GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אתם מפרסמים "קול קורא" ורשות שרוצה מגישה בקשה - - -
יעקב מרגי: זו לא איזו תכנית שהמדינה מובילה לקראת יעד מסוים בפס רחב.
יעקב מרגי: זה מבחני תמיכה, זה לא תקצוב.
<מגי קורן: זה תקצוב רשויות.
יעקב מרגי: ב"קול קורא".
<מגי קורן: ב"קול קורא" עם קריטריונים שאנחנו נותנים - - -
יעקב מרגי: בואי אגלה לך, זה תמיכה.
יעקב מרגי: יש הבדל בהגדרה.
יעקב מרגי: זה תמיכה.
<מגי קורן: כן, אבל זה כן יעד להשלים השכלה.
<מגי קורן: מחקר שנעשה לפני כמה שנים, אנחנו הובלנו בפרויקט ביוזמת דוקטור שושני שהיה מנכ"ל משרד החינוך, שרצה לראות את הקשר ואת הרלוונטיות בין השלמת השכלה של ההורים להישגים במערכת הפורמאלית.
<מגי קורן: הרי כולנו אומרים: 'זה מובן מאליו'.
<מגי קורן: אז קיבלנו תקציב ממשרד החינוך ואותו אנחנו מקיימים כבר כמה שנים.
יעקב מרגי: זה אגף או מחלקה?
<מגי קורן: אגף.
יעקב מרגי: אגף.
יעקב מרגי: מה תקציב האגף להשכלת מבוגרים?
<מגי קורן: אני אומרת, השלמות השכלה זה 3 מיליון.
<מגי קורן: או.
<מגי קורן: קיי.
<מגי קורן: תשיג לנו - - -
יעקב מרגי: אני שקוף, אני עושה תנועות.
יעקב מרגי: אני לא מתלונן, טוב שאתם מציגים לי את העובדות.
איציק שמולי: את יכולה גם לומר מי רשאי להשתתף בתכנית הזאת, איך מגיעים אליכם?
יעקב מרגי: תאמיני לי, בדיעבד, אני אומנם אחדד את הנהלים אצלי איך לא קובעים דיונים עם שלושה אורחים בלבד, אבל בדיעבד זה יצא טוב כי כנראה זה נושא שצריך לטפל בו מהמסד ועד הטפחות עד שנביא אותו למצב טוב.
יעקב מרגי: רבותיי, אני אומר, 50% מגיעים עם תעודות הבגרות מכל הסוגים ומכל הרמות.
יעקב מרגי: אנחנו, 50% מגיעים לאקדמיה שזה כולל גם ההורים וסבים, סבתות ועם המכינות ועם הכול.
יעקב מרגי: זאת אומרת, גם מתוך ה-50% האלה יש אחוז ניכר שבשנים הקריטיות לעיצוב החיים שלהם לא הולכים לאקדמיה.
יעקב מרגי: זאת אומרת, אילו היינו מנטרים, איציק שמולי תהייה איתי, אם היינו מנטרים ואומרים: 'בואו נבחן עכשיו, בתשע"ו סיימו יב' עם בגרות X, בואו נעקוב אחריהם בשירות הצבאי, עוד שנה מכינה, נעשה 4 שנים, בואו נראה מתוך הקבוצה כמה נכנסים לאקדמיה במידית – האחוז הוא נמוך.
<מגי קורן: יש נתונים של הלמ"ס (הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה), אבל אני רוצה לחזור לדיון.
יעקב מרגי: זה בשבילנו.
ענת ברקו: משהו לא ברור לי.
ענת ברקו: אתם מפרידים בין עולים ללא עולים, או כולם?
יעקב מרגי: בתחום שלה, לה יש גם את האולפנים.
ענת ברקו: כן, את זה ראיתי.
<מגי קורן: בהשלמת השכלה- - -
ענת ברקו: מעבר להשלמה, השפה העברית, האם בהשלמת השכלה יש איזו הפרדה או שכולם ביחד?
ענת ברקו: מביאים אותם למצב שווה ואז כולם לומדים יחד?
<מגי קורן: אלה אנשים, אני רוצה קצת את הזרקור עליהם, הם רחוקים מהאקדמיה.
<מגי קורן: הם לא יכולים לעבוד כי ללא 12 שנות לימוד הם לא עומדים בתנאי סף של כל - - -
יעקב מרגי: יש פה חבר כנסת, הוא מתגאה והוא לוקח את זה.
יעקב מרגי: תקשיבי, הבן שלו לא סיים 10 שנות לימוד, הוא השלים בגרות במסלולים שאתם מדברים עליהם.
יעקב מרגי: עכשיו הוא נמצא בחוץ לארץ בלימודי רפואה.
<מגי קורן: יש לנו סיפורים כאלה.
<מגי קורן: זה באמת נכון.
יעקב מרגי: תקשיבי, יש חברת כנסת שהייתה טבחית עד גיל 40 ועם שני תארים, עכשיו היא חברת כנסת.
<מגי קורן: זאת האג'נדה שלי, על זה אני נלחמת כדי שאלה יגיעו לכל מקום ויתקדמו - - -
ענת ברקו: עם הגיל משהו משתנה אצלם ובעיקר מרד הנעורים אז - - -
<מגי קורן: ללא ספק, אני חושבת שחייבים לתת הזדמנות.
<מגי קורן: אנחנו מסייעים גם בתכניות שלנו שמתואמות ללומדים מבוגרים, גם בשב"ס (שירות בתי הסוהר) יש אסירים שמסיימים.
<מגי קורן: כל שנה יש לנו כמה מאות שמסיימים במסגרת הזאת, זה חשוב לא פחות.
יעקב מרגי: בזה יש לכם ניסיון עתיר: דוקטורים מהמחבלים - - -
ענת ברקו: לא רק אסירים ביטחוניים.
יעקב מרגי: גם הם.
ענת ברקו: אבל הם עשו בגרות ירדנית, לא בגרות רגילה, הם הפסיקו עם זה לפני 3 שנים.
<מגי קורן: ליווי פדגוגי.
יעקב מרגי: אני הייתי בכלא הדרים לנוער, ראיתי את בני הנוער.
יעקב מרגי: באותו סיור ראיתי גם את ברגותי באגף האסירים.
ענת ברקו: שיחק כדורסל?
יעקב מרגי: הוא היה אחרי מקלחת רעננה באמצע היום, עם ג'ל הסתובב חופשי.
יעקב מרגי: ראיתי את הילדים האלה, את הנערים האלה - - -
<מגי קורן: גם מבוגרים בגילאי 40 שלא יודעים לקרוא ולכתוב.
<מגי קורן: מלבד זאת, אנחנו מקיימים שתי החלטות ממשלה: לנשים במגזר הבדואי ולנשים במגזר הערבי לשילוב בתעסוקה.
<מגי קורן: בעצם אנחנו כבר שנה שלישית פותחים 20 כיתות בכל שנה גם בפזורה הבדואית וגם בצפון - - -
ענת ברקו: איפה בדיוק?
<מגי קורן: איפה בדיוק, בכל שבעת הרשויות - - -
ענת ברקו: ממש בכל רשות?
<מגי קורן: ממש בכל רשות.
<מגי קורן: זה לנשים, הן משתלבות אחר כך, הן לקראת תעסוקה וגם - - -
ענת ברקו: שם יש הרבה אנאלפביתיות.
<מגי קורן: ברור.
<מגי קורן: אנחנו מתחילים - - -
מירב בן ארי: רציתי לשאול אותך שאלה.
מירב בן ארי: משרד החינוך באג'נדה שלו מטפל עד גיל 18.
מירב בן ארי: בעצם מה שאתם עושים, - - -
יעקב מרגי: בנוסף.
מירב בן ארי: בנוסף.
מירב בן ארי: זאת אומרת, היחידה שלך לחינוך מבוגרים, - - -
יעקב מרגי: השלמה.
<מגי קורן: חינוך מבוגרים.
מירב בן ארי: היא כפופה למשרד החינוך במין שלוחה.
מירב בן ארי: מה זה, זו שלוחה?
<מגי קורן: זה אגף.
יעקב מרגי: משרד יכול לקחת על עצמו עוד מטלות חברתיות מעבר להגדרה בחוק.
<מגי קורן: את צודקת שיש חילוקי דעות לגבי ההיקף, המיקום, האם זה נחוץ.
יעקב מרגי: אם אנחנו מדברים על היקף, תני לי כמה יש לנו בתג"ת (תעודת גמר תיכון)?
<מגי קורן: בתג"ת, השנה עם כל הלומדות שסיפרתי, הגיעו כ-2,000 לומדים, זה יפה.
<מגי קורן: במסגרות של השב"ס יש עוד כמה מאות.
<מגי קורן: זאת אומרת, חיילים, גם בצבא כשאנחנו מלווים את המש"קיות בתכניות לימודים - - -
ענת ברקו: שביטלו.
ענת ברקו: היה פעם תיכון צה"ל וביטלו אותו לגמרי.
ענת ברקו: הצבא יצא מהדברים הללו - - -
יעקב מרגי: את היית בדיון שהיה על בגרות ללוחמים?
ענת ברקו: בטח שכן.
מירב בן ארי: היא הייתה מבין אלה - - -
יעקב מרגי: וההצהרות שם לא היו שזה הולך להיסגר, עד רבה - - -
ענת ברקו: אני רואה את זה בהרבה מאוד דברים שצה"ל - - -
יעקב מרגי: מצהיר משהו ועושה משהו.
יעקב מרגי: מגי קורן, סליחה.
יעקב מרגי: בואי, שתביני טוב טוב.
יעקב מרגי: ב-3 מיליון אתם באמת עושים יש מאין.
<מגי קורן: ועוד 4 מיליון של - - -
יעקב מרגי: בסדר, תני לי.
יעקב מרגי: עם ה-3 מיליון ועם ה-4 מיליון הנוספים אתם עושים יש מאין, אבל כשאני לוקח את כל השנתונים, הרי זה לא שנה אחת, במצטבר זה 2,000, 3,000, 4,000 – זה לא היעד שהחברה צריכה לחתור אליו.
יעקב מרגי: צריך לעשות משהו יותר מערכתי.
יעקב מרגי: אנחנו נביא את זה למודעות גם של השר.
יעקב מרגי: אנחנו נעזור - - -
<מגי קורן: ברמה הלאומית.
יעקב מרגי: אנחנו נעזור לכם, איך אומרים, אתם תעזרו לנו לעזור לכם.
יעקב מרגי: אתם עם הנתונים, אנחנו נדחף את זה לכיוון.
יעקב מרגי: חבר הכנסת איציק שמולי בבקשה.
איציק שמולי: אני רוצה לומר שני דברים.
איציק שמולי: אחת, קודם כל תבורכו על מה שאתם עושים.
איציק שמולי: אני חושב שהמטרה היא מאוד מאוד חשובה.
איציק שמולי: לצערי, החשיבות של העניין עומדת ביחס הפוך לתקצוב שלה.
איציק שמולי: הציפייה שלנו, על זה רמז היושב ראש ואפילו אמר במפורש, אנחנו מצפים לראות איך הדבר הזה הופך להיות נחלת הכלל.
איציק שמולי: אתה יודע אדוני היושב ראש, אומרים שמי שרוצה להרחיק את עדותו הוא משקר, - - -
יעקב מרגי: השקרן מרחיק עדותו.
איציק שמולי: אני אקרב את העדות שלי ואספר לך, בסוף המבחן זה מבחן אבא שלי.
איציק שמולי: אבא שלי, שמגיל 50 היו כל מיני אירועים שהוא פשוט נפלט משוק העבודה, לא כי הוא לא עובד מסור.
איציק שמולי: אם אומרים לו לבוא בשעה 7:00 הוא בא בשעה 6:15 כדי לראות שהכול בסדר והוא לא היה מקבל על זה כסף.
איציק שמולי: בפעמים האלה שהוא נפלט משוק העבודה, הוא לא ידע על הדבר הזה, אני אומר לך, ככה גם מדברים שראיתי בבית.
איציק שמולי: מה היכולת עכשיו ללמוד אנגלית או להגיע לתעודת בגרות – יועדים מה זה היה עושה לבנאדם הזה, זה היה מנפח לו את החזה חבל על הזמן.
איציק שמולי: אחת לכמה שנים הוא היה הולך וקונה ערכת אנגלית בתקווה שמתוך זה הוא ילמד אנגלית, כמובן שזה לא קרה.
איציק שמולי: אני חושב שבסוף האתגר זה שאנשים ידעו שהשירות הזה עומד לרשותם.
איציק שמולי: אני חושב שכאשר היום אנשים נפלטים משוק התעסוקה, הדבר הראשון שקופץ להם בראש אדוני היושב ראש, זה הקורסים האלה של שירות התעסוקה.
איציק שמולי: לפעמים גם על זה יש ביקורת שעבר על זה הכלח.
איציק שמולי: אם אנשים ידעו שהזכות הזאת עומדת לרשותם, אני חושב שאתם יכולים לחולל פה מהפכה שלמה.
איציק שמולי: שלא לדבר על זה, אני אומר לך, מתפקידי הקודם כיושב התאחדות הסטודנטים, המושג הכי שכיח באירופה בעולם האקדמי היום Lifelong Learning
<מגי קורן: זה בדיוק מה שרציתי - - -
איציק שמולי: ההבנה - - -
<מגי קורן: סליחה שאני קוטעת אותך, תסיים ואני אגיד כי אתה אומר משהו שאני מסכימה- - -
איציק שמולי: אני אגיד רק עוד משפט אחד.
איציק שמולי: אדוני היושב ראש, באירופה וגם בארה"ב מתפתחת ההבנה, ויש לזה גם היבטים מעשיים, שהלמידה לאורך החיים זה משה והכרחי בגלל ששוק התעסוקה הוא דינמי, והחיפוש אחר משמעות לעולם לא נגמר.
איציק שמולי: אז כל בכל שלב בחיים שלך, במקביל למה שאתה עושה, במקביל לזה שאתה עובד ויש לך משפחה ואתה עסוק באלף ואחת דברים, תעשה לפחות משהו אחד, קורס באוניברסיטה, קורס מקצועי שיפתח את הלמידה שלך.
איציק שמולי: זה בדיוק ה-sifting שאנחנו חושבים שצריך בין השאר לקרות גם במשרד החינוך.
איציק שמולי: שזה לא יהיה רק אגף מוצנע ומוחבא של 3 מיליון שקל, אלא שזה יהיה הדבר שאנחנו שמים בחלון הראווה.
<מגי קורן: אז תודה על הדברים שלך.
יעקב מרגי: אם אפשר שאלה שתייחסי בדברים שאת אומרת.
יעקב מרגי: לו יצוין שהשר שם את זה במרכז הבמה, משלש את התקציב, יהיה ביקוש?
<מגי קורן: מעבר לזה.
יעקב מרגי: סליחה, כל סכום שהדמיון שלך יצייר, הציבור ישתה את זה, ידרוש?
<מגי קורן: הפניות שלנו הן כל כך רבות, שאנחנו לא - - -
יעקב מרגי: תייחסי למה שאמרתי.
<מגי קורן: למה שאתה אמרת חבר הכנסת שמולי.
<מגי קורן: העולם המערבי, לא רק שהגיעו להכרה.
<מגי קורן: ה-OECD מוביל את הנושא של ה- Lifelong Learningואנחנו ממש מאחור.
<מגי קורן: יש משרד שמטפל במבוגרים.
<מגי קורן: זו אמירה של מדינה, זה סדרי עדיפויות, זה חוק חינוך מבוגרים, שפעם לפני שנים הוגש גם פה בכנסת ונפל.
<מגי קורן: זה תפיסה מערכתית לא רק של משרד החינוך.
<מגי קורן: זו תפיסה את כל המשרדים לתת מענה למבוגרים מהרגע שהם מסיימים את הלימודים ולאורך החיים בתעסוקה שלהם ובהתפתחות שלהם.
<מגי קורן: ללא למידה והשכלה החברה משלמת בסופו של דבר את המחירים, כי עם אזרחים משכילים אנחנו גם מגיעים ליעדים.
<מגי קורן: ב-OECD – גם התוצרים של מערכת החינוך היום לא יכולים לעמוד ביעדים.
איציק שמולי: ב-OECD זה גם יושב במשרד החינוך או במקום אחר?
יעקב מרגי: היא אמרה, משרד מיוחד.
<מגי קורן: משרד כשיש שר.
<מגי קורן: אנחנו מגיעים לכנסים אז אנחנו מנסים לפחות להיות מעודכנים בכל מה שקורה בנושא של למידת מבוגרים בעולם.
<מגי קורן: זה כר נרחב שיש מה לעשות בו.
ענת ברקו: מה שאני חושבת שעוד צריך לדבר, הקטע של ההשלכה הוא גם מכשיר לימוד.
ענת ברקו: הוא נותן כלים.
ענת ברקו: אנחנו רואים את זה מאוד טוב ממה שאתם עושים היום בחברה הבדואית, בחברה הערבית.
ענת ברקו: ברגע שיש גם שדרוג של מעמד הנשים – הן המחנכות בסופו של דבר של הילדים.
ענת ברקו: ההקרנה של אנשים מבוגרים, הורים משכילים, את יודעת, גם בבתים שילדים לא קוראים, אם השפה היא טובה, אם היכולות האינטלקטואליות של הורים הן גבוהות אנחנו רואים את ההשפעה על הילדים.
ענת ברקו: אבני השפה הן בכל זאת הרבה יותר חזקות והרבה יותר נכונות למרות שהם לא קוראים.
ענת ברקו: אני בהחלט ראיתי את זה.
ענת ברקו: צעירים מנותקים שאחר כך מקבלים שכל בגיל יותר מאוחר ורוצים לחזור - - -
יעקב מרגי: לא בחיפה, צעירים מנותקים לא בחיפה.
יעקב מרגי: יונה יהב לא רוצה אותם, הוא לא רוצה ערבים, הוא לא רוצה חרדים- - -
ענת ברקו: טוב, בסדר, הכול נפלא שם, שמעתי בהדר וב- - -
<מגי קורן: יש לנו כמה כיתות לאתיופים וכמה - - -
ענת ברקו: הם לא רואים.
ענת ברקו: גם הקטע של לימוד זה גם קטע של דמוי עצמי ושל מעמד.
<מגי קורן: אני אשלח לכם את הקישור של - - -
ענת ברקו: לא דיברנו על זה כי אנשים שהולכים, רואים אנשים בני 80 שהולכים לאוניברסיטה, או כשאנחנו רואים היום את המבוגרים שיש להם זמן פנוי, אני זוכרת את האבא של אישי, שהוא ניצול שואה, בשבילו כילד שברח מרכבת, ללכת למכללה זה היה הדבר.
ענת ברקו: במושב היו עוצרים ואוספים את בני המושב.
ענת ברקו: זה דבר נהדר.
<מגי קורן: תעשו סיור באחת הכיתות ותראו איזו התרגשות זה עושה ללומדים בתוך הכיתה.
ענת ברקו: הדבר הנוסף, גם הקטע של קשרים חברתיים.
ענת ברקו: ככל שהזמן עובר ואנשים מתבגרים והקשרים החברתיים נחלשים הם מתכנסים בתוך עצמם, הבדידות הזו גורמת נזק אדיר.
ענת ברקו: ההתעוררות והלמידה והוויכוחים והכול, אנחנו יודעים שגם הקטע הקוגניטיבי הוא קטע קריטי במובן שאנשים בגיל מבוגר הם מפעילים את המוח, הם מתקשרים, הם עושים דברים בהקשרים חברתיים.
ענת ברקו: זה דבר מצוין, צריך להרחיב את זה.
מירב בן ארי: אני רק רציתי להתייחס למה שגם שאלתי לפני כן על המבוגרים.
מירב בן ארי: זאת אומרת, מה שמטריד אותי, שמגיל 18 ועד גיל 80 זה אותו דבר.
מירב בן ארי: אני אסביר, אני יש לי את התכנית הזאת כבר הרבה זמן, אני גם עובדת עכשיו עם משרד הרווחה, צריכה לדעתי להיות התייחסות אחרת לגילאי 18 עד 30, בעיניי נגיד לצעירים.
מירב בן ארי: כששאלתי אותך על מבוגר, תקני אותי, אמרת לי: 'מירב, זה מגיל 18 ומעלה'.
מירב בן ארי: אין בעיה, אם אני טועה, את יודעת בסך הכול שאלתי שאלת תם.
מירב בן ארי: השאלה, נגיד אפילו אצלך במשרד יש מחלקה לצעירים?
<מגי קורן: קודם כל יש אגף.
<מגי קורן: שח"ר מתעסק בנוער אני חושבת - - -
מירב בן ארי: שח"ר לא קשור.
<מגי קורן: לא שח"ר.
<מגי קורן: מנהל חברה ונוער, יש להם - - -
מירב בן ארי: תאמיני לי, דני רוזנר הוא בן בית אצלי, זה עד גיל 18.
מירב בן ארי: לא רלוונטי למנהל.
מירב בן ארי: לדעתי יש בעיה.
<מגי קורן: אנחנו מתאימים את התכניות לקהל יעד.
<מגי קורן: קבוצת נשים בדואיות שיושבת - - - -
מירב בן ארי: חכי עם הנשים הבדואיות.
מירב בן ארי: אני מדברת על חבר'ה צעירים - - -
<מגי קורן: המכינות הקדם אקדמיות - - -
יעקב מרגי: מגי קורן, אם אני מבין את מירב, סליחה שאני מנסה להסביר אותך.
מירב בן ארי: בשמחה.
יעקב מרגי: אם אני מבין את מירב, היא אומרת: 'נכון, יש את כל סוגית המבוגרים, זה מגיל 18 ואילך', אבל אם אנחנו רוצים לתת את הפוש לאלה צריך לתחום כי הטיפול לגילאי18 עד 30 הוא שונה.
יעקב מרגי: ל-30 יש עוד אופק לאקדמיה ולתעסוקה ואפילו הסבה מקצועית להתחיל משהו חדש בחיים, לעומת אלה שמעל.
יעקב מרגי: אני טוען שזה מעל 30.
יעקב מרגי: מ-30 ומעלה ההסתכלות צריכה להיות שונה יותר כדי שהתפתחות חברתית, שילוב - - -
<מגי קורן: יש משרדים נוספים שמטפלים.
<מגי קורן: אני אומרת שצריך להיות משהו מתכלל שרואה את אדם מבוגר מגיל 18 במסלולים שלו ואז - - -
מירב בן ארי: ואתם לא עושים את זה?
<מגי קורן: אנחנו אחראים -- - פורמאלית - - -
מירב בן ארי: יש בעיה.
מירב בן ארי: המדינה חושבת שמי שהוא בגיל 18 הוא כבר מתחתן, מביא ילדים, אבל צריך להבין שהיום במדינת ישראל בחור בן 30 הוא צעיר.
מירב בן ארי: היום אם יש אגף, זה מה ששאלתי אבל אין, שמתעסק רק בצעירים במשרד החינוך.
מירב בן ארי: שלוקח את אותם חבר'ה שיצאו מהצבא או מהשירות הלאומי והם קצת יותר בשוליים והם לא הולכים ישר לאוניברסיטה, כי אבא ואימא עזרו להם, או שכאלה שיש להם אפשרות ויש להם בגרות מעולה, אלא אלה שצריכים את ההכוונה ואת המכינה.
יעקב מרגי: זה מה שאמרתי לך שאני מקריא כבר את הסיכום.
מירב בן ארי: יש הבדל בינו לבין מישהו בן 60 שרוצה ללמוד כי עכשיו יש לו זמן והוא רוצה לעשות משהו כיף בזמן הפנוי וזה מרגש אותו ללמוד.
מירב בן ארי: אני רוצה שלבחור בן ה-22-23, הוא צריך את ההכוונה.
מירב בן ארי: אנחנו מדברים על זה שבגלל חינוך החובה אנחנו מפספסים פה חבר'ה מ-18 עד 30, אנחנו מאבדים אותם בדרך כי אין להם שום כיוון.
מירב בן ארי: רציתי לדעת, בעצם שאלתי את שאלת התם שלי, אבל באת ואמרת לי: 'מירב, אין לי section לצעירים, אין לי זרקור כזה שאומר: 'את החבר'ה האלה אני מכוון אותם, אני שולח אותם למכינות'.
מירב בן ארי: יכול להיות שהיא תהייה בדואית, אבל יכול להיות שהיא תהייה צעירה מנתניה שעשתה שירות לאומי והבגרות שלה לא טובה.
<מגי קורן: במצב הקיים אנחנו אחראים על השלמות השכלה.
<מגי קורן: אנחנו מתאימים את זה.
<מגי קורן: אם יש קבוצה של צעירים שמשרד הכלכלה או הרווחה אומרים לנו: 'תשלימו להם את ההשכלה' – אנחנו עושים את זה בצורה אינטנסיבית וזה לקהל צעיר, זה יכול להיות במסגרת המכינות הקדם אקדמיות.
<מגי קורן: רובם שם זה מגיל - - -
מירב בן ארי: אני מכירה את המכינות.
<מגי קורן: אז שם אנחנו תומכים גם מבחינה תקציבית.
<מגי קורן: אנחנו גם מלווים אותם, או בצבא חיילים שמשלימים השכלה במסגרת השירות הצבאי שלהם.
<מגי קורן: זאת הזדמנות הטובה ביותר - - -
ענת ברקו: אתם עובדים גם עם הקרן להכוונת חיילים משוחררים?
<מגי קורן: יש שלושה שותפים: הקרן להכוונת חיילים משוחררים, המל"ג (המועצה להשלכה גבוהה) ות"ת (הועדה לתכנון ותקצוב) ומשרד החינוך.
<מגי קורן: יש לנו עכשיו פרויקט נפלא שאנחנו קוראים לו משל"ה (משוחררים לומדים יחד) בתוך המכינות.
<מגי קורן: מכיוון שרציתי את הרצפים ולאפשר- - -
יעקב מרגי: מה זה נשל"ה?
<מגי קורן: משוחררים לומדים יחד.
<מגי קורן: לקחנו נוער סיכון שמוגדר על ידי משרד הרווחה כנוער סיכון שהוא בצבא.
<מגי קורן: איתרנו אותם, אין להם 12 שנות לימוד, לקחנו אותם בכמה תכניות.
<מגי קורן: את המכינות שלנו, שלא אגף תג"ת, הקרן מממנת להם את ה-7 חודשים כשאנחנו נותנים להם את הבסיס.
<מגי קורן: מי שעמד בהצלחה השתלב במכינה ואז נותנים לו את האופק לאקדמיה.
<מגי קורן: מי שלא יכול להמשיך באקדמיה, הם נכנסים לקורס תעסוקתי.
<מגי קורן: זה אותו שלב קריטי של לתפוס את אותם אנשים צעירים ולבנות להם סולם.
יעקב מרגי: הצבא מממן.
<מגי קורן: הקרן.
יעקב מרגי: הקרן לא פועלת בחלל ריק.
יעקב מרגי: הצבא לגבי אותו חייל, שהוא מקרב את אותם נערים.
יעקב מרגי: באיזה שלב בשירות שלהם הם מקבלים - - -
<מגי קורן: לקראת סוף הצבא.
<מגי קורן: בסוף השירות כמו בגרות ללוחמים בסוף.
<מגי קורן: יש עוד דבר יפה, עם הצבא איתרנו את אותה אוכלוסייה כשהם עדיין משרתים בשלושה חודשים לפני השחרור, הם לומדים אצלנו בצורה מרוכזת להשכלה.
<מגי קורן: יש לנו בתל אביב, בחיפה וגם בבן גוריון, הם לומדים ממש חמישה ימים אינטנסיביים בשבוע, וחודשים הם - - -
יעקב מרגי: משל"ה, דוד גל בבקשה.
<דוד גל: אני רוצה רגע להבהיר.
<דוד גל: כשאני אומר לך 50% בגרות, אני רוצה רגע לדבר על זה שתדע, יש אוכלוסיות שלמות בחברה הישראלית שבוחרות מרצונן על פי אמונתן לא לעשות תעודת בגרות של מדינת ישראל.
יעקב מרגי: עזוב חרדים, עזוב ערבים.
<דוד גל: אז תעזוב חרדים, תעזוב ערבים.
<דוד גל: דקה, אני לא עוזב ערבים וחרדים כי הם מבחינתי חלק, הם ב-50% שאין להם בגרות.
יעקב מרגי: אבל יש להם כנגדם.
יעקב מרגי: אני בכוונה חידדתי, יש כנגדם בתוך ה-50% כאלה שהבגרות שלהם לא משמעותית.
<דוד גל: אני לא מכיר בגרות לא משמעותית, כי יושב מולך אדם שהבגרות שלו לא הייתה משמעותית ויצא סגן אלוף בצבא ועשה תואר - - -
יעקב מרגי: והשלים.
<דוד גל: לא השלים שום דבר.
<דוד גל: בגרות לא משמעותית ועשה תואר ראשון ועשה תואר שני - - -
יעקב מרגי: באיזה גיל עשה תואר ראשון?
<דוד גל: אני, 24, 25, בגיל 27 עשיתי תואר שני אז בוא לא נגיד - - -
יעקב מרגי: בגלל הצבא.
<דוד גל: כבוד היושב ראש,
יעקב מרגי: דוד, תקשיב.
<דוד גל: דקה, אני רוצה לומר לך.
<דוד גל: שאנחנו לוקחים - - -
יעקב מרגי: קח בוגר עם תעודת בגרות לא משמעותית שלח אותו עכשיו להתקבל לבן גוריון לאחד מהמסלולים.
<קריאה: שילך למכללה.
<דוד גל: אני רוצה להסביר.
<דוד גל: כשאנחנו מנתחים את הנתונים, הרי זה לא שאנחנו אומרים 50% וזהו.
<דוד גל: כשאתה בודק כמה אחוז של תלמידים נמצאים לפני מקצוע אחד על מנת להשלים את תעודת הבגרות – זאת אומרת יש להם תעודת בגרות מלאה, חסר להם מקצוע אחד.
<דוד גל: אנחנו מדברים על משהו כמו 6% מהילדים.
<דוד גל: כשאתה מתחיל לבדוק בחתכים במעגלים נוספים אתה רואה נתון חשוב.
<דוד גל: אני רוצה לומר לך שה-50% הוא נתון מאוד מאוד מטעה - - -
יעקב מרגי: גולמי, אין ספק.
<דוד גל: הוא נתון מטעה.
יעקב מרגי: הוא לא מטעה, הוא לא נותן את כל התמונה.
<דוד גל: תראה, אני ניהלתי בית ספר פה בירושלים, 500 מטר מפה.
<דוד גל: כשאתה הולך לתמונת מחזור 180 ילדים, כל ה-180 עם תעודת בגרות ולא משנה מי בכלל אתה ומאיזו משפחה אתה בא.
<דוד גל: חשוב שאתה תדע את זה.
<דוד גל: כל ילד עושה תעודת בגרות.
<דוד גל: נכון, חלק תעודת בגרות ברמה גבוהה ביותר וחלק תעודת בגרות שתצטרך בהמשך לעבוד עליה ולשפר אותה.
<דוד גל: אני רוצה להגיד לך שבתוך המערכת, כמוני כמוך, במערכת יש מלחמה מתמדת שילדים יעשו תעודת בגרות.
<דוד גל: כשאתה בודק את ה-50% זה נראה נתון מפחיד, מפחיד, זה כל ילד שני במדינת ישראל שאין לו תעודת בגרות, אבל זה לא הנתון האמתי ואני מקווה שאתה מבין את זה.
יעקב מרגי: אני יכול להתעמת עם כל נתון, אני איש סטטיסטיקה, אין לי הרבה ערכים נוספים, אני מספרים.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי על אותו בית ספר עם ה-180 וכולם עושים, אז תבדוק את רף הכניסה.
<דוד גל: אל תתחיל איתי.
<דוד גל: אני מנהל בית ספר - - -
יעקב מרגי: תן לי, דוד, דוד, אנחנו בדיון - - -
<דוד גל: בית ספר עם תלמידים אתיופים ו- - -
יעקב מרגי: דוד, תן לי לדבר.
יעקב מרגי: מה לעשות שאני גם בא מהשדה - - -
<דוד גל: גם אני בא מהשדה, אני 12 שנה הייתי מנהל בית ספר, אני בא מהשדה.
יעקב מרגי: תן לי רגע, אתן לך דוגמה.
יעקב מרגי: יש דוגמאות כמו שאתה מציג, ויש דוגמאות כמו שאתה לא מציג.
יעקב מרגי: 50% מכיל הכול ואני מסכים איתך.
יעקב מרגי: אני מסכים איתך ש-50% מכיל הכול ויש עוד כאלה שהם על הקצה להיכנס לתוך הסטטיסטיקה, אני מסכים איתך ועדיין עדיין, אני לא משלים עם זה שאמרת לך עזוב את החרדים והערבים, זה כדי להחזיק גוש יותר מוצק לגבי הסטטיסטיקה.
יעקב מרגי: אני לא מוותר על אף אחד והדיון הזה - - -
ענת ברקו: פונים לאחד אחד ואומרים - - -
יעקב מרגי: הדיון הזה בא מתוך רצון שלי לא לוותר על אף אחד.
יעקב מרגי: אתה יודע למה, כי אני מכיר הרבה שיוותרו עליהם.
יעקב מרגי: אני בא מתקופה שוויתרו בכוונת מכון.
יעקב מרגי: בגיל שלי וויתרו.
יעקב מרגי: אמרת לך שאני בא מהשדה עם כל תרתי משמע ואני חי ונוגע עד היום.
יעקב מרגי: עד היום אני באותם בתי ספר.
יעקב מרגי: למה, אני לא מגנה אותם כי אותם בתי ספר גם צריך להצדיע להם.
יעקב מרגי: אני מכיר במרחק 4 ק"מ בית ספר שלא היה מוכן לקבל תלמיד מסוים והשני קיבל אותו והוא משלם מחיר בסטטיסטיקות.
יעקב מרגי: אני לא בא מביקורת, אני לא בא לתקוף נתון מסוים, אני בא ללמוד אותו, לפרק אותו ולנסות לראות איך אנחנו כרגולטור, כמפקח עזור לדחוף את משרד החינוך להביא למצב ש-20 ביוני זה לא מועד סופי.
ענת ברקו: יש לי שאלה - - -
יעקב מרגי: כשבאתי ואמרתי שגם כשאתה קונה מקרר היצרן והמשווק עדיין יש להם אחריות שלוחית, לזה אני חותר.
יעקב מרגי: אנחנו כמדינה, משרד החינוך, אם צריך לתקן את החקיקה אנחנו נתקן.
יעקב מרגי: אני מבין את האמירה, חוק חינוך חובה הוא עד גיל 18 - - - <קריאה:> אי אפשר להטיל על משרד החינוך את כל החולאים.
יעקב מרגי: אי אפשר להפיל עליה את כל החולאים, אבל גם יש.
יעקב מרגי: לא בושה, גם משרד בגלל הגדול שלו נופלים לו, אז צריך לעזור לתקן.
יעקב מרגי: אני רוצה להגיע לרציונל.
יעקב מרגי: אנחנו כחברה חייבים, חייבים עכשיו, אני מדבר אתך על חברה כמי שרואה את פני העתיד, את הכלכלה הישראלית, את הלכידות החברתית שלנו, אנחנו חייבים לדאוג שלפחות אחוז לא מבוטל מאותם 50% שלא נמצאים במועדון הזה, הרי לא כולם יגיעו לאקדמיה - - -
ענת ברקו: אבל האם פונים אליהם?
ענת ברקו: האם אומרים שיש 6% שיש להם בחינה אחת, מתקשרים - - -
יעקב מרגי: לא, ענת, לא.
<דוד גל: למה אתה אומר לא?
יעקב מרגי: אני אענה לך למה לא.
יעקב מרגי: אני לא התכוונתי לא לזה.
יעקב מרגי: ענת עדיין מדברת בתחום בתי הספר - - -
<דוד גל: לא, ילד שכבר בצבא מתחננים אליו שיבוא ויעשה את המבחן הזה.
<דוד גל: לא פונים לאליו, מתחננים אליו.
יעקב מרגי: אני מדבר כבר אחרי שהחללית האם התנתקה מחללית הבת.
יעקב מרגי: שם אני רוצה לפעול.
יעקב מרגי: אני חושב שאת הרעיון של חוק חינוך מבוגרים צריך לקדם אותו, צריך להעצים אותו.
יעקב מרגי: עדיין, עד יחוקק החוק, אני חושב שצריך להעצים את האגף שלכם.
יעקב מרגי: צריכה להיות תכנית לאומית להגדיר יעדים - - -
ענת ברקו: לכל המגזרים.
יעקב מרגי: בוודאי, בוודאי.
יעקב מרגי: הנה אני אומר לך, גם הקנאות הזאת להגדיר, כמו שבזמנו הייתה קנאות בגיוס של רק מודל מסוים ואז חטאנו והביאנו למצב שהחברה ויתרה על חלק, והיום מנסים להדביק פערים.
יעקב מרגי: גם בסוגית תעודת הבגרות, לדוגמה יש את החברה החרדית והחברה הערבית, בחברה ערבית ככל שהחברה היא יותר סגורה, גם בתוך החברה החרדית זה הרבה גוונים, שם אל תגיד להם תעודת בגרות.
יעקב מרגי: הם מוכנים ללכת איתך לכל מקבילה וברמה יותר גבוהה במקצועות מסוימים, אבל אל תקרא לזה תעודת בגרות.
יעקב מרגי: מה אכפת לי להוריד את הקנאות הזאת לרגע ולהביא אותם אל היעד, לתת להם תעודת כניסה.
יעקב מרגי: מה קורה, אתם לא יודעים, אני עכשיו בחדר סגור, יש בתוך החברה החרדית חברה מסוימת שראתה שיש זליגה לאקדמיה, היא הפסיקה לתת תעודת גמר.
יעקב מרגי: התחילו לתת תעודת סיום לא גמר, כדי שלא ילכו לאקדמיה.
יעקב מרגי: אנחנו כריבון משתפים, מעצימים את התופעה.
יעקב מרגי: צריך להפסיק עם הקנאות הזאת, ולראות את האינטרס של החברה.
יעקב מרגי: <קריאה:> אפשר להכניס אותם למכינות הקדם אקדמיות.
יעקב מרגי: להפך, צריך לראות את האינטרס לא של הפרט.
יעקב מרגי: אם נראה את האינטרס של הקולקטיב נדחוף את כל הפרט בפנים.
יעקב מרגי: אני אומר לכם מתוך ידיעה, הייתי שותף לדיונים מקדימים של תכנית החומש של המל"ג, בעשור הקרוב הולך להיות מחסור בסטודנטים ברמות, יש בטן כזו בגרף.
יעקב מרגי: אני בא למה שאתה אומר - - -
<קריאה: כשאתה אומר סטודנטים באוניברסיטאות או בכלל.
יעקב מרגי: במכללות, באוניברסיטאות ובכול.
<קריאה: למה, כי ההשכלה לא מחזירה את עצמה.
יעקב מרגי: אלו הנתונים הבעייתיים.
<מגי קורן: דוקטור - - - עשה מחקר על דור ה-Y.
יעקב מרגי: גברת מגי קורן בואי תקשיבי, אני אסביר לך.
יעקב מרגי: זה קשור לשנתונים.
יעקב מרגי: היום אנחנו אוכלים את הפירות של השנתונים, ברוך ה' שהחברה הכללית, אזרחית, אני לא קורא החילונית, אצלי במושב אני רואה כבר עגלות של חילוניות.
יעקב מרגי: חילונית עם הרבה עגלות, פעם זה נחלת החרדים לראות אישה עם עגלה ובטן.
יעקב מרגי: אני גר בישוב חילוני ואני רואה משפחות עם שלושה-ארבעה ילדים, ואז את מבינה פתאום שיש צורך.
יעקב מרגי: אצלי במושב בונים מעונות ובתי ספר ועוד התפתחות, זה טוב.
יעקב מרגי: פעם היה בושה להגיד שאנחנו משפחה ברוכת ילדים, היום קצת מתאוששים וארבעה ילדים זו נורמה.
יעקב מרגי: פעם היית אומר ארבעה ילדים, 'וואו'.
יעקב מרגי: עכשיו אני חוזר, מכניס את החרדים והערבים ואומר לך: 'אם אני מנטרל את הערבי ואת החרדי באקדמיה אז אנחנו מגיעים ל-70% ומשהו.
יעקב מרגי: לא בגיל 18,20 ו-24, גם בגילאים גדולים.
יעקב מרגי: האוכלוסיות, הפוטנציאל, מאיפה לשאוב סטודנטים לתוך האקדמיה, זה ערבי, חרדי ואוכלוסיות חלשות בחברה הישראלית, זה העצמת החברה האתיופית והעצמת עוד כאלה.
יעקב מרגי: אם לא נעשה את זה ולא נדע לעשות את זה, אני אומר לכ:ם 'תובילו את הקו הזה' ובמקומות שיש חסמים כאלה להתאים את החסמים.
יעקב מרגי: זה לא הלכה למשה מסיני שהתעודה תקרא X.
יעקב מרגי: אל תורידו ברמה, אתם אף פעם לא תשמעו ממני לרדת ברמה.
יעקב מרגי: לחזק את הרמה, לעלות אותה, אבל לאפשר, לאפשר.
ענת ברקו: אבל המון פעמים כשאין את האחידות הזו זה פתח להרבה מאוד תקלות.
יעקב מרגי: תקשיבי, אני אומר למל"ג שתגיעו לרף הרצוי, של חלקם היחסי באוכלוסייה בתוך האקדמיה תבטלי את ההתאמות.
יעקב מרגי: אני אוביל איתך - - -
ענת ברקו: אתה אומר לתת את ההזדמנות.
יעקב מרגי: את יודעת מה, אני אפילו יורד מהמושגים החברתיים.
יעקב מרגי: אני אגואיסט עכשיו, אני לטובת החברה הישראלית.
יעקב מרגי: לנו יש יעד להביא את החברה, עובדה שבמגזר החרדי כשרצינו להביא את תעסוקת הנשים לאחוז מסוים, בקדנציות קודמות נתנו העדפות.