GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שימי אליאל: אנחנו הולכים לתהליך של ניהול עצמי, נותנים למנהלות את הכוח ואת המנדט, נותנים פדגוגיה, יש תקציב שהולך לתפעול, עשרות אלפי שקלים בלבד, אני מנסה להעביר למנהלות כדי שיוכלו לתת פדגוגיה לילדים, כדי שיוכלו להשקיע בחינוך באמת ואני לא מדבר כבר על תפעול שוטף.
יעקב מרגי: יש לך עוד מסר?
<שימי אליאל: אני אומר, פגיעה באנשים האלה, שהם באמת יד ימינה של המנהלת, בסוף זה אב הבית, אין היום יותר שרתים, את המילה הזו תורידו, זה אבות בית ומזכירות, זה כוח העבודה של הניהול של בית הספר.
<שימי אליאל: אנחנו אומרים ללכת לפדגוגיה, להשקיע בחינוך, אבל בסוף הלכה למעשה הם נמצאים שם בשורה בפנים, מול התלמידים, ביחד עם התלמידים ומול ההורים.
<שימי אליאל: אני אומר גם לחיים, אנחנו כבר דיברנו על זה גם בפורום העמיתים, אנחנו נלך להשבתה.
<שימי אליאל: אי אפשר לחיות עם זה ככה.
<שימי אליאל: אלה עובדים שלנו - - -
<חיים ביבס: חד משמעית.
איתן ברושי: אני מתנצל על ההיעדרות.
איתן ברושי: אני אולי לא שמעתי חלק מהדברים שנאמרו - - -
יעקב מרגי: בטוח לא שמעת.
איתן ברושי: אבל אני רוצה קודם כל לברך את יוזמי הדיון ולהצטער על הדיון הזה.
איתן ברושי: היוזמה מבורכת, אבל זה חבל שדנים על זה באמצע השנה.
איתן ברושי: השאלה שאני שואל את משרד החינוך, אולי אדוני היושב ראש יתקן אותי, למה נועד הקיצוץ הזה?
איתן ברושי: לאן עובר הכסף הזה?
איתן ברושי: לוקחים אותו מהחינוך לאיזה מטרות?
איתן ברושי: לשם מה הקיצוץ הזה ומאיזה סעיפים התלבטתם לקחת והחלטתם דווקא מהסעיפים האלה?
איתן ברושי: שאלה שנייה שאני רוצה לשאול, כמה כסף לא נוצל ב-2014?
איתן ברושי: כמה תרמתם למשל לתקציב הביטחון, שאתמול גדל בעוד כמה מיליארדים?
איתן ברושי: יש פה נציג האוצר?
יעקב מרגי: העיר את זה חבר הכנסת יונה.
איתן ברושי: אני אומר עריצות האוצר, האוצר בונה על תקציבים גדולים שחלקם הם של השר בהסכמים פוליטיים, הוא יודע שחלקם אי אפשר להוציא והוא יכול לתקצב בתקצוב נמוך את הסעיפים, כמו הביטחון, כי הוא יודע שאין לו רזרבה שהוא כבר יתכנן עליה.
איתן ברושי: כבר מתכננים את 2015.
יעקב מרגי: איתן, אמרת 'תרמתם', זה היה רצוני?
איתן ברושי: לא, ברגע שיש אי ניצול תקציב - - -
יעקב מרגי: כשאתה אומר תרמתם, הייתה העברה עכשיו, זו הייתה תרומה?
איתן ברושי: המילה תרומה היא בביקורת.
יעקב מרגי: לא ראיתי את המרכאות.
איתן ברושי: לא שאלו את המנכ"לית.
איתן ברושי: מה שקורה, שהאוצר - - -
יעקב מרגי: לא, יש מצבים ששר מסכים להעביר.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, זה לא חדש, האוצר בונה על אי ניצול ומעביר את זה לאן שהוא מחליט, אחר כך הוא יכול בתקציב קטן לביצוע גדול בסעיפים שלא היה לו סיכוי לקבל מקודם.
איתן ברושי: אבל אני לא נכנס לוויכוח על גודל תקציב הביטחון, אי ניצול התקציב במלואו יוצר מקור לחינוך ולא לדבר אחר.
איתן ברושי: אני מעריך, תגידי לי אם אני טועה, שאתם לא יכולים להיות גמישים, להעביר תקציב, למשל בינוי שלא נוצל, להעביר אותו לתקציב אחר במשרד החינוך.
איתן ברושי: מה שקורה, אדוני היושב ראש, כשאומרים עריצות האוצר, כדי להעביר מסעיף לסעיף הם צריכים אישור האוצר, האוצר לא נותן להם, מה שאני חושב שהגיע הזמן שנשלול את הסמכות הזאת מידי האוצר.
איתן ברושי: לכן אני חושב שאי אפשר לקיים את הדיון הזה בלי לדון לעומק בנקודות האלה.
איתן ברושי: כי אדם נורמלי שמנהל עיר או מועצה, וביבס יודע, מקסימום הוא יכול בעצמו, או לשאול ועדה כספית, או את מליאת הרשות, האם הוא יכול להעביר כסף מסעיף לסעיף.
איתן ברושי: פה יכול להיות מצב, אני מניח, נעה, שבבינוי לא ניצלתם את כל הכסף - - -
<קריאה: נכון, 120 מיליון לא נוצל.
<קריאה: ועוד 40 מיליון שקל - - -
איתן ברושי: הנה את רואה, בלי שיש לי את הנתון, יש סעיף מוגבל בבינוי, יש כאן מגבלות שלא תלויות בכם, אז נגיד שלא נוצל במקום כי לא היה תב"ע, לא משנה, לא נוצל הכסף, אז הוא הולך לביטחון, עם כל הכבוד.
איתן ברושי: אבל אצלנו החינוך הוא לא פחות מביטחון.
איתן ברושי: לכן, אדוני יושב ראש, אני חושב שאי אפשר לקבל החלטה כזאת וצריך לעשות כאן דיון נוסף שבו יפרטו את השיקול, אל"ף, לאן לוקחים את הכסף, בי"ת, מי קבע מאיפה לוקחים את הכסף, ובעיקר למה לא לקחת את היתרות של 2014 ולהשאיר אותם בחינוך, גם אם צריך להביא לכאן את שר האוצר.
יעקב מרגי: ראש מועצת טבעון.
יוסי יונה: אבל אפשר לשמוע את התשובה?
יוסי יונה: שאלות מאוד טובות נשאלו, אני חושב.
יעקב מרגי: הם לא יילכו הביתה בלי לתת תשובה.
<דוד אריאלי: אחד הדברים שהכי מטרידים אותנו, שהשיח עם משרדי האוצר והחינוך הוא בעצם שיח של שוק, אין בו רמה גבוהה של אמינות, יש בו נושאים ונותנים שכל אחד בעצם מנסה לעבוד על השני ואנחנו בדרך כלל, אלה שבאים עם נתוני האמת, אנחנו לא מרגישים את ההדדיות, הרבה פעמים אתה מרגיש שאתה בא כמו איזה ילד נזוף לבקש דמי כיס, אומרים לך 'לא, לא, לא' ופתאום כן.
<דוד אריאלי: אגב, הדוגמה הטובה ביותר זה דוגמת הצמצום בכיתות, שעד שיו"ר המרכז לא הפעיל עוצמה וגם אתם, אגף החינוך, עד שזה לא קרה, בעצם לא חל השינוי.
<דוד אריאלי: נוצרת כאן תרבות שיח נוראית, תרבות של צעקנות, תרבות של מי שצועק יותר - - - זה לא ראוי וזה לא מכובד וזה לא מצליח ליצור איזה הסתכלות שהיא יותר חזונית.
<דוד אריאלי: צריך להבין שהרשויות המקומיות הן הקבלן, הן המוציא לפועל של משרד החינוך.
<דוד אריאלי: אני יכול להגיד לך כראש רשות, אני לא מרגיש שמישהו מוקיר אותי או מכבד אותי על זה.
<דוד אריאלי: אני מרגיש יריקה בפרצוף.
<דוד אריאלי: שולחים חייל לקרב, לא מציידים אותו - - -
יעקב מרגי: מה, אמא שלך לא אמרה לך כשהלכת להיות ראש שאל תצפה לזה?
יעקב מרגי: אתה מכיר את הסיפור החסידי ההוא, שאחד עשה טובה לחברו וכשסיים לעשות אותו הוא נתן לו אבן קטנה, הוא אומר לו 'מה זה?' הוא אומר לו 'בדרך כלל, חוק בטבע, אחרי שעושים טובה למישהו הוא הופך להיות כפוי טובה, לפחות - - -
<דוד אריאלי: צריך להבין, לא עובר יום, באמת, מבלי שראש רשות חווה מורים שמתקשרים לנייד הישיר שלו.
<דוד אריאלי: הם לא מתקשרים לפקידי משרד החינוך, הם לא מתקשרים למנהלת המחוז, הם פונים אלינו, אנחנו הכתובת.
<דוד אריאלי: אנחנו לא צריכים - - -
יעקב מרגי: חשבתי שהם פונים רק אליי.
<דוד אריאלי: אנחנו לא צריכים להרגיש כמו חייל שנשלח לקרב ללא נשק.
<דוד אריאלי: הדיון היום הוא סימפטומטי, אז אני באמת פונה אליך, אדוני היושב ראש, גם אתה לא צריך להיות כמו איזה שהיא גננת שבאים הילדים אליה וצועקים חמס על דברים כאלה ואחרים שנגרמו לרשות המקומית ופגעו בה.
<דוד אריאלי: וזה כל הזמן קורה.
<דוד אריאלי: אתה מנוסה וותיק ואתה רואה את זה כל הזמן.
<דוד אריאלי: ושוב אני חוזר לדוגמת הכיתות הקטנות, שעד שלא הייתה התערבות אז לא קרה כלום.
<חיים ביבס: אל תדאג, אתה תשלם את זה עד תום.
<חיים ביבס: אין מתנות בחינם אצלנו.
<דוד אריאלי: בדיוק.
<דוד אריאלי: אז אני מבקש, עצם העובדה שאנחנו מרגישים שאין שקיפות, עצם העובדה שאנחנו חשים את זה, זו בעיה מאוד מאוד גדולה, וכדי להשיג את זה יש חובת הוכחה שחלה על משרדי האוצר והחינוך וזה לא קורה.
<דוד אריאלי: אז מהבחינה שלנו, ככל שאנחנו נרגיש שאנחנו יותר נשלחים לקרב עם ציוד ראוי אנחנו נרגיש יותר משתפי פעולה וכך בסופו של דבר אנחנו נלך למטרת העל, שכולם נגעו בה, וזה טובת ילדי ישראל.
יעקב מרגי: יש מישהו סביב השולחן שרוצה עוד להתייחס?
<ברק לוי: שלום, אני ברק לוי מעיריית ירושלים, ממונה על ההכנסות.
יעקב מרגי: אנחנו בבוקר חשבנו שיש לכם רק הוצאות.
<ברק לוי: קודם כל משפט ראשון כפתיחה, קצת חבל לי שמי שיושב פה וחוטף את כל ההתנגדות זה מזרחי, שאנחנו יש לנו הרבה עניינים עם המשרד - - -
יעקב מרגי: הוא לא נראה סובל כזה.
יעקב מרגי: יושב לו ככה.
יעקב מרגי: הוא חושב שאתה סובל.
<ברק לוי: יש לנו הרבה עניינים עם המשרד, אבל כל מה שקשור לקשר עם דודי, אז באמת מבחינת שקיפות וכו' הוא עשר מבחינתנו, ברמה האישית.
<חיים ביבס: אתה אומר שכל מענק האיזון שקיבלתם - - -
יעקב מרגי: חיים, לא.
<ברק לוי: לגבי הקיצוץ - - -
יעקב מרגי: אני יודע, בדרך כלל כשמתחילים בקומפלימנטים בהתחלה בא אחרי זה ה - - - אז מה אתה קופץ?
יעקב מרגי: חכה, תן לו.
<ברק לוי: לגבי הקיצוץ, הקיצוץ הזה הוא קיצוץ קשה מאוד מבחינתה של עיריית ירושלים.
<ברק לוי: לפי הערכות שלנו כ-13 מיליון שקל.
<ברק לוי: קשה מאוד ומיוחד בתקציב 2016.
<ברק לוי: אני מניח שחלקכם יודעים, שומעים לפחות בתקשורת, עיריית ירושלים עוד לא אישרה תקציב ל-2016, אנחנו עומדים להתחיל ב-1 חלקי 12, כמובן מהסיבה שאנחנו לא מצליחים עדיין לאזן את התקציב.
<ברק לוי: 13 מיליון שקל קיצוץ בחינוך כרגע בשלב הזה מרע עוד יותר את מצבנו.
<ברק לוי: אני לא אכנס מבחינת המשרד לבוא ולהחליט איפה נכון לעשות את זה.
<ברק לוי: כמובן הם מכירים יותר טוב ממני את הנושאים.
<ברק לוי: אבל מה שכן, לפחות במגמה - - -
יעקב מרגי: אתה אומר, לא מאצלי.
<ברק לוי: לא, זה הדבר, אנחנו מוכנים לשאת בכל דבר, אבל אני אומר, כמובן אנחנו מעדיפים שלא יהיה, אבל אם כבר קיצוץ, לפחות מן הראוי היה לעשות אותו בדברים שאנחנו יכולים להפסיק אותם.
<ברק לוי: זאת אומרת שרתים ומזכירים, אף אחד לא יילך מחר בבוקר ויפטר שרתים - - -
<חיים ביבס: למה לא?
<ברק לוי: לדעתי - - -
<חיים ביבס: עיריית ירושלים יצאה בהודעה אתמול שהיא הולכת לפטר מאות עובדים.
יעקב מרגי: אבל זה תהליך.
<ברק לוי: זה לאו דווקא בגלל העניין הזה, אנחנו בבעיות יותר קשות מעבר לעניין הזה, כמו שאמרתי, זה מרע את מצבנו.
<ברק לוי: אם המשרד רוצה להיות הוגן ובאמת לבוא ולקצץ, שיקצץ בדברים שאנחנו יכולים להפסיק.
<ברק לוי: בואו תקשיחו את הקריטריונים בהסעות, לא נסיע תלמידים.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני לא מסכים איתך.
יעקב מרגי: מה לעשות, אני יושב פה באמצע ולא מהאו"ם, יושב פה כמי שיש לו דעה, מי שחושב שצריך ל - - -
<ברק לוי: לבטל את הקיצוץ.
יעקב מרגי: אל"ף, צריך לבטל את הקיצוץ.
יעקב מרגי: אני מצפה מחיים, גם מאנשי המשרד, וחזרתי על זה 20,000 פעם, זה פינטס, זה כלום, זה נקודה - - - אני אומר לכם חד משמעית, אני מצפה לשמוע מכל הגורמים כאן.
יעקב מרגי: רבותיי, איך אמר ההוא?
יעקב מרגי: משוגעים, רדו מהגגות, זה כולה 150 מיליון ₪ מתוך 50 מיליארד.
יעקב מרגי: תתכנסו לעוד מקצה שיפורים.
יעקב מרגי: אף אחד לא יכול לברך על הקיצוץ הזה.
יעקב מרגי: נעה, אף אחד לא יכול לברך כאן היום על הקיצוץ, אנחנו יכולים לברך על המגמה שהייתה ותמשיך, של עלייה בתקציב משרד החינוך, כן, אני יכול לברך על הרבה דברים טובים שקורים במשרד החינוך, אבל אני יכול לבקר גם דברים שקורים, כנ"ל גם בשלטון המקומי.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, רבותיי, זה מה שייקרא מהדיון הזה, תתכנסו לחפש פתרונות אחרים.
יעקב מרגי: אם תרצו עזרה, אני מוכן להתנדב, אני אדם אמיץ, אני יודע לשחוט פרות, אני לא למדתי שחיטה, אבל יודע לשחוט פרות תקציביות וגם פרות קדושות שקשורות - - -
יעקב מרגי: אני אומר לכם בצורה חד משמעית.
יעקב מרגי: תשובות, משרדי הממשלה, בבקשה.
<נעה היימן: לשאלות של חבר הכנסת ברושי, כפי שהסברנו בהתחלה, הקיצוץ הזה הוא לא משהו חדש שקרה בחודש-חודשיים האחרונים, בעצם בעת אישור התקציב בממשלה ובכנסת הקיצוץ הזה כבר נלקח בחשבון בעת בניית התקציב, כך שהשאלה למה הכסף הולך היא השאלה מה כולל התקציב החדש לשנים 2015-2016.
<נעה היימן: הקיצוץ נעשה בשנת 2016, אז השאלה היא איזה תוספות ניתנו בתקציב המדינה לשנת 2016.
<נעה היימן: כידוע, כאשר בונים את התקציב עושים איזה שהוא כינוס של כלל המספרים, רואים מה כלל ההתחייבויות של הממשלה, כלל הרפורמות, השינויים, הבקשות והדרישות החדשות של השרים ומצד שני מתחילים לשחק עם המספרים כדי לנסות לחשוב מאיפה להתכנס שוב.
<נעה היימן: אין קסם בבניית תקציב, אם זה היה קל היינו בוחרים בדרך הקלה, אבל לצערנו זה לא קל.
יוסי יונה: אני אנסה לחדד, ברשותך.
<נעה היימן: זה היה לשאלה הראשונה שלו.
<נעה היימן: אני אומרת, הכסף הולך כחלק מבניית תקציב 2016 לכל התוספות שניתנו לכל המשרדים מתקציב 2016.
<נעה היימן: להזכירכם, התקציב גדל משנה לשנה, התקציב לא צומצם ביחס לשנה שעברה, לא במשרד החינוך ולא במרבית המשרדים, בטח לא במשרדים החברתיים.
<נעה היימן: זה דבר ראשון.
<נעה היימן: לגבי העברות סוף שנה ושאלות הפיתוח.
<נעה היימן: בבניית תקציב באופן כללי ובטח בבניית תקציב פיתוח נלקחות הרבה מאוד הנחות.
<נעה היימן: אני אתן דוגמאות, למשל על עולם השכר.
<נעה היימן: כשאנחנו באים לתקצב בתחילת השנה את התקנות הגדולות, למשל של שכר המורים, אנחנו צריכים להניח כמה תהיה המשכורת של כל מורה.
<נעה היימן: מצד אחד זה לכאורה קל, כי יש הסכמים קיבוציים ואנחנו אמורים לדעת כמה כל מורה מקבל, אבל זה לא פשוט, מדוע?
<נעה היימן: כי מספיק שמורה עשה, למשל, השתלמות, אז הוא זכאי עכשיו לגמול השתלמות שמעלה את שכרו.
<נעה היימן: זו דוגמה קטנה לסוג השינויים שקורים במהלך שנה שאנחנו לא יודעים לצפות אותם ולכן אנחנו מניחים הנחות.
<נעה היימן: אין דרך אחרת לבנות את התקציב.
<נעה היימן: כנ"ל בתקציב הפיתוח, איך עובד הפיתוח?
<נעה היימן: בתקציב הפיתוח אנחנו קודם כל נותנים הרשאה להתחייב, מה זה אומר?
<נעה היימן: אנחנו אומרים לרשות מקומית, 'אנחנו מכירים לך בצורך לבנות כיתה, אנחנו נותנים לך אישור עקרוני לצאת לדרך.
<נעה היימן: ככל שתראי לנו באבני דרך מסודרות שביצעת התקדמות אנחנו נעביר לך את הכסף'.
<נעה היימן: בתחילת שנה אנחנו לא יודעים כמה - - - ושוב, מדובר באירועים, המון אירועי מיקרו, כל כיתה, כל רשות, יש לנו מודלים, יש לנו הנחות.
יוסי יונה: יפה, אני חייב להפסיק, כי הדיון שלך הוא כן והוא פתוח.
יוסי יונה: בכל זאת, גם כשיש לך איזה שהוא מודל סטטיסטי על בסיס של שנים עברו, ישנו איזה שהוא מתווה, יש איזה שהיא אלסטיות בהסכמים כאלה ואחרים ואת יודעת מהעבר שהניצול לא היה מקסימלי.
יוסי יונה: לכן כשאנחנו באים ומבקשים מכם, באמת מבקשים מכם לבחון מחדש את הקיצוץ הזה, להיות יצירתיים ולחשוב, על פי המודלים שיש לכם, מה הם המקומות שאתם יכולים לשער שלא יהיה ניצול מקסימלי של התקציב ובכך למנוע את הקיצוץ הזה.
יוסי יונה: בסופו של דבר, שימי לב, אם זה אכן יהיה, הרי שהקיצוץ באופן עקרוני עומד על כנו.
יוסי יונה: אתם תקצצו, או לא תשתמשו יותר ממה שניתן לכם, אבל תוכלו לספוג אותו באיזה שהוא סעיף שלא בוצע.
יוסי יונה: זה מה שאנחנו מבקשים מכם בכנות ובהבנה ובנכונות שלכם לעשות את זה.
<נעה היימן: גם אני, עם כמה שנהנים לצייר את פקידי האוצר כאנשים רעים עם קרניים, גם לי כואב כשמקצצים.
<נעה היימן: אני לא שמחה לקצץ - - -
יעקב מרגי: נעה, אל תתרגשי מזה.
יעקב מרגי: גם אנחנו רעים לפעמים כש - - -
<נעה היימן: אני חלילה לא מתרגשת.
יוסי יונה: נעה, לא ראיתי שום קרן.
יוסי יונה: אין שום קרן.
<נעה היימן: לכן הפתרון של קיצוץ קודם כל הוא תמיד הפתרון האחרון והפתרון של קיצוץ בחינוך או בכלל בשירותים החברתיים, מבחינתי חינוך, רווחה, בריאות, שירותים חברתיים בכלל, הם באותה שורה והם תמיד יהיו - - -
יעקב מרגי: אני יכול להיות גאה בכך שבתקופת כהונתי כשר הושת כמעט כל שנת תקציב קיצוץ רוחבי, מה שנקרא פלאט, אבל תמיד הייתה החרגה, חוץ מרווחה וחינוך.
<נעה היימן: הדבר הראשון שאנחנו עושים כשאנחנו באים, גם לדיונים מול משרד החינוך על קיצוצים וגם אצלנו, עוד לפני שאנחנו מתחילים בדיונים מול המשרד, זה לבחון היכן ניתן להתייעל, לבדוק את המודלים הסטטיסטיים, לבדוק היכן יש תתי ביצוע.
<נעה היימן: זה הדבר הראשון שאנחנו עושים לפני בכלל - - -
יעקב מרגי: דווקא כאן אני רוצה להיכנס ואני הולך לומר לך שבקריאות שלי בסיכום זה מה שיהיה.
יעקב מרגי: מאחר שהקיצוץ הוא ל-2016 צריך לבחון את המתווה, להתכנס ולבחון, כי אני חושב שבסוף בסוף אין יש מאין בקטע הזה, אלא אם כן, הנה אומרים לכם, אין ספק שצריך לייצר מענה חלופי.
יעקב מרגי: צריך לראות ואני מאמין שאפשר למצוא מענים חלופיים.
יוסי יונה: היושב ראש, ננסח את זה אחרת, אנחנו בטוחים באופן מלא ביצירתיות שלהם.
יעקב מרגי: אני לא בונה על ניסוחים מעורפלים.
<נעה היימן: משפט אחרון, אם תסתכלו על ההעברות התקציביות של השנים האחרונות תראו שתקציב החינוך גדל ביחס לתקציב המקורי שלו במהלך שנה.
<נעה היימן: זה אומר, שוב, אני לא מדברת על פה סעיף, שם סעיף, אני אומרת שברמת המקרו תקציב חינוך, אין בו עודפים שבסוף שנה אנחנו יכולים לבוא ולקחת, אלא בסוף השנה התקציב תמיד יותר גדול מתחילת השנה.
יוסף ג'בארין: כבוד היושב ראש, נעה, רק קשה לי להאמין שמספר כזה מכובד של חברי כנסת, נציגי ועדת החינוך של הכנסת, השלטון המקומי, יו"ר ועדת החינוך, נציגי וראשי רשויות מקומיות, אם לא נצליח בעקבות דיון כזה לשכנע אתכם לשנות את ההחלטה הזו של 150 מיליון, אני חושב, לא יודע, מה אנחנו עושים בוועדת הכנסת.
יוסף ג'בארין: אני שואל בשיא הרצינות.
יעקב מרגי: אני אענה לך, בסיכום אתה תשמע מה אנחנו הולכים לעשות.
<דוד אריאלי: משפט קצר.
<דוד אריאלי: משהו שחשוב להבין, בצעד הדרישה הזאת אנחנו צריכים להתייחס בתקציבי 2016 לדברים רבים נוספים.
<דוד אריאלי: בשניים נגענו, שזה ההשתתפות שלנו בסוגיית צמצום הכיתות, שהיא משמעותית, ה-20% של הסייעת השנייה - - -
<נעה היימן: השתתפות בצמצום הכיתות - - -
<דוד אריאלי: יש השתתפות עקיפה.
<דוד אריאלי: האמיני לי, אולי לא בכסף ספציפי, אבל היא בשווה כסף.
<דוד אריאלי: יש השתתפות ישירה ב-20% של הסייעת השנייה ובצד זה יש גזרות רבות מאוד של השלטון המרכזי על השלטון המקומי שקשורות בעובדה שחלק גדול מהשירותים ממומנים על ידי ארנונה, על ידי הכנסות עצמיות, של הרשויות המקומיות.
<דוד אריאלי: למה זה מתגלגל?
<דוד אריאלי: את זה אני אומר בעיקר לאוצר, כועסים כשב-30 ביוני שיש לפעמים 150 בקשות להעלאות חריגות בארנונה.
<דוד אריאלי: איך אתם כועסים?
<דוד אריאלי: אתם מייצרים נטלים אדירים, אנחנו מממנים את החינוך, את הרווחה, את הדת, משלמים כספים לפיקוד העורף - - -
<דוד אריאלי: עוד משפט אחד.
יעקב מרגי: אבל הבנו את זה.
<דוד אריאלי: אולי לא לכל אחד זה ברור כמוך.
<דוד אריאלי: היטלי הטמנה וסכומים אדירים שנצבעים מההכנסות העצמיות של הרשות.
יעקב מרגי: דודי אמסלם יכעס עליי שאתה מעלה את זה בשולחן שלי.
<חיים ביבס: בדיוק, אנחנו נעלה את זה אצל דודי.
<חיים ביבס: אל תדאג, גם שם נעשה דיון.
<דוד אריאלי: אבל האוצר חייב להבין שזו מערכת הוליסטית, בהסתכלות מערכתית הם יבינו שזו שגיאה ויבטלו את הקיצוץ הזה.
<דוד אריאלי: תודה רבה.
יעקב מרגי: תודה רבה, אני חושב שפחות או יותר מיצינו את הדיון.
יעקב מרגי: דודי, רצית משפט.
<דודי מזרחי: שני משפטים.
<דודי מזרחי: אני חושב שכל מה שנוגע לסוגיה של הקיצוץ, כיסינו את כל הנקודות, יש דבר אחד שעלה כאן בעיקר מטעם הרשויות המקומיות ואני מבין שזה דיון בהקשר של קיצוץ ולא הייתי מצפה שתגידו דברים אחרים, אבל עדיין בכל זאת צריך להגיד, אנחנו מנהלים במשותף את המערכת, אני חושב שזה גם מה שאתה ציינת - - -
<חיים ביבס: זהו, שלא.
<דוד אריאלי: לא במשותף - - -
יעקב מרגי: דודי, רק שנייה.
<דוד אריאלי: זה אדונים ומשרתים, זה לא במשותף.
יעקב מרגי: דודי, אני זוכר אותך כראש מועצה מתון.
<חיים ביבס: הוא רגוע נורא, אבל החינוך בוער בעצמותינו.
<חיים ביבס: אנחנו לא נוותר על החינוך גם במלחמת עולם.
יעקב מרגי: משקיף על נחל ציפורי, מה אתה עכשיו נהיית לי פה מתלהם?
יעקב מרגי: תקשיב, דודי, אני אענה לך, הם הפוך, הם אמרו בצורה שלא הסכמתי איתה, אני אומר לך, אל תאמין להם, לא מאמינים למה שהם אומרים.
יעקב מרגי: הם אמרו לך בצורה מפורשת, אנחנו לא מנהלים במשותף, תעזבו אותנו, תשחררו אותנו, או שתביאו הכול או שתיקחו הכול.
יעקב מרגי: הם אמרו לך את זה בצורה, הם ביקשו גט כריתות.
<דודי מזרחי: 90% מהמימון לחינוך במדינת ישראל הוא מימון של מדינת ישראל.
<חיים ביבס: לא נכון.
<חיים ביבס: מה לעשות, אנחנו מבינים בין 25% ל-30% מהבית.
<חיים ביבס: אני מביא רק לחינוך 90 מיליון שקל, על מה אתה מדבר?
<חיים ביבס: אתה מוכר נתונים לא נכונים.
<חיים ביבס: אני אתן לך דוגמה קלאסית למה אני אומר לא יהיה.
<חיים ביבס: הם הכניסו אותנו לפרויקט מחשוב - - -
יעקב מרגי: תן לי לומר את זה.
<חיים ביבס: הם הכניסו את כולנו להריון, ברחו חזרה, מה קרה?
<חיים ביבס: אין טכנאים, אנחנו ביטלנו את הנושא, כל המחשוב יורד לטמיון.
<חיים ביבס: זה משרד החינוך.
<חיים ביבס: חינוך אנחנו עושים, לא הם.
יעקב מרגי: תקשיבו, זה ויכוח שלא ייגמר כאן.
יעקב מרגי: כשאתה אומר 90% אתה צודק, כשהוא אומר 'לא נכון' הוא צודק, כי כל אחד - - - שניכם מתייחסים לנתונים.
יעקב מרגי: יש את שכר ההוראה, שכר המורים, אתה צודק בזה, אבל בוא תקשיב, בסוף בסוף בסוף יש קיצוץ.
יעקב מרגי: זה לא שעכשיו יש משא ומתן, יש גידול בתקציב ואתה אומר לו 'אני לא מגדיל לך ב-150 מיליון'.
יעקב מרגי: יש קיצוץ של 150 מיליון שקל מדבר שכבר רץ, חי וקיים.
יעקב מרגי: אף אחד לא יעמוד וימחא לך כפיים, בצדק.
יעקב מרגי: לכן אני לא מתרגש מהאמירות האלה, 'עזבו אותנו'.
יעקב מרגי: אמרתי כבר מה דעתי, לא כולם דוגמה אישית טובה.
יעקב מרגי: יש דברים טובים בשלטון המקומי, הם עושים.
יעקב מרגי: נכון, השלטון המרכזי משית עליכם לפעמים מטלות בלי לשפות אתכם, נכון, כן, יש עוד הרבה מה לתקן - - -
<דודי מזרחי: צריך להגיד את הדברים הטובים לצד הרעים.
<דודי מזרחי: גם אם לא הכול - - - יש שיתופי פעולה לאורך השנים - - -
יעקב מרגי: דודי, אין פה טובים ורעים.
<דודי מזרחי: יש שיתופי פעולה הדוקים ו - - -
יעקב מרגי: משפט סיכום, בבקשה, חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו.
ענת ברקו: מה שאני רוצה לומר, אני מצטערת שלא הייתי בדיון, כי הייתי בדיון אחר, אבל - - -
יעקב מרגי: הפסדת הרבה, אני יכול לומר לך.
ענת ברקו: מה שאני רוצה לומר, זה שיש עלייה במתן תקציבים לחינוך זה משהו שנובע גם מרוח הזמן והצרכים הם אלו שהשתנו והם גדלים, אבל יחד עם זה אני חושבת ששכר הוראה אי אפשר לבחון אותו בהיבט התקציבי כי שכר הוראה הוא משהו שמשתנה ויש הרבה פרמטרים אחרים שאנחנו רואים בשלטון המקומי ושיתופי פעולה מצד אחד ובהמון מקרים גם התנגשויות בין שני גופים שכל אחד מושך לכיוון אחר.
ענת ברקו: לצערי הרב, גם בתכנים החינוכיים.
ענת ברקו: רואים את זה בעיריות, אני רואה את זה כאמא לילדים.
ענת ברקו: הדברים האלה עולים.
ענת ברקו: אני חושבת שטבעי שהתקציבים של החינוך יגדלו ואני חושבת שנצטרך במשך השנים יותר טכנולוגיות, יותר כסף, אלה דברים שדורשים, כולל התחזוקה שלהם.
ענת ברקו: זו לא חוכמה רק לתת ולהזדכות על העניין.
<חיים ביבס: נכון, זה מה שהם עושים.
יעקב מרגי: הוועדה שמחה לראות את מגמת הגידול בתקציב משרד החינוך בשנים האחרונות, 2012 עד 2015.
יעקב מרגי: הוועדה ערה לכך שהאוצר השית קיצוץ רוחבי על משרדי הממשלה והחינוך בכלל הקיצוץ ולאחר שהקיצוץ הזה נכפה על המשרד, על המשרד והמרכז לשלטון מקומי להמשיך את המאמצים המבורכים למזער את הנזק בקיצוץ לשלטון המקומי, כפי שהיא הצליחה לצמצם מחצי מיליארד ₪, ואנחנו מברכים על כך, ולהעמיד אותו על 150 מיליון ₪.
יעקב מרגי: אנחנו מבקשים למצוא את הדרך לביטול הקיצוץ בסעיפי השירותים, קרי מה שביקשתם, מזכירות ואבות בית, ולבחון מתווה חלופי שלא יפגע באופן ישיר במתן השירותים לחינוך של המרכז לשלטון המקומי.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום, ביוזמתה של חברת הכנסת דוקטור ענת ברקו: פעילות ארגוני זכויות בבי"ס – הרצאות על פליטים וביקור במתקן חולות.
יעקב מרגי: לפני שאני אעביר את רשות הדיבור ליוזמת, חברת הכנסת ענת ברקו, לכאורה זו כותרת חיובית מאוד.
יעקב מרגי: מה רע בללמד תלמידים על זכויות אדם, על הומניזם ובכלל לחשוף אותם לוויכוח הציבורי שיש בחברה הישראלית סביב, נקרא לזה, מהגרים/מסתננים/עובדים זרים/מהגרים – אני חושב שזו סוגיה שצריך לברר אותה, אבל אם חברת הכנסת דוקטור ענת ברקו מבקשת ליזום דיון בנושא, אז מסתמא יש בזה דברים שהם מעבר לניסיון ללמד את ילדנו תלמידנו, זכויות מה הם.
יעקב מרגי: בבקשה חברת הכנסת ענת ברקו.
ענת ברקו: תודה רבה אדוני היושב ראש, בוקר טוב לכולם.
ענת ברקו: הדיון הזה בעצם בא כמענה למספר פניות שקיבלתי בנושא הזה.
ענת ברקו: בעצם לוקחים היום ילדים צעירים, אפילו בתי ספר יסודיים, לסיורים במתקן חולות, בגני ילדים ובכל מיני מקומות כאלה.
ענת ברקו: עכשיו אני עושה הפרדה בין היותי אם - - -
יעקב מרגי: כשאת אומרת גני ילדים, מה?
ענת ברקו: גני ילדים של ילדי מסתננים וכו'.
ענת ברקו: הנושא של זכויות אדם הוא נושא חשוב בצורה בלתי רגילה ואני בעד לחשוף גם ילדים לנושאים של זכויות אדם, הומניזם אוניברסאלי פרטיקולרי וגם לגבי בני עמנו ומדינת ישראל ללא קשר, כולל לימודים של לימודי האזרחות וכו'.
ענת ברקו: אבל לקחת ילדים מהסוג הזה, אני יכולה לעלות שאלה בפני האנשים שנמצאים כאן, אני קרימינולוגית, למה לא לקחת ילדים לסיורים בבתי כלא, למה לא לקחת ילדים לפגוש נרקומנים- ילדי בתי ספר יסודי אני מדברת – למה לא לקחת ילדים לפגוש רוצחים ולשמוע למה הם הגיעו לזה, למה לא לקחת ילדים ולחשוף אותם לכל תחלואי העולם.
ענת ברקו: יש כאן חוסר איזון.
ענת ברקו: בעצם יש ויכוח, רוב האנשים הללו לא קיבלו הכרה כפליטים אלא כמהגרי עבודה.
ענת ברקו: מדינת ישראל שהיא מדינת חוק פתחה את שערי בית המשפט העליון בפניהם ועושה בדיקה פרטנית לגבי כל פנייה ופנייה.
ענת ברקו: לכן זו סוגיה משפטית מורכבת, זה לא שלוקחים ומציגים בפני הילדים את כל הדברים ואת המורכבות של הסוגיה הזו.
ענת ברקו: אני חושבת שקשה לילדים להכיל מורכבות מסוג זה.
ענת ברקו: לא לכל דבר אנחנו חושפים ילדים, יש איזה הבשלה שהיא קוגניטיבית, גם נפשית וגם איזה בגרות כדי להכיל את הדברים הללו.
ענת ברקו: לכן המציאות הפשטנית שמציגים אותה בפני הילדים מונעת ממניעים אידיאולוגיים, לא תמיד עם מניעים שעולים בקנה אחד עם החוק או עם טובתה של מדינת ישראל.
ענת ברקו: אני חושבת שגם לא חושפים את המורכבות ואת הקושי של הדיירים בדרום תל אביב או במקומות אחרים שהחיים שלהם הפכו לסיוט.
ענת ברקו: תראו, יש מרכיב נוסף שאני רוצה לעלות אותו ולא כל כך מדובר בו.
ענת ברקו: אני יכולה לומר שהפניתי אותו לשר הביטחון לפני מספר חודשים.
ענת ברקו: החל משנת 2000 חצי האי סיני נשלט על ידי כוחות ג'יהאד עולמי.
ענת ברקו: אני אומרת באמת כאחת שחוקרת את התחום של הטרור ועוסקת בו הרבה מאוד שנים.
ענת ברקו: זאת אומרת, מי שחצה את חצי האי סיני, בפירוש יכולים להיות תאים רדומים של דאעש שהיום זה מחוז דעאש בסיני, תאים רדומים של טרור שיכולים לפעול נגד המדינה.
ענת ברקו: חלק מאותם מהגרים מסתננים מגיעים מסודן שהיא מדינת אויב, מוגדרת כמדינת אויב, לכן אני חושבת שזה חוסר זהירות, גם במובן הזה של חשיפת ילדים.
ענת ברקו: אני חושבת שצריך לטפל בסוגיה הזו כסוגיה ביטחונית ממדרגה ראשונה.
ענת ברקו: אני מבינה שאתה חושב שלא- - -
יוסף ג'בארין: אבל סודן לא מוגדרת בחוק.
ענת ברקו: מה לא מוגדר בחוק?
יוסף ג'בארין: היא לא מוגדרת בחוק כמדינת אויב.
יוסף ג'בארין: <קריאה:> זאת לא ההגדרה של צה"ל.
יעקב מרגי: אני מודה לכל המסייעים, אבל כרגע ענת ברקו בדקה האחרונה של רשות הדיבור שלה.
ענת ברקו: כרגע אני לא מקריאה איזה חוק, כרגע אני מחווה את דעתי המקצועית גם.
ענת ברקו: אני אומרת שבסך הכול אנחנו לא חושפים את הילדים באופן כללי לכל תחלואי העולם הזה.
ענת ברקו: אי אפשר, ילדים לא יכולים להכיל את זה.
ענת ברקו: היום אנחנו רואים את הבעיות שנוצרות כתוצאה מהחשיפה דרך האינטרנט גם לתכנים שמזיקים וגם לתכנים שגוררים אותם לכל מיני כיוונים.
ענת ברקו: אין כאן איזון, אין כאן צורך.
ענת ברקו: אני חושבת שכשאנשים מבוגרים מחליטים לבקר במתקן חולות או לבקר בכל מיני מקומות זכותם המלאה לעשות את זה.
ענת ברקו: לקחת ילדים זה כבר סיפור אחר ואני נגד.
יעקב מרגי: חבר הכנסת עודד פורר.
עודד פורר: אני הייתי רוצה דווקא לשמוע את הדיון עצמו.
יעקב מרגי: בבקשה חבר הכנסת יוסף ג'בראין.
יוסף ג'בארין: בשמחה, אבל גם להעיר.
יוסף ג'בארין: חברת הכנסת ברקו, האמת, אני לא הבנתי את הטיעון שלך.
יוסף ג'בארין: כאילו, כל הדיון הזה והכל, זה שאנשים מבקרים.
יוסף ג'בארין: אני מנסה להבין את הטיעון.
יוסף ג'בארין: אנחנו מקיימים דיון כדי להגיע - - למה, כי את מתנגדת שבתי ספר יבקרו במתקן חולות?
יוסף ג'בארין: זה כל העניין?
ענת ברקו: זה לא רק זה.
יוסף ג'בארין: במקום לעודד ש- - -
יעקב מרגי: ענת לא יהיה.
יעקב מרגי: הוא המתין שתסיימי, תני לו לדבר.
יעקב מרגי: לכן אל תשאל אותה.
יעקב מרגי: דבר אל הפרוטוקול, שאל את הפרוטוקול, שאל אותי.
יוסף ג'בארין: אני קצת, אני פשוט ,
יוסף ג'בארין: אם מותר לי להתפלא.
יוסף ג'בארין: בסדר, להביע תמיהה - --
יוסף ג'בארין: אני באמת מתפלא על היוזמה של הדיון הזה.
יוסף ג'בארין: בדרך כלל אני מברך על יוזמות של דיון בוועדת החינוך, אבל היום אני קצת לא מבין את המצב הזה שכאילו מתנגדים לכך שהילדים שלנו פשוט יקבלו עדות ראשונה על אחת הסוגיות הכי חשובות בחברה בישראל, סוגיה שנמצאת בלב הדיון הציבורי.