GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עירית ליבנה: יש, שוב אני אומרת, הידע הוא לא עצם העניין, בית ספר מחוייב היום לבנות תכנית רב שנתית, לשאלה איך הוא מטפל בנושא הבריאות, כשהזנה ופעילות גופנית, יש מקומות שבהם - - -
יעקב מרגי: אני הסכמתי, היא הקדימה את הדיון הבא שיהיה בעוד שלש שעות.
מירב בן ארי: אבל זה מעניין כי את אומרת שיש את זה.
עירית ליבנה: אני אומרת שיש לנו עוד הרבה מה - - -
מירב בן ארי: משרד הבריאות אומרים שאין.
עירית ליבנה: לא, הם רוצים שיעור - - -
יעקב מרגי: בואי, אני אעשה לכם סדר.
יעקב מרגי: משרד הבריאות צודק במשהו ואני אומר לכם במה, אני מקדים רבותי, כולנו זוכרים את החלטת הממשלה, והתכנית לאומית, יש פתגם תלמודי "קדרה דבי שותפי לא חמימי ולה קרימי", כשלוקחים קדרה שכמה שותפים לה, היא לא חמה ולא קרה.
יעקב מרגי: זה מה שקרה.
יעקב מרגי: משרד הבריאות צריך לשים את הכסף אבל גם משרד החינוך ומשרד הרווחה.
יעקב מרגי: משרד הבריאות נשאר לבד – השאר ברחו.
יעקב מרגי: אז לכן הוא מֵלִין אבל, יש – תתקני אותי בדיון הבא, אבל אני אומר לך ש'בגדול' זהו המצב ועיקר, עיקר הענין הוא שוב, יש חינוך אבל זה לא במידה ובצורך, במיוחד כשאנחנו במקום לא טוב במגמה העולמית אבל זה לא הטיעון.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר בנימה אישית, לפני שאני מעביר לךָ את זה, אני פתחתי את העיתון היום, ואני אומר את זה דווקא לאורחים, מה מעניין את עורכי העיתון בתקשורת הישראלית?
יעקב מרגי: בשני העיתונים זה השיח הקולני הלא מביא כבוד בין חבר כנסת לחבר כנסת.
יעקב מרגי: לכם אני אומר, ביומיום, בשעה כזו, יושבים פה בדיונים רציניים, כמעט בכל הוועדות, אבל זה לא בא, זה לא בא לידי ביטוי.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני, חשוב לי הדיון הזה יותר מן הדיון שהיה לי בשבוע שעבר עם עשרים ושמונה חכ"ים, - - -
מירב בן ארי: גם אתמול היה לנו.
יעקב מרגי: גם אתמול היה, על התבטאויות של מרצים שחברי כנסת באים, מרביצים איזו אמירה בומבסטית משמאל ומימין, על ארגון שוברים שתיקה או נוער הגבעות, מימין ומשמאל, אמר לי, העיתונאי, מה קרה לך?
יעקב מרגי: למה אתה מדכא את הדיון?
יעקב מרגי: הוא רצה שאני אתן לבלאגן, לפיצוצים, שאני אוציא חברי הכנסת ואני אומר לכם, כשהוצאתי באחד הדיונים, וזה נדיר, ששה חברי כנסת קיבלתי רייטינג, הוי, השם ישמור, כולם: כל הכבוד.
יעקב מרגי: מה "כל הכבוד"?
יעקב מרגי: ואלה הדיונים, אני אומר לכם שאני נהנה מדיונים כאלה, אני נהנה מדיונים כאלה, זו הכנסת, זו העבודה האמיתית של הכנסת - - -
מירב בן ארי: אז אפשר לשאול את שאלת מיליון הדולר עכשיו?
מירב בן ארי: למה משרד החינוך לא שם כסף על - - -
יעקב מרגי: לא, עזבי, מירב, מירב, לא, הנה, לא, לא.
יעקב מרגי: זו לא השאלה.
יעקב מרגי: רגע, חברי הכנסת, מירב, למה את לא מקשיבה לי?
יעקב מרגי: חיים הלפרין שהוא מנהל יחידה, ייתן סקירה על חצי מן השאלות.
יעקב מרגי: ספר לנו קודם כל גם על מפעל ההזנה, על הדרך, וגם על ההשתלבות עם "לקט" עם כל נושא הילדים.
חיים הלפרין: אל"ף, אני מצטרף לברכות ולך, אדוני יושב הראש, אני רוצה להגיד שכמו שאמרת על "הקדירה דבי שותפיה", אתה גם יודע ש"אין הברכה שורה אלא על הסמוי מן העין", הסמוי מן העין הוא עורכי העיתונים, - - -
יעקב מרגי: אבל חשוב לומר לאזרחים, לתת את החוסן.
יעקב מרגי: בואו, בואו, תקשיבו.
יעקב מרגי: אם האזרח לא יודע מה קורה באמת עם הנבחרים שלו אז הוא באמת לא מאמין לנבחרים שלו, הוא באמת, זה הפרלמנט היחיד, הוא לא יכול להחליף פרלמנט.
יעקב מרגי: למה הוא לא יכול להחליף?
יעקב מרגי: כי כל בחירות הוא חוזר על אותם הנציגים, אותן המפלגות.
יעקב מרגי: לכן, לפחות שיידע, ולתת להם, - - -
קריאה: הפרלמנט רוצה להחליף את האזרחים שלו.
יעקב מרגי: כן, יש כאלה רוצים להחליף את העם, כשלא מצליח להם הם רוצים להחליף את העם.
יעקב מרגי: אבל בואו, זו הייתה אמירה שלי.
חיים הלפרין: קודם כל פעולה מבורכת, אנחנו יודעים למשל, שגם בתכנית ההזנה, כשיש מצבים - - -
יעקב מרגי: לא, חיים, לפני כן, תן לנו תמונה, אני רוצה שתתן לנו תמונה, תן לנו תמונה על מה היום במפעל ההזנה.
חיים הלפרין: אני רוצה להגיד שגם היום, במפעלי - - - למשל, קורה, שיש שביתה או משהו כזה והקייטרינג בישל את האוכל אז אנחנו מפנים אותו ל"לקט ישראל".
חיים הלפרין: את זה אני אומר בהקשר של - - -
מירב בן ארי: לא, זה יפה מאד, תשמע, זה - - -
חיים הלפרין: היה - - - לקייטרינגים, שאם יש מנות עודפות אז שלא יישלחו לזבל אלא ילכו למי שצריך לאכול וזה בהקשר השני.
חיים הלפרין: עכשיו אני רוצה להגיד משהו לגבי המדינה.
חיים הלפרין: אנחנו, במסגרת תכנית ההזנה ותכניות הזנה שונות, נותנים ארוחת צהרים לבערך 250,000, 260,000 ילדים כל יום, ומי שעושה את המכפלות אז אנחנו מדברים על סדר גודל של בין 40-50 מיליון מנות של ארוחת צהרים חמה בשנה.
חיים הלפרין: אנחנו מצווים לעבוד לפי כללים, לא לפי וולונטריות של בית ספר או רשות, ולכן, אנחנו נותנים את זה בעיקר לאשכולות אחד עד ארבע ויש מקומות ש'טיפה' יותר, למשל, שכונות קשות בתל אביב, למרות שתל אביב היא אשכול 8 אז השכונות החלשות שנמצאות בדרומה של תל אביב, גם הן מקבלות הזנה על פי חוק, כי החוק במובן הזה חל על יוח"א ולכן, למשל, לבית ספר כמו "נטעים", כיוון שהוא עם יום קצר אז הוא לא זכאי להזנה ובתי ספר שנמצאים ביום חינוך ארוך כן.
חיים הלפרין: אנחנו חיים בעולם של סדרי עדיפויות, אין בידינו יכולת לתת לכל הילדים אוכל כל יום, למרות שזה יכול להיות חלום לגיטימי לגמרי להגיד: בואו נעשה מסעדה בבית הספר - - -
יעקב מרגי: מי שלא חולם - - -
עירית ליבנה: צהרים?
עירית ליבנה: לחשוב על הבוקר, כי הכריך בבוקר הוא מענה אחר לגמרי.
יעקב מרגי: בואו, מי שלא חולם לא עושה.
יעקב מרגי: תראה, יש מדינות יותר גדולות מאתנו, נכון שאין להן את כל האתגרים שלנו אבל יש להן גם מערך הסעות לאומי לבתי הספר.
יעקב מרגי: עם האוטובוסים הצהובים, - - -
אורי מקלב: נתונים.
אורי מקלב: יש - -
יעקב מרגי: שמע, אם לא נחלום על זה אנחנו נשב ונקשקש, אתה יודע כמה הגיון יש בזה?
יעקב מרגי: רק נעשה יציאה קטנה לטובת ההסעות, כמה בטיחות יש בזה, כמה שקט נפשי יש בזה, פחות עומסים בכבישים, אנחנו מכירים את סביבות בתי הספר בשעה שמונה בכבישים הראשיים.
אורי מקלב: צודק אדוני - - - אני אומר, מפעל הזנה זה שיח שהוא חשוב מאד ומדובר בארוחת הצהרים אבל אנחנו מדברים על ארוחת הבוקר, אם למאה בתי ספר יש 8,000 כריכים אז יש עוד בתי ספר ששם "לקט" לא יכול, הוא לא מגיע לכל הארץ.
אורי מקלב: השאלה איך מקבלים ממך אתה נתונים?
אורי מקלב: האם מנהל בית הספר יודע בכלל?
יעקב מרגי: לכן ביקשתי, תן לנו נתונים כלליים ככה.
חיים הלפרין: אני רוצה להגיע לרמה הפרטנית, כי בעצם, המנגנון שאנחנו בנינו אומר שכל הילדים צריכים לאכול, כל הילדים בבתי הספר - - -
עירית ליבנה: והמפתח הוא בית-ספרי ולא פרטני.
יעקב מרגי: ביוח"א.
חיים הלפרין: ביוח"א.
חיים הלפרין: החוק מדבר על יום חינוך ארוך.
אורי מקלב: מדברים על ארוחת בוקר.
יעקב מרגי: רגע, רגע, הלאה.
חיים הלפרין: חיפשתם נתונים אז אני מדבר על נתונים.
חיים הלפרין: אלה הנתונים, המדינה מחוייבת לעבוד לפי הכללים - - -
יעקב מרגי: בסדר, או.
יעקב מרגי: , בוא נשמע מה יש, אחר כך נראה בסיכום לאן אנחנו שואפים.
חיים הלפרין: אז אני אומר, קודם כל בהיבט הזה, שכל הילדים בבית הספר צריכים לאכול למעט, כמובן, מי שלא רוצה, אגב, מי שיש לו רגישות למזון מקבל מנה אחרת, שעוברת מבחן מיוחד ברמת בטיחות מאד גבוהה, והילד מקבל את המנה כולל, פשוט - - - המנה שלו, וכל הילדים מקבלים - - -
אורי מקלב: חברת הכנסת - - - לא תקבל את זה שחולי - - - למשל, או - - -
עירית ליבנה: מקבלים.
מירב בן ארי: לא, דווקא הם בסדר.
אורי מקלב: אבל מי שיש לו את ההכשר היותר טוב ולא מקבל - - -
עירית ליבנה: לא נכון.
יעקב מרגי: אני במקרה מעורב, דווקא עם הורה, עם ילד עם אלרגיות, שביקש להחריג את הבן שלו בגלל שהוא בדק את הכשרות ובגלל הכשרות הוא בטוח שאין שם מרכיבי חלב.
יעקב מרגי: והייתי צריך להפעיל את עירית.
אורי מקלב: גם לא בטוח, גם לא בטוח.
מירב בן ארי: רגע, אבל, אני ממש חייבת לדעת.
מירב בן ארי: הסנדוויצ'ים שמקבלים הילדים, רגע, חכה עם תכנית ההזנה הלאומית לצהרים, אני וגם חבר הכנסת מקלב מכירים, אני - - - עשר שנים, מכירה אפילו את האוכל, גם הייתי אוכלת אותו מדי יום, אני מודה והוא עלא כפק.
מירב בן ארי: אני, באמת מעניין אותי החיבור ביניכם.
יעקב מרגי: אבל בואו, עוד לא הגענו לסקירה.
יעקב מרגי: חיים, בוא, בוא, נעשה סדר.
יעקב מרגי: מירב, תני לו, הוא כבר פה.
מירב בן ארי: אני במתח כי יש לי עשר דקות.
יעקב מרגי: מיד, תני לו דקה שתיים רצופות.
יעקב מרגי: חיים, בוא תהיה אתי רגע, חיים, אמרתי לך מההתחלה, אם היית הולך אתי ממוקד אתי, היינו כבר עוברים.
יעקב מרגי: לכן, תן לי פה, אני לא יכול לבקש ממך משהו שאתה לא מחוייב על פי חוק ומה שאתה לא עושה.
יעקב מרגי: מה שאתה עושה תן לי סקירה.
יעקב מרגי: מספרים, פריסה, איך זה עובד, בדקותיים ולאחר מכן נראה איך אנחנו מתחברים.
חיים הלפרין: אז אני אומר, אנחנו נותנים מענה למערכות יוח"א כלומר, גם גנים וגם א'-ו' כי זה החוק, ואנחנו נותנים מענה ל- 250,000 ילדים בערך, ברשויות שהן באשכול אחד עד ארבע, גם בתכניות הזנה על פי חוק וגם, אגב, לחבר הכנסת מקלב, לךָ, גם למי שנמצאת בתכנית "סלע", שנמצאת באשכולות 1-3, גם מי שלא ביוח"א.
חיים הלפרין: במובן הזה נושא הכשרות רלבנטי לגמרי גם לאלעד, גם לבית"ר עלית.
חיים הלפרין: וגם למודיעין עלית.
חיים הלפרין: הילדים אוכלים ברוך השם, גם ילדי בני ברק שבאו אלי ואמרו שהם אוכלים רק כשרות של הרב לנדאו ולא אוכלים כשרויות אחרות, ולכן אני אומר תמונת המצב היא כזאת שבית הספר חייב לתת מענה לכולם למעט מי שלא רוצה, והתשלום הוא בהתאם לרמת ההכנסה של המשפחה.
יעקב מרגי: יש השתתפות.
מירב בן ארי: ברור, לגמרי.
מירב בן ארי: אוכלים כל יום צהרים.
חיים הלפרין: זה פתרון ל"לקט" במובן הזה של איך מרחיבים את המפעל, ואת זה אני חולק - - - .
חיים הלפרין: בהיבט הזה, ילד שלא יכול – אוכל.
חיים הלפרין: אנחנו רבים עם רשויות, אני באופן אישי רב עם רשויות על העובדה שזה מגיע להם, אתה לא יכול להגיד שמי שלא משלם לא אוכל, אנחנו נוריד מנות בבית הספר, גם אם אתה רשמת מאתיים ילדים ואנחנו יודעים שיש מאתיים וחמישים, חמישים לא רוצים, בסדר, יש מאתיים חמישים שזה - - - אנחנו - - - מאתיים חמישים גם למי שלא שילם, זה מאבק יומיומי, זה לא מאבק שפטור בכלל, כלומר, תהליך ההטמעה של התכנית הזו, הוא תהליך מתמשך - - -
יעקב מרגי: מה מפריע למנהל בית ספר או ראש רשות?
חיים הלפרין: לא הבנתי.
יעקב מרגי: מה העקשנות, מה הרציונאל של העקשנות?
חיים הלפרין: הרשות משתתפת ב- matching להזנה, בהתאם - - -.
חיים הלפרין: לפני שנתיים עשינו מהלך של הפחתה של השתתפות הרשויות, הורדנו בערך ב 10% את השתתפות הרשויות והן משלמות פחות ממה שהן שילמו בעבר, כל אחת משלמת רק 10% - - - הרבה, ברהט שהיא אשכול 2, יש לו 20,000 ילדים אז גם הוא עושה את החשבון שלו, אבל אלה ילדים שנמצאים אצלו בסופו של דבר.
חיים הלפרין: יש לנו מענה גם בהיבט של איכות המנה – דיברנו עליה, גם בהיבט של משהו אוניברסלי לכל הילדים למעט מי שלא רוצה וגם ברמה של כשרויות שונות, בהתאם לצרכים של הילדים, כל אחד, כל קהילה, בהתאם, שלושת הרשויות שיכולות לתת לה - - -
אורי מקלב: לבוקר?
יעקב מרגי: אין לו בוקר.
אורי מקלב: אז לא - - - שום דבר.
אורי מקלב: אתה לא מחוייב, מר הלפרין, אתה לא מחוייב לארוחת בוקר, אנחנו יודעים את זה, השאלה היא, גם ראש העיר לא מחוייב לארוחת בוקר, - - - לא מחוייב אבל אנחנו דורשים ממנו, למה אתה לא יודע, - - - השאלה אם אתם, משרד החינוך, יודעים, יש לכם את הנתונים, אתם מַפנים לבתי ספר ואולי אני גם, אני יודע שלא, אבל אני מבקש שאולי אחת ההחלטות החשובות, אם משרד החינוך יעשה מיפוי של הילדים שנצרכים לארוחת בוקר, ולא בקריטריונים של מפעל ההזנה או לא, מדברים על הסנדוויצ'ים - - -
קריאה: תשאל את פנחס.
עירית ליבנה: לא, - - -
יעקב מרגי: רגע, סליחה, שמענו, אנחנו אנשי סטטיסטיקה, פנחס, אולי עשית, לפי הקריטריונים שאתה מחלק כריכים, לו יצוייר שהיינו לוקחים אותך כפרוייקטור הלאומי, מה להערכתך היה הצורך בארוחת בוקר במערכת החינוך?
פיני פפר: לעניות דעתי, יותר ממפעל ההזנה.
פיני פפר: כי אם נקח - - - גם יותר ממפעל ההזנה והם עולים עכשיו לחטיבה, הם הרי נפלטים ממפעל ההזנה, בכיתות, אני אומר, ילדים, לפחות, ילדים שנמצאים בכיתות ו'-י"ב, או סליחה, ז'-י"ב, זה כמו א'-ו', נכון, טעיתי בגנים, עכשיו, בוא נקח את כל אותן משפחות הלא- מתפקדות, כל אותם מקומות שיש ילדים - - -
יעקב מרגי: אני לא אוהב את ה"לא מתפקדות", לא בגלל חוסר תיפקוד, קשיים.
פיני פפר: לפעמים זה גם חוסר תיפקוד.
פיני פפר: יש את האבא והזוג התגרש - - -
יעקב מרגי: לא נתפס לי ה"לא מתפקדות".
פיני פפר: גם ברעננה, גם בכפר סבא, יש לנו בתי ספר ששם אנחנו נותנים עשרים כריכים ושם שלושים כריכים, כי יש גם ילדים שם גם - - - כי גם להם חשוב מאד שהם ייכנסו לבוקר - - -
פיני פפר: אז אני אומר, אין מיפוי ארצי, רשימת הבקשות אצלנו היום, רשימת ההמתנה היא למעלה מכפול.
פיני פפר: וזה בלי שעשינו 'קול קורא', אנחנו רק בארבעים ושתיים רשויות.
יעקב מרגי: הוא אומר לך, בוא, בוא, אני רוצה לכוון את השאלה, לחדד את השאלה שלי.
יעקב מרגי: הקריטריונים שלך, האם הם זהים פחות או יותר לקריטריונים של מפעל ההזנה?
פיני פפר: לא.
עירית ליבנה: לא, כי הקריטריונים של מפעל ההזנה הם על פי חוק.
עירית ליבנה: מה שפה יש - - -
יעקב מרגי: לא הבנתי, אז מה אם זה על פי חוק?
יעקב מרגי: גם על פי חוק יש קריטריונים.
עירית ליבנה: רגע, לא, כי זה נקבע - - -
יעקב מרגי: אתם לא תוכלו לענות לי אם לא הבהרתי את שאלתי.
יעקב מרגי: אני עכשיו שר החינוך וקיבלתי בנדיבותו של שר האוצר: תתחיל להחיל את מפעל ההזנה לארוחת בוקר.
יעקב מרגי: והייתי הולך על הקריטריונים שלךָ, האם אתה יכול לומר לי מה הקריטריונים?
זרה פרוביזור: כל בית ספר מגיש בקשה.
זרה פרוביזור: אם יש לו ילדים שמוכָּרים ברווחה אז יש לו ילדים שהוא יודע שבבית המקרר ריק.
זרה פרוביזור: אנחנו לא סתם נותנים לפי הבקשה של בית הספר.
זרה פרוביזור: בית הספר צריך לערוך ביקורי בית, צריך להכיר את התלמידים.
זרה פרוביזור: אם אתה מסתכל על זה שהיום אנחנו מחלקים 8,000 זה בבתי ספר שאנחנו מכירים ואלה ילדים שהם רעבים מהבוקר, הם לא יכולים לחכות עד הצהרים.
זרה פרוביזור: אני חושבת שכמו שדיברו קודם, צריך להסתכל על כל ילדי ישראל ולהגיד: ילד צריך ארוחת בוקר.
זרה פרוביזור: אי אפשר לסמוך על ההורה שייתן.
זרה פרוביזור: זה יכול להיות הורה שיוצא ברעננה בשש בבוקר ולא טורח לשמור על הילד, זה יכול להיות ילד בישוב אחר, שאין לו, פשוט אין לו.
זרה פרוביזור: נגמרה הקיצבה והילד רעב.
זרה פרוביזור: אנחנו לא - - -
יעקב מרגי: אני לא יכול לקבל את הנתונים מכם ובצדק, בוא, אבל אין ספק שאם נרצה להחיל את הפרויקט הזה של הכריכים לארוחת בוקר על כל בתי הספר, נצטרך להתכנס לעשרות אלפים, כמה עשרות אלפים.
מירב בן ארי: כן, כי הקריטריונים שלהם הם יותר פתוחים.
יעקב מרגי: יותר פתוחים ובצדק, אני מאמין - - -
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין, באמת.
יעקב מרגי: מה השאלה?
מירב בן ארי: למה משרד החינוך לא משתתף בעלויות של "לקט"?
מירב בן ארי: האם אני יכולה לקבל תשובה?
יעקב מרגי: כי הוא לא מחוייב על פי החוק.
מירב בן ארי: רגע, רגע, הרי הם, שניה, הם באים, עושים את העבודה שכמו כל עמותה, יש עמותות, - - -
יעקב מרגי: אם הייתי חיים הלפרין הייתי פונה אלייך בשאלה: סלחי לי, אני לא מבין אתכם, המחוקקים, כמו שחוקקתם את חוק ההזנה, לא, כי את שואלת אותו, הוא פועל על פי החוק שאנחנו חוקקנו.
יעקב מרגי: מכוח החוק.
יעקב מרגי: אז השאלה לא אליו אלא אלינו.
יעקב מרגי: למה אנחנו לא - - -
מירב בן ארי: השתתפות תקציבית דרך אגב, יכולה להיות בסוף החלטה של שר, הרי השר יכול להחליט.
יעקב מרגי: אז אנחנו נקרא לו.
מירב בן ארי: כמו ששר הרווחה, - - -
יעקב מרגי: לכן יש דיון ובסוף הדיון אנחנו נקרא לו.
מירב בן ארי: לשר הרווחה יש את "עלם", יש את "אותות", אני במקרה גם עוסקת עם העמותות של נוער בסיכון והוא מחליט לתת ל"עלם" תקציב - - -
עירית ליבנה: אבל זה צריך לבוא מסודר - - -
מירב בן ארי: רגע, אני יודעת "מסודר", "עם קריטריונים", תאמיני לי, האם אתם מגישים תמיכות שלהם?
חיים הלפרין: לצערי לא.
חיים הלפרין: לצערי הרב - - -
יעקב מרגי: השאלה אם יש מבחן תמיכות.
מירב בן ארי: יש, יש.
מירב בן ארי: היא אומרת שכן.
יעקב מרגי: לא, מבחן תמיכה לקריטריונים - - -
עירית ליבנה: לא, אני אומרת שיש תמיכות, את שאלת למה המשרד לא משתתף.
עירית ליבנה: קודם כל צריך לבוא מפה, - - -
יעקב מרגי: בסדר, מירב, אני מרים את הכפפה, מירב, עירית.
מירב בן ארי: יש להם כפול ילדים - - -
יעקב מרגי: מירב, אנחנו - - -
עירית ליבנה: יש פי עשר ילדים אבל אם אנחנו - - -
מירב בן ארי: השר אולי יחליט, שבמקום, אם היא לא יודעת לתת זה, - - - יתן להם את הכסף ואז - -
יעקב מרגי: למירב הכל קל.
יעקב מרגי: בואו.
מירב בן ארי: אנשים מסבכים דברים.
יעקב מרגי: בוא, לכן יש דיון, חיים, סליחה, אני מדבר.
מירב בן ארי: אני רוצה לספר לך משהו קטן.
מירב בן ארי: שמע, אני מטפלת בש.ש.
מירב בן ארי: במדינת ישראל, כולם יודעים, שנת שרות, כבר שנים הם אומרים:
מירב בן ארי: צריך 5 מיליון, צריך 5 מיליון, אני באתי וביקשתי ממשרד הביטחון 10 מיליון שקל תוספת, כי באמת, תקציב של ש.ש.
מירב בן ארי: "על הפנים", והתחננתי והתחננתי ואמרו לי: "אי אפשר" ו"קשה", משרד הבטחון אף פעם לא שם כסף על ש.ש.
מירב בן ארי: למרות שהם קובעים את השיבוצים שלהם כי אחרי שנת השירות הם הולכים - - -
יעקב מרגי: כמו המכינות הקדם צבאיות שהקרן להכוונת חיילים - - -
מירב בן ארי: בדיוק, אז אני אמרתי דבר כזה: מאד פשוט, ה 10 מיליון האלה, זה דבר קטן, מתוך 60,62 מיליארד, בא ראש המטה של כחלון, ייאמר לזכותו, ארז חלפון ואמר לראש מטה שר הביטחון: אתה לא מקבל 60 מיליארד עד שלא תיתן 10 מיליון לש.ש.
מירב בן ארי: אתה מבין?
מירב בן ארי: וברוך השם, קיבלנו עוד 10 מיליון בפעם הראשונה ממשרד הביטחון.
מירב בן ארי: מה אני אומרת, יש לך תקציב של 60 מיליארד, לפחות אנחנו כוועדה – ומרגי יודע שאני שותפה שלו לכל אורך הדרך, לפחות אנחנו נבוא אל השר ונגיד לו: רגע, למה שמשרד החינוך שאגב נותן להרבה עמותות, הרבה עמותות שעוסקות בחינוך, "חינוך לפסגות" ואחרות, אני אפילו לא זוכרת, למה לא יהיה כאן, הרי בסופו של דבר, כמו שאמרת, הוא מקבל את הסנדוויץ' הוא מרוכז בלימודים, זה win-win אז אתם בטח אין לכם התנגדות אז אני אומרת, למה אנחנו כוועדה לא - - -
יעקב מרגי: אז זהו, עכשיו הכנסת את זה.
מירב בן ארי: אז עכשיו זה חזר לוועדה.
יעקב מרגי: חזר אלינו.
יעקב מרגי: זו מטרת הדיון, הרי מטרת הדיון, אין ספק שחשוב יאמרו לפנחס ולגידי שהם עושים עבודה טובה ולגברת פרוביזור אבל, בסוף נצא עם סיכומים ונצא עם קריאה וכולנו תקווה שזה ייפול על אוזניים כרויות וקשובות.
יעקב מרגי: האם יש עוד מישהו שרוצה להתבטא בנושא, לפני שאני ניגש לסיכום?
יעקב מרגי: אז אנחנו ניגש לסיכום.
יעקב מרגי: אני חושב שבסך הכול הכללי נחשפנו וחיים ברוב אמנותו גם מצא את ה- linkage ל"לקט ישראל" בזמני שביתות - - -
חיים הלפרין: כל הזמן.
חיים הלפרין: ועודפים.
יעקב מרגי: בסדר, עם כל העודפים, אין ספק, יש חיבור אז זה דבר נכון ומתבקש.
יעקב מרגי: לנו לא נותר אלא, קודם כל להודות לכל מי שהשתתף בדיון, הועדה מודה לכל חברי הכנסת המציעים שהשתתפו ולכל האורחים שהשתתפו.
יעקב מרגי: הועדה מודה ל"לקט ישראל" על עבודתה החשובה, אל"ף, באיסוף עודפי מזון והבאתם למי שצריך אותם באמת, ועל הערך המוסף שהם מצאו ואיפשרו את מפעל הכריכים בבתי הספר לארוחת בוקר, אני חושב שזו בשורה לשמונת אלפים ילדים ולי אין ספק, לוועדה אין ספק, שאם נתאמץ ונביא ונדאג למשאבים נוספים, נוכל להגיע לכמות גדולה יותר.
יעקב מרגי: הועדה שמחה לשמוע מן היועצת הנכבדה על התרומה הישירה, על הפעולה הישירה שעושה הכריך לאותם ילדים, הן ברמת צמצום הבעיות האובייקטיביות שלהם והן בהבאתם להישגים ולרמת לימודים סבירה.
יעקב מרגי: הועדה קוראת למשרד החינוך לבחון את האפשרות לפרסם נוהל תמיכה בגופים שעוסקים בביטחון תזונתי בבתי הספר מעבר למפעל ההזנה.
יעקב מרגי: הועדה גם קוראת ל"לקט ישראל" לנסות להפעיל עוד, לגייס עוד תורמים כדי שהמפעל ילך ויגדל.
יעקב מרגי: הועדה קוראת למרכז השלטון המקומי לעודד את ראשי הרשויות לשלב ידיים עם מפעל "לקט ישראל" ולהביא את בשורת ה matching לאותם בתי ספר ורשימות המתנה שיש, כי זה לא שאנחנו עכשיו נחפש את הילדים, הרי אומר לנו פנחס פפר שיש רשימות המתנה, אז הועדה קוראת למרכז השלטון המקומי לשלב ידיים, להפעיל ולהוציא 'קול קורא' לראשי הרשויות, לשלב ידיים ולקבל את הנתונים מ"לקט ישראל", לראות את רשימת ההמתנה ולעשות את אותו matching נדרש ושוב, רק תודה וברכה.
איציק שמולי: אני פותח את הישיבה.
איציק שמולי: על סדר היום: הפיקוח על הכלביות הפרטיות.
איציק שמולי: מאפשרים לנו לעלות את הנושא הזה על סדר יומה של הכנסת באופן קבוע.
איציק שמולי: כולכם רואים מה קורה בחברה הישראלית בשנה-שנתיים אחרונות, אתי אולי תגיד בעשור האחרון, הפרספקטיבה שלך יותר ארוכה משלנו בעניין הזה.
איציק שמולי: אני רוצה להגיד לכם בפתח הדיון, לאור מה שקרה באשקלון וגם לאור מה שהתברר בבית שאן בסוף שבוע, מי שעדיין לא הבין את המסר אז כדאי שיקלוט אותו טוב מאוד.
איציק שמולי: לא בכדי הכנסת הזו העבירה בחקיקה, בהצעת חוק שלי שהיו חתומים עליה למעלה מ-80 חברי כנסת, הצעת חוק להחמרת הענישה על מתעללים בבעלי חיים.
איציק שמולי: לא בכדי הכנסת הזאת מקדמת הצעת חוק נגד המתות של כלבים בריאים, לא בכדי, בכל פעם, בכל פעם שאנחנו מגלים מקרה של התעללות בבעלי חיים, אנחנו נביא את זה לבית הזה.
איציק שמולי: יש שינוי, חייב להיות שינוי והוא יתחיל מהכנסת באופן שבו החברה הישראלית מתייחסת להתעללות בבעלי חיים.
איציק שמולי: אני רוצה להגיד לכם מה אני קראתי, כמובן נחשפתי כמו כולכם לתחקיר שהיה ב-""mako בסוף השבוע.
איציק שמולי: אתם יודעים שהיום היה אמור להתקיים דיון אחר שהוא לא פחות חשוב, אנחנו נקיים אותו תוך זמן קצר, אבל אי אפשר היה לקבל בשלוות נפש את הממצאים החמורים ביותר.
איציק שמולי: אני אומר את זה על אף שאני נחשף כמעט על בסיס יומיומי, לצערי, כתוצאה מהפעילות האינטנסיבית והברוכה של "תנו לחיות לחיות" ואחרים שמקפידים לדווח לנו על אירוע שקורה.
איציק שמולי: אף על זאת שאני חשוף לחלק מהדברים הנוראים שקורים בתחום הזה, אני אומר לכם שדבר כזה אני לא ראיתי הרבה זמן.
איציק שמולי: הכעס והתרעומת שלי הם בעיקר לנוכח העבודה שדווקא במקום שהוא אמור לשמש מקלט ומחסה לבעלי חיים מתנהגים לבעלי חיים כאילו מדובר בגיהינום עלי אדמות.
איציק שמולי: אני אגיד לכם מקצת מהדברים שהיו בתחקיר הזה.
איציק שמולי: אנחנו למדים גם על כלבים שהם ספוגים במים, חשופים לפגעי מזג אוויר.
איציק שמולי: אנחנו מדברים על כלבים שהם חולים ופצועים.
איציק שמולי: על כלבים שעוברים התעללות קשה כמו משיכה בלסו, פשוט לא רק שהוא חונק, הוא חותך את צוואר של חלק מהכלבים.
איציק שמולי: אנחנו למדים על מוות, על חולי ועל זוהמה ועל הזנחה בתאים.
איציק שמולי: אנחנו למדים מהתמונות על מזון שהוא נגוע בתולעים.
איציק שמולי: אנחנו למדים על תאים מטונפים.
איציק שמולי: אנחנו למדים על וטרינר או וטרינרית שעובדים באותו מקום וככל הנראה אין להם את ההכשרה המספקת כדי לעשות פרוצדורות של עיקורים וסירוסים.
איציק שמולי: אנחנו מדברים על כלבן בעל נפש מיוחדת בשם צחי, כנראה חסרים מקומות עבודה בעיריית אשקלון אז היו צריכים לסדר לאיזה מישהו בתוך הכלבייה, אם יש גיהינום צריך גם שומר לגיהינום.
איציק שמולי: כנראה שבחרו את המועמד הנבחר, המוכשר ביותר.
איציק שמולי: בכל אשקלון לא יכלו למצוא כלבן אחד ומצאו מישהו, אני אגיד לכם מה הוא עשה.
איציק שמולי: שמו צחי, צחי הביא פעם כלבה מבוגרת, פינצ'רית בת 16 עם בעיות בגב ועיוורת.
איציק שמולי: מספרת אחת המתנדבות: "הוא גרר אותה עם לסו וכל השכונה יצאה החוצה כדי לראות במה מדובר.
איציק שמולי: היא צרחה מכאב, לא יכלה ללכת ופשוט נגררה בגופה על ידו.
איציק שמולי: הוא לא אוהב לגעת בהם, בכלבים, לא רוצה להתלכלך וגם למשרד שלו אסור להכניס כלבים".
איציק שמולי: אני אומר לכם, אני רוצה שהמסר הזה יהדהד פה גם במשרדי הממשלה וגם בגורמי האכיפה ואצל כולם.
איציק שמולי: אנחנו לא מוכנים לקבל את הדברים האלה יותר.
איציק שמולי: במיוחד אנחנו לא מוכנים לקבל את הדברים כשהם קורים בתוך הכלביות הרשותיות.
איציק שמולי: לא בכדי דחיתי היום את הדיון על הכלביות הפרטיות וקבעתי דיון על כלביה רשותית.
איציק שמולי: לפני שאנחנו הולכים ומסדירים את הענף של הכלביות הפרטיות, אנחנו כמגזר ציבורי על כל היבטי,ו צריכים לשמש אות ומופת ודוגמה.
איציק שמולי: ברשותכם, אני רוצה לפתוח את הדיון ולפני הכול אני מבין ש"תנו לחיות לחיות", לכם יש חלק מהממצאים שהופיעו בתחקיר ואחרים.
איציק שמולי: ברשותכם, אתם תפתחו.
איציק שמולי: יש פה מתנדבים או עובדים של הכלבייה?
איציק שמולי: כנראה שהם בדרך.
איציק שמולי: אני מבין שאין פה נציגות של עיריית אשקלון.
איציק שמולי: אני רוצה בבקשה שירשם בפרוטוקול שהוועדה רואה בזה יריקה בפרצוף של הכנסת.
איציק שמולי: אנחנו מתכוונים לקיים דיון המשך ולוודא שנציגות מעיריית אשקלון תגיע ושתיתן את דעתה ואת עמדתה על מה שהיה בכלבייה הזאת.
איציק שמולי: זה לא חכמה להגיע לכנסת רק כאשר הרשויות המקומיות צריכות עזרה מהממשלה או מהכנסת.
איציק שמולי: בבקשה "תנו לחיות לחיות".
<יעל ארקין: בוקר טוב.
<יעל ארקין: יעל ארקין, מנכ"ל "תנו לחיות לחיות".
<יעל ארקין: אנחנו כבר שנים פעילים בתוך הכלבייה באשקלון.
<יעל ארקין: לצערנו הרב, לאורך השנים יש כל הזמן בעיות.
<יעל ארקין: לאחרונה פשוט הבעיות מתרבות ואנחנו מרגישים שמנסים לשים לנו רגל במקום.
<יעל ארקין: למרות כל העזרה והרצון שלנו לעזור, באמת זה אחד ההסגרים ש"תנו לחיות לחיות" משקיעה בו זמן רב וכסף רב.
<יעל ארקין: אנחנו מבצעים שם עיקורים וסירוסים של הכלבים, שהם לא יצאו לא מעוקרים ולא מסורסים.
<יעל ארקין: גם את זה לא מאפשרים לנו.
<יעל ארקין: קשה מאוד לעשות את זה.
<יעל ארקין: אנחנו לוקחים את כל הכלבים ללא יוצא מהכלל לטיפול רפואי, על חשבון העמותה, אצל וטרינרים פרטיים שלנו או במרפאות שלנו.
<יעל ארקין: המרפאה שלנו ברמת גן, בכל רגע נתון לפחות 30% מהמאושפזים שלה הם מאשקלון.
<יעל ארקין: זה חוץ ממרפאות פרטיות והווטרינר עצמו באשקלון שמטפל, לפחות נותן את הטיפול הראשוני לפני שאנחנו מעבירים אותם הלאה.
<יעל ארקין: אנחנו הכנו פה מצגת שתתמצת, ממש בכמה דקות, בכמה שקופיות שתתמצת את הבעיה שקיימת - - -
איציק שמולי: יש לנו יכולת טכנית לבצע את זה עכשיו?
<יהודית גידלי: אתם לא הסברתם.
<יהודית גידלי: לא התחברתם?
<יעל ארקין: אני מחוברת.
<יהודית גידלי: לא, אבל אין מסך, אין כלום.
איציק שמולי: יעל, תתחילי בינתיים ותוך כדי.
<יעל ארקין: או.
<יעל ארקין: קיי.
<יעל ארקין: באמת אחת התלונות הראשיות שלנו, זו דרישה חד-משמעית שלנו, הכלבן במקום לא יכול להמשיך לעבוד שם.
<יעל ארקין: הכלבן הזה, שנים אנחנו מתלוננים עליו בפני ראש העיר הקודם, מר וקנין, הנוכחי שנמצא כרגע נמצא במעצר בית איתמר שמעוני.
<יעל ארקין: אנחנו שנים מתלוננים על זה שהכלבן במקום לא ראוי לטפל בכלבים.
<יעל ארקין: זו בעיה מספר אחת.
<יעל ארקין: בעיה מספר שתיים, הכלבים לא מקבלים מים.
<יעל ארקין: או.קיי.
<יעל ארקין: מוצר בסיסי, מים, כלבים שותים מים ואוכלים ומים אין בכלבייה.
<יעל ארקין: יש כלים קטנים, מתי שאתה בא לכלבייה הכלים האלו ריקים.
<יעל ארקין: במצגת אתם גם תראו סרטון.
<יעל ארקין: כשאני הגעתי איזה יום – דרך אגב, הווטרינר לא אפשר לי להיכנס לכלבייה, אבל אחרי דין ודברים עם ראש העיר, כשהוא כיהן שם, נדמה לי שזה היה בחודש דצמבר, הוא בסוף אפשר לי להיכנס לכלבייה – הכלים של המים היו ריקים, הכלבים היו מתים מצמא.
הצגת מצגת: ברוכים הבאים לכלבייה באשקלון.
איציק שמולי: יעל, במסגרת הזמן זה בערך 7 דקות.
<יעל ארקין: אין בעיה, זה אפילו ייקח לי פחות.
<יעל ארקין: אני עשיתי 11 שקופיות, מתומצת, קצר ולעניין.
<יעל ארקין: בדרך ככלל, אחת הבעיות הכי קשות במקום, זה הכלים שמתיזים עליהם מים.
<יעל ארקין: כלומר, כשאתה מנקה את התא אתה משפריץ מים בצינור של כיבוי אש.
<יעל ארקין: דרך אגב, אין שם צינורות רגילים, אלו צינורות של כיבוי אש.
<יעל ארקין: משפריצים, הכלב בתוך התא ולא מוציאים אותו, משפריצים על רצפה לא מרימים את הדברים.
<יעל ארקין: אתם תכף תראו, פשוט עושים מקלחת לכלבים.
<יעל ארקין: אולי בקיץ זה יכול להיות קצת נעים למרות שגם לא בצינור של כיבוי אש בעוצמה כזו, אבל זאת השיטה.
<יעל ארקין: זה אחד מהכלבים שאתם תראו איך הוא הגיע לכלבייה ובאיזה מצב הוא המשיך להיות בכלבייה.