GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: הנה הסכנה למערכת החינוך.
יעקב מרגי: קארין אלהרר.
יעקב מרגי: חברת הכנסת, בבקשה.
קארין אלהרר: תודה רבה אדוני יושב הראש.
קארין אלהרר: קודם כל, אני רוצה להודות לך על קיומו של הדיון הזה.
קארין אלהרר: אני חושבת שאם לא מדברים על הספר במערכת החינוך אז לפחות טוב שתגן עליו בוועדת החינוך.
קארין אלהרר: אני רוצה לחזור על דברים שאמר חברי דב חנין.
קארין אלהרר: תראו, כששמעתי – עוד בלי שקראתי את הספר, כששמעתי על פסילת הספר, זה עורר המון סימני שאלה וכשהבנתי מה נושאו של הספר זה עורר סימני שאלה גדולים אפילו יותר, ואני אמרתי שבעיניי מדובר בקריאה של - - -הגזענות.
קארין אלהרר: אבל לא הסתפקתי בזה, הלכתי וקראתי את הספר.
קארין אלהרר: אני חייבת לומר שמדובר באחד הספרים היותר ציוניים שקראתי.
קארין אלהרר: כי בסופו של דבר, בסופו של דבר, מדובר בספר שהביקורת עליו, דרך אגב, מן החלקים היותר שמאליים, באה ואמרה: אתם לא מסוגלים לראות את הדו-קיום באמת.
קארין אלהרר: זה ספר שמדבר על חלום, ספר שמדבר על גבולות האפשר והאי אפשר.
קארין אלהרר: זה ספר שמדמיין סיטואציה אחרת, לו היינו חיים בעולם מקביל.
קארין אלהרר: אני באמת לא רואה מה הדבר המסוכן שהתלמידים והתלמידות יכולים להיחשף אליו.
קארין אלהרר: אני אגיד עוד דבר שאותי מאוד מטריד.
קארין אלהרר: שר החינוך, שבחלקים מסוימים מן הפעילות שלו יש לי הערכה אליו, אז בעניין הזה, אני חייבת לומר שהמסר שהוא מעביר לתלמידי ותלמידות ישראל הוא מסר מאוד בעייתי.
קארין אלהרר: יושב השר באולפן החדשות ומצטט ציטוטים שדרך אגב, כמי שקראה את הספר, אלה ציטוטים נטולי הקשר לחלוטין, לחלוטין, לקח שלושה - - -
תמר זנדברג: ציטוטים שפורסמו באתר ימין, צריך - - -
קארין אלהרר: אלה ציטוטים שהוא לקח אותם ועשה בהם שימוש שאין בינו ובין מהותו של הספר דבר וחצי דבר.
קארין אלהרר: ומה שיותר מטריד בעיניי הוא מה יגידו תלמידות ותלמידי ישראל, ששר החינוך לוקח משפט, שניים שלושה, ומהם גוזר על טיבו של הספר.
קארין אלהרר: אני, אם הייתי תלמידה היום הייתי אומרת: וואללה, שר החינוך מסתפק במשפט, מי אני שאקרא ספר שלם?
קארין אלהרר: למה אני צריך לקרוא את הספר?
קארין אלהרר: מעודד קריאת תקצירים, - - -
יעקב מרגי: לסכם, קארין.
קארין אלהרר: מעודד קריאת תקצירים, איזה - - -
יעקב מרגי: חברת הכנסת קארין אלהרר, מבטאה את עצמה היטב, היא לא צריכה עזרה.
קארין אלהרר: אני חייבת לומר לך, אדוני - - -
יואל חסון: היא צריכה גיבוי לפעמים.
יעקב מרגי: יש לה, יש לה.
קארין אלהרר: כשהייתי תלמידה זה היה הדבר הכי בזוי – לקרוא את התקצירים, זה רק התלמידים שבאמת לא - - -
מירב בן ארי: זה לא היה לך גם בלימודי משפטים?
קארין אלהרר: בלימודי משפטים מירב, אל תגלי.
מירב בן ארי: כמה - - -
קארין אלהרר: ייקחו לנו את התעודות.
קארין אלהרר: אבל מה שאני אומרת, הרי מה זה אומר, שר החינוך שהוא ראש הפירמידה, מסתפק בתקציר, עכשיו אני לא יודעת אם הוא היה מעורב או בלתי מעורב, יש בזה איזשהו – אני אגיד את זה בלשון מאוד עדינה כי אני נזהרת בכבודו, השר, גם שר החינוך שלי, יש בזה טעם לפגם.
קארין אלהרר: בסוף, זה מסר לתלמידים והתלמידות – ואני מסכמת, אדוני, תראו, הדבר המיוחד והיפה במדינת ישראל, הוא "הכול מהכול" ואני חושבת שאנחנו לא יכולים לאפשר לעצמנו מערכת חינוך שמדברת בקול אחד, ממקום אחד, אנחנו מדינה של קיבוץ גלויות והמאבקים האלה שמנהלים הם מאבקים שצריך לדבר עליהם אבל בטח לא להשתיק אותם, בטח לא לטאטא אותם, זה מסר לא נכון לתלמידים שאמורים לחשוב ביקורתית.
יעקב מרגי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.
איילת נחמיאס ורבין: תודה ליושב הראש, וצריך להגיד שמנהל יום אחר יום בשבוע הזה דיונים - - -
<קריאה: סוערים.
איילת נחמיאס ורבין: לא טריוויאליים, לא טריוויאליים, - - -
יעקב מרגי: אנחנו רגועים כמו בדנמרק, אותו קצב של דנמרק.
<קריאה: אני רוצה רק לוודא שאתה שם לב שחבר הכנסת יואל חסון לא מקשיב לחבריו אך מקפיד בקריאת ביאליק ולדעתי, את תראי את הספר שהוא קורא, לדעתי הוא בדיוק הגיע ל"על השחיטה".
<קריאה: כמו שאני באמת מכירה אותו מצוין הוא בשליש האחרון של הספר.
<קריאה: אני באמת ניסיתי לעכל את ההתנהלות הזו, אני בכלל לא בטוחה ששר החינוך היה מעורב בהחלטה, אבל אני רוצה לומר לך, שגם אם הוא לא היה מעורב, הוא לקח ונשא את זה באהבה, באהדה, בהבנה, באמפטיה ובחוסר יכולת מינימלית לסמוך על ילדי ישראל.
<קריאה: אני רוצה לומר לך, אדוני יושב הראש, ואני למעשה די סיימתי לומר את מה שיש לי לומר, למעט הערה אחת, אני מאוד מקווה שדורית רביניאן הקשיבה לעצתי, שנתתי לה ביום חמישי, ושלחה פרחים לשר החינוך ביום ששי, כי אני חושבת שהיה ראוי לעשות את זה, אחרי שהוא באמת ווידא שלא יישאר ספר אחד, כמו שאמרתי לך מירב, קודם, אני אשאיל לך בשמחה - - -
מירב בן ארי: לא, לא, אין צורך.
מירב בן ארי: החלטתי לא להצטרף לעדר.
איילת נחמיאס ורבין: אבל לי היה את הספר לפני כן.
יואל חסון: יש לה הרבה ספרים ש - - -
מירב בן ארי: מה נפל עלי היום?
איילת נחמיאס ורבין: הספר - - -
מירב בן ארי: כל השמאלנים - - -
יעקב מרגי: תודה, תודה, חברי הכנסת, חברי הכנסת, יואל.
איילת נחמיאס ורבין: החמצת את הפואנטה כי כל מה שרציתי לומר הוא שאנחנו צריכים לחנך מחדש את ילדינו להשאיל ספרים, אבל אני רוצה לומר לךָ שמה שאני רואה בעיניי בכל התהליך הזה ואגב, בראיונות סביב הוצאת הספר, דורית רביניאן דיברה על כמה היא חוששת מהתבוללות, זה הרקע, צריך להבין את הקונטקסט.
איילת נחמיאס ורבין: החרדה הזו מזה שהילדים שלנו לא יכולים להתמודד בגיל שבע עשרה עם הזהות שלהם, שהזהות שלהם עדיין אינה מחושלת, שִמעו חברים, זו פטרונות מן הזן המסוכן ביותר.
איילת נחמיאס ורבין: איפה הפטרונות הזו במקומות אחרים שהחינוך זקוק לה?
איילת נחמיאס ורבין: האם פה הפטרוניות כל כך כל כך חיונית?
איילת נחמיאס ורבין: אבל, אבל, בתור יהודייה, יהודייה מדעת ומבחירה, לא שומרת מצוות, - - -
יואל חסון: לא מתבוללת.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה, כי נולדתי.
יעקב מרגי: נולדת.
איילת נחמיאס ורבין: נולדתי אבל אני גאה בכך שאני יהודייה, אני אומרת לעצמי כשאתמול חבר כנסת, סליחה, שומו שמים, תל אביבית, אדוני יושב הראש, - - -
איילת נחמיאס ורבין: רגע, בדיוק.
מירב בן ארי: אל תפתחי.
איילת נחמיאס ורבין: אומר חבר כנסת, מן הקואליציה, חבר הכנסת מיקי זוהר, "תל אביב אינה חלק ממדינת ישראל", - - -
יעקב מרגי: הוא הבהיר את עצמו היום, הוא הבהיר.
איילת נחמיאס ורבין: "היא נוגדת כל מה שקשור לרעיון היהודי במדינה", אדוני יושב הראש, אני קראתי היטב את הריאיון שהוא נתן אתמול, תקשיבו לי טוב, - - -
יעקב מרגי: "היא הנותנת", צריך להיזהר, "חכמים היזהרו בדבריכם", שמא יבואו התלמידים וישתו מן המים הרעים.
איילת נחמיאס ורבין: גרוע מזה, אדוני יושב הראש, לא יכול להיות שחבר כנסת מן הקואליציה יאמר על עיר בישראל, שסבלה מפיגוע שלושה ימים קודם - - -
איילת נחמיאס ורבין: רגע, חודש וחצי אחרי שהיה פיגוע, כולם פה נוטים לשכוח שתל אביב – וגם ירושלים, שנמצאת בעין הסערה אבל, תל אביב נמצאת במצב קשה ומסובך לא פחות, שילדים לא הולכים כרגע לבית הספר.
יעקב מרגי: לסיום, איילת.
איילת נחמיאס ורבין: אני רק רוצה לומר לך, שאנחנו צריכים להבין, זה חלק מאיזושהי אווירה כוללת.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים להבין - - -
יעקב מרגי: איילת, לפני שלש דקות אמרת ש"סיימת לומר את דברייך".
איילת נחמיאס ורבין: אתמול דיברנו - - -
יעקב מרגי: אני מנהל קשה את הדיון.
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת אדוני ואתה עושה את זה לעילא ולעילא אבל אדוני יושב הראש, אנחנו דיברנו על ביזוי ושיסוי, אין ביזוי ושיסוי יותר מן ההתבטאויות האיומות האלו של חבר הכנסת מיקי זוהר.
יעקב מרגי: ולכן אני - - -
איילת נחמיאס ורבין: רגע, אולי זו עבירת 'השתק'.
יעקב מרגי: לפני חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה, אחרון חברי הכנסת לדבר, זה מה שאנחנו, רבותי.
יעקב מרגי: אם ישנה רגישות צריכה להיות רגישות.
יעקב מרגי: יואל, אתה רוצה?
<קריאה: הוא באמצע - - -
יעקב מרגי: חברי הכנסת, אני באמצע הדברים שלי, אני באמצע הדברים שלי, יואל, מירב.
מירב בן ארי: הוא שם את - - -
יואל חסון: אדוני, אני פה פתחתי ספריה, מחלק ספרים לכל חג.
יעקב מרגי: אבל את מפריעה לי.
יעקב מרגי: אני אומר רבותי, צריך רגישות.
יעקב מרגי: רבותי, אמרתי בפתיח, אמרתי בפתיח שאני מאלה שאף פעם לא פחדתי שאיימו עליי שבנושא מסוים אם יהיה כך אז השמים יפלו, השמים אף פעם לא נופלים, יש קצת ברקים, רעמים, רוחות, גשמים, טמפרטורות משתנות, לא מעבר לזה.
יעקב מרגי: ומבחירה, איך אמרת, מבחירה קיימתי את הדיון.
יעקב מרגי: אני שמתי אותו בלו"ז.
יעקב מרגי: אני מודה שהתבטל נושא אחר, מיד שמתי את זה כי אני באמת רציתי לשים את הדברים על השולחן.
יעקב מרגי: אני מבחינתי, לא קראתי, רציתי לשמוע, גם מחבר הכנסת, שסליחה על הביטוי המושאל "הטיל ביצה ויצא".
יעקב מרגי: רציתי לדעת מה אמר שר החינוך, אבל הוא בשלו, היה בלחץ מן הדיון הקודם שהוא יפסיד גם שם לומר סיסמאות, ללכת לוועדה אחרת ולהטיל עוד ביצה.
יעקב מרגי: אז ככה לא מקיימים דיון, סליחה.
יעקב מרגי: אני בא ואומר, הציבור הרחב לא בקי בפרטים הקטנים.
יעקב מרגי: אני מודה לעורך שאמר את הדברים כפי שאמר, אני מודה למשרד החינוך שבא ואמר את התהליך והצהיר בצורה שלא משתמעת לשתי פנים, ולגבי ההבהרה שאני אמרתי לגבי זה שאני לא מתנצל שאני נאבק בהתבוללות, זה לא בהקשר של הספר הזה.
יעקב מרגי: מי ששם את כל יהבו, את כל הנימוק נגד הספר הזה בהתבוללות חָטַא להתבוללות.
יעקב מרגי: חטא להתבוללות.
איילת נחמיאס ורבין: גם לספר.
יעקב מרגי: בסדר, אני אומר - -
איילת נחמיאס ורבין: ולסופרת.
יעקב מרגי: איילת, אני רוצה להבהיר את מה שתמר שמה בצד.
יעקב מרגי: אני לא מפספס אמירות, בדרך כלל.
יעקב מרגי: אז אני בא ואומר: כחבר כנסת, כיהודי, אני תורם לזהות היהודית ברחבי העולם, תרמתי בעבר ואתרום בעתיד גם כן אבל, מי שלקח את כל הספר, את כל הדיון הציבורי סביב הספר הזה – כנראה שזו השראה של חברי הכנסת על העוזרים שלהם, ואני לא יודע של מי, אז אל תשפטו אותם – לשים את כל זה בנימוקים כאלה ואחרים, זה חוטא למטרה, חוטא אפילו למטרה של המנמק.
יעקב מרגי: ואני חושב הפוך, אני חסיד של לקחת נושא ולפתוח אותו, ככה מטפלים במשברים, ככה מטפלים בקונפליקטים ולכן, כל הדיון סביב הספר הזה קיבל עוצמות שלא מן העניין בכלל.
יוסי יונה: אדוני יושב הראש, גילוי נאות: אני לא קראתי את הספר ולכן אני לא יכול להתייחס לתכנים שלו ולא אתייחס לתכנים שלו, אני רוצה לומר משהו, האווירה החשובה שאני רוצה להצביע עליה, והדיון שהתקיים, הדיון הציבורי וגם ההתבטאויות של השר והעמידה שלו בחזית נגד הספר, היא שוב, חלק מאמירה כוללת יותר, כמעט אפשר להגיד שחשיכה הולכת ויורדת על ארצנו, מבחינת הסגירה, סגירת החשיבה, סגירת הדיאלוג ואפילו יסודות של פרנויה, שאנחנו מזהים אותם באווירה הציבורית.
יוסי יונה: אנחנו כן נמצאים במאבק, מאבק לאומי, מתמשך, אבל דווקא בזמנים האלה, חברה נמדדת בדמוקרטיה שלה, בפתיחות שלה, ביכולת שלה ליצור דיאלוג, ביכולת שלה להכיר ולהתוודע אל השונה, עם כל הדילמות הקשות שהדיאלוג הזה מזמן לנו.
יוסי יונה: אני כמו אחרים פה, מביע חשש, אני מביע חשש שמה שזה יהיה הוא אולי צעד במדרון חלקלק ואני מקווה שלא נגיע למקומות שבהם כמו דר' ז'יוואגו של פסטרנק, שאסרו על הופעתו בברית המועצות או דבריו של סולז'ניצין, שאסרו שיתפרסמו בברית המועצות.
יוסי יונה: אולי נגיע למצרים, לעלי סאלם, שהוחרם על ידי אגודת הסופרים במצרים משום שתראו, פלא, משום שהוא תמך בהכרת הישראלי.
יוסי יונה: הוא בא לארץ וכתב ספר על רשמיו מביקוריו בישראל ומה אמרו המצרים: אוי ואבוי, יש סופר מצרי שמתאר את הישראלים בדרך מורכבת ואנושית.
יוסי יונה: האם אנחנו פוסעים בדרך הזו, שאנחנו אמונים ומחויבים, או נהיה מחויבים, על פי תפיסתו של שר החינוך, להציג את הציבור הערבי באופן פלקטי, שונא, נחוש להשמיד אותנו, בלי יכולת לראות את הסדקים, לראות את החרכים, לראות את המורכבות של המציאות שבה אנחנו חיים?
יוסי יונה: אני חוזר ואומר, אני רוצה להביע חשש, אני מביע חשש שזה עוד צעד במדרון חלקלק שבו, כפי שהפילוסוף אלאן בלום כתב ספר על אמריקה: The closing of the American mind, שהנה אנחנו הולכים וסוגרים את הרוח שלנו, את הרוח שבה התגאינו לאורך כל הדורות, - - - היהודית הידועה.
יוסי יונה: הביקורתיות הידועה שלנו, דווקא בארץ אבות מקבלת חבטות והדבר הזה הוא בהחלט מקור לדאגה.
מירב בן ארי: זה לא מה הם קוראים אלא שהם - - -
יעקב מרגי: אני מקווה שאנחנו לא בדרך לשם.
קארין אלהרר: אדוני, זה על משקל פסילה של השיר imagine של ג'ון לנון.
מירב בן ארי: מי פסל?
יעקב מרגי: רגע, רגע, רבותי, חברי הכנסת.
יעקב מרגי: האם אתם רואים למה אני לא אוהב קריאות ביניים?
יעקב מרגי: כל קריאת ביניים זה דיון.
יעקב מרגי: רבותי חברי הכנסת, גבירותי ורבותיי, אני מקווה שאנחנו, אני מקווה שאנחנו, סליחה, סליחה, - - -
יוסי יונה: אנחנו בהנחה ששר החינוך לא פסל את הספר באופן - - -
יעקב מרגי: לא את הסופר.
יעקב מרגי: סליחה, וגם, וגם יש את השלושים אחוז בחירה, ואני אומר לכם רבותי, אני לא יודע מי יועץ התקשורת של השר אבל - - -
<קריאה: לא משהו.
יעקב מרגי: סליחה, אני בכלל, אם הייתי עולה כשר, אם אני יודע שהמחלקות המקצועיות פעלו כשורה אני אומר: רבותי, זו עצמאות פדגוגית, אני מגבה את המחלקה.
יעקב מרגי: רגע, תנו לי, נו, אתם דיברתם עכשיו על כוחו וחשיבותו של חופש הביטוי אבל אתם מפריעים אפילו להתבטא.
יעקב מרגי: אני אומר, הייתי עולה ומגבה את המחלקות המקצועיות, רגע, לא נכנס, אבל רגע, רגע, רגע, הוא לא עשה את זה, הנימוקים הם לא מן העניין, סליחה מירב, סליחה מירב.
יעקב מרגי: לכן אני בא ואומר פה: רבותי, אני רוצה להאמין ואני עד עכשיו מאמין, מקווה שזה לא ייפרם לי וייפגם לי, כי אני יודע איזה מלחמות ניהלתי כשרציתי לחוקק, על מזבח העצמאות הפדגוגית.
יעקב מרגי: אני מקווה, שבאמת יש עצמאות פדגוגית, שבאמת התהליך נשמר בקנאות.
יעקב מרגי: אני יודע שיועצים משפטיים, אני הייתי שר, אני – קל לי לדבר.
יעקב מרגי: כשאתה כְּשַׂר רוצה להתוות מדיניות ואתה רואה שאין, העסק לא זורם, אתה מנסה לשלוח ידיים ואתה רואה את הקונטרול, כך צריך לשמור את זה בקנאות, תלמדו מן היועצים המשפטיים, תשמרו על העצמאות הפדגוגית.
יעקב מרגי: אתנו אורחים שביקשו רשות דיבור, אורלי ארז לובסקי ולאחר מכן לילי הלפרין ואני עדיין מבקש, אם יש כאן בקהל סטודנטים, תלמידים, מורים לספרות, אני רוצה לשמוע אותם.
יעקב מרגי: לאחר מכן תגובות .
יעקב מרגי: לאחר מכן תגובות ותשובות של משרד החינוך, לאחר מכן, נקודה.
<אורלי ארז לחובסקי: תודה רבה.
<אורלי ארז לחובסקי: אני מן המרכז הרפורמי לדת ומדינה ואני רוצה לעמוד על כמה נקודות, חלקן כבר דיברו עליהן, אני לא ארחיב וחלקן נקודות נוספות שלא דיברו עליהן.
<אורלי ארז לחובסקי: קודם כל אני חושבת – זה נאמר אבל אני רוצה לצטט ממכתבו של מפמ"ר ספרות, שבעצם אומר שזה המקרה היחיד – לשאלתם של כמה מחברי הכנסת, זה המקרה היחיד שבו בעצם לא נתקבלה עמדתם של גורמי המקצוע, גם ועדת המקצוע לספרות וגם מפמ"ר ספרות והוא אומר: בכל שנותיי הרבות למדי כמפמ"ר ספרות לא זכור לי ולו מקרה אחד ויחיד שיצירת ספרות - - -
יעקב מרגי: דליה, האם את מקשיבה לדברים שלה?
יוסף ג'בארין: זו הייתה השאלה שלי.
<אורלי ארז לחובסקי: שהומלצה על ידי ועדת המקצוע, לאחר שקלא וטריא יסודיים ומעמיקים, לא אושרה לביצוע על ידי יו"ר המזכירות הפדגוגית.
<אורלי ארז לחובסקי: "
יוסף ג'בארין: זו פעם ראשונה?
<אורלי ארז לחובסקי: זו פעם ראשונה שמפמ"ר ספרות, שנמצא בתפקיד שנים רבות, אני לא יודעת בדיוק כמה, נתקל במקרה כזה, אז אני חושבת שחשוב להדגיש את הדבר הזה והעובדה שנדחו פה עמדות הגורמים המקצועיים היא מאוד מאוד חמורה, במיוחד שהדבר נעשה משיקולים לא סבירים, בלתי עניינים בעליל.
<אורלי ארז לחובסקי: מעבר לכך שגם הנימוקים שונו, קודם דובר על חשש מהתבוללות, אחר כך פתאום הומצא משהו על השחרת חיילי צה"ל וגם זה מראה על חוסר הסבירות.
<אורלי ארז לחובסקי: אני רוצה להזכיר שחוק חינוך ממלכתי קובע כל מיני דברים שלאורם צריך לחנך את תלמידי מערכת החינוך הממלכתית.
<אורלי ארז לחובסקי: הוא קובע שצריך לפתח את אישיות הילד, הוא קובע שצריך להרחיב את האופקים, לבסס ידיעות ביצירה אנושית לסוגיה, לטפח סקרנות אינטלקטואלית ומחשבה עצמאית, מאוד מצער שאנשי המזכירות הפדגוגית שכחו את הדברים האלה.
<אורלי ארז לחובסקי: אנחנו רק, רק עוד משפט אחד, אנחנו במרכז הרפורמי עוקבים מזה שנים רבות אחרי הסתה גזענית באופן כללי, ואחרי הסתה גזענית שמתמקדת בנושא של קשרים של נשים יהודיות עם גברים ערבים באופן ספציפי.
<אורלי ארז לחובסקי: אני חושבת שהתפקיד של משרד החינוך פה היה במקום לעודד באמת סיסמאות גזעניות, כמו של ארגון להב"ה, שמפיץ מדבקות כמו "אל תתעסק עם אחותי" או "אל תעז אפילו לחשוב על יהודייה", משרד החינוך התפקיד שלו פה הוא להפחית את החומות של הניכור, להילחם בגזענות ואני רוצה שוב לצטט את מכתבו של דר' הרציג שאומר: "הבעיה האקוטית של החברה הישראלית היום היא הבערות, הבורות והגזענות האיומה הפושה בה, ולא החשש מנישואי תערובת בין יהודים לערבים.
<אורלי ארז לחובסקי: אני מצפה ממשרד החינוך להוות מגדלור של קידמה ונאורות ולא להיגרר אחרי פחדי שווא לא - - - " אני קוראת למשרד החינוך - - -
יעקב מרגי: רק תני להם מינון קטן ואיכותי – הם יקלטו.
יעקב מרגי: בבקשה לילי הלפרין, בבקשה.
<לילי הלפרין: כשבני היה בכיתה ג', היינו בשבתון בארצות הברית, בני היה התלמיד היהודי היחיד בכיתה שכולם היו לא יהודים.
<לילי הלפרין: כשהגיע חג החנוכה שאלתי את המנהלת אם אני יכולה לעשות איזו פעילות לילדים כולם.
<לילי הלפרין: ואני זוכרת שהבאתי, סביבונים, סופגניות לטקס ודיברתי על ערכים של חג החנוכה.
<לילי הלפרין: אני רוצה לומר לכם, לא שאף אחד לא אמר לי איזה משהו מחשש שפתאום יכירו משהו וניקח את זה להתבוללות ההפוכה אבל, גם הערכים שהעברתי, לא במיוחד מקובלים על החברה האמריקאית – לחימה של מעטים מול רבים, לא מדברת על הלטקס המטוגן בשמן בקליפורניה – אף אחד לא העיר כלום, הם כולם ראו בזה מן חוויה טובה, מעשירה, מלמדת, פותחת, כולם אחר כך ניגשו, כל אחד בא עם משהו אחר ועם המסרים שלנו, אף אחד לא חשש.
<לילי הלפרין: הדיון הזה פה, מן החשש שהילדים שלנו ייחשפו למשהו אחר הוא מבייש.
<לילי הלפרין: אנחנו צריכים לסמוך, גם במיוחד שמדובר על גיל ההתבגרות, נערים יקראו את הספר הזה, זה רק יפתח להם אופקים של חשיבה, הכרת האחר, סובלנות, מאבק בגזענות, החשש להתבוללות הוא פשוט - - -
יעקב מרגי: האם יש מישהו, מאן דהוא מן האורחים סביב לשולחן שרוצה להתבטא?
<לורן פוריס: אני רוצה להוסיף משפט.
<לורן פוריס: לורן פוריס, סגן יושב ראש ארגון ההורים בירושלים.
<לורן פוריס: יש חמישה עשר ספרים שבית הספר יכול לבחור.
<לורן פוריס: הספר הזה הוא אחד מהם.
<לורן פוריס: אני חושבת שזה שהם שללו בבתי ספר מסוימים, שרצו ללמוד את הספר הזה כבחירה לבגרות, זה רע מאוד וזו פטרונות.
<לורן פוריס: ואני חושבת שזה גם לא כל כך מקובל, בזרם הממלכתי, זה יותר מקובל בזרם החרדי, שמכתיבים בצורה כזו תכנית הלימודים.
יעקב מרגי: משרד החינוך, אתם חייבים לנו תשובות לשאלות, לתהיות וגם למגזר הערבי.
<אלירז קראוס: יש, יש תשובות.
<דליה פניג: אז קודם כל, אני מודה לכולם על - - -
יעקב מרגי: הציגי את עצמך שוב כי לא כולם היו.
<דליה פניג: אציג את עצמי.
<דליה פניג: שמי דליה פניג, אני ממלאת מקום יושב ראש המזכירות הפדגוגית ואני במשרד החינוך הרבה מאוד שנים, לפני השר הנוכחי, אני חושבת שזה שר רביעי או חמישי שאני - - -
<קריאה: מי סופר, את אומרת.
יעקב מרגי: אני תמיד אומר לשרים ולפוליטיקאים: כבדו את העובדים כי בסוף אתם הולכים והם נשארים.
יואל חסון: לא תמיד טוב אגב שהם נשארים, לפעמים יש סטגנציה בשירות הציבורי, כשנמצאים שנים על גבי שנים באותם תפקידים וזה לא מוביל, זו לא תמיד בשורה, בלי קשר אלייך - - -
יעקב מרגי: לא, לא, לא חייבת להגיב לו.
יואל חסון: לא, לא, לא, לא.
יעקב מרגי: זה לא אישי דליה, אל תיבהלי אם אני אהיה שר חינוך, אני לא מיד אפטר אותך גבירתי, לא התכוונתי אישית אלייך.
יעקב מרגי: לא, לא התכוונתי.
יעקב מרגי: נגמר, נגמר.
יואל חסון: לא, לא התכוונתי שהיא תלך.
יעקב מרגי: זו סוגיה, כדי להבהיר, זו סוגיה
יואל חסון: הייתה אוירה כללית.
<דליה פניג: ברור, ברור.
יעקב מרגי: זו סוגיה שחברי הכנסת מתחבטים בה לגבי תזוזתיות, זה נקרא רוטציות ותפקידים במשרדי הממשלה אבל זה לא הוכרע.
<דליה פניג: קודם כל תודה על הביקורת, ובמקום שאנחנו נמצאים הביקורת מאוד חשובה לנו.
<דליה פניג: היא נותנת לנו, היא מרחיבה עוד את התמונה ואגב, אני אמרתי את זה לאורך כל השבוע האחרון, שמעתי הרבה מאוד ביקורות, חלקן היו מאוד קשות וגם אפילו אלימות, וגם איומים, לא יודעת אם זה יפתיע אתכם אבל גם, לא מפתיע - - -
<קריאה: זה מצער.
<דליה פניג: זה מצער אבל, כשהביקורת לכשעצמה כשהיא באה ממקומות אמתיים היא מוד חשובה - - -
יעקב מרגי: מה זו ביקורת אלימה?
יעקב מרגי: את מוכנה להרחיב?
<דליה פניג: למשל, "צריך לשטוף אותך ב - - -" , "את מסוכנת", "חשוכה, "שחורה", אני כבר לא מדברת על - - -
יעקב מרגי: Welcome to the club.
יואל חסון: את יכולה לרוץ בכנסת לבחירות הקרובות.
<דליה פניג: טוב, אז אני לא מתכוונת.
יואל חסון: עשו לך - - -
יעקב מרגי: בסדר, אנחנו לקראת סיום הדיון.
<דליה פניג: בואו נחזור לעניין המקורי.
<דליה פניג: אותה מזכירות פדגוגית שהוזכרה כאן, בכל הביקורות, אישרה בספרות לפתוח לחלוטין, מה שלא היה בעבר, מה שלא היה עד השנה הזאת, לפתוח לחלוטין שליש מתכנית הלמודים לכל יצירה שכל מורה ותלמיד חפץ בה.
<דליה פניג: ואותו הדבר גם למגזר הערבי.
יעקב מרגי: חל גם עליהם – בהתחייבות?
<דליה פניג: זה המצב וזה מה שאושר.
<דליה פניג: וזה אושר באותו מקום, באותה מזכירות פדגוגית שכולכם דיברתם עליה עכשיו מן המקום של החרדות והביקורת – שהוא מוצדק אבל אני רוצה שתהיו עוד פעם קשובים לעובדות.
<דליה פניג: לעובדות.
<דליה פניג: זה דבר שלא היה מעולם.
<דליה פניג: וגם כשוועדת המקצוע אמרה "מה שהיה בעבר", זה לא היה בעבר כי בעבר כל המאה אחוז היה מוכתב מלמעלה ולכן, השאלה הזאת והעניין הזה ש"זאת פעם ראשונה", אז כן, זאת פעם ראשונה ששליש פתוח ולכן, ההסתכלות היא הסתכלות אחרת.
<דליה פניג: בעבר - - -
יוסף ג'בארין: אני יכול?
יוסף ג'בארין: אני רוצה, אני רוצה - - -
<קריאה: את אמרת את זה שלש פעמים.
יעקב מרגי: היא אמרה, לא, לא, סליחה, חברי הכנסת.
תמר זנדברג: היא אומרת עובדות כאילו אנחנו לא מתייחסים לעובדות.
תמר זנדברג: אמרת את זה אבל מה, - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, סליחה, היא אמרה עובדה, היא אמרה עובדה.
<דליה פניג: אני אמרתי, אני אמרתי את העובדה - - -
יעקב מרגי: תנו לה, תנו לה לסיים.
<דליה פניג: אני אמרתי את העובדה בהקשר לשאלה.
<דליה פניג: שאלו אם זו פעם ראשונה ואני חזרתי על העובדה משום שהמציאות הזאת של שבעים-שלושים היא מציאות שונה ממציאות של מאה.
תמר זנדברג: בסדר, אז כל דבר במציאות הזו הוא פעם ראשונה.
קארין אלהרר: אם מותרת כל יצירה, אז איך קרה שפסלתם את זאת?
<קריאה: האם דווקא את זאת?
יעקב מרגי: לא פסלנו - - -
מירב בן ארי: יש חובה ורשות.
מירב בן ארי: היא הסבירה.
מירב בן ארי: שבעים אחוז ושלושים אחוז.
מירב בן ארי: זה לא בשבעים אחוז.
מירב בן ארי: זה לא ברשימת החובה.
<דליה פניג: מאחר, מאחר - - -
יעקב מרגי: רגע, דליה, דליה.
מירב בן ארי: המורה יכול להכניס את הספר בשלושים אחוז?
<דליה פניג: כן.
מירב בן ארי: כן, הנה, התשובה שלך.
<קריאה: זה לא המורה, זה התלמיד.
יעקב מרגי: רגע, רגע, רבותי, לא, לא, לא, לא.
יעקב מרגי: אף אחד לא שומע, תמר מדברת, מיכל מדברת, איילת מדברת, מה?
יעקב מרגי: אז אני עושה סדר, מירב, נקודה, שאלת, תפסיקי.
יעקב מרגי: קארין הייתה באמצע הדברים.
קארין אלהרר: אני חושבת, אני לא יודעת, יש את ה- 30% ויש את ה-70%.
יעקב מרגי: לא לענות עכשיו, לרכז את כל התשובה.
קארין אלהרר: אלה חובה שאין עליהם שיקול דעת בבית הספר.
<דליה פניג: לא, אני אסביר.
יעקב מרגי: רגע, דליה, האם יש עוד שאלות?
יעקב מרגי: רגע, דליה.
קארין אלהרר: אני רק מנסה להבין, שניה.
קארין אלהרר: אדוני, אני רק מנסה להבין.
קארין אלהרר: "גדר חיה", אותו ספר מפורסם שנפסל, האם עדיין יכול להיכלל בשלושים אחוז?
יעקב מרגי: כן, כן, היא אמרה.
מיכל רוזין: המורה יכול ללמד אותו?
יעקב מרגי: סליחה, את עונה במקומה?
יעקב מרגי: סליחה, לא.
יעקב מרגי: איילת, בבקשה.
יעקב מרגי: איילת, בבקשה, איילת, בבקשה.
תמר זנדברג: לפי מה שהיא - - -
יעקב מרגי: תמר.
יעקב מרגי: שניה.
איילת נחמיאס ורבין: גברת פניג, אני יודעת - - - ואני חושבת שהקושי הוא מאוד מאוד גדול ואני לא חושבת שהמלאכה שלך הסתיימה, אני לא מזלזלת אף פעם בפקידים ובטח לא באנשים ותיקים במשרדי הממשלה אבל, הבעיה הקשה שאני מוצאת - - - מאוד מאוד מורכבות שעלו מתוך הנייר, ולזה התייחסתי יושב הראש, כשאמרתי, שבא שר החינוך וכל מה שנותר לו זה פשוט לערסל את ההחלטה שלכם, לקחת אותה ולחבק אותה ולראות איך הוא מיישם אותה הלאה.
איילת נחמיאס ורבין: ועם זה יש לי לפחות, באופן אישי, בעיה מאוד מאוד קשה.
יעקב מרגי: תודה, איילת.
איילת נחמיאס ורבין: רגע, רגע, כי כשאמרה פה מישהי – אני לא זוכרת, - - - נדמה לי אמרה, התייחסה למילה סובלנות, כל מה שהיה - - - הזה, סבלנות ממנו לא - - - .
יעקב מרגי: יוסי יונה.
יוסי יונה: לגבי שלושים האחוזים, דליה, אני קצת עוסק בתחום החינוך ואני יודע, ואני יכול לומר את זה כמעט בוודאות - - -
יעקב מרגי: מירב, אני מקפח אותך בכוונה.
יעקב מרגי: בבקשה יוסי יונה, סליחה על ההפרעה.
יוסי יונה: אני אגיד את זה כאיזושהי הנחה ולבחירתך, קחי את זה גם כשאלה.
יוסי יונה: לעתים מאוד מאוד רחוקות מורים משתמשים בשלושים האחוז הללו.
יוסי יונה: בדרך כלל הם הולכים לשבעים האחוז משום שיש להם מערכת שיעורים קבועה, והנטייה שלהם ללכת לשבעים האחוזים עושה קיפוח לאלה שרוצים ללכת לשלושים האחוז.
<קריאה: זה לא באותו מעמד.
יוסי יונה: חד משמעית.
יוסי יונה: זה לא באותו מעמד.
יוסי יונה: באמת, עשינו, - - -
יעקב מרגי: אז מה אתה רוצה, לבטל את שלושים האחוזים?
יוסי יונה: משעה שעשה השר - - -
יעקב מרגי: למה את חייבת לקפוץ?
יעקב מרגי: אני בדיאלוג עם יוסי יונה.
יעקב מרגי: למה את חייבת להפריע?
יוסי יונה: אני אשיב, אדוני יושב הראש.
יוסי יונה: ההדרה של ספר לשלושים אחוז היא דחיקתו לתהום הנשייה בדרך כלל.
מירב בן ארי: איך החלטה לשלושים אחוז היא לתהום הנשייה אם זו החלטה לשנת הלימודים תשע"ו?
יעקב מרגי: היה לך משהו לומר לפני השאלה הזאת.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו אחד, אחד.
מירב בן ארי: כולם מדברים פה על סובלנות אבל בכל מה שקשור לשר החינוך אפס סובלנות יש פה.
מירב בן ארי: ובאמת, הוא לא מן המפלגה שלי, אני לא מסכימה עם ביטויים שיוצאים - - - , חצי דקה, אבל סליחה, אני מוחה, יש כאן התקפות, אין פה אף אחד – עזוב מן "הבית היהודי", אפס סבלנות ואני אומרת לכם, ההצגה של הממשלה הזאת כממשלה של סתימת פיות, של קונספירציות, של חושך, די כבר.
מירב בן ארי: בגלל זה - - -
יואל חסון: אני לא יודע למה לא נראה לך יותר חמור - - -
יואל חסון: פעם ראשונה נפסל ספר.
מיכל רוזין: לא, היא לא - - - כי היא מסכימה עם הדרך שלו.
מירב בן ארי: לא, אני לא אמרתי, אמרתי - - -
מירב בן ארי: מיכל, את כל הזמן מכניסה לי מלים לפה, כבר יומיים, אני אמרתי שאני נגד ההחלטה לפסול את הספר ותאמינו לי, הייתי ברורה לחלוטין אבל - - -
<קריאה: מיכל, די.
מירב בן ארי: מיכל, - - -
יעקב מרגי: אל - - - , את לא חייבת.
מירב בן ארי: כן, כי זו דמוקרטיה יציבה, ואפשר להתווכח על רשימת קריאה, אפשר להתווכח על ספר אבל הפכתם את כל השלטון, את שר החינוך ואת הממשלה הזאת לממשלה של סתימת פיות, קונספירציות ואני מוחה.
מירב בן ארי: אני חלק מן הקואליציה ואני מוחה - - -
מירב בן ארי: ואני מוחה על זה.
יואל חסון: את לא שמה לב - - -
מירב בן ארי: די כבר - - -
יעקב מרגי: יואל.
יעקב מרגי: אתה אחרון הדוברים - - -
<קריאה: התחילו עם הספר הזה - - -
מירב בן ארי: די כבר.
יוסי יונה: שאת לא תוכלי- - -
יעקב מרגי: דליה, שני משפטים.
יעקב מרגי: תתייחסי לשאלות.
יעקב מרגי: מי עכשיו מדבר?
יעקב מרגי: באיזו דריכות אתם, עד שאתם לא מקשיבים.
<דליה פניג: אחד מן ה-30% הוא חובה, אי אפשר בלעדיו, צריך לתת לו הערכה.
<דליה פניג: כשנותנים את ציון הבגרות הוא מורכב מן הציון של הבחינה החיצונית ומשלושים האחוזים האלה, זאת אומרת שיש להם משקל בציון הבחינה.
<דליה פניג: מי שלא ילמד משהו ששייך לשלושים האחוזים, ואנחנו פשוט סומכים על המורים שלנו, פשוט עושה - - -
<קריאה: שלושים אחוז הם - - -
<קריאה: אם לא פסלו אז למה יש דיונים על פסילה?
יעקב מרגי: רגע, רגע, אני אענה לך, הם לא אחראים על היח"צ שהשר עושה.
יעקב מרגי: את לא יכולה לבקש מהם, מן הגורמים המקצועיים.