GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: עלה שר, על דעתו, בתכנית, לא יודע, אקטואליה, סליחה, - - -
<קריאה: אבל הם פירסמו את הנימוקים לפסילה.
יעקב מרגי: אני מתקומם כשמנסים לסחוט מגורמים מקצועיים - - -
מיכל רוזין: לא, לא, - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, אני, לעצמי, אני לא מתייחס לדברים שלך.
מיכל רוזין: שניה, לא.
יעקב מרגי: תני לי להתבטא ואתן לך.
יעקב מרגי: אני מתקומם, רבותי, הייתי שם.
יעקב מרגי: שר עולה בדרך כלל, פוליטיקאי עולה בדרך כלל לתכנית אקטואליה ומביע את דעותיו האישיות.
יעקב מרגי: לא בהכרח שמשקפות - - -
מיכל רוזין: במדינה דמוקרטית - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, יושבים כאן, סליחה, יושבים כאן גורמים מקצועיים - - -
קארין אלהרר: אבל היה גיבוי - - -
יעקב מרגי: הוא גיבה אבל נתן נימוקים אחרים והתעורר דיון ציבורי סביב הסוגיה הזאת.
מיכל רוזין: לא, אבל אני מדברת, לא, שניה, אמרת שתיתן לי, רגע, רגע.
יעקב מרגי: מיכל, מיכל אחרונה.
מיכל רוזין: נתתם רשימה של נימוקים – ואני שמה את השר בצד, לא מתייחסת לשר.
מיכל רוזין: ודרך אגב, במדינה דמוקרטית – ואני בעד השיטה הפרלמנטרית דמוקרטית שלנו, השר מתווה מדיניות אחרת אין משמעות לזה - - -
יוסי יונה: יש עצמאות פדגוגית.
מיכל רוזין: רגע, רגע, אבל, אני מנסה להבין הפוך.
מיכל רוזין: ואתם יודעים מה, אני באה עכשיו מן הצד השני ואומרת: אם הבאתם רשימה של טיעונים למה לפסול את הספר, אז איך אתם בכלל מעזים להשאיר אותו בשלושים האחוזים?
מיכל רוזין: השאלה היא הפוכה.
יעקב מרגי: נהדר, יפה, דליה.
יעקב מרגי: אני מבקש, אין יותר, אין סבב.
<דליה פניג: שלושים האחוזים הם לבחירת התלמיד בדיאלוג עם המורה כלומר, הרעיון היה לא לחייב, שמורה לא יחייב כיתה שלמה ללמוד את הספר, אלא שהתלמיד יוכל לבחור את הספר בדיאלוג עם המורה שלו.
מיכל רוזין: למה, אם נתת כזאת רשימה של - - -
יעקב מרגי: רגע ,רגע.
<דליה פניג: עכשיו, זה אומר, זה אומר שמורה יכול לקחת את הספר ולהמליץ לתלמידיו לקרוא אותו.
<דליה פניג: הוא לא יכול לחייב אותם, הוא יכול להמליץ להם - - -
מיכל רוזין: אני מבינה אבל את לא עונה לשאלה שלי.
מיכל רוזין: את חוזרת על אותם דברים.
מיכל רוזין: את אומרת "הספר מסוכן אבל המורה יכול להמליץ לתלמידיו".
מירב בן ארי: היא לא כתבה בנימוקים שהספר מסוכן.
מיכל רוזין: כן, ועוד איך.
מירב בן ארי: אני קראתי את הנימוקים וזה לא כתוב.
יעקב מרגי: דליה, האם יש לך עוד תשובה?
מיכל רוזין: לכן הופתעתי כשהשר אמר - - -
יעקב מרגי: בגמרא יש מושג - - - קושיה, מקושיה לא מתים.
<דליה פניג: מי שקרא את המכתב, אז כמו שצריך לקרוא את הספר היטב, גם את המכתב צריך היה לקרוא היטב.
<דליה פניג: המכתב דיבר על שיקולים, על התייעצות עם מורים ואנשי חינוך, ועל שיקולים בעד ונגד שעלו מהם.
<דליה פניג: והשיקולים האלה הם שיקולים לגיטימיים במדינה יהודית ודמוקרטית.
מיכל רוזין: ברשימה שפירסמתם - - -
יעקב מרגי: תודה מיכל, לא, לא, לא.
יעקב מרגי: אין תשובות.
יעקב מרגי: דליה, את לא מגיבה, דליה, את לא מגיבה, נקודה, דליה, גברת דליה, - - -
<דליה פניג: היו שיקולים חיוביים.
מיכל רוזין: כמו למשל?
<דליה פניג: כמו שזה מציג את האחר באור אנושי, רגיש, כבן אדם - - -
יעקב מרגי: דליה, אני אקרא אותך לסדר.
יוסף ג'בארין: זו לא סיבת הפסילה, כנראה.
יעקב מרגי: תסתכלו על השעון.
יעקב מרגי: הדיון תם.
יוסף ג'בארין: הספר היחידי שמציג את האחר באור חיובי אז פוסלים אותו.
יוסף ג'בארין: זה מה שאני - - -
<דליה פניג: לא קראת - - -
יעקב מרגי: לא, דליה, דליה, אני קורא אותך לסדר.
יעקב מרגי: רבות, אני מודה, אני מודה.
יעקב מרגי: אני קורא אותה לסדר כי לא הקשיבה ליושב הראש.
יעקב מרגי: קודם כל הועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון, בלי יוצא מן הכלל, לחברי הכנסת, על הדיון הער.
קארין אלהרר: מה זה "ער", זה - - -
מירב בן ארי: זה היה רגוע לעומת אתמול.
יעקב מרגי: אתם תודו ליושב הראש על שהביא את זה, אני לא אודה לעצמי, למשרד החינוך, ולאורחים שהיו כאן.
יעקב מרגי: הועדה שמעה את המחלוקות המקצועיות של משרד החינוך, ונוטה לקבל ולהאמין שאכן הם נהנים מעצמאות פדגוגית, לאור הדיון הציבורי שהתקיים, גם במקצוע האזרחות וגם במקצוע הספרות.
יוסף ג'בארין: ועדת המקצוע - - -
יעקב מרגי: הועדה שמעה, סליחה - - -
יעקב מרגי: סליחה, האם אני אמרתי ועדת מקצוע?
יוסף ג'בארין: לא שמענו אותך.
יעקב מרגי: עזוב, לא רוצה לשמוע, מה לעשות, זה שעה וחצי דיון.
יעקב מרגי: זו לא ועדת חקירה פרלמנטרית.
<קריאה: לא שמענו את - - -
יעקב מרגי: הועדה שמעה, הועדה שמעה מאנשי המקצוע של המשרד שהשר לא היה מעורב בהחלטה ובוודאי שהם לא אחראים על מה שהשר אומר ומתבטא – את זה אני אמרתי.
יעקב מרגי: הועדה שמחה לשמוע שמשרד החינוך קשוב לביקורת והם מנסים ללמוד מכך.
יעקב מרגי: ואני אומר לכם עכשיו, אנחנו מבקשים, ועדת החינוך מבקשת, שהתהליכים האלה יתנהלו ביתר שיתוף, זה תורם לאמון של הציבור במערכת החינוך, לאט לאט, לאור השיח הציבורי.
יעקב מרגי: ותמיד יהיה מי שיהיה שינסה למשוך את הדיון הציבורי, ימינה, שמאלה, מרכז, חרדים, ערבים, אנחנו חברה רב-גונית, רב-תרבותית ולכן, אתם, כמחלקות מקצועיות, צריכים לשאוף שההליכים האלה יהיו בשקיפות רבה, כדי לחזק את האמון במערכת החינוך.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 12 בינואר 2016, ב' בשבט תשע"ו, הנושא על סדר היום הוא מודעות במערכת החינוך למחלת הסוכרת, לציון יום הסוכרת הבינלאומי.
יעקב מרגי: סכרת או סוכרת?
<קריאה: סוכרת.
יעקב מרגי: אז אמרתי נכון.
יעקב מרגי: בינינו, לא משנה איך תקראו, זו בעיה קשה המחלה הזו.
יעקב מרגי: אנחנו היום ביום של ציון אירועים בכנסת ופתחנו את הדיונים הבוקר בוועדה בהצלת עודפי המזון ופרוייקט הכריכים לארוחות הבוקר.
יעקב מרגי: חוץ ממפעל ההזנה יש פרוייקט של כריכים, 8,000 ילדים שזוכים לארוחת בוקר, זו פעילות של "לקט ישראל", אני מאמין שיש עוד גופים אחרים שעושים את זה לארוחת בוקר ועכשיו אנחנו, במסגרת יום הסוכרת הבינלאומי כולנו רוצים להגביר את המודעות בקרב תלמידי ישראל וילדי ישראל.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים שהרבה פעמים דרך הילדים אנחנו יכולים הרבה פעמים לחנך את ההורים ואת הבית.
יעקב מרגי: לראייה, רק לא מזמן, היו כותרות וכתבות על הבשר המעובד, כמה שהוא מסרטן ואני רוצה לומר לכם שהילדים לקחו את זה יותר קשה מאלה שפרסמו את זה.
יעקב מרגי: לא משנה שזה עולה עכשיו יותר כסף להורים אבל, בסך הכול, יש ילדים, אני מודע לזה וזה תפס תהודה, שאם קודם כל, המפלט הכי קל, ברירת המחדל היא ללכת להכין המבורגר מן המוכן, אז היום זו לא אלטרנטיבה להרבה ילדים.
יעקב מרגי: הסוכרת היא מחלה קשה עם הרבה תופעות והרבה השלכות, והיא גם מחלה כלכלית קשה, היא עולה למשק הרבה כסף.
יעקב מרגי: יש לה, כפי שאמרתי, הרבה השלכות, לא אמנה אותן, ונכון שמצד אחד יש מודעות אבל, יש לי תחושה, ככל שאנחנו שומעים על התפתחות בטיפול במחלה וההתפתחות של הטיפול התרופתי, אז אנשים אומרים: שמע, במידה וזה יהיה, לא נבהלים, יש מענה, כי בסך הכול מצד אחד, יש התפתחות בתחום הרפואה, יש מודעות גדולה אבל יש גם גידול במספר האנשים שחולים ואנחנו גם נמצאים במקום לא הכי נעים מבחינת נקרא לזה, נטייה "לנחם את עצמנו", נטייה להשמנה או השמנת יתר, אם נרצה להכאיב לעצמנו ואני חושב שיום כזה הוא יום מבורך.
יעקב מרגי: נמצאים אתנו גם אנשים של משרד החינוך שנראה אתם מה אנחנו עושים בסוגיה הזו אבל לפני כן, אני הייתי רוצה לתת למי שעוסק בזה ביומיום, לתת לנו קצת רקע כדי שיהיה לנו מצע רך לדיון.
יעקב מרגי: פרופ' איתמר רז, יו"ר המועצה הלאומית לסוכרת, נשיא עמותת "מהיום", בבקשה.
<איתמר רז: תודה רבה חבר הכנסת.
<איתמר רז: קודם כל תודה רבה על ההסכמה ועל זה שקיבלת בשתי ידיים את המפגש הזה שהוא מפגש חשוב ביותר.
<איתמר רז: אני רוצה לקצר כי יש פה הרבה אנשים שרוצים להגיד את דברם.
<איתמר רז: אני גם מאד רוצה להודות לחברי הכנסת, חברת הכנסת קורן, יואב בן צור, חבר הכנסת ג'בארין, ולכל האנשים שנוכחים פה.
<איתמר רז: אמר קודם חבר הכנסת משולם נהרי, בישיבה קודמת שהיינו בה, שסכרת, הזמן לטפל בסוכרת זה לפני שהיא מתרחשת.
<איתמר רז: וכשהיא מתרחשת בדרך כלל אתה איבדת כבר את המערכה.
<איתמר רז: אתה יכול לתקן, אתה יכול להאריך, אתה יכול לשפר.
<איתמר רז: מן הבחינה הזאת, ובכלל מבחינות של בריאות הציבור, הזמן להתערב הוא בילדות – והזכירו את זה הרבה אנשים ויחזרו על זה, בגני הילדים ובבתי הספר.
<איתמר רז: תכניות רבות נעשו, אתה תשמע על זה אבל, בסיכומו של דבר הן כולן תכניות נקודתיות, בין אם הן של קופות החולים, בין שהן של בתי החולים, אין תכנית לאומית מוסדרת למניעה והתערבות למניעת השמנה בילדים.
<איתמר רז: וזאת למרות שמבקר המדינה כבר ב-2007 הראה לנו, שלמעלה מ-30% מהילדים בממוצע – ובהרבה ישובים גם 40% מהילדים, סובלים ממשקל יתר.
<איתמר רז: רק נזכיר תכניות כאלה, עם מישל אובמה בארצות הברית, ג'ימי אוליבר בבריטניה, זאת אומרת, כל העולם מבין את הצורך ולרוב ישראל מובילה את העולם אבל, בתחום הזה אנחנו עדיין לא מובילים ואני חושב שהגיע הזמן להוביל את העולם.
<איתמר רז: המועצה הלאומית לסכרת הגישה תכנית לאומית למניעה וטיפול בסכרת, שחלק מרכזי ממנה הוא הנושא של מניעת השמנת ילדים, אתה תשמע על זה, אני חושב שחשוב ביותר שהתכנית הזו תקודם על ידי שלושה משרדים ושהקריאה תצא מכאן היום: משרד החינוך, משרד הספורט ומשרד הבריאות.
<איתמר רז: אני גם רוצה להזכיר – וגם על זה תשמע לא מעט, את הנושא שכבר קיימות תקנות, כבר קיימות תקנות שהיו אמורות להיות מיושמות בבתי ספר, ולמיטב ידיעתנו בחלקן הגדול אנין מיושמות.
<איתמר רז: אנחנו רוצים להציע קידום מדד מוסכם ואחיד לבית ספר בריא בישראל, שילוב נושא הסכרת במערך האחיות בבתי הספר, שילוב ספורט, מציאת דרך להנגיש את הספורט ואת יכולת הפעילות הגופנית אצל ילדים, וכאן אני לא ארבה כי אתה תשמע על זה.
<איתמר רז: ברשותך, הייתי מציע שפרופ' רמי וייס יפתח, כי הוא האיש שיוביל את התכנית הלאומית למניעת השמנה בילדים.
יעקב מרגי: בבקשה, פרופ' רם וייס.
<רם וייס: צהריים טובים.
<רם וייס: שמי רם וייס.
<רם וייס: תודה רבה על ההזדמנות להציג בפניכם.
<רם וייס: אני מנהל היחידה למטבוליזם ותזונה באוניברסיטה העברית ואני עובד גם כמנהל הרפואי של האגודה לסוכרת נעורים בישראל.
<רם וייס: אני אחסוך מכם מצגת ארוכה, אני אגיד רק בכמה מלים.
<רם וייס: קודם כל, השמנה בילדים אינה המצאה ישראלית, זו מגיפה כלל עולמית היום.
<רם וייס: יש נטייה לסנסטיזציה, לעשות סנסציות, שאנחנו הגרועים בעולם, אנחנו לא הכי גרועים בעולם בתחום אבל אנחנו במקום לא כל כך מכובד.
<רם וייס: המספרים, כשמסתכלים עליהם, על פי סקר של משרד הבריאות בגילאי בתי ספר שפורסם ב-2013, פחות או יותר שליש, 30% מהילדים ולא משנה באילו כיתות תתפוס אותם הם או במשקל עודף או שמנים.
<רם וייס: אלה המספרים.
<רם וייס: בקירוב 30%.
יואב בן צור: רגע, לְמה אתה קורא משקל עודף, מה ההבדל?
<רם וייס: ההגדרות אצלנו, הן עושים הבדל.
<רם וייס: ברפואת ילדים מגדירים השמנה לפי אחוזונים והם נעשים על סמך עקומות סטנדרטיות של לפני מספר שנים.
<רם וייס: אם אתה מעל אחוזון 85-95 אז אתה בעודף משקל, אם אתה באחוזון שמעל 95 אז אתה שמן.
<רם וייס: בתיאוריה, 15% צריכים להיות - - -
<קריאה: תסביר מה - - -
יעקב מרגי: אחוזון.
יעקב מרגי: זה נקרא "ברח מן הדוב נפל בידי הארי", ברחנו מן ההגדרה של השמנה ונטייה – לקחתָּ אותנו לאחוזון.
<רם וייס: ההגדרה של אחוזונים היא לפי b.m.i., b.m.i הוא יחס מסוים בין המשקל לגוף והוא משמש כהגדרה מוסכמת להשמנה אז בתיאוריה, מבחינה סטטיסטית, 15% מהילדים היו צריכים להיות או בעודף משקל או שמנים, לפי הגדרות סטטיסטיות זה יוצא כמעט פי שניים מזה.
יעקב מרגי: אנחנו פי שתיים.
<רם וייס: פי שתיים, שזה כמו הרעות במדינות אירופה, בעיקר דרום אירופה, אנחנו די דומים להן, זה מצב מאוד מאוד לא טוב.
יואב בן צור: וארצות הברית?
<רם וייס: ארצות הברית הם קצת רעים יותר.
יעקב מרגי: זה הסמל שלהם.
<רם וייס: זה הסמל, כן.
<רם וייס: חשוב לומר שמבחינת ההשמנה אין קיפוח באף מיגזר בישראל, בכל בתי הספר שזה נמדד, החילוניים, הדתיים, החרדים, הערבים בכפרים, הערבים העירונים, כולם דומים, כולם נגועים באותה מידה, זה לא פסח על איש.
<רם וייס: ההתערבות צריכה להיות לכל הרוחב - - -
יעקב מרגי: באותם אחוזים?
<רם וייס: כמעט אותם אחוזים.
<רם וייס: היחידים שהם טיפ-טיפה פחות נגועים הם הבדואים לפי אותו סקר וגם, לא בהרבה.
יעקב מרגי: הם בדרך אלינו.
<רם וייס: לומדים מהר.
יעקב מרגי: הם מדביקים את הקץ.
<רם וייס: בלי ספק מדביקים את הקץ.
<קריאה: זו המחלה המודרנית.
יעקב מרגי: ראיתי את ההרגלים, אני רואה את הרגלי הצריכה שלהם, הם בכיוון.
<רם וייס: מדובר פה על יום הסוכרת, הגורם מספר אחד לפחות בהתפתחות של סוכרת, בסופו של יום, מעבר לגנטיקה, יש לך גם בין המבוגרים נטייה להשמנה וההשמנה הזאת מתחילה בגיל מאד צעיר.
<רם וייס: לטפל בהשמנה – כמו ששמענו בדיון הקודם – מאד מסובך.
<רם וייס: יש פה גדולים וטובים ממני שמטפלים בסוכרת נפלא אבל אנשים שהם שמנים בגיל המבוגר, הטיפול בהם יקר, הם אנשים יקרים למערכת הבריאות וההצלחות בזה הן לא גדולות, אם לומר את זה בכנות.
<רם וייס: עכשיו, למה צריך להתמקד בגיל הילדות, הפרופורציות הן כאלה, ילד בגיל הגן שמוגדר כשמן, הסיכוי שלו להיות מבוגר שמן קרוב ל 50%, גם תחת טיפול טוב.
<רם וייס: כשהוא כבר בגיל בית הספר אתה עומד על שבעים ומשהו אחוז, ילד בגיל בית ספר יסודי שהוא שמן – סיכויו להיות מבוגר שמן הם מעל 70% גם תחת טיפול טוב.
<רם וייס: חטיבת הביניים היא כבר כמעט סיפור סגור, בין 80%-90% של בגרות כשמן, לאורך החיים.
<רם וייס: הסיכוי להצליח במניעה, מעבר לעובדה שיש פה benefits הרבה יותר גדולים בטווח הארוך, הוא רק בגילאים הצעירים.
<רם וייס: הרבה יותר קשה להפוך את ההשמנה כשהיא כבר התפתחה, בטח בגיל המבוגר.
<רם וייס: עכשיו, איפה התחנות שעושים את זה, וכאן, בהנהגת פרופ' רז, עם תכנית לאומית, לא רק משרד החינוך, גם משרד הבריאות, וגם משרד הכלכלה - - -
יעקב מרגי: האם נמצא אתנו משרד הבריאות?
יעקב מרגי: נמצאים אתנו?
<רם וייס: יש פה פוקוס.
<רם וייס: התקופה הראשונה – ואני לא אפרט יותר מדי על ענייני משרד הבריאות אבל, התקופה הקריטית הראשונה היא ההיריון וגיל הינקות, כשמשרד החינוך עוד לא מגיע לילדים.
<רם וייס: מעקבי- ההיריון וטיפות חלב הם מקום מצוין להתערבות ומניעת השמנה, יש תכניות מאוד ספציפיות של איך זה יבוצע וזה באחריות משרד הבריאות ואני אמנע את זה מהדיון הזה.
<רם וייס: מרגע שהוחל חוק חינוך חובה - - - התחום האטרקטיבי ביותר להתערבויות הוא הגן.
<רם וייס: אתם תשמעו פה המון המון מידע על חינוך של הילדים ועל חינוך של הורים ועל חינוך של המשפחה אבל, בסופו של יום, המקומות שהצליחו לעשות את זה מעבר לחינוך – ותיכף נזכיר גם פעילות גופנית שהיא קריטית פה, היו באמצעות רגולציה מאד קשוחה, כשאל"ף-בי"ת שלה הוא קודם כל מה אסור בכלל להכניס לשם, לא מהבית ולא בהגשה.
<רם וייס: הבסיס – שתיה מתוקה, אסור להביא את זה מהבית, אסור להגיש את זה בגני ילדים, זה נכון גם לבתי ספר אבל אני אתמקד בגני הילדים.
<רם וייס: יש דברים מאד מדויקים של מה מותר לגננות להגיש בימי הולדת, מסיבות חגים וכיוצ"ב.
<רם וייס: זה פשוט, זה הדבר היחיד שאליו הילדים נחשפים – אסור להביא את זה מהבית ואסור לזה להיות מוגש.
<רם וייס: זה אל"ף-בי"ת - - -
יעקב מרגי: רגע, זה אל"ף-בי"ת שצריך להיות או - - -
<רם וייס: צריך היה.
<רם וייס: חייב להיות במקומות שרוצים להצליח, זה כמעט ולא קיים.
יעקב מרגי: בתקופה שלי, כשאני הייתי ילד, הסמל של מסיבה בגן היה טופי ובייגלה.
<רם וייס: זה צריך להיות - - -
יוסף ג'בארין: מהו המקור של האיסור?
יוסף ג'בארין: זה חוזר מנכ"ל?
<רם וייס: אין כרגע איסור, אני זורק את זה - - -
יעקב מרגי: לכן שאלתי אם אין איסור.
יעקב מרגי: זו השאלה שלנו.
<רם וייס: פה נכנס גם פרויקט ההזנה.
יוסף ג'בארין: רגע, אבל יש חוזר מנכ"ל שעוסק בנושא הזה?
יעקב מרגי: אתה עולה לקומה שלישית לפני ה'לובי'.
<רם וייס: אני אומר מה השאיפה האידיאלית, של מקומות שעושים את זה נכון מחוץ למדינת ישראל.
<רם וייס: מעבר לזה יש בישראל פרויקט הזנה, גם של ארוחה חמה, הוא משותף גם לגני ילדים וגם לבתי ספר.
<רם וייס: צריך להיות קריטריון מאד ברור של מי בכלל יכול לגשת למכרז ומה יהיה מוגש שם.
<רם וייס: זה מדהים לפעמים לראות, גם מי שלא שייך לפרויקט ההזנה, אני עובד בירושלים, מטפל בהרבה ילדי ישיבות, גם מה'חיידר' וגם מהישיבה, אתה שומע מה הם מקבלים שם לאכול, פשוט מזעזע, לא פלא שהם מגיעים אל המרפאה שלי, אז אני מבין שיש כאלה שעושים את זה במטבחים עצמאיים, יש כאלה שעושים את זה באמצעות קייטרינג כזה או אחר שמביא את זה, אבל השוק פרוץ לחלוטין וזה די ברור שעושים את זה בדברים במחירים אפסי, שנותנים קצת שובע ופוגעים בבריאות הילדים.
<רם וייס: פה צריך רגולציה.
<קריאה: זה זול.
<רם וייס: מעבר לחינוך - - -
נורית קורן: אבל יש דברים יותר זולים, זה לא בהכרח - - -
<רם וייס: הוא לא בהכרח יותר יקר, אבל ברוב המקרים הוא קצת יותר יקר.
<רם וייס: כל מה שאמרתי עכשיו אמור להיות נכון גם לבתי הספר.
<רם וייס: מהי התוספת בבתי הספר בתחום התזונה, מעבר למה שמגישים ומה שאמורים הילדים להביא מהבית, כמעט בכל בית ספר בישראל יש נקודות מכירה, אם מכונות ואם זה כל מיני 'גזלנים' כאלה.
<רם וייס: יש ניגוד אינטרסים מובנה בין מנהל בית הספר לבין הדרישות של אדם כמוני, כי ה'גזלן' הזה מפרנס אותו, הוא מכניס כסף לבית הספר וה'גזלן' רוצה למכור מה שמכניס כסף.
<רם וייס: ברגע שאתה תגביל את ה'גזלן' במה למכור, ברור שגם ההכנסה של בית הספר - - -
יעקב מרגי: אני הייתי חושב בכלל לא לאפשר לו להיכנס.
<רם וייס: בתוך מרבית - - -
יעקב מרגי: יש תופעות נוספות חברתיות, שזה מתחיל כבר עם לחץ בבית, עם הפערים.
<רם וייס: אני לחלוטין מצדיק את מה שאתה אומר וזה גם צריך להיות בטווח של חמישים מטר מהשער.
<רם וייס: גם ליד השער עומד 'גזלן' אחר, שהילדים יוצאים רגע מהשער וקונים את השטויות, ברוב בתי הספר פה בעיר.
<רם וייס: החלק השני, מעבר לתזונה, הוא חלק של פעילות גופנית.
<רם וייס: בתחום הזה אנחנו הגרועים ביותר ב- o.e.c.d.
<רם וייס: בשעות.
<רם וייס: במקומות שבהם מקפידים על בריאות ילדים יש שעת פעילות גופנית ביום, שמוקדשת לפעילות גופנית.
<רם וייס: לא מספיק שיקראו לזה שיעור התעמלות.
<רם וייס: פרופ' נמט עוד מעט יציג בפניכם, יש שלושת- רבעי שעה שיעור, אחוז הפעילות של הילדים בו הוא אחוזים בודדים.
<רם וייס: זו הכנה לשיעור, להסתדר בשורה, לראות מי בא, לראות מי לא בא, להתקרר, להתחמם, נשארו להם חמש דקות פעילות.
<רם וייס: פעילות מוקפדת - -
יעקב מרגי: זה לא השתנה מאז שאני הייתי בגיל הזה?
<קריאה: לא, זה לא השתנה, זה החמיר אפילו.
<רם וייס: והשעות ירדו.
<רם וייס: החשיפה של ילדים להתעמלות במערכת החינוך היא די נמוכה, במקרה הטוב שעתיים, שני שיעורים, שעתיים בשבוע, בהרבה בתי ספר גם זה לא, ובבתי הספר של המגזר הדתי והחרדי בכלל לא.
<רם וייס: זה מפתח לכל בריאות, לא רק להשמנת יתר ולכן, צריך פה איחוד כוחות, לא רק של משרד החינוך אלא גם של משרד הבריאות, גם של משרד הכלכלה, יש פה דברים שהם רגולטוריים, לחלוטין, וכולם ביחד מסוגלים – וכאן צריך גם מנהיגות ואורך רוח, כי מניעה שמתחילה בגיל שלש ושש, את הפירות של זה יקטפו בערך עוד עשרים וחמש שלושים שנה, ולאו דווקא ברבעון הקרוב אבל זה המקום שבו יהיה benefit - - -
יעקב מרגי: אל תדאג לרבעון הקרוב, הוא יחטוף את מה שדאגו לו לפני כמה עשורים.
יעקב מרגי: רבותי, רק הצעה לסדר, נכון שיש לנו דחף לשמוע מיד את משרדי הממשלה אבל אני משאיר אתכם לסוף.
יעקב מרגי: נשמע את חברי הכנסת ועוד מספר ארגונים וגופים, לאחר מכן נשמע את משרד הבריאות, משרד החינוך, נראה מה עלה בגורל התקנות הרי החוק חוקק.
יעקב מרגי: אני לא זכרתי, אני, לבושתי, יו"ר ועדת החינוך, לא זכרתי שהחוק חוקק ואני ניסיתי לדחוף את זה בקדנציות קודמות, אז הגשתי את הצעת החוק.
יעקב מרגי: אמרו לי: שמע, זה מופיע כבר, זה קיים אבל התקנות עדיין לא, תיכף נלמד מה קורה עם זה.
יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן, קצת לחוצה, אני אתן לה.
נורית קורן: קצת לחוצה, אני מתנצלת, עוד ועדה - - -
יעקב מרגי: "חבל על הזמן" זה ברור.
נורית קורן: אני חושבת שכל הנושא הזה של סוכרת חייב לקבל יותר הד תקשורתי ויותר מודעות.
נורית קורן: זה לא מספיק מה שאנחנו חווים היום וברור לנו שאם נטפל היום במשפחה הצעירה אז אנחנו נחסוך הרבה כסף בעתיד לרפואה ולתרופות.
נורית קורן: מה שחשוב זה שבתוך בתי הספר חייבים להיות, לאורך כל השנה, שיעורים של כלכלה.
נורית קורן: אני הייתי רוצה שילדים יחזרו לבשל כמו שאנחנו בישלנו בשיעורי כלכלה.
נורית קורן: למה אתה צוחק?
נורית קורן: מה עשית אז?
יעקב מרגי: עד היום הוא מבשל.
נורית קורן: הוא כן, הוא גם אוכל.
נורית קורן: וזה מאד חשוב כי אז הילדים לומדים מה משמין, מה לא משמין, אפשר לעשות תכנית לאורך כל השנה.
נורית קורן: גם מפעל ההזנה צריך להיות חדר אוכל וצריך להיות מטבח שיהיה קרוב לבתי הספר, כדי לבשל.
נורית קורן: יושבות פה שתי נשים, גם דורית וגם רונית, שאני רוצה לקדם איתן את היוזמה הזאת בבתי ספר, ואני נפגשת עם ראשי ערים כדי לעשות את היוזמה הזאת.
נורית קורן: אוכל בריא יש גם זול יותר.
נורית קורן: צריך לאכול הרבה הרבה קטניות, שזה נותן לנו את כל מה שצריך, כל מה שהגוף צריך.
נורית קורן: ובמיוחד במגזר החרדי זה חשוב מאד שכל הילדים יקבלו את אבות המזון, גם הילדים וגם האימא, כי בזמן ההיריון נשים שלא אוכלות כמו שצריך את אבות המזון, יש בעיה אתן אחר כך, האישה עצמה וגם הילדים.
נורית קורן: ולכן, אם אנחנו רוצים שילדים יהיו פחות שמנים אנחנו צריכים להתחיל מהבית ומהבית זה חינוך של כולם מחדש, גם לראות מה אוכלים ומה במפעל ההזנה.
נורית קורן: ואתה יודע מה, אתה אומר לי "זה יקר" – נכון, כשקונים נקניקיות ונותנים לילדים נקניקיות, זה קל מאד להכין, אבל במקום נקניקיה אפשר לאכול חומוס, אפשר לאכול אגוזים, אגוזים קצת יקר, אבל חומוס לא עולה, אתה מבשל כמות ענקית, כל הקטניות, רגע, אני לא מדברת על חומוס מתועש, אני מדברת על גרגרים, על קטניות נקיות, לבשל זה לא עולה וזה טעים והילדים יתרגלו לאכול.
נורית קורן: אתם יודעים מה, יש בְּחורה, מיזם מצוין, של בישול על ידי נשים, גם תעסוקה וגם נשים, אני רוצה להגיד לכם, שכשדרעי היה שר הכלכלה - - -
יעקב מרגי: לקחו פה הורים יוזמה באחד מבתי הספר והם עושים את זה.
נורית קורן: נכון, אז בהתחלה יש כאלה שמתנגדים כי אנחנו היום חברה מודרנית, יש לנו בעיה, אנחנו רוצים שהכול יהיה מהיר ונגיש, והילדים יהיו שבעים, נותנים להם הרבה לחם, הילדים יושבים מול המחשבים, לא הולכים לשיעורים והכל צריך להיות בנוי ביחד, פה אנחנו צריכים ללחוץ, אנחנו – חברי הכנסת וגם הועדה, על משרד החינוך, ליישם שיעורי כלכלה, לנסות, לנסות גם להחזיר הכול אחורנית, לא תמיד מה שהיה בעבר הוא לא טוב לעכשיו.
נורית קורן: לדעתי זה המיטב שאנחנו צריכים להוביל.
נורית קורן: ואת המודעות.
נורית קורן: לצאת בכמה שיותר פרסום, אם זה משרד החינוך, להוציא את המיץ, להביא יותר מים, כמו שאמרת - - -
יעקב מרגי: הם "מוציאים לנו את המיץ" כל הזמן.
נורית קורן: אנחנו נוציא להם.
נורית קורן: זה מה שחשוב.
נורית קורן: כי אם אנחנו לא רוצים שיהיו ילדים שמנים – ואני לא רוצה לדבר על התופעה שקורית בבית הספר, איך מעליבים ילדים שמנים ומה קורה, כי בכל זאת, אנחנו חברה שמקדשת יופי.
יעקב מרגי: אמנם אנחנו לא רוצים שיהיו שמנים אבל אני מחזיק מהשמנים אנשים שהם יותר שמחים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, אתה רוצה לשמוע או עכשיו לדבר?
יוסף ג'בארין: העובדה שהרגולטור לא לוקח יוזמה כאן היא מאד מטרידה ואני אומר לכם כהורה לילדים במערכת החינוך, כל הזמן מזהה את הקשיים הללו והאמת היא שלא תמיד ברור אם זה מחדל של משרד החינוך או שיש הוראות והן לא נאכפות.
יוסף ג'בארין: אני מניח שהדיון הזה חשוב, מי נציגי משרד החינוך כאן?
יוסף ג'בארין: יש נציגים?
יעקב מרגי: הם לא אורחים, הם דיירים בוועדה.
יוסף ג'בארין: ככל שקוראים עד כמה יש חומרים מסוכנים בתוך האוכל ומבינים שהאוכל הזה נמצא בשפע בתוך בתי הספר, כולל גני ילדים ויסודי, אני נדהם מחדש, איך המערכת יכולה פשוט לתת יד לדבר כזה.
יוסף ג'בארין: אני רוצה להעלות גם שאלה, שעניינה אותי בתקופה האחרונה: בנוסף להשמנה, אני מבין גם שיש חומרים שהם יותר חומרי צבע וכדומה, שהם גם חומרים מסכרים וגם מסרטנים, בנוסף להשמנה, ואני חושב שזה מתקשר.
יוסף ג'בארין: ולמה אני מזכיר את זה, כי אלה הדברים שנמצאים בחנויות או בקיוסקים בתוך בתי הספר, ואני חושב שגם כאן, כבוד יושב הראש, צריך אולי מסמך של המ.מ.מ.
יוסף ג'בארין: אני מבין שהחומרים האלה באירופה הם אסורים לשימוש, לא רק בבתי הספר אלא בכלל ואילו בישראל זה מותר.
יוסף ג'בארין: זו סוגיה יותר כללית אבל היא כמובן מעניינת אותנו לפחות במסגרת מערכת החינוך, אולי לפחות שם לאסור על שיווק של מוצרים כאלה.
יעקב מרגי: אני יכול לעזור לך, אנחנו מבכים כל הזמן את התהליך הארוך והמַלְאֱה של תיקון תקנות.
יעקב מרגי: וחוקים.
יעקב מרגי: ואנחנו נוזפים במשרדי הממשלה בנושא הזה.
יעקב מרגי: אם היו מתקנים את התקנות, הרי החוק הסמיך את השר לתקן תקנות על חוק פיקוח על הרכב המזון, בחקיקה אתה לא נכנס לפרטי פרטים ולצורך כך יש את חקיקת המשנה שנקראת תקנות.
יעקב מרגי: אפשר להכניס את כל זה לתקנות.
יעקב מרגי: אם היו תקנות כבר, מפורסמות, אז יכול להיות שבדיון על התקנות בוועדה היינו מביאים את מה שכולנו חפצים.
יעקב מרגי: זו אחת המסקנות שיהיו כאן.
יעקב מרגי: אנחנו כאן נקבע לוחות זמנים קשיחים למשרדים הנוגעים בדבר ואם הם לא יזדרזו אנחנו לא נזרז להם דברים שהם רוצים מאתנו בוועדה.
יעקב מרגי: אלה יהיו יחסי הגומלין בינינו.
יוסף ג'בארין: מה שרציתי לחדד כאן, הרי יש את החוק הזה, מה שבעצם ביקשתי לחדד הוא שיש את האיסור הכללי בכלל על שימוש בחומרים הללו באוכל בישראל, וזה כבר רמה יותר גבוהה של איסור אבל, מה שאני אומר, שלפחות, כשאנחנו מזהים את החומרים הללו, לדעתי, יותר קל לנו, לוועדת החינוך, לעסוק בנושא הזה מן ההיבט של החינוך, אז לפחות שהאוכל הזה יהיה אסור בתוך בתי הספר, גם אם הוא מותר ברמה העקרונית מחוץ לבתי הספר.
יוסף ג'בארין: לכן, אפשר לחדד את זה יותר שאם השר לא מעוניין לשים את הנושאים הללו באיסור גורף אז לפחות במסגרת מערכת החינוך.
יעקב מרגי: לפני שנעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת יואב בן צור, האם משרד התרבות נמצא אתנו?
<שלומית ניר טור: כן, משרד הספורט.
יעקב מרגי: אני בכוונה שואל על כל פעם את המשרדים כי היא עוברת 'תוך כדי' לראות מה אנחנו עושים.
יואב בן צור: אל"ף בראש ובראשונה אני רוצה לברך על היוזמה של היום הזה, אתי פרופ' איתמר רז, אני חושב שזו יוזמה חשובה והדיון פה, בוועדת החינוך, בנושא של תלמידי בתי הספר וגני הילדים והחינוך לתזונה נכונה הוא חשוב מאין כמוהו.
יואב בן צור: לפני שהגעתי לכנסת, כשמונה שנים וחצי ניהלתי מערכת חינוך, שהכילה כארבעים אלף תלמידים.
יואב בן צור: בראש המערכת היה הרב עובדיה יוסף זצ"ל.
יואב בן צור: פעם שאלתי אותו, כשהוא הסביר לי שתנועת ש"ס לא קמה אלא בשביל החינוך, שאלתי אותו: כל כך למה, למה כל כך דבק בנושא הזה של החינוך והוא הסביר לי, הוא אומר לי: קח חומר רך, חומר רך כמו פלסטלינה, אתה מעצב אותו בקלות איך שאתה רוצה, בקלות.
יואב בן צור: חומר רך.
יואב בן צור: ככל שהחומר יותר קשה, נגיד שהחומר הוא עץ, אז אתה צריך לנסר ולשייף ואם נגיד שהוא ברזל אז אתה צריך להלחים ולעקם.
יואב בן צור: ככל שהוא יותר קשה, קשה יותר לחנך.
יואב בן צור: אמר הרב: ילד, שהוא רך בשנים, אתה יכול לעצב את האישיות איך שאתה רוצה בקלות.
יואב בן צור: ככל שהוא גדל, יש לו דעות עצמאיות, יש לו מחשבות משלו, יש לו תאוות משלו, קשה לך הרבה יותר לחנך אותו, כי הוא יותר קשה, הוא דעתן, הוא כבר בחור שמרגיש עצמו בוגר, מי יגיד לו מה לעשות, אפילו ההורים בקושי יכולים להגיד לו מה לעשות.
יואב בן צור: הוא אומר: ככה בונים את עם ישראל.
יואב בן צור: ובהקשר לזה אני רוצה להדגיש.
יואב בן צור: חשוב מאד, כשילדים עוד בגיל צעיר, מעבר לשאלה מה לתת להם, מה לא לתת להם, מה לאסור עליהם, קודם כל להכניס להם בתודעה, אפשר לדבר עם ילדים, הילדים של הדור הזה, זה דור דעה, אלה ילדים נבונים וילדים חכמים, ילדים שאפשר לדבר אתם, הם חשופים להרבה מראות והרבה דברים.
יואב בן צור: והחינוך בגיל הצעיר, כשהם עדיין רכים, מה מותר ומה אסור, מה כדאי ומה לא כדאי, ככל שיוטבע בהם בצורה כזאת, אז לעתים גם אם יהיו להם פיתויים לפניהם, הם יצליחו להתגבר עליהם, גם אם לא כולם אז בוודאי חלקם.