GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<פרופ' דודי שוורץ: מראים שב-30% משכר הלימוד פלוס עלות, מה שעולה סטודנט למדינה שמתקצבת את המוסדות המתוקצבים, המכללות והאוניברסיטאות, אם ב-30% מזה אפשר להגיע להישגים שהבינתחומי מגיע, גם מכללות אחרות, ובכלל זה להיות כמה שנים בטופ הסולם של שביעות סקר של הסטודנטים למרות שכר הלימוד של הכיס הפרטי שלהם הוא גבוה.
<פרופ' דודי שוורץ: כל הסופרלטיבים שמעריפים על המכללה הזאת וגם על מכללות אחרות, וגם שהקריה האקדמית אונו כבר שנייה ברציפות מקום ראשון בארץ מבחינת הערכת איכות ההוראה של הסטודנטים.
<פרופ' דודי שוורץ: כלומר, הלא מתוקצבות מאתגרות את המערכת גם מבחינת מצוינות בהרבה פחות כסף לציבור.
<פרופ' דודי שוורץ: כסף מהציבור אומר שזה לא יוצא מהכיס שלנו, זה לא יוצא מהכיס שלנו.
<פרופ' דודי שוורץ: צריך לזכור, מגיעים להישגים האלה מבלי לקבל אגורה מהמדינה.
<פרופ' דודי שוורץ: מגיעים להישגים הללו כשהמוסדות המתוקצבים, למשל בסקר התאחדות הסטודנטים הארצי מדי שנה, איפשהו הן ממוקמות במקומות לא מחמיאים.
<פרופ' דודי שוורץ: צריך לבדוק איך מוסד שלא לוקח אגורה מהמדינה מגיע להישגים כאלו גם מבחינה אקדמית, אבל גם מבחינה חברתית.
<פרופ' דודי שוורץ: את המהפכה החברתית - - -
אראל מרגלית: תסביר רגע - - -
<דןדי שוורץ: עוד מילה אראל.
<דןדי שוורץ: את המהפכה החברתית עשו המכללות הלא מתוקצבות.
<דןדי שוורץ: אני ער לנתונים מלפני שנתיים, מתוך 7,000 מהמגזר החרדי שהגיעו להשכלה הגבוהה ואחרי זה הונגשו לשוק העבודה, חצי מהם למדו במכללה מתוקצבת אחת, במקרה הזה זה בקריה האקדמית אונו.
<דןדי שוורץ: מי עשה את המהפכה הזאת בתוך האוכלוסייה החרדית, שלחה אותם - - -
מירב בן ארי: בוא נגיד שלא אוניברסיטת תל אביב.
<דןדי שוורץ: לא אוניברסיטת תל אביב וגם לא האוניברסיטה העברית שהיא אוניברסיטה נהדרת, אבל הם לא מאפשרים את ההתחשבות התרבותית של האוכלוסייה החרדית באופן שיוכלו ללמוד בנפרד ובדיסציפלינות, ובקושי יש שם נרשמים.
<דןדי שוורץ: כלומר, אם אתה רוצה לשים דגש על הדגל החברתי אז אל תשכח את התפקיד החברתי שהמכללות הלא מתוקצבות.
<דןדי שוורץ: השילוב של אלו שנמצאים על הספקטרום האוטיסטי בצבא במקצועות שיאפשרו להם אחרי זה לעסוק בתחום האזרחי כמו QA בקרת תכנה.
<דןדי שוורץ: כמו השתלבות ב-8200 – זה נעשה במכללות הלא מתוקצבות.
<דןדי שוורץ: לפני שנה מי שראה בטקס הדלקת המשאות ביום העצמאות, בוגר הקורס הראשון של ההשתלבות פיענוח תצלומי אוויר בצבא הוא בוגר שנמצא על ספקטרום האוטיסטי.
<דןדי שוורץ: הוא למד בקריה האקדמית אונו.
<דןדי שוורץ: כלומר, האתגרים האלה החברתיים שחלילה לנו מלפגוע בהם באמצעות הגבלת שכר לימוד, כי פשוט לא נוכל להתקיים, באתגרים הללו בסופו של דבר אנחנו נענים באמצעות המכללות הלא מתוקצבות, לא באמצעות המוסדות המתוקצבים.
אראל מרגלית: ומה דעתך על העניין של וואוצ'רים שאיילת העלתה?
<דןדי שוורץ: אני חושב שזה רעיון טוב, אבל כמו שהציג גדי הוא מצריך באמת חשיבה עמוקה.
<דןדי שוורץ: אני כן חושב שמוסדות שהם מתוכננים צריכים לדעת אם מתחילים את השנה עם 15 אלף סטודנטים או עם 20 אלף סטודנטים.
<דןדי שוורץ: כלומר, יש לזה משמעות הרבה יותר מרחיקת לכת, אבל כן הייתי לוקח אותה בחשבון, לפחות מתקצב חלק.
מירב בן ארי: תודה דודי.
מירב בן ארי: חברת הכנסת ג'בארין בבקשה.
יוסף ג'בארין: אני אומר בקיצור.
יוסף ג'בארין: מצד אחד אני מסכים עם אותה תרומה חברתית חשובה ופתיחת אופקים של השכלה גבוהה לאוכלוסיות שאולי לא יכולות להגיע לאוניברסיטאות, ובוודאי לא מבחינת נתוני הקבלה.
יוסף ג'בארין: בכל זאת אני שותף להרגשה הלא נוחה מגובה שכר הלימוד.
יוסף ג'בארין: אני גם שותף כשאני שומע מסטודנטים שמצרים על הסבל שלהם.
יוסף ג'בארין: אני מתכוון לזה, לסבל הכלכלי שלהם, פשוט כדי לממש את החלום הזה של להיות עורך דין, אנשי עסקים, כלכלנים, רואי חשבון – ליבי עם התלמידים.
יוסף ג'בארין: אני אומר לכם, ליבי עם התלמידים.
יוסף ג'בארין: גדי צודק שאולי לא רואים את זה בהיקף ההלוואות, אבל האמת היא שאני רואה את זה בהתנהלות החברתית.
יוסף ג'בארין: אלו משפחות שמתחילות לחסוך בדברים מאוד בסיסיים כדי לאפשר את השלוש-ארבע השנים הללו לעבור.
יוסף ג'בארין: לכן אני שאלתי - - -
אראל מרגלית: זאת באמת התופעה שאני ראיתי מקום אחרי מקום, משפחה אחרי משפחה, זה מה שהניע אותי בכלל להתעסק בזה.
יוסף ג'בארין: אני בא מהחברה הערבית ואני מכיר את התופעה של אנשים שרוצים שהבן שלהם יהיה עורך דין או כלכלן או רואה חשבון, הם פשוט מוכנים לעשות את הכול כדי שהוא יגיע לבינתחומי ולקריית אונו וכדומה.
מירב בן ארי: חלק מהם, כ-50% מהמגזר הערבי.
יוסף ג'בארין: ולכן גם במחירים - - -
אוסאמה סעדי: כ- 10,000, גם היינו שם אני גנאים, 4,500 - - -
יוסף ג'בארין: באוניברסיטה האמריקאית בג'נין הם בתוך החברה הערבית.
יוסף ג'בארין: לכן הם מוכנים להשקיע את הסכומים הללו.
יוסף ג'בארין: אני מתחיל לחשוב האם בכל זאת נקודת האיזון צריכה להיות שונה.
יוסף ג'בארין: לכן שאלתי את גדי: 'אם זה היה 60 אלף אז זה היה מפריע לך'.
יוסף ג'בארין: ההרגשה שלי שאז אולי מתחיל להפריע.
יוסף ג'בארין: לכן יכול להיות שצריך לחפש את אותו איזון שמצריך יותר מהישיבה הזו, בין אם התערבות מסוימת, פיקוח מסוים של המל"ג, אבל בתמורה גם יותר עזרה לסטודנטים.
יוסף ג'בארין: הרעיון הזה שסטודנט ישראלי שרוצה ללמוד למה הוא צריך לשלם את המחיר לפי איזה מוסד בגלל ציוני הפסיכומטרי וכדומה, בפער הזה של אחד לארבע או אחד לחמש.
יוסף ג'בארין: גדי, יש היגיון בכיוון המחשבה שאולי התמיכה צריכה ללכת לפני הסטודנט, כיוון מחשבה דומה גם במוסדות הלימודים, בתיכון היום.
יוסף ג'בארין: אולי צריך לחשוב בכיוון של ללוות את הסטודנט עצמו.
יוסף ג'בארין: אני יודע שאמרנו שהיום זה נראה אקדמי מדי, אבל יכול להיות שזה כיוון שצריך לחשוב אותו.
אראל מרגלית: זאת השאלה.
אראל מרגלית: כאילו מה היחס שאתה חושב שצריך להתקיים.
אראל מרגלית: היחס המקסימלי, אולי לפי רמות הכנסה, אני לא יודע איך אתה רוצה לעשות את זה.
אראל מרגלית: מה שאיילת מציעה זו אפשרות אחת מאוד ספציפית ובטח אפשר לחשוב על עוד רעיוניות, אבל ברגע שאתה קובע את הדבר הנורמטיבי מבחינתך, לזה רציתי שתתייחסו כי אתם האוטוריטה, בסוף שניים-שלושה כלים שאפשר לשקול אותם.
אראל מרגלית: בוא נראה איזה כלים עושים פחות בלגן במערכת.
אראל מרגלית: וואוצ'רים נשמע לי רעיון מאוד טוב, אבל בוא תגיד מה אתה מאמין שצריך להיות היחס בין שכר הלימוד באוניברסיטה לבין שכר במכללה הזאת, פי שתיים, פי שלוש, פי ארבע, מה מקובל עליך.
מירב בן ארי: דדי סויסה בבקשה, נציג לשכת עורכי הדין.
<דדי סויסה: האמת שזה שפחות היה מעסיק אותנו לולא היינו הקניין הגדול ביותר של האקדמיה.
<דדי סויסה: אנחנו מקבלים כל שנה 3,500 חברים חדשים בלשכת עורכי הדין.
<דדי סויסה: אנחנו מתמודדים עם בעיה מאוד קשה, מאוד קשה עם חבר'ה שגם לא מוצאים מקומות עבודה.
<דדי סויסה: אני לא רוצה לדבר היום - - -
אוסאמה סעדי: גם לסטאז' לא.
<דדי סויסה: בוודאי ובוודאי.
אוסאמה סעדי: עכשיו אתה דיברת איתי - - -
<דדי סויסה: אני לא רוצה להיכנס עכשיו כן כשל שוק לא כשל שוק, איך יכול להיות שיד ימין ויד שמאל לא יודעות בתוך המל"ג והות"ת מי אחראי על מה, מי מוסד שהוא לא מתוקצב לא בפנים, כמה אנשים נכנסים לשוק.
<דדי סויסה: הם מקבלים מצד אחד אישור ללמד את אותו מקצוע ומצד שני הם לא מפקחים כמה אנשים נכנסים לאותו תחום ולכן יש שם כשל מוחלט בהתנהלות של המל"ג.
<דדי סויסה: אבל באמת, אני חושב שהדיון הוא לא הם מכיוון שאני, אני באופן אישי אחרי תהליכים ארוכים שעשינו איתם, מיואש לחלוטין מהמל"ג והות"ת.
<דדי סויסה: משם לא תבוא הישועה בשום מקרה.
<דדי סויסה: בשום מקרה לא תבוא ישועה למקרה של בעיית הסטודנטים, לא תבוא וחבל על הזמן.
<דדי סויסה: אתם משקיעים בהם המון אנרגיה - - -
מירב בן ארי: רק רגע, אדוני, אתה לא יכול לבוא, באמת אני אומרת לך כיושבת ראש הוועדה, ולומר משפט כזה.
מירב בן ארי: אני מבינה שהוא מגיע מתוך ניסיון.
מירב בן ארי: אתה אומר, לפי מה ששמעתי עכשיו והקשבתי לך, שמהם לא תבוא הישועה לבעיית הסטודנטים.
מירב בן ארי: איזו בעיה, על מה אתה מדבר?
מירב בן ארי: אתה לא יכול לדבר באופן כללי, זה מה שהם עושים שם, יש שם אנשים שעושים - - -
<דדי סויסה: סליחה, את צודקת.
<דדי סויסה: זה בקשר לשכר הלימוד, לנושא הזה של שכר הלימוד אני לא חושב שאת יכולה להגיד תבוא הישועה מהמל"ג והות"ת ואני אסביר גם למה - - -
מירב בן ארי: תהייה ספציפי.
<דדי סויסה: אנחנו מבחינתנו, כשאנחנו מקבלים היום סטודנטים, כשאנחנו מקבלים היום עורכי דין חדשים, אנחנו בלשכת עורכי הדין מתמודדים עם בעיית התשלום של הלימודים שלהם.
<דדי סויסה: יש להם קושי למצוא מקומות עבודה ויש להם חובות שהם מושכים מאחור.
<דדי סויסה: אנחנו צריכים למצוא להם את הפתרונות מכיוון שנורא קל להגיד שלא זיהינו איזו בעיה שלאנשים אין בעיה לשלם את שכר הלימוד שלהם.
<דדי סויסה: ועוד איך יש בעיה לשלם את שכר הלימוד.
מירב בן ארי: רגע, אני אשאל אותך, אתה אומר שלשכת עורכי הדין מתמודדת עם חובות של סטודנטים למשפטים - - -
<דדי סויסה: חד-משמעית.
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין, כי אני למדתי משפטים בעצמי ולא פגשתי את הלשכה עד שלא סיימתי סטאז' - - -
אוסאמה סעדי: כי את שילמת.
מירב בן ארי: אתה בכלל לא פוגש אותם בסטאז'.
<דדי סויסה: לא.
<דדי סויסה: אני לא מדבר על הסטאז' - - -
אוסאמה סעדי: הם מקבלים את הרישיון ויש להם חובות מהזמן של הלימודים.
<דדי סויסה: אני אסביר לך.
<דדי סויסה: מיד שהוא נכנס למקצוע עריכת הדין יש לו בעיות - - -
מירב בן ארי: כעורך דין.
<דדי סויסה: כעורך דין.
<דדי סויסה: שתי בעיות, בעיה ראשונה שהוא לא מוצא מקום עבודה.
<דדי סויסה: הבעיה השנייה, הוא מושך חובות עבר שהוא מושך גם מזמן הלימודים ואנחנו צריכים להתמודד עם העזרה, ואנחנו עוזרים מאוד לחבר'ה אלה.
<דדי סויסה: אנחנו מגיעים למצב, סתם רק בשביל לסבר את האוזן, היום אנחנו יכולים לקחת אפילו חבר'ה צעירים שיש להם כל הרבה בעיית פרנסה, פנינו למפלגות שעושות פריימריז ואנחנו מסדרים יום עבודה ב-900 שקל לבנאדם שלמד ארבע שנים כדי לעבוד בוועדת קלפי כדי שהוא יוכל להתקיים ,או באיזו אימות חתימה ב-350 שקל.
מירב בן ארי: אתה אומר שהלשכה מסדרת עבודות על מנת שסטודנטים יחזירו את ההלוואות שלהם.
מירב בן ארי: אני לא רוצה לשמוע, אני רוצה להישמע, אני באמת חושבת שסטודנט שלקח הלוואות ללמוד את התואר, זה לא התפקיד לא שלך ולא שלו.
<דדי סויסה: או.
<דדי סויסה: קיי.
<דדי סויסה: אנחנו הגענו - - -
מירב בן ארי: עם כל הכבוד, אתה לא, אני באמת לא מצליחה להבין, אתה רוצה לעזור למציאת מקצוע כעורך דין, זה התפקיד שלך.
מירב בן ארי: אתה צריך לפתור לו את הלוואות שהוא לקח כסטודנט?
מירב בן ארי: זה בטח לא האחריות שלו.
<דדי סויסה: לכן אנחנו גיבשנו תכנית שאנחנו רוצים להמליץ אותה.
<דדי סויסה: תכנית שמשלבת שלושה חלקים שונים שלשכת עורכי הדין ממליצה מאוד לכם, ממליצה בלבד, זו החלטה שלכם.
<דדי סויסה: הדבר הראשון שאליו התחברנו מאוד זה נושא הוואוצ'רים.
<דדי סויסה: אנחנו חושבים שנכון שכל תלמיד היום בישראל, כל סטודנט יקבל וואוצ'ר שהוא יכול להשתמש ולהחליט באיזה מוסד אקדמי הוא רוצה ללמוד, שילמד, זו זכותו המלאה.
מירב בן ארי: על זה כבר הסכמנו כולם.
מירב בן ארי: רעיון טוב.
<דדי סויסה: הדבר השני, אנחנו ממליצים - - -
מירב בן ארי: אתה לא מסכים, הצד השני מסכים.
<דדי סויסה: בגלל זה אני אמרתי שאני לא מצפה לישועה מהם.
מירב בן ארי: עזוב עם הישועה, ישועת ה' כהרף עין.
<דדי סויסה: החלק השני שאנחנו חושבים שנכון לעשות, אנחנו חושבים שצריכה לקום איזו קרן הלוואות של המדינה.
<דדי סויסה: קרן הלוואות רצינית שיכולה לתת לטווח רחוק יותר.
<דדי סויסה: הרי מה הבעיה של הסטודנט, הרי בהתחלה כשהוא מסיים את הלימודים יותר קשה לו להתפרנס ואם נותנים לו להחזיר את זה מיד זה יהיה לו קשה.
<דדי סויסה: אם זה לטווח יותר רחוק - - -
אראל מרגלית: בלי הדבר הזה, כלומר, זה גם דוחה לך חלק מהתשלומים, ריביות יותר נמוכות.
אראל מרגלית: אתה משלם רק את הריבית ולא את - - -
<דדי סויסה: קשה להם בתחילת הדרך לשלם את הלוואה ולכן צריך לפרוס את זה ליותר שנים.
<דדי סויסה: זו האפשרות - - -
מירב בן ארי: תתכנס בבקשה לסיום הדברים.
<דדי סויסה: השלב השלישי שאני חושב שנכון לעשות אותו, עוד פעם זו בדיקה וזה יהיה דיון יותר ארוך פה ברשותך.
<דדי סויסה: הנושא של הטמעת לימודים אקדמיים בתוך החינוך הפורמלי, ב-12 שנות הלימוד - - -
מירב בן ארי: כן אדוני, אבל זה לא קשור לדיון.
מירב בן ארי: זה רעיון חשוב, זה רעיון טוב, אני אתך, אבל זה לא קשור לדיון.
<דדי סויסה: שני דברים, וואוצ'רים והלוואות.
מירב בן ארי: אמרת פה דברים מאוד חכמים, נישאר עם הוואוצ'רים ועם ההלוואות, בסדר, מקובל?
מירב בן ארי: גיל, אתה רוצה להתייחס משהו?
מירב בן ארי: קיי, איילת נורא לחוצה ואז חבר הכנסת גנאים.
<איילת בן עזר: אני בטוחה חבר הכנסת מרגלית, כשהצגת את הצעת החוק לא התכוונת לרגע שלא יהיה טוב לסטודנטים ובוודאי לא רצית לפגוע במצב הטוב.
<איילת בן עזר: כולם כאן הסכימו ואפילו נציג המל"ג, שהמכללות הלא מתוקצבות יש להן ערך חברתי מהמעלה הראשונה.
<איילת בן עזר: כעת אני רוצה לומר, הצעת החוק שלך כפי שהיא, היא פשוט תגרום לחיסולנו - - -
מירב בן ארי: גם הוא דבר על העניין החברתי.
<איילת בן עזר: אני אתייחס לנקודה שדיבר מר סויסה, הוא דיבר על הקושי למצוא עבודה.
<איילת בן עזר: סתם דוגמה, במרכז הבינתחומי יש מרכז קריירה מאוד רציני - - -
מירב בן ארי: גם אצלכם, לא?
מירב בן ארי: היום כמעט בכל מוסד שמכבד את עצמו יש.
<איילת בן עזר: הערך המוסף שאנחנו נותנים לסטודנטים והם מקבלים את השירות לתמיד, גם כל החיים, בחינם.
<איילת בן עזר: בגלל שאנחנו עושים את הדברים האלה אנחנו צריכים לקחת שכר לימוד גבוה אין לנו בררה, כדי לתת את הערך המוסף הזה, אבל יש לנו אחריות חברתית מאוד גבוהה וזה דבר שאסור לפגוע בו.
מירב בן ארי: חבר הכנסת מסעוד גנאים בבקשה.
מסעוד גנאים: תודה היושבת ראש, אני הגעתי מאוחר.
מסעוד גנאים: אני מצטרף לחבריי שיזמנו את הדיון המהיר בקשר לנחיצות והחשיבות של הנושא.
מסעוד גנאים: בסוף אנחנו רוצים שהשכלה הגבוהה והאקדמיה תהייה נגישה לכולם ולא יהיה המחסום הכספי.
מסעוד גנאים: נכון דיברו נציגי המכללות על התפקיד ועל התרומה החברתית של המכללות האלה, וזה נכון, אבל לפי דעתי, חלק מהתרומה החברתית צריכה להיות התחשבות גם במצבם הכללי של הסטודנטים ולא שהם ישלמו שכר לימוד כמו ששמענו שהוא כל כך גבוה.
מסעוד גנאים: רציתי רק לסיים בדבר מסוים.
מסעוד גנאים: הייתה תכנית של הות"ת להנגשה של ההשכלה הגבוהה לאוכלוסייה הערבית.
מסעוד גנאים: רציתי ככה לדעת, מה קרה עם התכנית הזאת?
<גדי פרנק: בסך הכול אני חושב שאנחנו עומדים בהצלחה די גבוהה של התכנית.
<גדי פרנק: עלינו מסדר גודל מלפני חמש שנים - - -
מסעוד גנאים: זה כולל גם את המכללות?
<גדי פרנק: אני מדבר באופן כללי במערכת, הנתונים הם של כלל המערכת, בסדר?
<גדי פרנק: יש חלקים מהתכנית שהם רלוונטיים רק למוסדות מתוקצבים, חלקים, מלגות שרלוונטיות לכלל המוסדות.
<גדי פרנק: בסך הכול עלינו מלפני חמש שנים כשהיה כ-10% סטודנטים מהמגזר הערבי.
<גדי פרנק: לדוגמה תואר ראשון, אני מדבר על נתון ארוך טווח, זה היה בין 9.5% ל-10%, היום אנחנו עומדים על למעלה מ-14%.
<גדי פרנק: שמנו לעצמנו יעד, עוד חמש להגיע ל-18%, הולכים להתקרב לאחוזים באוכלוסייה.
<גדי פרנק: זו השקעה די גדולה של כספים, אבל אנחנו חושבים שאנחנו בסך הכול מצליחים בה.
<גדי פרנק: השלב הבא שאנחנו צריכים באמת בשביל לעמוד ביעדים האלה, זה לפתוח איזה מוסד כללי באחד מהישובים הגדולים בצפון - - -
מסעוד גנאים: יש כבר החלטה כזו.
<גדי פרנק: יש החלטה עקרונית, אבל לא נבחר.
<גדי פרנק: יצא קול קורא, אנחנו צריכים, במאי פחות או יותר, לקבל את ההצעות ולבחור.
מסעוד גנאים: מבחינה רשמית נפתח מכרז ו- - -
<גדי פרנק: נפתח מכרז, עד מאי צריך להגיש.
<גדי פרנק: לדעתנו זה יאפשר לנו את הקפיצה הנוספת מ-14%-15% לאזור ה-18% שזה היעד שלנו לחומש הקרוב.
מירב בן ארי: תגיד גדי, הרי אני רוצה שתגיש לוועדה את התפלגות המלגות של הסטודנטים.
מירב בן ארי: אתה זוכר שאנחנו רוצים לדעת כמה מתוקצבות כמה לא מתוקצבות, כמה אוניברסיטאות.
מירב בן ארי: תוכל להגיד כמה מתוך האחוז מקבלי המלגה הם מהמגזר הערבי?
<גדי פרנק: נוכל, אין בעיה.
<גדי פרנק: תראו, יש לנו תכניות שהן רק למגזר הערבי זה כאן.
<גדי פרנק: לפעמים מקומות אחרים, אבל אם זה לא מסומן, כי לא בכל מקום אנחנו שואלים מגזר, אז איפה שאני אוכל בשמחה.
מירב בן ארי: דר דשן התאחדות הסטודנטים.
מירב בן ארי: את רוצה לומר משהו - - -
<דר דשן: אני אוסיף משהו.
<דר דשן: אני חושבת שאין יותר מדי מה להוסיף על הדיון.
<דר דשן: באמת רק לומר שהסטודנטים כמובן יהיו בעד כל צורה שהיא בהפחת שכר הלימוד - - -
מירב בן ארי: לא הפחתה, סיוע.
<דר דשן: סיוע.
<דר דשן: - - -
אראל מרגלית: או בהפחתה.
<דר דשן: לא משנה, בכל צורה יעלה להם פחות התואר.
<דר דשן: קודם כל אני אגיד, אני בוגרת של המרכז הבינתחומי.
<דר דשן: התקבלתי לאוניברסיטת תל אביב ולאוניברסיטה העברית למקצוע הלימודים שהלכתי ללמוד ובחרתי מרצוני החופשי ללכת למרכז הבינתחומי.
<דר דשן: יש סטודנטים שבוחרים לעשות את זה - - -
אראל מרגלית: לפי זה שהיית - - -אנחנו הבנו.
מירב בן ארי: זה חלק מהטעויות של ההיסטוריה, אלו דברים שניתנים לתיקון.
<דר דשן: בתוך הלימודים לא הייתי אומרת - - -
מירב בן ארי: לימודים, חלילה.
<דר דשן: זו הצעת חוק נהדרת כל עוד יש לה סעיף תקציבי ואפשר לסייע למוסדות לממן למעשה את השינוי הזה בשכר הלימוד.
<דר דשן: אנחנו באמת מסכימים בצורה חד-משמעית שהמוסדות הלא מתוקצבים עושים היום עבודה באמת יוצאת דופן מבחינה חברתית.
<דר דשן: אני יכולה להגיד על מסלול הלימודים שלי, אני הייתי בין פרייריות ששילמה שכר לימוד מלא.
<דר דשן: רוב החבר'ה אצלי היו חבר'ה שהם יוצאי יחידות מובחרות, היו לי שלושה חבר'ה במסלול שהם שלושתם נכי צה"ל שלא הצליחו להשלים בגרויות ולעשות פסיכומטרי.
<דר דשן: הם הגיעו לאוניברסיטאות, טרקו להם את הדלת בפרצוף ובבינתחומי קיבלו אותם באמת בזרועות פתוחות.
<דר דשן: הם הצליחו לסיים את התואר בהצלחה מרובה, שלושתם וכך רבים אחרים אצלי במסלול.
<דר דשן: זה משהו שצריך להבין אותו ולחשוב טוב טוב אם הצעת חוק כזאת או כל רעיון, באמת איך עושים אותו בצורה שלא תפגע לא באוניברסיטאות ולא במוסדות הלא מתוקצבים.
<דר דשן: הוואוצ'רים כמובן, כל סיוע שהוא, גם דיברנו על זה אני חברת הכנסת מירב בן ארי, באמת בעניין התקצוב של הסטודנטים במוסדות לא מתוקצבים, אם זה - - -
אראל מרגלית: זה היה הרעיון של איילת.
<דר דשן: אם זה מבחינת מעונות, מלגות וכל סיוע - - -
מירב בן ארי: בכלל באופן כללי.
מירב בן ארי: יש כאן הפלייה כבר שנים, אבל תכף נתייחס לזה בסיכום.
מירב בן ארי: אני רוצה לסכם, עוד מישהו רוצה להעיר משהו.
מירב בן ארי: אראל, יש עוד משהו שלא הספקת לומר?
מירב בן ארי: תדע לך, אם חבר הכנסת מרגי היה פה היה לך הרבה יותר קשה.
אראל מרגלית: מרגי, כן?
מירב בן ארי: הוא היה הרבה יותר קשוח ממני.
אראל מרגלית: קיי.
אראל מרגלית: אני שמח שנותנים חינוך מיוחד פה כמו במכללות.
אראל מרגלית: <קריאה:> התאמות.
אראל מרגלית: כן, התאמות להפרעות הקשב.
אראל מרגלית: קודם כל תודה על הדיון.
אראל מרגלית: גדי, תודה גם לך על הסבלנות.
אראל מרגלית: ככה התפתחנו במידע והגענו לרמה יותר קרובה מבחינת הידע.
אראל מרגלית: אני חושב שכמה מהדברים שאמרו פה חשוב לזכור מבחינת המטרה שלנו.
אראל מרגלית: אני מבין שיש כמה דרכים לפתור את זה, אנחנו לא רוצים להרוס מרקם של השכלה.
אראל מרגלית: לדעתי, אנחנו צריכים, בתור מחוקקים ובסופו של דבר בתור ממשלה, צריכים להביא איזו אמירה ערכית לגבי היחס המקסימלי או הממוצע בין מה סטודנט משלם במוסד ציבורי לבין למה שהוא או היא משלמים במוסד לא מתוקצב נקרא ככה, לא פרטי.
אראל מרגלית: אם אנחנו חושבים שהמקסימום יכול להיות שלוש, שתיים, שתיים וחצי יותר, אולי במקרים אחרים.
אראל מרגלית: דבר שני, אני מבין מבחינת ההצעה של איילת שהרעיון שכאילו הכי פחות מתערב לאנשים בתוך העניינים, בעצם שני רעיונות מאוד חשובים.
אראל מרגלית: אחת, העניין של וואוצ'רים, כי הוואוצ'רים לא משנים את כל המערך אלא פשוט אומרים: 'אני נותן לתוך הכיס של הסטודנט Xכסף'.
אראל מרגלית: הייתי שמח לשבת איתך וגם איתכם אחר כך ולראות אם זה מה שאנחנו רוצים להכניס לתוך הצעת החוק כאיזה סוג של פשרה.
אראל מרגלית: שתיים, מה שדדי הציע, זה כל הנושא של הקמת קרן של המדינה – זה רעיון אדיר.
אראל מרגלית: בעצם זה קיים בארה"ב – הקמת קרן של המדינה של הלוואות בתנאים מיוחדים ובתנאי החזר מיוחדים לסטודנט באופן ככללי, שיקרבו את העניין.
אראל מרגלית: שני הדברים האלה, אני מציע להידרש אליהם.
אראל מרגלית: אני רק מזכיר לך גדי שזה שליש מהסטודנטים לתואר הראשון, זה לא מספר מבוטל, זה לא הרוב, זה לא מספר מבוטל.
אראל מרגלית: אני מציע, אני מוכן לקחת את הצעת החוק שלי ל-64 חברי כנסת שחתמו עליה ולשבת אתכם לעשות ישיבת עבודה משותפת.
אראל מרגלית: לנסות לראות אם אנחנו יכולים להציע שלושה-ארבעה דברים שמקובלים עליכם, מקובלים עליך ושהם יכולים לעזור לסטודנטים, כי בסוף זה עול מאוד מאוד כספי קשה על משקי בית.
אראל מרגלית: רובם לא באים ממרכז הארץ ממקומות חזקים אלא ממקומות פריפריה, פריפריה חברתית רובם.
מירב בן ארי: אני חייבת לעשות סיכום ולרוץ.
מירב בן ארי: רק כמה דגשים שנאמרו כאן.
מירב בן ארי: קודם כל אני מודה לכל מי שהגיע לדיון.
מירב בן ארי: אני מודה לנציגים של המכללות הלא מתוקצבות שהגיעו לכאן ובאמת הסבירו לוועדה הרבה דברים שלא היו מדויקים.
מירב בן ארי: אני חושבת שאתם עושים עבודה, דיברת על צדק חברתי, עניין ההנגשה של המגזרים.
מירב בן ארי: גם דר דיברה על העניין של חבר'ה מיחידות מיוחדות שמגיעים למקומות כאלה ורואים אותם מעבר לפסיכומטרי ובגרות, באמת רואים את האנשים.
מירב בן ארי: לכן אני חושבת שהעבודה, ותפקידכם הוא תפקיד קריטי, חשוב.
מירב בן ארי: בכלל דיברנו, כמו שאמר חבר הכנסת גנאים, על המגזר הערבי, כמה מהם לומדים במכללות הלא מתוקצבות, גם חבר הכנסת ג'בארין התייחס לכך.
מירב בן ארי: הוועדה בהחלט רואה בעבודתכם עבודה חשובה ומשמעותית.
מירב בן ארי: אני חושבת שיש בעיה, לדעתי על זה נדרש לדיון בנפרד, העניין של הסטודנטים עצמם.
מירב בן ארי: בסוף למה שהגיע מחבר הכנסת מרגלית, זה העניין שבסופו של עניין שהסטודנט עצמו הוא זה שמשלם את המחיר, הוא משלם את ה-30,20,25 והמדינה בעצם נותנת למוסדות.
מירב בן ארי: זאת אומרת, היא לא נותנת לסטודנט, היא נותנת למוסד.
מירב בן ארי: אתה יודע מה גדי, אני יודעת הרבה פעמים, אנחנו רואים עין בעין, אבל הקטע שכל שנה המדינה נותנת עוד ועוד כסף וגם לכסות את החובות.
מירב בן ארי: אמרה פה בצדק איילת משהו על ה-1.3 מיליארד שבסופו של דבר היה גם עוזר לאותם סטודנטים.
מירב בן ארי: בסוף מי שנפגע מההתנהלות הזאת הוא הסטודנט, כי הסטודנט לא רואה את מה שהמדינה, המדינה במדינת ישראל הקציבה להשכלה במדינת ישראל קרוב ל-10 מיליארד שקל, מתוך זה תקציב המלגות.
מירב בן ארי: אני יודעת ואני ממש מבקשת להעביר לוועדה את התפלגות המלגות של המל"ג כולל התייחסות למגזר הערבי.
מירב בן ארי: אני יודעת ואולי בהחלט אפשר לנסח את זה, אבל יש בעיה בסוף, אותו אחד, הסטודנט בסוף השרשרת שא רואה את הסיוע העצום ויש סיוע עצום.
מירב בן ארי: אנחנו יודעים שהוא מיליארדים של המדינה להשכלה הגבוהה.
מירב בן ארי: חבר הכנסת מרגלית, אני מבינה מפה שאתה תיפגש עם גדי.
מירב בן ארי: אנחנו אולי ננהל ישיבת מעקב כמובן גם עם מנהלי המכללות הלא מתוקצבות.
מירב בן ארי: אנחנו נעשה ישיבת מעקב של וועדת החינוך כדי לראות איפה זה.
מירב בן ארי: מקובל עליך?
אראל מרגלית: מקובל.
מירב בן ארי: אני מאוד מודה לכולכם שהשתתפתם.
יעקב מרגי: 14 במרץ 2016, ד' באדר ב' תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: מסירות הנוער בצה"ל – הדיון נבחר לציון זכרה של החיילת הדר כהן ז"ל, חיילת מג"ב שנפלה בפיגוע טרור בירושלים.
יעקב מרגי: הדיון נקבע בעקבות יוזמה של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין שמיד תגיע.
יעקב מרגי: מצאתי לנכון להיענות, אני חושב שלא מובן מאליו לראות את רוח ההתנדבותית המפעמת בבני הנוער שלנו שלעיתים בצוק העיתים אנחנו נוטים לומר בני הנוער, בני הנוער, בני הנוער, אבל החזק הוא יותר מהרפה.
יעקב מרגי: אני נפגש איתם הן בחינוך הבלתי פורמאלי הן במערכת החינוך, הן במכינות שאחרי מערכת החינוך והן בשנות השירות והן בצבא.
יעקב מרגי: אני חושב שזה לא מובן מאליו.
יעקב מרגי: אנחנו מצאנו לציין זאת בדיון מיוחד בוועדה.
יעקב מרגי: שתבינו, לא משעמם לנו, זה הדיון השלישי היום.
יעקב מרגי: לקראת סוף המושב דחסנו ימים עמוסים, יום-יום שלושה דיונים, אבל לא יכולנו לדלג על הבקשה כי אני חושב שאין מי שלא עקב אחרי האירוע של הדר כהן ז"ל.
יעקב מרגי: הנה הגיעה חברת הכנסת ומיד היא תפתח.
יעקב מרגי: אני חושב שבכלל היום הביקוש, אני מקבל תלונות וחשוב שתדעו, היות ותלמידות שרצו לצאת לשנת שירות, מה לעשות, יש מגבלה של 15 לקבוצה, הן 20 והן לא רוצות.
יעקב מרגי: הפוך, יש יותר ביקוש של בני הנוער ליוזמות האלה בזמן שבתקופה שלי היה הפוך, אפילו ויתרנו על דברים מפתים: 'מה פתאום, ישר נתגייס בגיל 18, שלא נסיים את זה בגיל מאוחר'.
יעקב מרגי: אתם רואים שנת שירות של שנה שנייה ומכינות – יכלו בני הנוער האלה ישר להתגייס, לשלם את חובם לחברה ולהתחיל בקריירה האישית שלהם.
יעקב מרגי: אני חושב שזה נקודה רואיה לציון.
יעקב מרגי: הם מגיעים לצבא יותר איכותיים, יותר מבושלים, יותר מגובשים ועם דעות.
יעקב מרגי: משרד הביטחון, כן אני רואה אתכם עם המדים, יש מוזמנים ויש לנו את המכיניסטיות, זה מושג שאמרת לי.
יעקב מרגי: נתחיל עם חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין שיזמה את הדיון.
יעקב מרגי: איתנו מהבוקר חברת הכנסת מירב בן ארי שתקועה בהתמדה מהבוקר איתי, וחבר הכנסת מוטי יוגב שהוא תמיד לחוץ כי הוא רץ לוועדת חוץ וביטחון.
יעקב מרגי: בבקשה איילת.
איילת נחמיאס ורבין: קודם כל תודה רבה לכם שבאתם ובאמת תודה רבה היושב ראש מרגי על כך שהסכמת לעשות את הדיון לזכרה של הדר.
איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת, פשוט ממול מתנהל דיון סיום של חוק מאוד מסובך עם רביזיות שלי.
איילת נחמיאס ורבין: הרב מרגי - - -
יעקב מרגי: לא רב, לא רב - - -
איילת נחמיאס ורבין: היושב ראש מרגי, בסדר.
איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת, אני אדבר ואלך, אבל אשתדל לחזור מהר.
איילת נחמיאס ורבין: פשוט צריך להצביע שם על סעיף שאני עשיתי את התיקון.
איילת נחמיאס ורבין: אני הייתי בשבעה של הדר כהן.
איילת נחמיאס ורבין: ההורים שלה, פשוט היה להם קשה מדי בכדי להגיע, היינו איתם בקשר בכל השבועות האחרונים, פשוט שברו לי את הלב, גם הם וגם האחים שלה.
איילת נחמיאס ורבין: ההכנות שהדר עשתה כדי להתגייס לתפקיד משמעותי בצה"ל, זה פשוט טלטל אותי.
איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת בן ארי וגם חבר הכנסת יוגב מכירים את הצעירים האלה ואנחנו מכירים אתכן.
איילת נחמיאס ורבין: אתכן אני פוגשת לראשונה היום, אבל מכירים את הצעירים והצעירות האלה, באמת צריך להגיד שאנחנו תלויים בהם ובכל כך הרבה מובנים.
יעקב מרגי: אין שבוע שתלמידי המכינות לא מגיעים.
יעקב מרגי: אנחנו נפגשים איתם.
יעקב מרגי: הם יושבים פה, הם שואלים את השאלות הכי, והם יודעים לבחור לכל חבר כנסת את השאלות שהכי מטרידות את החברה הישראלית.
יעקב מרגי: זה כיף להתמודד איתם.
איילת נחמיאס ורבין: הסבא של הדר סיפר לי, שבועיים לפני שהיא נרצחה, הוא אמר לה: 'יקרה שלי, האם את לא מפחדת להיות איפה שאת צפויה להיות מוצבת?
איילת נחמיאס ורבין: ' והיא אמרה לו: 'לא'.
איילת נחמיאס ורבין: שבועיים אחרי זה אנחנו יודעים מה קרה.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה מדהים לגלות שהתיכון שממנו באו הכי בנות קרביות הוא עירוני מסורתי בירושלים, כל בוגרת חמישית היא לוחמת.
איילת נחמיאס ורבין: בכל העשיריה הראשונה יש שני מוסדות: חינוך ממלכתי דתי מטבריה ומנתיבות ש-10% מהבוגרות משרתות כלוחמות, זה באמת מדהים.
איילת נחמיאס ורבין: מספר הלוחמות בצה"ל כל הזמן נמצא במגמת עלייה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה דווקא היום, תסלחו לי, להביע חשש, כי אני חושבת שאם הדר הייתה איתנו, או אפילו ההורים שלה, הם היו מאוד מוטרדים לגלות שבעצם מורידים את הרובאות מ-07 ל-05 שהמשמעות היא ברמת המוכנות שלהן וברמת, נקראה לזה בעממיות, ברמת הקרביות המצופה מהן.
איילת נחמיאס ורבין: אלו נשים צעירות שרוצות להיות לוחמות, אנחנו מגלים שגם במסגרת טר"ש גדעון.
איילת נחמיאס ורבין: מורידים את דרגתה של היוהל"ן (יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים), וני חושבת שיש בזה אמירה ציבורית מאוד בעייתית לנוכח זה שבשנים האחרונות אנחנו כל הזמן ראינו עלייה מאוד מאוד משמעותית במספר הלוחמות.