GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואב בן צור: לכן אני חושב שבוודאי צריך לדבר עם כל מפעלי ההזנה למיניהם, לי היו ילדים בבית הספר היסודי, והיו ניזונים במפעלי ההזנה בתקופות מסוימות, כשאשתי שתחיה ראתה איזה סוג אוכל מביאים להם, אז מהר מאד פרשנו מכל מפעל ההזנה הזה והחליטה לשלוח להם אוכל מהבית.
יואב בן צור: מפעלי ההזנה, כל פרויקט ההזנה כולו – חוץ מן הסנדוויצ'ים אדוני יושב הראש, מפעלי ההזנה, תראה את האוכל שמגישים להם באמצעות הקייטרינגים המסוימים האלה שמגיעים לבתי הספר, זה שבעים - - -
יעקב מרגי: יש שיפור, היה תהליך של הטמעה.
יואב בן צור: אבל עדיין - - -
יעקב מרגי: קיימנו הרבה דיונים בקדנציה הקודמת ועדיין יש מה לשפר.
יואב בן צור: עדיין יש הרבה מה לשפר בנושא של האוכל הבריא שמגיע לתלמידים.
יואב בן צור: אני חושב שבהחלט, הדיון הזה, והתוצאות שיצאו ממנו – ואין ספק שיושב הראש בסיכום שלו כמו תמיד, התוצאות תהיינה תוצאות אפקטיביות, אין לי ספק שאלה הגילאים שצריך באמת לטפל כדי שהמגיפה הזו – והיא מגיפה – לא תתפשט.
יעקב מרגי: נמצאים אתנו כמה דוברים שרצו וביקשו את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: איילת מייזנר.
<איילת מייזנר: בהמשך.
יעקב מרגי: דר' אורלי טמיר, ספרי לנו על המיזם, שבי כאן, סביב השולחן, גם כאן, ליד חברי הכנסת את יכולה לשבת.
יעקב מרגי: בבקשה, הציגי את עצמך ואת המיזם שלך, ספרי לנו.
<אורלי טמיר: שמי דר' אורלי טמיר.
<אורלי טמיר: בעשר השנים האחרונות אני עוסקת במחקר של תחום מדיניות בריאות.
<אורלי טמיר: בשנים האחרונות העיסוק שלי הוא בעיקר נסוב סביב מניעה וטיפול במחלת הסוכרת, אבל גם במניעת השמנה בילדים.
<אורלי טמיר: אני אתחיל אולי דווקא עם ההיסטוריה הקצת יותר רחוקה, של לפני ארבע שנים, עם תכנית "בינה" למניעת השמנה וסוכרת בילדים, תכנית שהוקמה בשיתוף שלושת משרדי הממשלה – בריאות, חינוך – ואז כבר היה תרבות והספורט, בשיתוף קרן רש"י, עמותת - - - ומכון גרטנר, תכנית שהייתה מיועדת לתת מענה בעצם לכל עשרים וארבע השעות של הילד, עם נקודות המימשק, עם המשפחה, הקהילה וכל הפעילות שעוטפת אותו.
יעקב מרגי: למה את אומרת בלשון עבר, מה קרה לה?
<אורלי טמיר: התכנית הוקמה כמחקר התערבותי, תכנית שלוותה בהערכה, כשהגוף המרכזי שהיה אחראי לתכנית הוא משרד החינוך ולמעשה, כשהסתיימה תקופת ההתערבות המבוקרת תחת מחקר, הממצאים הוגשו לשר החינוך שהיה באותה עת, ולמעשה התכנית קיבלה את פניה במשרד החינוך כפי שהיא היום.
<איתמר רז: תגידי מה זה היה, שלושים בתי ספר, גני ילדים.
<קריאה: זה רק פיילוט.
<איתמר רז: התכנית הייתה על שלושים, - - -
יעקב מרגי: תנו לה, תנו לה, בבקשה.
<אורלי טמיר: אז התכנית כללה עשרים בתי ספר יסודיים בכל רחבי הארץ.
יעקב מרגי: איך קראו לתכנית?
<אורלי טמיר: תכנית בינ"ה – בריאות, ילדים, נוער, הורים, ראשי תיבות.
<אורלי טמיר: כללה עשרים בתי ספר יסודיים בכל רחבי הארץ, מן המגזר היהודי, מגזר ערבי ובדואי.
<אורלי טמיר: היהודי כלל גם בתי ספר ממלכתיים וגם ממלכתיים דתיים.
<אורלי טמיר: לכל בית ספר שבו קרתה התרחשה התערבות הוצמד בית ספר ששימש בקרה.
<קריאה: כמה גנים היו?
<אורלי טמיר: גני ילדים היו ששה, כולם בראש העין, גם ממלכתיים, ממלכתיים דתיים.
<אורלי טמיר: כל התכנית הזו קרתה במהלך השנים 2008-2011, וההתערבות הייתה רב תחומית ורב מערכתית.
<אורלי טמיר: עיקרה היה בבית הספר וסביב בית הספר.
<אורלי טמיר: הכשרה של הצוות החינוכי, ליווי מלא שלו על ידי העוסקות בחינוך לבריאות מטעם משרד החינוך, בניית תכנית בית ספרית לאורח חיים בריא, כשהרעיון היה להטמיע את התכנים שקשורים לבריאות, לאורח חיים בריא ושינוי הרגלי חיים דרך תכני הלימוד.
יעקב מרגי: והגעתם לתובנות מן הסתמא.
<אורלי טמיר: אז כך, ההתערבות עצמה נמשכה שנה, שנה היא לא הרבה זמן, ציין את זה גם פרופ' וייס, אם רוצים לעשות התערבות היא צריכה להימשך לאורך זמן.
<אורלי טמיר: התוצאות – רואים אותן רק הרבה מאד שנים אחרי כך.
<אורלי טמיר: בתום שנת התערבות מדדנו בעיקר הרגלי תזונה ופנאי, כמובן שנמדדו גם מדדים של גובה ומשקל אבל אני הייתי שמה אותם כרגע בצד, בנושא של הרגלי תזונה ופנאי, כמו שתיית מים, העדפת מים על פני שתייה ממותקת, אכילת ארוחת בוקר, צריכת חטיפים, אז ראינו שינויים לטובה.
<אורלי טמיר: היו גם בתי ספר שבהם דווקא בקבוצת הביקורת ביצעו יותר פעילות גופנית לעומת קבוצת ההתערבות אבל, לצד כל המדדים האלה הדבר הבולט היה מידת המקובלות הרבה של התכנית, של התפיסה של התכנית בקרב הצוות החינוכי, שלקח על עצמו את הנושאים הללו כמחויבות אישית וגם המעורבות ההורית.
<אורלי טמיר: אנחנו עקבנו גם - - -
יעקב מרגי: אני רק אומר insert קטן באמצע הדברים שלך.
יעקב מרגי: כל דבר, כל טיפול שהוא נעשה בקבוצות, הוא גם קבוצת תמיכה, במיוחד פעילות גופנית, כשאתה מתחיל – עם כל הרצון הטוב, לבד, אתה מפסיק אחרי תקופה, בגלל התמדה, ואילו כשזה נעשה ביחד, בקבוצה, יש מקומות עבודה שעשו תכנית וזה הצליח.
יעקב מרגי: כשזה ביחד, כשזה קבוצתי, אין ספק שזה עדיף.
<איתמר רז: זו הייתה הצלחה, הצלחה גדולה מאד, עם השתתפות מרשימה של הילדים, - - -
יעקב מרגי: הגשתם מסקנות למשרד החינוך?
<איתמר רז: כמחקר ל p.h.d.
<איתמר רז: שניהלה דר' אורלי טמיר, זה הוגש למשרד החינוך.
<איתמר רז: נשמע אחר כך מעירית ליבנה, נעשה ניסיון להמשיך את זה ורק שתבין, לתכנית הזו הוקדשו מיליון וחצי שקלים עם מקורות פרטיים, כדי לקדם אותה.
<איתמר רז: התכנית הוגשה למשרד החינוך, היא נעשתה לאורך כל הדרך עם משרד החינוך, מתוך כוונה שילמדו את הלקחים ויטמיעו אותם במשרד החינוך.
<איתמר רז: אולי נשמע מעירית אחר כך מה קרה.
יעקב מרגי: פרופ' דני נמט.
<דן נמט: כן.
יעקב מרגי: בוא תספר לי על הקליינטים שלך, איך הם באים אליך.
יעקב מרגי: לא נראה לי שהם משפיעים עליך, ואתה לא חייב להגיב.
<קריאה: לא חסרים לו קליינטים.
<דן נמט: אל"ף, לא חסר לי, אני רופא ילדים, עוסק בנושא של השמנה כבר חמש עשרה שנה, בכפר סבא, בית החולים "מאיר".
<דן נמט: דיבר קודם פרופ' וייס על התופעה, אני חושב שמה שאתה אמרת, אדוני יושב הראש, בהתחלה, וכל הזמן חזרת אליך, שהיית יותר צעיר, אז פה צריך להבין שמדובר בתופעה חדשה - - -
יעקב מרגי: אני עושה את זה כדי להזכיר לי שאני כבר לא צעיר.
<דן נמט: אני לא אגיד עליך, אני אגיד עליי, כשאני הייתי צעיר, מה היה ההבדל בין הילדים של היום לילדים של לפני שלושים שנה?
<דן נמט: אנחנו מדברים על תופעה של שלושים שנה בסך הכול, זה כל הסיפור, אז הגנטיקה לא השתנתה, מה שהשתנה זה איך הילדים שלנו אוכלים ואיך הילדים שלנו עושים פעילות גופנית.
יוסף ג'בארין: המוצרים שנוספו.
<דן נמט: אמת, אמת.
יואב בן צור: פעם היה צימקאו שוקולד קטן, צימקאו.
<דן נמט: כשאנחנו היינו ילדים, היינו חוזרים מבית הספר, זורקים את התיק, יורדים למטה, הולכים ברגל משחקים, חוזרים הביתה - - -
יעקב מרגי: אבל גם לא הייתה מודעות.
<דן נמט: היינו עושים פעילות גופנית.
יעקב מרגי: אם אתה רוצה את האיזונים – ופה אני רוצה לסנגר, קל לי, מצד אחד אני בעדה אבל מצד שני, לא הייתה מודעות אז לא דחפנו נכון, לא דחפנו - - -
<דן נמט: לא היה צורך.
יעקב מרגי: סליחה, לא נכון, אני אספר לך עם כמה כיכרות לחם היינו באים מן המכולת כל יום, כל יום?
יעקב מרגי: זה מה שמשפחה היום צורכת בחודש.
יעקב מרגי: ודחפנו, לא אספר לך מה דחפנו לסנדוויצ'ים האלה וזרקנו את הארוחות המבושלות.
<דן נמט: אני רוצה לומר - - -
יעקב מרגי: אז יש איזונים.
<דן נמט: יש איזונים, חד משמעית, אבל יש בסופו של דבר התוצאה שאנחנו רואים אותה היום, היא שמספר הילדים השמנים במדינת ישראל עלה פי שתיים וחצי.
<דן נמט: בכיתה ה' יש לנו 13.5% מן הילדים שהם שמנים מאד, שאלת אותי על הקליינטים שלי – יש לי ילדים בכיתה ה' ששוקלים מאה וחמישים קילו וילדים בכיתה א' ששוקלים שמונים קילו.
יעקב מרגי: זה הקצה.
<דן נמט: זה לא הקצה.
<דן נמט: כי אני אומר, זה 13% מילדי בית הספר.
<קריאה: שלושה עשר?
<דן נמט: שלושה עשר אחוז מילדי בית הספר הם בטווחים האלה, 97 קילו ומעלה, זו השמנה שמסכנת את בריאותם, לא רק לא נחמדה ולא יפה ולא נעימה, כמו שהזכירו פה קודם - - -
יעקב מרגי: וזה לא גנטיקה?
<דן נמט: זה לא גנטיקה.
יעקב מרגי: חלקם גנטיקה?
<דן נמט: הגנטיקה לא השתנתה בשלושים שנה האחרונות.
<דן נמט: החלק הגנטי בהשמנה קיים אבל הוא קטן.
<דן נמט: מה שקרה הוא שהחיים שלנו משפיעים על הגנטיקה.
<דן נמט: מה קרה?
<דן נמט: אנחנו אוכלים אוכל הרבה פחות טוב, הרבה פחות מזין, הילדים שלנו יש להם הרבה פחות מקומות לשחק, - - -
<קריאה: דברים שמושכים בבית.
<קריאה: תקועים בבית.
<דן נמט: הפיתויים בבית גדולים פי כמה וכמה ממה שיש, אנחנו מקום ראשון בסלולאר בעולם והילדים שלנו, הילדים שלנו משתמשים הכי הרבה בסלולאר בעולם, ואנחנו מקום אחרון בפעילות גופנית בעולם, זה בצורה חד משמעית.
<דן נמט: אני אומר שוב, ואמרתי את זה בדיון הקודם, כל המגיפה הענקית הזו שכל העולם נלחם בה, יש על זה עבודות שמראות שהכול, בסופו של דבר, מסתכם בסדר גודל של 200 קלוריות ביום, קרי, חצי שקית של חטיף או פחית משקה, כשאתה מכפיל מאה קלוריות לאורך שנה אתה מקבל 36,000 קלוריות שהן בסדר גודל של בין 4-5 קילו בשנה.
<דן נמט: אז בסך הכול, זה מה שאנחנו מדברים.
<דן נמט: ואני מסכים עם מה שאמרו פה האנשים המכובדים, צריך להתחיל בגיל הצעיר.
<דן נמט: דיברו פה על תכניות, אנחנו עשינו תכנית נפלאה בגני ילדים לפני כמה שנים, שהוסיפה לגני הילדים פעילות גופנית ולימדה ילדים תזונה נכונה.
<דן נמט: התכנית הייתה מאד מאוד מאוד מוצלחת.
<דן נמט: הילדים עשו יותר פעילות גופנית בבית, ההורים עשו יותר פעילות גופנית, אחרי הגן, הם ירדו במשקל, או הם עלו כמו שהם היו צריכים לעלות, הם שיפרו את הכושר הגופני שלהם, שיפרו את הידע ואת ההעדפות שלהם בבית אבל, בסופו של דבר זה נפל על זה שלא היה מספיק כסף להמשיך אותה.
יעקב מרגי: אני חייב לשאול אותך שאלה, יכול להיות שאני אומר שטויות אבל זה צורך הדיון.
יעקב מרגי: הרי בכל פעולת התערבות שאנחנו נעשה נצליח למזער, לא למגר, תמיד יהיו מרדנים או שלא יעמדו בה, ואני פונה אל המערכת הרפואית, אתה, כרופא, ואני לוקח את זה, משליך מדיונים אחרים על מחלות אחרות בילדים, שמערכת הבריאות לא מתערבת בשלב הזה של הילדות.
יעקב מרגי: אדם מבוגר שיש לו שומנים בדם מקבל טיפול, ילד שיש לו שומנים בדם מקבל טיפול.
<דן נמט: היום כן.
<דן נמט: לצערי הרב, כן.
יעקב מרגי: כולסטרול, סליחה, רגע ,בוא, - - -
<דן נמט: לצערי הרב אנחנו רואים היום ילדים בגיל שלש עשרה וארבע עשרה עם מחלות שפעם היו לסבתא שלנו והם מקבלים טיפול ללחץ דם, לסוכר ולכולסטרול, בגיל ארבע עשרה וחמש עשרה, לצערי הרב.
יוסף ג'בארין: לא סכרת נעורים?
<דן נמט: לא סכרת נעורים.
יעקב מרגי: לא סוכרת נעורים, עדיין לא.
<דן נמט: לא סוכרת נעורים, לא סוכרת נעורים לגמרי לא.
<דן נמט: ואני באמת חושב - - -
יעקב מרגי: אבל זה ניתן בטח בקיצון, ברמות הגבוהות.
<דן נמט: כן, זה בקיצון אבל אני חושב שאולי זה לא יהיה נכון להגיד שהשמנה זו מחלה.
<דן נמט: ברגע שאתה אומר מחלה - - -
יעקב מרגי: אל תקח אותי לשם, אני רוצה - - -
<דן נמט: אתה מסיט ואתה אומר, כל המשרדים אומרים: כל עוד זה לא מחלה - - -
יעקב מרגי: אני לא רופא אבל תסכים אתי, אנחנו דנים עכשיו ביום הסוכרת על השמנה, כי זה אחד הפרמטרים - - -
<דן נמט: זה אחד הגורמים העיקריים.
יעקב מרגי: כי השמנה לא באה מהאוויר, בסדר?
יעקב מרגי: זה כל המרכיבים ביחד, אז אני אומר, לו יצוייר שהשמנה לא הייתה מביאה לסוכרת, הסוכרת היא תוצאה של כמה דברים לפניה, נכון?
<דן נמט: אמת.
יעקב מרגי: אז לא היינו נלחצים היום, ביום הסוכרת, מהשמנה.
יעקב מרגי: ואני בכוונה אומר את זה: צריך גם וגם וגם.
<דן נמט: יש לנו ברוך השם הרבה סיבות להילחם בהשמנה.
יעקב מרגי: צריך גם להכניס את הפעילות הגופנית, גם חינוך לתזונה נכונה, גם וגם אבל, אני לא פוטר את מערכת הבריאות מן הטיפול המונע, אני לא רוצה להיכנס לדוגמאות אבל אתה מבין למה אני חותר.
<דן נמט: אמר פרופ' וייס, זו בעיה של כולנו.
<דן נמט: זו בעיה של הילדים, של ההורים, של מערכת הבריאות, של מערכת החינוך, של משרד האוצר ועכשיו אני רוצה, תיכף ידברו פה על בתי ספר מקדמי בריאות, שלא צריכים להיות בתי ספר מקדמי בריאות, זה צריך להיות שכל בתי הספר, כל בתי הספר צריכים להיות מקדמי בריאות.
<דן נמט: פעילות גופנית צריך להיעשות בכל בתי הספר.
<דן נמט: אמר פרופ' וייס, אנחנו בדקנו כמה זמן מתוך שיעור התעמלות של 45 דקות עושים ילדים פעילות גופנית שהיא יותר מהליכה.
<דן נמט: ריצה קלה ומעלה.
<דן נמט: כבודו ינחש?
יעקב מרגי: אמרתי לך, אני שאלתי אם זה לא השתנה.
יעקב מרגי: אני יכול לומר לך, אם אני זוכר, אני צריך להתאמץ לזכור, כיתה י' שלי, מנסה לזכור כמה פעמים הקמתי - - - להכיר את בית הספר מהשכונה למטה, זה לא היה הרבה פעמים.
<דן נמט: ארבע דקות וחצי לבנות, ושבע דקות לבנים.
<דן נמט: זו כמות הפעילות.
<דן נמט: הפעילות המומלצת לילדים היום, מן הסוג הזה, שהיא יותר מהליכה, ריצה קלה ומעלה, על ידי כל ארגוני הבריאות בעולם, היא למעלה מששים דקות, במצטבר.
<דן נמט: זאת אומרת, אתה לא צריך לעשות ששים דקות, כי אם אתה הולך ברגל לבית הספר עשרים דקות זה בסדר, אם אתה עולה במדרגות זה מצוין, אם אתה מוסיף עשרים דקות בחינוך גופני זה מצוין ואם אתה אחרי הצהרים עושה עוד עשרים דקות אז אתה מסכם את זה לששים דקות.
<דן נמט: את זה אולי אנשים לא כל כך יודעים.
<דן נמט: אתה לא צריך לעשות את זה ברצף.
<דן נמט: אם אנחנו נגיע למצב שבו במערכת החינוך עושים עשרים וחמש דקות מתוך ארבעים וחמש דקות פעילות גופנית ואנחנו מוסיפים עוד ארבעים דקות אחר הצהרים אז אנחנו פותרים – ביחד עם הנושא של התזונה שידברו עליו אחר כך, הרבה מאד מן הבעיה וחוסר פעילות גופנית הוא מאד קריטי, גם בנושא של השמנה אבל גם בנושא של סוכרת.
יואב בן צור: היינו נוסעים עם אופניים לבית הספר אבל היום אלה אופניים חשמליות.
<דן נמט: אגב, הייתי עכשיו באמסטרדם, באיזושהי תכנית שעושים שם, ואין איש שרוכב על אופניים חשמליות באמסטרדם.
<קריאה: כי זה בושה שם.
<דן נמט: ופה זה הפוך.
<דן נמט: שאלתי ילד שמן למה אתה לא רוכב לבית הספר על אופניים אז הוא אמר לי: ההורים שלי לא יקנו לי אופניים חשמליות.
<דן נמט: אמרתי: אבל אופניים רגילות, הוא אומר: כל הילדים ילעגו לי.
יעקב מרגי: סליחה, אני אספר לך, אני לא מתבייש, הבן שלי בכתה י' כרגע, היה לו תחביב רכיבת שטח, הלכתי לתל אביב, בחרתי לו את האופניים כשיצאתי אמר לי מישהו, נכנס בדיוק והסתכל עליי, אמר לי: שמע, לך תעשה ביטוח מקיף לאופניים האלה, בגלל המחיר שלהם.
יעקב מרגי: שלחתי אותו לחוג רכיבה, זה לא ליד הבית, צריך להסיע אותו, זה היה בקיבוץ בארי, מחזור ראשון, מחזור שני, ואמרתי: ישתבח שמו, הוא היה עם נטייה – היום הוא כבר לא עם נטייה כי הוא עם מודעות, והנה, החברים שלו, עם המכה הזו של האופניים החשמליים, הוא עזב אותם.
יעקב מרגי: עזב את אופני השטח, וזו מכה.
יעקב מרגי: זו מכה.
יעקב מרגי: ואני, כל עוד הוא רכב והשתובב ושיחק, הייתי מבסוט.
יעקב מרגי: אמרתי: מה שהוא זולל מפה מוריד שם, אין בעיה אבל, אין לי ספק, זה אחד הדברים.
יעקב מרגי: טוב, ניתן לעוד רופא שמתמודד עם זה ולאחר מכן נפתח את הדיון.
יעקב מרגי: פרופ' אבי פורת.
<אבי פורת: שלום, אני רופא ראשי של "מכבי", פחות מתמודד עם זה אבל אני מתמודד מזווית אחרת.
<אבי פורת: אני אגיד כך, קודם כל, הזכיר לי עכשיו הדיון, שפירוש המלה דוקטור במקור הוא "טורה" וזה מורה.
<אבי פורת: פרופסור נמט עכשיו הזכיר לי למה התפקיד של רופא זה גם לחנך, כי הוא מחנך ילדים וכל הכבוד לך.
<אבי פורת: הקופות כמובן, הן אלה שהכניסו את - - -
<קריאה: דוקטור מורה?
<אבי פורת: דוקטורֶה, משמעותו מורה, אז קודם כל רופאים הם מורים, עכשיו הוא הזכיר לי את זה.
<אבי פורת: דבר שני, מי שהכניס את מדידת המשקל-גובה ואחוזונים למדינת ישראל, זה קרה רק לפני עשר שנים, הקופות הכניסו את זה.
<אבי פורת: לפני זה לא היו שום מדידות, לא היינו יושבים היום ויודעים איזשהו מספר על משקל הילדים ועל השמנה, אנחנו הכנסנו את זה מתוך הבנה של מגמה של מגיפה.
<אבי פורת: עכשיו אנחנו כבר בשיא המגיפה.
<אבי פורת: שיא המגיפה הוא, מי שמסתכל מעבר לים, אצל האמריקאים, שליש מהילדים כבר מקבלים היום ארבע חמש תרופות, כשהם בגיל ההתבגרות, ארבע חמש תרופות של מבוגרים, כולל כולסטרול, לחץ דם והכל.
<אבי פורת: אנחנו לא רוצים להגיע למצב הזה.
<אבי פורת: הקופות נחרדות מן ה'סנריו' הזה, שהנוער הזה הופך להיות כמו חולים כרוניים, אז אנחנו את חלקנו – מה שאנחנו יכולים לעשות זה מרפאות שנלחמות בהשמנה אצל ילדים, אנחנו עושים ופורסים, כמובן שאנחנו עושים דברים ואני אגיד כאן, אני אקצר, רק אגיד דבר אחד.
<אבי פורת: למדנו שבעשייה בתחום הזה כל אחד צריך לתרום את היכולות שלו ואת הפריסה שלו ואת ההבנה, אבל הקושי פה הוא שזה דורש שיתוף פעולה בין מערכת הבריאות, מערכת החינוך והרשויות.
<אבי פורת: דיברתם על גנים, אנחנו צריכים לחבר את הדברים האלה.
<אבי פורת: כשזה מגיע לחיבורים וממשקים, אז יוזמות מקומיות של כל אחד מן הגורמים לא יעזרו, כי צריך גורם אחד שמחבר את זה, אנחנו צריכים תכנית לאומית, תכנית שנתמכת, אולי עם כל הכוחות ביחד, מערכת הבריאות לבד לא תתמודד עם זה לעולם, היא חייבת את שיתופי הפעולה.
<אבי פורת: בגלל שזה מורכב לעשות שיתופי פעולה אפילו בין משרדים, בוודאי עם רשויות, אז יש לנו ניסיון קטן שמצליח אבל, צריך להרחיב את זה למודל ארצי, וגם בזה אני יכול להגיד שכל פעם שיציעו לנו מודל כזה אנחנו נתחבר.
<אבי פורת: הקופה תתחבר לכל תכנית שמחברת יוזמות, בתי ספר, גנים, מתנ"סים, כשבה יש חיבור של מערכת חינוך, בריאות ורשויות.
<אבי פורת: זה מה שאני אומר.
יעקב מרגי: יש מספר רב של מבקשי רשות דיבור, זה רק מעיד על החשיבות.
<אילנה שמלה ללום: האם אפשר בשם רשויות לדבר?
<אילנה שמלה ללום: אני רשומה.
יעקב מרגי: בשם רשויות?
יעקב מרגי: מוטי פרלמוטר, מנכ"ל האגודה הישראלית לסוכרת.
<מוטי פרלמוטר: שלום לכל הנוכחים.
<מוטי פרלמוטר: חלק מכם שהיו בדיון הקודם, שמעו מה שאמרתי אבל אני רוצה לחזור על זה.
<מוטי פרלמוטר: לפני שלש שנים ניסינו לעשות מהלך, עם יעל גרמן, ניסינו לעשות את זה גם עם מר ליצמן, להעביר איזשהו חוק מאד פשוט, כי שני השרים הנכבדים אמרו לי שתמיד יש בעיה שמשרד האוצר מתערב ולא מאפשר לתת תקציבים.
<מוטי פרלמוטר: זה היה כשדיברנו על נושא של עזרה לעמותות חולים.
<מוטי פרלמוטר: ואז הצענו חוק מאד פשוט שלא עולה לאוצר המדינה אפילו אגורה אחת וזה איסור מכירת משקאות ממותקים בסוכר במוסדות חינוך.
<מוטי פרלמוטר: זה כל כך פשוט, זה כל כך ישים, לא עולה למדינת ישראל אגורה אחת, אני לא מבין מה הסיפור של החוק הזה, למה אי אפשר לחוקק אותו ולמה אי אפשר לאכוף אותו?
יעקב מרגי: נמצאת אתנו עירית ליבנה היא תגיב.
<מוטי פרלמוטר: רגע, לפני זה.
<מוטי פרלמוטר: אני רק רוצה לחזק את מה שאמר חבר הכנסת הנכבד על חינוך בגיל צעיר.
<מוטי פרלמוטר: אנחנו אמנם מדינה יהודית אבל מותר גם להסתמך על מקורות זרים.
<מוטי פרלמוטר: במאה ה-16 היה איזשהו נוצרי אחד בשם איגנטיוס מלויולה שייסד את מסדר הישועים.
<מוטי פרלמוטר: מסדר הישועים הקים את מערכת החינוך המודרנית הראשונה בהיסטוריה, שכל בתי הספר היום וכל האוניברסיטאות בעולם מבוססים על שיטת הלימוד שהם הנהיגו והוא אמר משפט אחד שכולם מצטטים אותו: "אם תביאו אותם אלי צעירים מספיק אני אעשה אתם מה שאני רוצה" וזה משפט שאנחנו צריכים לקחת ואנחנו צריכים להתחיל את זה בגני הילדים.
<מוטי פרלמוטר: ללמד ילדים איך לאכול, מה לצרוך ואיזו פעילות גופנית לעשות.
<מוטי פרלמוטר: תודה.
יעקב מרגי: אפרת טיש.
יעקב מרגי: מקדמת מדיניות ציבורית, האגודה לסוכרת נעורים?
<אפרת טיש: כן.
יואב בן צור: אני רק רוצה להגיד לךָ שזה כבר היה במשנה: "בגיל שלש למקרא".
<מוטי פרלמוטר: אבל אנשים לא מכירים את זה.
יואב בן צור: נעשה להם הכרה יותר טובה מזו של מסדר הישועים.
יעקב מרגי: הישועים ינקו מן היהדות.
<אפרת טיש: אני רוצה לתת דגש על הילדים עם סוכרת מסוג 1 במערכת החינוך.
<אפרת טיש: אנחנו מדברים על כל נושא התזונה והמשמעות של מניעת השמנה, אבל במערכת החינוך נמצאים ילדים שמאובחנים כבר עם סוכרת מסוג 1 ונאמר גם בדיון הקודם, שזו לא מחלה שאפשר למנוע אותה, או שהשמירה על האוכל תעזור לאי- התפרצותה אבל, כל ההיערכות של מערכת החינוך בנושא התזונתי, כמובן תאפשר להם איכות חיים הרבה יותר טובה בבתי הספר.
<אפרת טיש: היום אנחנו מתמודדים עם המון בעיות עקב האירועים הבלתי נגמרים, התזונה בצהרונים, התזונה בכלל בבתי הספר שבאמת מפריעים לאיזון ולשמירה על הטיפול של הילדים האלה.
<אפרת טיש: כמובן גם אחר כך, אנחנו רואים את הדיווחים או את חוסר האיזון כבר בגילאים הרבה יותר צעירים, שזה היבט נוסף.
<אפרת טיש: חשוב כשנערכים – ומערכת החינוך נערכת בנושא כל כך משמעותי, לזכור שההשפעה היא הרבה מעבר להשמנה אלא כמובן על מחלות נוספות, שאיתן ילדים נמצאים במערכת החינוך.
<אפרת טיש: והיבט נוסף, גם לוועדה הזו הובא בעבר נושא של סייעות ועוד דברים בשאלה איך אפשר לעזור לילדים סוכרתיים במערכת החינוך, אז לפעמים יצירת סביבה מתאימה יותר תפתור הרבה היבטים אחרים שעלו גם פה.
יעקב מרגי: אני רק רוצה לומר, לפעמים תוך כדי דיונים כאלה, הרי הם לא דיונים תוססים, ושואלים: מה כבר יתנו דיבורים פה בוועדה, אז תדעו לכם, דעו לכם שלוועדות הכנסת יש השפעה רבה.
יעקב מרגי: אני אתן לכם דוגמה.
יעקב מרגי: בקדנציה הקודמת הייתי יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
יעקב מרגי: יצא לי לנהל את הדיון על מודעות להפטיטיס סי וזה היה כמה חודשים לפני כינוס ועדת סל הבריאות.
יעקב מרגי: נכון ש"וועדת הסל עצמאית" ו"לא נתונה ללחצים" וטוב שכך, כך היא צריכה להיות אבל, מה לעשות, בבני אדם עסקינן ואגלה, רק לאחרונה מישהו ידע על אותם ילדים שהריטלין והקונצרטה כבר לא משפיעים עליהם ויש תרופה אחרת, אבל כשהתחילו לדבר הנה היא נכנסה לסל.
יעקב מרגי: קיימנו דיון ובאמת הייתה נוכחות מרשימה שכל הפרופסורים מן השורה הראשונה שמובילים נכחו בדיון, וכמובן אני הבאתי מן הידע הכללי של הנושא והיה דיון ער.
יעקב מרגי: והיו גם אנשי משרד הבריאות, ואחרי כמה חודשים אותה תרופה יקרה שבמהלך הדיון חשבנו שאין לה סיכוי, כי המחיר לכל מטופל היה בסביבות מאתיים וחמישים אלף שקל ולאחרונה התבשר, שכל שבע-מאות המטופלים שזכו לטיפול וקיבלו את התרופה, נרפאו עם מאה אחוזי הצלחה.
יעקב מרגי: זו מחלה שמי שחלה בה ידע שזו תלווה אותו עד למוות, עד למוות המוקדם והנה, מאה אחוז ריפוי.
יעקב מרגי: אתם יודעים מה, אני אקח אחורה, לקדנציה הראשונה שלי, ב- 2003, החלפתי את יו"ר ועדת המדע, ושומו שמים, דרשנו להכריז "טלנטוס", זוכרים?
יעקב מרגי: וזה היה "אי אפשר" והיום מישהו חושב - - -
<קריאה: נעשה שינוי ענק.
יעקב מרגי: לכן יש את הכנסת וועדות הכנסת יכולות לביא לשיפור ולשינוי.
יעקב מרגי: לא תמיד מצליחות ולא תמיד באות לידי ביטוי, כי כמו שאמרתי הבוקר, פתחתי את העיתון, עניין את עורך העיתון לשים בעמוד שלם ויכוח קולני ומטופש בין שני חברי כנסת.
יעקב מרגי: זה מה שעניין את עורכי העיתון, עיתונים שמעצבים את מצב הרוח הלאומי שלנו, והנה, מן הבוקר, הועדה הזו וְועדות שונות של הכנסת, דנות ועוסקות בנושאים ואת זה לא מביאים לידיעת הציבור.
יעקב מרגי: והועדות הן משודרות, הן בשידור אינטרנטי, אבל מה לעשות, מחפשים את ה"צהוב", לכן אני אומר לכם, זה יום חשוב, זה דיון חשוב, אנחנו נצא גם עם מסקנות חשובות והדוברת הבאה היא מרינה - - -
<קריאה: ברשותך, רק להזכיר, מדברים פה על הגיל הרך וגילאי 0-3 הם לא תחת מערכת החינוך.
יעקב מרגי: אנחנו שואפים לאחד את זה.
יעקב מרגי: הייתי מוכן לדון אבל לא רוצה לקבל איזו נזיפה מוועדה אחרת שזה שייך לה.
<קריאה: הכול שייך, בסופו של דבר מדברים על הגיל הרך אבל - - -
יעקב מרגי: בסדר, רק להתחיל ולקצר בדיבורים כי יש הרבה דוברים ואנחנו רוצים להגיע לסיכום.
<מרינה מאיר: אני רוצה להקדים ולהגיד שמדינת ישראל - - -
יעקב מרגי: הציגי את עצמך בבקשה.
<מרינה מאיר: מרינה מאיר, אני מנהלת ארצית של תחום בריאות וסביבה באגודה לבריאות הציבור, שהיא עמותה שפועלת כארבעים שנה לקידום בריאות, איכות הסביבה וטיפול בבריאות הגוף והנפש של האוכלוסייה בישראל, על פי ערכים של שוויון.
<מרינה מאיר: אני רוצה להקדים ולהגיד שמדינת ישראל משקיעה תקציבי עתק בטיפול בתחלואה ומדי שנה משקיעה תקציבים זעומים ביותר, אם בכלל, בתחום המניעה.
<מרינה מאיר: ואולי הדבר החשוב ביותר שצריך לצאת מדיוני הוועדה – זו ואחרות, שההקצאה הממלכתית של כל משרדי הממשלה לטובת המניעה צריכה להיות שקולה, מרשימה ומשמעותית, על מנת שתוכל ליצור שינוי במציאות הקיימת.
<מרינה מאיר: אנחנו באגודה פועלים בבתי הספר ומובילים תכנית שנקראת "נאמני בריאות – כל אחד יכול כל אחד מצליח" בעשרות בתי ספר מדי שנה.
<מרינה מאיר: בחברה הערבית, בחברה היהודית, פחות בקרב החברה - - - אבל גם שם.
<מרינה מאיר: ורואים שינוי.
<מרינה מאיר: אבל מדי שנה אנחנו רואים שגם כשעוזבים את מערכת החינוך, הנסיגה בהישגים מתרחשת, מן הסתם, היא זוחלת אחורה.
<מרינה מאיר: ולכן, צריכה להיות הקצאה שנתית, תמידית, כל הזמן, כדי שההישגים האלה יישמרו לאורך שנים ויהפכו למציאות קיימת.
<מרינה מאיר: צריך ליצור מציאות שבה, בכל מוסדות המדינה ולא רק בבתי הספר, אלא בכל מוסדות מדינה, גם בכנסת ישראל, יגישו מזון בריא, כל הזמן, גם בהפסקות, גם בכיבוד הממלכתי הקיים ובוודאי במערכת החינוך.
יעקב מרגי: אני חייב לומר, אנחנו עושים סיורים בבתי ספר, לפני שהייתי בתפקיד הזה, בתפקיד יו"ר ועדת החינוך, נכנסים לבתי הספר, יש דחף של הגננות ומנהלי בתי הספר, להראות את הפינה הירוקה, "אנחנו בית ספר ירוק".
יעקב מרגי: למה עושים את זה?
יעקב מרגי: בריאות.
יעקב מרגי: במקום ללכת לתתי סעיפים, - - - אנחנו בית ספר בריא.
יעקב מרגי: צריך להכניס את זה.
יעקב מרגי: לדרג בתי ספר.
יעקב מרגי: אנחנו בית ספר בריא.
<מרינה מאיר: זה קיים.
<מרינה מאיר: אני רוצה רק להוסיף, יש פעילות ענפה שמתקיימת אבל גם בצורה ארעית ולא מספיק ממוסדת וממלכתית, גם בהתנדבות, גם בקרב ההורים, גם בהכשרת מורים, רק כשכל הזרועות האלה יעבדו יחדיו, על בסיס תקציב ממלכתי ידוע מראש, עם תכנית לאומית מתוכננת, אז תהיה מציאות שבה ילד לא ייחשף בכלל, בתוך מוסדות המדינה ובוודאי במערכת החינוך, למזון שהוא לא בריא.
<מרינה מאיר: בין אם זה - - - ובין אם זה מזון אחר שמוגש, גם בחדרי מורים בהפסקה או בישיבות צוות.
יעקב מרגי: אילנה שמלה ללום, מנהלת מחלקת בריאות בעירית אשדוד.
יעקב מרגי: בואי נשמע מה יש לכם, מה עשית.
<אילנה שמלה ללום: תודה.
<אילנה שמלה ללום: אל"ף, משרד החינוך התרבות והספורט, בעצם, אנחנו כעיר, רואים את זה ושלובים בשלושת המשרדים האלה.
<אילנה שמלה ללום: אנחנו חושבים שלעיר – אני יכולה כאן לשבח את ראש העיר שלי שחושב וגם עושה למען קידום בריאות התושבים שלו, ולא מטיל את האחריות על אחרים.
יעקב מרגי: הוא לא - - -
איציק שמולי: הוא טוען, כשתדבר אתו הוא יגיד לך: זה לא בגלל שאני רופא, אני חושב שמבחינה של ניהול עיר, גם בריאות התושבים היא בראש מעייניי.
איציק שמולי: ולראייה, העיר שלנו – דיבר הפרופסור פה על התפקיד המכריע של רשות, אז אנחנו גם עיר ששותפה ברשת ערים בריאות, לצערנו זה לא תפקיד שנכלל בשדרת התפקידים ברשויות מקומיות, אלא רק רשויות שהביעו נכונות לקדם את בריאות התושבים.
יעקב מרגי: האם את יכולה לומר לי כמה ערים הצטרפו?
<אילנה שמלה ללום: אנחנו נמצאים היום עם חמישים ושלוש רשויות ומועצות ששותפות ברשת, מתוך מאתיים חמישים ותשע רשויות, עדיין, יש לנו עבודה מרובה לעשות.
יעקב מרגי: אין סעיף תקציבי לזה.
<אילנה שמלה ללום: לא.
<אילנה שמלה ללום: זו החלטה של ראש רשות, כמה הוא מתקצב.
<אילנה שמלה ללום: הדרך עוד ארוכה.
<אילנה שמלה ללום: אין ספק, אני יכולה להגיד אולי בשיא הצניעות, שאנחנו יכולים להוות איזושהי תקווה והוכחה לכך שאם ראש עיר רוצה, הוא ימצא את המשאבים לכך וזה גם מתבטא בהרבה מאד תוצרים חיוביים בחיי התושבים.
<אילנה שמלה ללום: עיר שלוקחת על עצמה את האחריות מעצבת תרבות חדשה, היא משפיעה מאד על החינוך, יש לי פה שותפים ממשרדי הבריאות, הספורט, החינוך, אני חושבת שהם יכולים להעיד שכאשר רשות לוקחת את זה בראש מעייניה אז יש השפעה מכרעת שבאה לידי ביטוי הרבה יותר חזק, בשאלה איך בעצם מקדמים בריאות.
<אילנה שמלה ללום: אנחנו מתערבים בהרבה מאד תחומים שרשויות חושבות שאולי לא מתפקידן להתערב.
<אילנה שמלה ללום: הנושא של ספורט בבתי ספר, אז אצלנו החליטו שבגלל נתוני הפתיחה הלא טובים שיש לעיר כמו אשדוד מבחינת תחלואה, אז הוחלט שהספורט כן יהווה בסיס ראשוני לפעילות עירונית.