמר, איילת נחמיאס ורבין ברוכה הבאה.
תמר זנדברג: אז הנה, אז בואו - - -
יעקב מרגי: רגע, תמר, יש לך עוד דקה לסיים, יש לך דקה.
יעקב מרגי: תתמצתי את הדברים.
תמר זנדברג: אני מנסה.
תמר זנדברג: אנחנו הגענו למצב שבו המחשבה שלנו ומרחב החיים שלנו, כל כך מצומצמים, כל כך צרים, כל כך מוכתבים, כל כך, באמת, אני לא רוצה להשתמש בקלישאות, אבל אתה יודע מה, תיאר כאן עורך הספר בצורה כל כך יפה את מה שהספר עוסק בו, הרי הספר באופן אירוני עוסק בקושי, במורכבות ובאיום שבגינו אתם רוצים לפסול אותו, כי אתם לא רוצים להביא את הדיון הזה ואת הוויכוח הזה, אל תוך הכיתה.
תמר זנדברג: זה מצב אבסורדי, זה מצב, שניה, - - -
יעקב מרגי: המסר הובן.
תמר זנדברג: שניה, שניה, אני מסיימת, יש כאן, זה לא רק הדיון על מה שקורה במערכת החינוך והספרים וזה אפילו לא רק הדיון התרבותי, וכמו שאמרת, הצנזורה כבר כאן, יש לנו כאן מסר מצנן ומאיים לכל התלמידים, לכל המורים ולכל החברה הישראלית: "אל תעסקו במה שקשה".
יעקב מרגי: אחר כך תמר לא מבינה למה מפסיקים אותה.
יעקב מרגי: כי היא לא ממושמעת.
יעקב מרגי: לא, אני אפסיק אותך כי נתתי לך ארבע דקות.
יעקב מרגי: אני אעיר לך על כך, כן.
יואל חסון: אבל זה המקום לשל חברי הכנסת להתבטא, למה אתה מגביל בזמן?
יואל חסון: היו פה אנשים שדיברו חמש ושש דקות, אתה מגביל חברי כנסת.
יואל חסון: אני רוצה לבטא, - - -
יעקב מרגי: אני אסביר לך, אני אסביר לך, אני אסביר לך.
יואל חסון: למה להגביל חברי כנסת?
יעקב מרגי: חבר הכנסת.
קארין אלהרר: חבל לבזבז על זה את הזמן, באמת.
יעקב מרגי: כי בשלוש אפשר לומר דברים, להתמקד, לא לחזור על דברים מאה פעם.
יואל חסון: למה בדיון בוועדה זה צריך להיות שלש דקות?
יעקב מרגי: זה הניהול ואתה יודע מה, - - -
מירב בן ארי: חברי הכנסת - - -
יעקב מרגי: לכאורה, לכאורה, מירב, את מפריעה לי, לכאורה, לכאורה, סליחה, לכאורה, לכאורה, לכאורה, אני מבין את הגבולות, מירב, מירב ומיכל, אלה קריאות לסדר?
יעקב מרגי: מירב ומיכל.
יעקב מרגי: מיכל ומירב, מירב ומיכל.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, יואל חסון, עם כל הכבוד, אני מנהל את דיון הוועדה, שלש דקות זה מספיק.
יעקב מרגי: אם במליאה אפשר לומר כל כך הרבה - - -
יואל חסון: אבל זה דיון בוועדה - - -
יעקב מרגי: תן לי, תן לי רגע, רגע, אנחנו מציעים, עכשיו אנחנו רק מניחים את המצע לדיון, אם אני אתן חמש, עשר דקות הדיון ייגמר ומה עשינו?
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, עם כל הכבוד, מי שהזמין את הדיון הזה הוא יו"ר הועדה, אני הזמנתי, לא חבר כנסת ביקש את הדיון הזה.
יעקב מרגי: ואני רוצה לפתוח את זה, אז לכן תנו לי לנהל את זה כמו שאני מבין, ולראייה, לראייה, לראייה, מיכל רוזין, את מפריעה לי - - -
מירב בן ארי: את לא מפסיקה לצרוח עליי, די.
מירב בן ארי: גם אתמול.
יעקב מרגי: את רוצה לדבר אתי על אתמול?
יעקב מרגי: אחרי הישיבה לא עכשיו.
מירב בן ארי: אי אפשר מרוב שהיא צורחת עלי - - -
יעקב מרגי: יואל, מאחר ואתה חבר בוועדות אחרות ולא מרבה להגיע לכאן, יכול לומר לך, קח סטטיסטיקות מוועדות החינוך לדורותיהן, מסתבר שהשיטה הזו מביאה את חברי הכנסת לדיון, אז בוא, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה על ההתבטאות הזו, מירב.
מירב בן ארי: אתה לא שומע אותה אז תקרא גם אותה לסדר.
יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב, "חצופה", לא שמעתי.
יעקב מרגי: לא שמעתי אותה אומרת "חצופה".
מירב בן ארי: לא שמעת אותה אומרת גם הרבה דברים אחרים.
מירב בן ארי: אותה אתה לא שומע.
יעקב מרגי: מירב, אני מבקש.
יעקב מרגי: מירב, את אמורה לדבר.
מירב בן ארי: אז אני רוצה לדבר בלי שהיא תפריע לי.
מירב בן ארי: אז קודם כל אני רוצה להגיד שלא קראתי את הספר.
מירב בן ארי: קראתי את המסקנות של הועדה.
מירב בן ארי: אני באמת, אני לא מסכימה אתכם, הנה, תתפלאו, אני ממרכז הימין ואני חושבת שההחלטה שלכם לא נכונה, הנה, מחשבה דמוקרטית של הימין, להירגע, או.
מירב בן ארי: קיי?
מירב בן ארי: אני אומרת שכל ההחלטה הזו בעיניי, אני לא מאמינה שבעקבות הספר, בנות ישראל ינהרו אל הכפרים הערבים ויחפשו להן - - -
יעקב מרגי: נוהרים גם בלי הספר.
מירב בן ארי: לא, נו, באמת.
מירב בן ארי: חבר'ה, די - - -
יוסף ג'בארין: לא ראיתי נהירה - - -
<קריאה: שמישהו לספרים - - -
מירב בן ארי: לא תהיה נהירה של בנות ישראל הרווקות לכפרים הערבים בעקבות ספר שמנסה לא למנוע התבוללות.
מירב בן ארי: רגע, שניה, אבל, יש כאן עודף צדקנות לא מפתיע, של עולם הרוח והאקדמיה.
מירב בן ארי: שכחו שבשבוע שעבר עיתון "הארץ" ביקש ממשרד הביטחון ומצה"ל, לפסול את הספר של בן דרור ימיני כי התכנים הפוליטיים שלו לא התאימו לו.
מירב בן ארי: וזה כן נכון, אל תפריעי, - - -
מירב בן ארי: רגע, בוא, בואו, אני אקריא לכם עיתון - - -
יעקב מרגי: חברי הכנסת רוצים כותרות אז אני אוציא אתכם, עברתם הרבה גבולות.
מירב בן ארי: אני רוצה, רגע, רגע, רגע, אני רוצה לצטט לך, את נפח העיסוק התקשורתי שיצא מפרופורציה.
מירב בן ארי: שים לב לאנשי - - -
יעקב מרגי: ניסיתי לעשות דיון פתוח עם קריאות ביניים.
יעקב מרגי: לא הולך לי.
מירב בן ארי: איבדתי את הקול בשיעור - - -.
מירב בן ארי: שים לב לאנשי הרוח.
מירב בן ארי: נתן זך קבע בעקבות ההחלטה של שר החינוך כי "שר החינוך מטומטם", א.ב.
מירב בן ארי: יהושע קרא לזה "פיגוע תרבות", אריאל הירשפלד הודיע ש"זה מזכיר לו את חוקי נירנברג".
מירב בן ארי: ואני רוצה לצטט את מנהל "תיכונט" על שם אלתרמן רם, בתל אביב "הפסילה מעבירה מסר גזעני שכל תכליתו היא להפריד ולשלול ולסלק את כל מי שאינו שייך לגזע היהודי.
מירב בן ארי: המחשבה שאנשים שעומדים בראש מערכת החינוך מקדמים אג'נדה כזאת היא פשיטת רגל ערכית מוסרית, הם מועלים בתפקידם, הם אינם אנשי מקצוע אלא קרנפים.
מירב בן ארי: " זה מנהל תיכון בתל אביב.
יעקב מרגי: טוב, זו הנקודה.
מירב בן ארי: הסיפור הזה, שכל פעם – ואת יודעת כמה פעמים אמרו לך: "אבל השר אמר לך", "אבל השר התערב", כל הזמן, רגע, תוציאי מכאן אימרה מוועדת החינוך - - -
יעקב מרגי: היא אמרה זאת.
מירב בן ארי: היא אמרה "השר לא התערב" "השר לא היה מעורב בהחלטה" האם זה מה שאמרת?
מירב בן ארי: היא אמרה אבל לא, לא, ההתעקשות, ההתעקשות פה של השמאל ששר החינוך היה מעורב וישר הבית היהודי ופוליטיקה.
מירב בן ארי: לסכם, אני מאחלת לכל סופר בישראל שיפסלו לו את ספרו, כאשר דורית רביניאן מדווחת מהוצאת "עם עובד", שרק בשבוע האחרון מספר העותקים גדל פי ארבע, אני מאחלת לה הצלחה ואני רוצה רק לומר עוד משהו אחד איש, אני הלכתי ביום ששי לקנות את הספר ועד שהגעתי לחנות,- - -
<קריאה: הוא אזל.
מירב בן ארי: לא, עזבי שהוא אזל, אמרתי לעצמי: לא, אני לא אהיה חלק מן העדר ואני לא אקנה את הספר, - - -
מירב בן ארי: חבל, חבל ש - - -
מירב בן ארי: המזל היחיד שלי שבמקום לחזור דרך דיזנגוף, - - -
מירב בן ארי: הלכתי דרך ריינס.
מירב בן ארי: אז מזל, עוד יכולתי לאבד את חיי בגלל הספר.
יעקב מרגי: תודה, תודה, יואל חסון, בבקשה.
יואל חסון: חבריי חברי הכנסת, שר החינוך הוא הרבה יותר מתוחכם ממה שאתם חושבים.
יואל חסון: בהחלט ששר החינוך לא היה מעורב בפסילה של הספר.
יואל חסון: ספרים רבים נפסלים ואנחנו לא יודעים על זה אבל, כששר החינוך שמע שפסלו את הספר ושמע גם למה פסלו את הספר, הוא דאג, הוא וידא, שהדבר הזה יגיע לתקשורת.
יואל חסון: הוא רצה ליצור מצג אחד ברור, שכל מי שהתנגד לפסילת הספר המשמעות היא שהוא תומך בהתבוללות.
יואל חסון: זה מה שהשר רצה לעשות.
יואל חסון: הוא רצה לבוא להגיד: אני שומר על העם היהודי.
יואל חסון: אני נלחם בהתבוללות.
יואל חסון: כל מי שעכשיו מגן על הספר הזה הוא רוצה וקורא להתבוללות של עם ישראל.
יואל חסון: השר רצה והשר השיג.
יואל חסון: ובכלל, אני מציע אדוני, מכיוון שבסופו של דבר, מה שיקרה עכשיו, שהשר יעקוב טוב טוב, גם אם חברי הועדה לא ידעו על זה בכלל, הוא יעקוב טוב טוב אחרי הספרים שעולים לדיונים ויחפש את "המוקשים" שיכולו לשרת אותו ובאתי לעזור לשר הזה אדוני, אני רוצה להגיד לך, תראה, יש פה - - -
מירב בן ארי: "במקרה הכינותי מראש".
יואל חסון: "הכינותי מראש".
יואל חסון: יש פה רשימות ספרים - - -
יעקב מרגי: במבצע?
מירב בן ארי: לא, זה נראה ישן כבר.
יואל חסון: הם נמצאים במשרדי - - -
יעקב מרגי: "ארבע במאה"?
יואל חסון: נמצאים בביתי ואתה יכול לבוא לראות, רשימות וספרים, יש אינספור של ספרים ואתה יודע מה, אפילו אני בטוח שזה - - -
יעקב מרגי: אתה רואה, במליאה, אסור להביא מוצגים, פה אנחנו - - -
יואל חסון: בוועדה מותר.
יואל חסון: ועמוס עוז בוודאי אפשר למצוא ו"השיבה מהודו" שבכלל מעודד את הנשים לנסוע להודו ולהישאר בהודו, ואני בכלל לא מדבר על יוסי שריד שי החינוך, שהפך להיות עם השנים בכלל במצח נחושה רחמנא ליצלן, בוודאי, אז יש פה, יורם קניוק, ובכלל - - -
יעקב מרגי: אני אבקש לסיים.
יואל חסון: חברים, "1967", בכלל, - - -
<קריאה: אין שנה כזאת.
יואל חסון: אין, באמת, לא הייתה שנה כזאת ולא קרה שום דבר.
יואל חסון: שלא לדבר אדוני, גם על חינוך מיני שגם הוא יכול להיות שמה, כל מיני דברים.
יואל חסון: אל תסתכלי, אני לא מסתכל בפתקים שלך.
יואל חסון: ואריסטו כמובן, וכמובן "תכונת - - -" שכולנו מכירים - - -
יעקב מרגי: אתה רוצה לסיים?
יואל חסון: ו"שבויים בלבנון" עוד - - -
יעקב מרגי: יואל, תודה.
יואל חסון: לסיכום אני רוצה להוסיף שכל הספרים האלה הם בבחינת, כל הספרים, חברים הם בבחינת פצצה מתקתקת, ששר החינוך בכל רגע יכול למצוא איפה הוא יכול לעשות 'הפרד ומשול' בעם הזה, איך הוא יכול לסכסך ואיך הוא יכול, על חשבון הגב של התרבות הישראלית, ועל החשבון של העם השלנו, להרוויח עוד איזה מנדט.
מסעוד גנאים: תודה רבה אדוני יושב הראש, אני לא אאריך בדבריי משום שיש עוד דיון שהוא חשוב - - -
יעקב מרגי: אל תדאג, אני לא אתן לך להאריך.
מסעוד גנאים: בוועדת הפנים, על הנשק, זה על הנשק הבלתי חוקי בחברה הערבית, שראש הממשלה אמר שמשתולל שם, ושאנחנו שמה - - -
יעקב מרגי: ואיך אתה מזניח, מפקיר את הדיון - - -
מסעוד גנאים: שמה אנחנו לא ישראלים עד הסוף, ככה אמר ראש הממשלה.
מסעוד גנאים: לא כולם שם, אני גם - - -
מירב בן ארי: אחמד טיבי.
יעקב מרגי: אני הזמנתי אותם לכאן.
מסעוד גנאים: זכותנו להיות דאגנים וחוששים.
מסעוד גנאים: מאחר והמסר החינוכי, המסר התרבותי לילדים שלנו הוא רע מאוד.
מסעוד גנאים: פסילת ספר, ככל שתהיה, המסר שלה, כאשר ספר נפסל בגלל הקשר בין השר, בין מפלגתו, לבין, ואין לנו טענות נגד אנשי מקצוע ולא הדרג המקצועי, אנחנו הכול מדברים משום שכל האווירה, כאשר השר, בערוץ 2 נדמה לי, אומר במפורש שהוא נגד המסרים, משום שזה מאיים על הזהות היהודית, אולי, לא אולי, בוודאי, כי "גדר חיה" זה לא רחוק, הוא רוצה גדר הפרדה, הוא רוצה גדרות מסוגים אחרים, אבל לפי דעתי ולפי מה ששמעתי מהעורך, הוא צריך להיות שמח כי הערבי בסופו של דבר מת.
יעקב מרגי: ואתה יודע מה, האם מכיר את הסיפור של ההוא שאיבד מאתיים שקל בחלום?
יעקב מרגי: רק סיפור - - -
יעקב מרגי: תודה, חברי הכנסת.
<קריאה: האם אני יכול לשמור את - - -
יעקב מרגי: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.
מיכל רוזין: תודה, מעולם לא הייתי כל כך גאה על כך שאני בוגרת חמש יחידות בגרות.
מיכל רוזין: ואולי אני, לפי שר החינוך הזה, פוגעת באינטרס הלאומי הביטחוני של מדינת ישראל כי לא למדתי חמש יחידות מתימטיקה - - -
יעקב מרגי: יכול להיות שכך הוא חושב.
מיכל רוזין: יש לו כמה חברים בסיעה שהם כמוני עם שלש יחידות.
מיכל רוזין: אני רוצה לפתוח את דבריי בשיר, מתחילתו, שני בתים משיר.
מיכל רוזין: "חצה עלֵי ג'יפ את העיר הכבושה, נער עז וחמוש – נער כפיר.
מיכל רוזין: וברחוב המדובר איש זקן ואשה, נלחצו מפניו אל הקיר.
מיכל רוזין: והנער חייך בשיניים חלב "אנסה המקלע" וניסה.
מיכל רוזין: רק הליט הזקן את פניו בידיו ודמו את הכותל כיסה".
מיכל רוזין: כמובן זה ממשיך הלאה.
מיכל רוזין: נתן אלתרמן.
מירב בן ארי: מי המחבר?
<קריאה: בעייתי, בעייתי מאוד.
מיכל רוזין: מאוד בעייתי.
מירב בן ארי: רק שאלתי מי המשורר.
מירב בן ארי: מה הקשר אלייך?
מירב בן ארי: לא כל דבר קשור אלייך.
יעקב מרגי: אמרת – תודה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שיש פה, אני לא רוצה להיות שוביניסט, אבל כשיש הרבה חברי הכנסת, אני מצליח, אני משתדל, עם חברות הכנסת קשה לי, אני לא יודע למה.
יעקב מרגי: קשה לי יותר.
יעקב מרגי: בבקשה, מיכל.
מיכל רוזין: כפי שאתה מכיר אותי, אני בעד הרחבת הדעת ופתיחת הראש לתלמידים, עם לימוד ביקורתי, עם לימוד מעמיק ולא פסלו את הספר מכיוון שהוא לא איכותי, שהוא לא עומד בכללי הספרות הנאותים, שהוא לא באותה רמה כמו "החטא ועונשו" – אחד הספרים המשעממים ביותר שקראתי מעולם, בחיי, ever, אני לא מבינה איך ממשיכים להכריח את התלמידים, אם ממשיכים, לקרוא.
יעקב מרגי: "על טעם ועל ריח".
יואל חסון: מחלוקת ב"מרצ".
מירב בן ארי: מה עם "אנטיגונה"?
מיכל רוזין: "אנטיגונה" – המורה הכריחה אותי ללמוד את כל המחזה בעל פה ואני עד היום יודעת אותו בעל פה וזה נורא.
מיכל רוזין: אבל נחזור לעניין אם תרשה לי.
מיכל רוזין: אני באמת, אני באמת חושבת, שהמטרה של מערכת החינוך – ובעיניי היא נכשלת בה, היא לא רק לשפוך חומר על התלמידים אלא ללמד אותם לחקור, לבקר, לשאול שאלות.
מיכל רוזין: גם אני, אני מודה על המורים הנפלאים שליוו אותי ושהיו לי, לא היו הרבה כאלה אבל אלה שהיו הם מורים לחיים, שפתחו לי את הראש גם לדברים שלא היו לי מן הבית, ואתה מכיר את זה, מרגי, גם בנושא יהדות ונושאים אחרים, שאותי בבית הספר לא לימדו.
מיכל רוזין: והלכתי לחקור ולחפש ולדעת לבד.
מיכל רוזין: אני מאמינה שצריך לפתוח את הראש.
יעקב מרגי: יש לי שלט, אני אפריע לך, ברשותך, יש לי שלט במשרד, תבואי, שאחד כתב מה לא לימדו אותו.
יעקב מרגי: מה לימדו אותו – זה כמה דברים ואז מה לא לימדו אותו.
מיכל רוזין: לצערי, יש לי שלושה ילדים במערכת החינוך ועברתי כבר בית ספר יסודי, חטיבת ביניים ותיכון אתם ולצערי, מעט מאוד מלמדים ובוודאי לא מלמדים לשאול, לבקר, לחלוק על המורים – מה שאותי כן לימדו.
מיכל רוזין: העובדה – ואני לא חושבת, דרך אגב, שהשר היה מעורב, אני לא יודעת אם הוא היה מעורב או לא, זה לא רלבנטי אבל, העובדה שהוא הופיע באולפן ערוץ 2, כדי להצדיק את הדברים והוא מצא לנכון לא רק להצדיק – לא רק בגלל העניין של ההתבוללות דרך אגב, אלא להצדיק בגלל הציטוטים של על חיילי צה"ל וכד', אז הוא הפך את נושא לפוליטי.
מיכל רוזין: לא ניתן להגיד שזה לא פוליטי כשהשר מתבטא באופן הזה ובוודאי, שבסופו של דבר, כאשר המפמ"ר ספרות – ואני מבינה שזו הפעם היחידה שזה קרה, שבוטלה החלטה של מפמ"ר ספרות על הכנסת הספר הזה בקבוצה של אלף וחמש מאות ספרים, אני לא יודעת כמה מתוכם בכלל מורים יבחרו ללמד את הספר וכמה ילדים בכלל יקראו את הספר ותודה לאל אם בכלל יקראו משהו, - - -
מיכל רוזין: לסיכום אני אומרת, יש פה – אנחנו כל הזמן אומרים "רוח המפקד" אבל כן יש פה אווירת אימה, והאווירה הזו מחלחלת, היא מתחילה, היא מחלחלת אליכם, אני לא חושבת שזה מנותק והיא מחלחלת הלאה לכל צוותי החינוך, למורים ולמנהלים, ורואים את זה בבתי הספר.
יעקב מרגי: לאחר שחברי הכנסת יסיימו אני רוצה לשמוע, אם יש כאן מורים, מעבר לאלה שביקשו רשות.
יעקב מרגי: מורים לספרות, תלמידים, אני אשמח לשמוע אותם.
דב חנין: אני מאוד מודאג בדיון הזה, אני לגמרי לא - - -, אני מאוד מודאג מן הדיון הזה.
דב חנין: אני חרד על מה שקורה במערכת החינוך שלנו.
דב חנין: אני שומע אתכם ואני חייב לומר לכם, ההיסטוריה מלמדת שבדיקטטורות הכי איומות לא נתנו הוראות אלא שזו הייתה רוח המפקד שנשבה והדברים הנוראים ביותר נעשו בגלל רוח המפקד.
דב חנין: אני רוצה לדבר על שר החינוך.
דב חנין: אני שמעתי את שר החינוך בטלוויזיה והזדעזעתי.
דב חנין: זו הייתה אמירה אנטי דמוקרטית קיצונית שהגיעה משר חינוך בישראל.
יעקב מרגי: ומה הוא אמר?
דב חנין: היא הייתה גם אמירה, לא, אל תפריע לי, לא, לא, אל תפריע לי, אל תפריע לי.
דב חנין: אני אגיד את דבריי.
דב חנין: לא נראה לך?
דב חנין: תגיב אחר כך, אל תפריע לי, אל תפריע לי, יפה, תודה לך.
דב חנין: האמירה של שר החינוך הייתה לא רק אנטי דמוקרטית אלא אמירה מבישה.
דב חנין: עולה שר חינוך לדבר על ספר בטלוויזיה בלי לקרוא את הספר.
דב חנין: אלמנטרי.
דב חנין: מקריא ציטוטים שהם, ברור לחלוטין שהוא לא מבין את ההקשר שלהם - - -
יעקב מרגי: אני רוצה לשאול את חבר הכנסת מה הוא אמר.
דב חנין: אבל אני רוצה להגיד את דבריי, אני רוצה להגיד את דבריי בוועדה הזאת, בלי קריאות ביניים.
יעקב מרגי: מכבד.
דב חנין: זו הייתה הופעה מבישה של שר חינוך.
דב חנין: שר חינוך רוצה לדבר על ספר יתכבד ויקרא את הספר קודם, כדי שיידע על מה הוא מדבר.
דב חנין: סכנת התבוללות?
דב חנין: באמת, כאילו שזו הבעייה במערכת החינוך.
דב חנין: כולם מתבוללים ונישואי תערובת בכל מקום.
דב חנין: מנותקים מן המציאות לחלוטין.
דב חנין: הבעיה האמתית במערכת החינוך – ותסת
דב חנין: כלו בסקרים, זו גזענות.
דב חנין: שנאת הרבים.
דב חנין: שנאת האחר.
דב חנין: איפה אנחנו נמצאים?
דב חנין: יש פה ספר אנושי שמתייחס לערבים כאל בני אדם אז תהפכו אותו לספר חובה.
דב חנין: ואני רוצה לומר למי שמודאג מסכנת ההתבוללות, זה ספר מצוין – הספר של דורית רביניאן אבל באמת, עם כל הכבוד, השוו את השפעתו של הספר הזה להשפעת התנ"ך, התנ"ך ספר עם הרבה יותר השפעה ובתנ"ך סיפורים איומים.
דב חנין: רות המואבייה – שמעתם?
דב חנין: איך עדיין מתירים ללמד את הספר הזה והוא ספר חובה, אני רוצה לעדכן אתכם, זה ספר חובה במערכת החינוך בישראל.
דב חנין: שערורייה, איך באמת נאפשר לדבר כזה לקרות?
דב חנין: אני רוצה לומר לכם: איזה ביזיון שהמפלגה הגזענית הזאת נקראת "הבית היהודי", מפלגה שאין לה שום קשר עם ערכי היהדות, אין לה שום קשר עם המסורת היהודית, עם המסורת היהודית שאני מכיר, עם התנ"ך שאני מכיר.
דב חנין: אני רוצה לומר לכם, יש סכנה גדולה למערכת הבריאות, עם כל הכבוד לספרה המצוין של דורית רביניאן, אני ממליץ עליו, ממליץ לקרוא אותו, הסכנה למערכת הבריאות היא שר החינוך.
<קריאה: למערכת החינוך.
<קריאה: גם למערכת הבריאות.
דב חנין: גם למערכת הבריאות.
דב חנין: הסכנה, הסכנה למערכת החינוך היא שר החינוך.
דב חנין: שר החינוך שמגייס את מערכת החינוך – ואני מסכם – למסרים האנטי אנושיים, אנטי יהודיים של המפלגה שלו, מפלגה שממנה יצא חבר כנסת שהסביר לנו לא מזמן, ששריפת הבית בדומא זה לא אירוע טרור.