GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל מנקס: מה שחשוב זה לקרוא את הדברים ולשמוע את מה שאנחנו שומעים פה.
<מיכל מנקס: ואגב, לא סתם הדגשתי, כשדודי דיבר על הדברים.
<מיכל מנקס: יש היום תכנית של משרד החינוך, שקובעת סל תלמיד, אבל בשעות ההוראה.
<מיכל מנקס: עשו רה-ארגון של ניתוב השעות והעובדה שהסל הזה הולך לבית ספר ויגיע לתלמיד שבאמת צריך אותו, היא עובדה שלא הולכת בפני עצמה, עם הכשרת המורים ו - - -
יעקב מרגי: אני מודה לך שהדגשת - ויגיע לתלמיד שצריך אותו.
<מיכל מנקס: בדיוק, בדיוק.
יעקב מרגי: לא תמיד אנחנו יודעים לגרור את התלמיד חסר המוטיבציה לשם.
יעקב מרגי: לא תמיד בית הספר יש לו את הכלים לתרגם מעבר לקבל את אותן שעות ולעשות - - -
<מיכל מנקס: אבל היום יותר מתמיד יש את ההזדמנות.
יעקב מרגי: השאלה אם יש לנו פיקוח נאות על ההשקעה.
<מיכל מנקס: אני סומכת על הצוות המקצועי של משרד החינוך, שהוא יודע מה הוא עושה.
יעקב מרגי: על התפוקות.
יעקב מרגי: בעסק כלכלי אנחנו יודעים למדוד תפוקות.
<מיכל מנקס: אז אנחנו נראה אותן, אני מניחה, בזמן הקרוב.
<מיכל מנקס: אני רוצה מילה וחצי על המגזר הבדואי ולהבדיל, אני לא דוברת המגזר, אבל אני מכירה את המגזר מקרוב.
יעקב מרגי: אבל הוא חלק מהשלטון המקומי.
<מיכל מנקס: בהחלט ואני מכירה.
<מיכל מנקס: אין דומה הבעיה של המגזר של הבדואים בצפון, לבעיה של הבדואים בדרום.
<מיכל מנקס: אתמול הייתי ביישוב בדואי, ישבתי אצל ראש הרשות.
<מיכל מנקס: אני פשוט לא אחשוף את השם, לא שיש איזו שהיא בושה.
יעקב מרגי: לא צריך.
<מיכל מנקס: ישבתי עם ראש רשות שעושה מהפכה, אבל הוא לא עושה אותה לבד.
<מיכל מנקס: הוא מספר לי על פגישות שיש לו עם מנהלת המחוז.
<מיכל מנקס: הם יושבים ילד-ילד, כי הוא שם לו למטרה להציל, ומשרד החינוך הולך איתו יד ביד.
<מיכל מנקס: ברמת מנהלת מחוז זה לא קורה, ולכן שאפו.
<מיכל מנקס: ודבר נוסף, בדרום יש בעיה שהיא לא קשורה למשרד החינוך.
<מיכל מנקס: היא אולי לא קשורה לדיון פה, אבל חייבים לפתור אותה.
<מיכל מנקס: ילדי הפזורה, שמגיעים ללמוד במוסדות החינוך בערים - ברהט, בחורה ובערבה ובעוד מקומות, לא נמדדים, לא נספרים ברמת התקצוב.
<מיכל מנקס: אומר לי ראש רשות ולא אחד ולא שניים, אני אתן שירותים לילד כי הוא ילד.
<מיכל מנקס: אני אכניס אותו לבית הספר, אני אתן לו את ארוחת הצהריים שמגיעה לו.
<מיכל מנקס: אני לא מקבל עבורו כסף.
<מיכל מנקס: המדינה, שלא מכירה אותו כי הוא לא רשום ברשומות, לא מתקצבת.
<מיכל מנקס: לא, אל תגיד כזה דבר.
יעקב מרגי: מיכל, מיכל - - -
<מיכל מנקס: אז אנחנו נהיה בדיון ו - - -
חנין זועבי: צריך לדבר - - - זה נכון, אדוני.
<מיכל מנקס: ולא מרוע.
<מיכל מנקס: לא מכוונה רעה או איזה שהוא משהו זדוני.
<מיכל מנקס: ילד שלא רשום, לא רשום.
<מיכל מנקס: לא רשום והיא אפשר לדווח עליו - - -
חנין זועבי: לא רשומים, אני אמרתי לך.
<מיכל מנקס: לא מקבלים בגינו משאבים.
<מיכל מנקס: אז הכיתה צפופה יותר, אז היועצת מטפלת ביותר - - -
יעקב מרגי: אני שאלתי לא אחת בדיונים בוועדה כאן, ולכן אני אומר לך לא, ואם מישהו אמר לי מידע לא נכון, זה ייבדק.
יעקב מרגי: אני שאלתי לא אחת ונענתי בתשובה חד משמעית, שהמדינה יודעת בתחום החינוך להתגבר על כל הבירוקרטיות האחרות ולתת חינוך בפזורה.
יעקב מרגי: אנחנו נותנים שירותי חינוך בפזורה?
<מוחמד אלהיב: כל יישובי הפזורה יש לנו - - -
יעקב מרגי: אני שאלתי אותך?
<מוחמד אלהיב: רגע, רגע, למה לא?
יעקב מרגי: שאלתי את אלהיב.
<מוחמד אלהיב: יש לנו בתי ספר בכל יישובי הפזורה.
יעקב מרגי: כאני אומר, אני יודע מה אני אומר.
יעקב מרגי: אוי ואבוי לי ליום שאני אגיע כשאני לא יודע מה אני אומר, אני לא אהיה פה.
יעקב מרגי: אני שאלתי שאלה ברורה וחד משמעית.
יעקב מרגי: היה פה דיון וסיכמנו שיהיה דיון המשך משותף עם ועדת הפנים כדי לפתור גם את בעיות הבינוי.
יעקב מרגי: במידה וועדת הפנים לא תשתף פעולה, אנחנו נקיים פה דיון לבד ונזמין את כל הפונקציות המקצועיות.
יעקב מרגי: כי אני לא מתכונן להרפות מזה.
<מיכל מנקס: בוועדה שנהיה ברהט, נשמע את הדברים בוודאי.
<מיכל מנקס: ודבר שלא עלינו עליו ואני חושבת שכן חשוב שנדבר בו, זה תוצאות האקלים של המיצ"ב, שזו סוגיה אחרת שצריכה להיות מטופלת.
יעקב מרגי: תודה, ד"ר שלי אלקיים, אחרונת הדוברים.
<שלי אלקיים: אני רוצה להתייחס לדבריה של חברת הכנסת חנין זועבי, בקשר לילדים שהולכים ביישובים הלא מוכרים.
<שלי אלקיים: עם כל הצער שבעניין, של היישובים הלא מוכרים ואין ספק שצריך תשתיות, אבל אין שום מחקר שאומר שאם ילדים הולכים שעה לפני הלימודים, יש להם פחות אינטליגנציה.
<שלי אלקיים: להיפך.
<שלי אלקיים: יש מחקרים שמראים שככל שאתה נע יותר - - -
חנין זועבי: זה מצחיק.
יעקב מרגי: רגע, חנין.
חנין זועבי: מה זה, אבל זה מצחיק.
חנין זועבי: תרשה לי לצחוק.
יעקב מרגי: מותר לך לצחוק, אבל זה פוגע.
<שלי אלקיים: ככל שיש יותר תנועה במרחב, האינטליגנציה אפילו מתחזקת ויותר מזה - - -
יעקב מרגי: שלי, רגע - - -
<שלי אלקיים: היום ארגוני הייטק מוציאים את העובדים שלהם לרעות בצאן בגליל יומיים.
<שלי אלקיים: אני מדברת על גוגל.
<שלי אלקיים: אז ככה שהדבר הזה הוא לא - - -
חנין זועבי: זה מעצבן.
חנין זועבי: מאד מעצבן.
יעקב מרגי: לא, שלי, רגע, רגע, חנין.
חנין זועבי: עד קצה הגבולות.
יעקב מרגי: שלי, אי אפשר לנתק את זה.
יעקב מרגי: בואי, אני מאמין בזה ששעת האפס צריכה להיות בחינוך גופני ולא לימוד היסטוריה, אבל - - -
<שלי אלקיים: לא, אני רק אומרת - - -
חנין זועבי: בלתי חינוכי - - -
יעקב מרגי: תתני לי לדבר.
חנין זועבי: אנטי הומאני.
<שלי אלקיים: אני הומאני.
<אורה חכם: תגידי, לפעמים את צוחקת?
<אורה חכם: תחייכי קצת.
יעקב מרגי: אורה, אני אוציא אותך.
חנין זועבי: להגיד ששעתיים ללכת זה לא קשה - - -
יעקב מרגי: סליחה, היא לא אמרה.
<שלי אלקיים: הדבר השני, תיזהרו בבני עניים - - -
יעקב מרגי: תני לי שנייה.
יעקב מרגי: אני מאמין ששעת האפס צריכה להיות על מגרש הספורט ולא לימוד היסטוריה, נושא כבד.
יעקב מרגי: אבל אי אפשר לנתק.
יעקב מרגי: אני מבין את המחאה של חברת הכנסת חנין זועבי.
<שלי אלקיים: אני גם מבינה.
יעקב מרגי: אי אפשר לנתק את זה ואת לא יכולה לומר את זה.
יעקב מרגי: אין ספק שהרציונאל שהילדים לא ילכו שעה וחצי בתנאים לא תנאים, או שעה - - -
<שלי אלקיים: לא, בוודאי.
יעקב מרגי: אז זה נשמע כאילו את - - -
<שלי אלקיים: לא, אני רק רוצה לומר שהתנועה במרחב היא לא דבר רע.
<שלי אלקיים: היא לא פוגעת באינטליגנציה.
יעקב מרגי: לסיום, בבקשה.
<שלי אלקיים: אני רוצה לומר גם, שעצם החתך הסוציו-אקונומי, הוא דבר שכדאי, כי אנחנו באים מתרבות שבא באמת נאמר היזהרו בבני עניים כי מהם תצא תורה.
יעקב מרגי: את יודעת למה אמרו?
יעקב מרגי: בכדי שלא נוותר עליהם.
יעקב מרגי: זה לא אומר שלא נשקיע בהם.
<שלי אלקיים: ואני חושבת שאנחנו רואים פה תוצאות, שהחתך הסוציו-אקונומי הגבוה לא מגיע להישגים, למרות שהוא מושקע מכל הכיוונים, ואני חושבת שצריך גם בעניין הזה לבדוק שוב את עצמנו.
<שלי אלקיים: אני גם רוצה לדבר על המוטיבציה משהו.
<שלי אלקיים: יושב ראש הוועדה דיבר על החשיבות של המוטיבציה, לא רק של המורים, גם של התלמידים, ואני רוצה להזכיר לכולנו.
<שלי אלקיים: באמת, מתמטיקה, מה שחבר הכנסת לשעבר ד"ר שמעון אוחיון ציין לגבי המתמטיקה, זה הכי פשוט לדבר על מתמטיקה.
<שלי אלקיים: זה המדד כנראה הכי קל לדבר עליו, כי כולם מבינים.
<שלי אלקיים: בקיץ 2014 היה מבחן בגרות במתמטיקה 5 יחידות, שהוא היה בלתי פתיר, שהיו בו בעיות אימננטיות של מחברי המבחן.
<שלי אלקיים: הדבר הזה פגע אנושות לדעתי במוטיבציה של מעט התלמידים שניגשו ל-5 יחידות מתמטיקה, ואני באופן אישי בדקתי מול ד"ר משה דקלו.
<שלי אלקיים: לתדהמתי ולתימהוני, אין דבר כזה בכלל ציון על שאלות.
<שלי אלקיים: אני יודעת על מקרים שילדים בחמש יחידות, על שאלון של עמוד וחצי לא קיבלו ציון אל הערכה.
<שלי אלקיים: וההערכה, אני התייעצתי בעניין הזה עם פרופסור, נשיא האוניברסיטה העברית, שהיה ראש היחידה למתמטיקה.
יעקב מרגי: שלי, זה נושא לדיון בנפרד.
יעקב מרגי: כל סוגיה - - -
<שלי אלקיים: הערכה היא על פי מכוון, רבותי, סודי, שגם המורים וגם מרכזי מתמטיקה לא מכירים אותו.
<שלי אלקיים: זה דבר שהוא איום אסטרטגי על מדינת ישראל.
יעקב מרגי: אני מזמין אותך להכין לי מסמך בנושא הזה ואני מבטיח לך דיון.
<שלי אלקיים: זה איום אסטרטגי על מדינת ישראל, לא אך ורק במתמטיקה, בשנים 2014-2015.
יעקב מרגי: אני שמח על הדיון.
יעקב מרגי: וודאי שלא מיצינו, אבל אין ספק שנגענו וקיבלנו את תמונת המצב.
יעקב מרגי: אני מודה לכל המשתתפים בדיון.
יעקב מרגי: אני קורא את נקודות הסיכום: הוועדה רשמה בפניה את סקירת מנכ"לית ראמ"ה על תוצאות המיצ"ב.
יעקב מרגי: בדיקת ההישגים חשובה וחשוב לא פחות להעריך בית ספר ותלמידים על פי תרומה חברתית, אקלים בית ספר וכדומה.
יעקב מרגי: הוועדה רשמה בפניה בדאגה כי לא רק שיש פערים גדולים בין השיגי התלמידים מרקע חברתי כלכלי גבוה לעומת תלמידים מרקע כלכלי חברתי נמוך, אלא שהפערים הם גדולים במיוחד בין הישגי התלמידים במגזר הערבי לעומת הישגי התלמידים במגזר היהודי והפערים הולכים וגדלים.
יעקב מרגי: הוועדה רשמה בפניה את סקירת משרד החינוך על תוצאות מדינת ישראל במבחן פיז"ה הבינלאומי.
יעקב מרגי: אמנם ישראל לא עלתה בנקודות במדדים השונים, אבל מיקומה בטבלה העולמית במדדים מסוימים נשאר יציב ובמדדים אחרים אף ירד.
יעקב מרגי: הדבר נובע בין היתר מהפערים החברתיים הקיימים בין התלמידים בארץ.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לנקוט בדרכים לצמצם את הפערים בין התלמידים משכבות חברתיות שונות, במיוחד בין תלמידים במגזר העברי והערבי, זאת גם כדי לשפר את מדדי המיצ"ב וגם כדי לשפר את מעמדה והישגיה במבחן פיז"ה הבינלאומי.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת להיעזר גם בחוקרים ומומחים ערבים וייעודיים, כדי למצוא דרכים לצמצם את הפערים האלה.
יעקב מרגי: הוועדה רשמה בפניה כי כדי לצמצם פערים, המשרד יכין תכנית חמש-שנתית לשינוי דירוג הקצאת שעות ההוראה.
יעקב מרגי: בתי הספר חלשים יקבלו יותר שעות וההיפך.
יעקב מרגי: התכנית החלה בשנת תשע"ה על 10% מהמערכת ותגיע ליישום מלא תוך 5 שנים.
יעקב מרגי: זו תוספת שבסך הכל תסתכם בתוספת של 5 מיליארד שקלים.
יעקב מרגי: מיליארד כל שנה.
<דודי מזרחי: לא, בסוף הדרך.
<דודי מזרחי: זה מיליארד שקלים.
יעקב מרגי: אני תיקנתי את עצמי תוך כדי הליכה.
יעקב מרגי: אי אפשר, וזו המסקנה העיקרית, אי אפשר שלא להגיע למסקנה ברורה שהשקעה בצמצום הפערים הכלכליים, חברתיים תביא לצמצום הפערים גם בחינוך.
מירב בן ארי: היום אחליף את חבר הכנסת יעקב מרגי יושב ראש ועדת החינוך.
מירב בן ארי: אני חברת הכנסת מירב בן ארי מ"כולנו", למי שלא מכיר.
מירב בן ארי: היום הוא יום מיוחד שהכנסת מציינת בנושא זכויות אדם, היום הבינלאומי למען אנשים עם מוגבלויות ואלה שני ימים משולבים, גם אנשים עם מוגבלויות וגם זכויות אדם לאנשים עם מוגבלויות.
מירב בן ארי: היום ג' בטבת תשע"ו, 15 בדצמבר 2015.
מירב בן ארי: לפני שאני אתחיל את הישיבה אני רוצה לומר שאנחנו הולכים לעשות מעין follow up לוועדה שהייתה כאן ביום 15 ביולי 2015, אני גם נכחתי בוועדה ההיא.
מירב בן ארי: ביקשנו בסיכום של הועדה מכמה משרדים כאן לשבת, לעבוד יחד ולמצוא פתרון.
מירב בן ארי: אני הבנתי שדברים לא מתקדמים ולכן הועדה כאן תנסה להבין היום וכמובן שמכאן אנחנו נמשיך.
מירב בן ארי: כל המטרה של הועדה הזו היום היא לא להגיע למצב שהיינו בו ב- 15 ליולי, ועדה שגם אני הייתי בה ואני מניחה שחלקכם גם, שיום לפני תום השנה או תוך כדי החופש הגדול אנחנו צריכים למצוא פתרון לאותם תלמידים מן החינוך המיוחד.
מירב בן ארי: זה משהו שאני וחבר הכנסת מרגי מטפלים בו, גם בנושא הזה של מציאת פתרון לחופשה וגם, אני יכולה להגיד לכם 'להבדיל', אבל נושא של תשלומי הורים.
מירב בן ארי: עשינו ועדות בקיץ – מה שנקרא הכריחו אותנו 'רגע לפני' לקבל החלטה אבל, הפעם, בחשיבה מוקדמת, אנחנו ננסה למצוא פתרון, שבע"ה נגיע לקיץ עם פתרון ולא נגיע עוד פעם למצב שהיה כאן בקיץ האחרון.
מירב בן ארי: כמובן, אתם יודעים, היו גם דברים שלא תלויים בנו כמו פירוק הממשלה וכניסה של תקציב מאושר ממש לקראת פגרת הקיץ של הכנסת.
מירב בן ארי: שלום לחברת הכנסת קורן ולחבר הכנסת ברושי.
מירב בן ארי: אני אתחיל כאן ונשמע קודם כל את משרד החינוך.
מירב בן ארי: אני רוצה לתאר בפניכם וגם בפני חברי הכנסת, את הסיכום שלנו מיוני, 22.6.
מירב בן ארי: בסיכום שלנו היו – ואתם תצטרכו להתייחס לזה, גם משרד החינוך וגם השלטון המקומי.
מירב בן ארי: מי הנציג של השלטון המקומי כאן?
מירב בן ארי: קיי., ממשרד החינוך?
מירב בן ארי: אז אנחנו כמובן דרשנו תקציב, אני גם יודעת שהיה בסוף פתרון בין ה-15 ביולי וה-15 באוגוסט שנה שעברה, תספרו לנו גם על מה שעשיתם אז, אני יודעת שגם לכם זה היה "בדקה התשעים", אני יודעת שהיה פתרון והפעם נעשה את זה מסודר.
מירב בן ארי: הועדה הדגישה כאן את החשיבות של שמירה על הרצף החינוכי-טיפולי, גם במהלך חופשת הקיץ וכמובן, ביקשנו מכל המשרדים למצוא תכנית למסגרת חינוכית.
מירב בן ארי: ואכן, נמצאה תכנית לחופשת הקיץ, ואנחנו רוצים לדעת כאן בוועדה הזו, מהו הפתרון המוצע להורים עבור חופשת הקיץ של שנת הלימודים תשע"ו?
מירב בן ארי: זה הנושא המרכזי.
מירב בן ארי: וזה מאוד מאוד חשוב.
מירב בן ארי: מי שמכיר אותי – אני בן אדם מאוד פרגמטי, הועדה הזו באה למצוא פתרון ואם לא לתת פתרון אז לצאת מפה בהחלטה שמוצאים פתרון ולעמוד בלוח זמנים, כי אני אבדוק אתכם כל הזמן, שבאמת יש פתרון לעניין הזה.
מירב בן ארי: אז נשמע את משרד החינוך, בבקשה, הציגי עצמך לפרוטוקול.
<רחל אברמזון: בוקר טוב, רחלי אברמזון, מנהלת האגף לחינוך מיוחד.
<רחל אברמזון: אני רוצה לברך על הדיונים היום, יום מרגש ומיוחד אז אני שמחה שאנחנו - - -
מירב בן ארי: נברך גם את חברת הכנסת קורן שיזמה את היום החשוב הזה.
<רחל אברמזון: אנחנו יושבים כאן ללוות את היום הזה, צוות בכיר מן המשרד ומן האגף.
<רחל אברמזון: נתחיל.
<רחל אברמזון: אני רוצה לדבר על המענה שנתנו בזכות הדיון הקודם בקיץ וההיערכות שלנו במשרד.
<רחל אברמזון: קיימנו דיון ומצאנו פתרונות נקודתיים לאותם מקומות שיכולנו וזיהינו, שבהם ניתן, בשיתוף עם השלטון המקומי והרשויות המקומיות, לקדם את הפתיחה של המסגרות.
<רחל אברמזון: המשרד היקצה את המשאבים הכלכליים, יושב כאן לצדי נבי, נציג מינהל כלכלה ותקציבים ובאותם מקומות נקודתיים, בשיתוף גם עם ההורים, אני חייבת לציין, היינו בשיח לאורך כל החופשה - - -
מירב בן ארי: מי נציג ההורים?
<רחל אברמזון: נציגי ארגון ההורים, יוליה הייתה פה ותמר.
<רחל אברמזון: יש פה עוד כמה נציגים שיושבים כאן ומלווים אותנו לאורך כל הדרך.
<רחל אברמזון: נתַנו באמת פתרונות נקודתיים אבל בעקבות הדיון ובעקבות אותם פתרונות שמצאנו, הוחלט על ידי הסמנכ"ל הבכיר, מנהל המינהל הפדגוגי מר אריה לוי, לקיים קבוצת חשיבה, יחד עם ההורים, יחד עם השלטון המקומי ולנסות לגבש איזשהו דיון מחודש וחשיבה משותפת, לגבי אותן אוכלוסיות שאנחנו יכולים אולי לחשוב על מַענים לגביהן, לגבי הארכת שנת הלימודים וחופשת הקיץ.
<רחל אברמזון: לגבי חלקן אולי אפילו, לדבר על חופשות במהלך החגים.
<רחל אברמזון: זאת אומרת, פעילות במהלך החגים אבל, עדיין המסמך, הרעיון, לא גובש עד הסוף, אני מאוד מקווה שאנחנו נצליח לגבש משהו לקראת חודש מרץ ולהגיש אותו בצורה מסודרת.
<רחל אברמזון: כמובן שזה קודם כל צריך לעבור את האישורים בתוך המשרד - - -
מירב בן ארי: במה זה תלוי גבירתי, שהמסמך יהיה מוכן?
מירב בן ארי: האם יש משהו שמעכב אותך?
<רחל אברמזון: לא, אז אני רוצה רגע לומר, מפני שיש כאן גם דיונים שחלקם הם דיונים מקצועיים שצריך לקיים אותם ולדבר עליהם באופן מקצועי יותר גם בתוך המשרד וגם עם אנשי המקצוע שמלווים אותנו, לדבר יחד עם ההורים, לבדוק את כל ההיבטים כי זה לא רק לתת מענה מקומי פיזי אלא גם לתת מערך הסעות, מערך הזנה, פעילויות העשרה, אם אנחנו מדברים על הקיץ אז דיברו גם על הטיפולים הפרא רפואיים שרוצים, אז המענים הם מענים מאוד רחבים, זה לא משהו נקודתי שאני מארגנת עכשיו וכו'.
<רחל אברמזון: יחד עם זה גם החשיבה לגבי אותם ילדים שהם נמצאים בהשתלבות אישית, נמצאים בתוך מסגרות חינוך רגיל ועכשיו, כדי ליצור להם איזושהי פעילות במהלך חופשה כזאת או אחרת, צריך להוציא, כי הכיתה שלהם היא כיתה רגילה והם לא נמצאים שם, הכיתה שלהם לא ממשיכה את הפעילות.
<רחל אברמזון: השאלה היא אם הם יכולים להשתלב במערך הקייטנות העירוני ברשויות המקומיות, השאלה אם הם יכולים או שצריך לתת להם מענה מקצועי אחר, אז כל הדברים האלה הם לא דברים שאנחנו יכולים בחמש דקות לסגור אותם - - -
מירב בן ארי: ברור לי אבל, 'אפרופו' חמש דקות, רגע, אני רק אכוון אותך בשאלה, איך בעצם עשיתם את זה בקיץ האחרון?
מירב בן ארי: באיזו קונסטלציה זה נערך?
<רחל אברמזון: התשתית הייתה כבר כמעט מוכנה, בואו נאמר כך, אנחנו לדיון הגענו כשכבר ההורים היו, כן, רגע, רגע, - - -
<יוליה בן משה: היה מקום אחד.
מירב בן ארי: אתם תגיבו בזמנכם, אל תדאגי, זה מעניין אותי לשמוע.
<רחל אברמזון: נאמר כך, קודם כל ברמה העקרונית אנחנו מיד חזרנו והוצאנו איזושהי הודעה לרשויות, לרשות שמעוניינת ומבקשת להקים.
<רחל אברמזון: מקום אחד כבר היה ערוך מראש, אני אומרת את האמת, ביקנעם, הם נערכו שם, הם כבר כנראה הכינו את כל התשתיות וכו', ואני מוכרחה לציין ולומר שמקום שבו רשות מקומית מאוד רצתה היא התחילה והיא עשתה והם עשו את זה מאוד יפה.
<רחל אברמזון: לראייה, הם הפעילו בחופש הזה, בחופשת החנוכה, מסגרות ללא - - -
איתן ברושי: אבל בשביל מה שהשלטון המקומי עושה לא צריך אתכם.
איתן ברושי: אתם הממשלה, אתם אחראים, אני הייתי ראש רשות, אני מכיר את זה.
איתן ברושי: אתם "בונים" על הרשויות המקומיות.
איתן ברושי: בסופו של דבר אתם באתם לכאן להציג מה אתם עושים, לא מה יוקנעם עשתה, אני מכיר את יוקנעם, אני שכן שלהם.
<רחל אברמזון: אני רוצה רגע לומר שבהפעלת המסגרת הזאת אנחנו העברנו את התמיכה התקציבית.
<רחל אברמזון: יושב כאן נבי, הוא יכול לספר בדיוק כמה כסף הושקע.
מירב בן ארי: אין לי ספק.
<רחל אברמזון: יחד עם זה, לדבריה של יוליה, אנחנו באמת ניסינו לאתר את אותם מוקדים של ילדים פרטניים כאלה ואחרים ולנסות לשלב אותם במסגרות שקיימות.
מירב בן ארי: עכשיו אני רוצה שתחדדי לנו מה צריך לקרות כדי שהמסמך יהיה מוכן עד מרץ?
מירב בן ארי: מה ההיערכות?
<רחל אברמזון: עד מרץ - - -
מירב בן ארי: אני רק רוצה לדעת מה צריך ואז נראה למה אנחנו צריכים כל כך הרבה זמן.
נורית קורן: אני לא הייתי נותנת - - -
<רחל אברמזון: כשאנחנו נפגשים, מבקשים מנציגי ארגונים ועמותות, אנחנו למשל, נפגשנו כבר, התחלנו לקיים מפגשים עם נציגי אקי"ם, התחלנו לדבר על אוכלוסיית הילדים עם המוגבלות השכלית קלה, לראות מה כן ניתן לעשות ומה לא.
<רחל אברמזון: בשלב הראשון אני חייבת לציין שכבר אישר השר את הגדלת התקציב - - -
מירב בן ארי: את זה אנחנו יודעים.
<רחל אברמזון: הדיון הוא גם לגבי הנושא הזה של הכללת התלמידים האלה בתוך הפעילויות והמסגרות ועכשיו צריך לקיים את הדיון עם שאר הארגונים.
<רחל אברמזון: אני מניחה שעד שנסיים את המהלך הזה יקח לנו לפחות חודש- חודש וחצי לגבש את ההבנות בינינו, לגבש את המסקנות ונגיש מסמך.
מירב בן ארי: אם אנחנו בדצמבר אז אני מצפה שבתחילת פברואר אנחנו כבר נהיה מוכנים.
מירב בן ארי: שמעי, אנחנו באמצע דצמבר, את נתת לי עכשיו טווח – וגם חברת הכנסת קורן חידדה את העניין, שהוא קרוב לשלושה חודשים, זה לא מתאים, זה הרבה זמן ואני אומרת את זה, נהיָה פסח ואחרי פסח נגמרה השנה, כמו שאומרים אצלנו, אני באתי מעשר שנים של עבודה במערכת החינוך, תני לנו כאן, כשאנחנו מתכווננים לסוף ינואר, הנה, אני אבוא אתך לתחילת פברואר אבל אל תגידי לי מרץ, מרץ תמיד מלחיץ אותי במערכת החינוך כי זה פסח ואחרי פסח אני מרגישה שמערכת החינוך יוצאת לחופש.
<רחל אברמזון: מערכת החינוך שלנו עובדת עשרים - - -
<רחל אברמזון: עשרים וארבע - - -
מירב בן ארי: את ראית גם שהועדה הגיעה לכאן – חלילה לא מתוך מקום לתקוף, בהערכה מלאה, אנחנו יודעים, אנחנו גם יודעים ששר החינוך שׂם את זה כדגל והקציב לנושא כמיליארד שקלים, לא שמעת מן הועדה.
נורית קורן: יש שינוי מהותי השנה.
מירב בן ארי: בוודאי, אנחנו פשוט רוצים לוחות זמנים כדי שלא נגיע למצב ששוב נהיה כאן כמו בשנה שעברה.
<רחל אברמזון: אני יכולה רק לומר שאנחנו נשתדל מאוד לעמוד בלוח הזמנים שאתם מבקשים ומציעים.
<רחל אברמזון: זה תלוי בעוד גורמים.
איתן ברושי: תארי לך שילד היה אומר שהוא ישתדל מאוד, הייתם מקבלים את זה כמחנכים?
איתן ברושי: מה זה 'נשתדל'?
<רחל אברמזון: כשילד משתדל - - -
איתן ברושי: הממשלה לא יכולה לדבר בשפה כזאת, אנחנו לא אנשים פרטיים, מה זה 'להשתדל'?
איתן ברושי: יש תפקיד לממשלה והיא לא יכולה להגיד 'להשתדל'.
מירב בן ארי: חבר הכנסת ברושי, אנחנו כוועדה, נוודא את העניין, לא נשתדל, נוודא - - -
איתן ברושי: נשתדל זה מאוחר והיא אומרת - - -
מירב בן ארי: לא, לא, לא, חברת הכנסת ברושי, אנחנו לא "נשתדל", אנחנו נתכנס.
מירב בן ארי: ואת תבואי עם המסמך.
מירב בן ארי: עכשיו חבר הכנסת ברושי, בבקשה.
איתן ברושי: בוקר טוב, אני כמובן מחשיב את היום הזה ועוד יותר את החינוך.
איתן ברושי: לכן גם בחרתי להיות בוועדה.
איתן ברושי: יחד עם זה אני מתנצל שהולכים לחלק עכשיו הרבה מיליארדים, אני אנסה לראות שיגיע גם משהו לחינוך, במסגרת העודפים שלא נוצלו.
איתן ברושי: זה פטנט מיוחד של המדינה, לפי דעתי חלק מן הכסף – האם מותר לי להגיד, גבירתי יושבת הראש?
איתן ברושי: הם מעבירים היום כדי שיהיו כבר לשנה הבאה עודפים שלא נוצלו ב 2015.
איתן ברושי: דרך אגב, גם בחינוך תמיד היו תקציבים שלא נוצלו, יותר אולי בבינוי, וכדאי אולי פעם לבדוק מהי הגמישות בתוך תקציב החינוך השני בגודלו בתקציב המדינה, מהי הגמישות שמתאפשרת לשר ולמנכ"ל ולא תלויה באישור האוצר, יכול להיות שהיא גם הייתה פותרת חלק מן הבעיות, הרי אני מניח שמה שמעכב את הסיכומים שלכם זה תקציב, הרי לכתוב זה לא הבעיה, הבעיה היא לעמוד מאחורי זה.
איתן ברושי: אני רוצה להגיד שאם אנחנו אומרים כל השנים – בטח אנשי החינוך ובוודאי גם ההורים, שיש חשיבות גדולה לחינוך בקביעת דמות הבוגר של החינוך ויכולת דמות הבוגר והחניך להשתלב בחברה ולתרום ולהיות עצמאי וכל מה שאנחנו מצפים, ולא נאריך, כל זה נכון פי כמה לגבי ילדים עם צרכים מיוחדים או עם מוגבלויות.
איתן ברושי: זאת אומרת משקל החינוך מן הגיל הרך ועד בכלל, לגבי כל ילד בישראל, הוא המרכיב הכי חשוב לעוצמה הכוללת וביכולת האישית.
איתן ברושי: זה בוודאי נכון שבעתיים למשפחות – ואני אומר משפחות, כי אני מדבר גם על המשפחה וההורים וקודם על הילדים עם הצרכים המיוחדים.
איתן ברושי: לפי דעתי, אנחנו בהרבה תחומים יודעים לדבר בשפה מאוד יפה אבל, כשזה מגיע למעשים אז הם לא תמיד הולמים ואז יש לא מעט חורים ברשת, שבין היתר נופלת בהם בשאלה מי אחראי פה, חוץ מן ההורים, גם השלטון המקומי, הרשות והממשלה.
איתן ברושי: אני אומר לכם, במשרד החינוך, אני מכיר את זה מתפקידים קודמים, חייבים להגיע לסל, סל לתלמיד, סל לכיתה, סל לבית הספר וסל לרשות ובתוך אלה, סל לתלמיד עם הצרכים המיוחדים.
איתן ברושי: זה לא יכול להיות שכל שנה יהיה דיון ושתמיד זה יהיה באיחור.
איתן ברושי: צריך לומר מה הוא הסל וזה חלק מן הבעיה של התקציב הדיפרנציאלי וחלק מן הטענה לפערים.
איתן ברושי: אם יש פערים אז צריך להגיד מהם והשאלה השנייה היא איך מכסים עליהם.
איתן ברושי: לפי דעתי הפער נובע מחוסר הגדרה ברורה של הצרכים ולפי דעתי הממשלה צריכה להגיד מה הצרכים, היא לא צריכה להגיד שהיא לא יכולה למלא אותם או כן יכולה ביום אחד, חלק מן הנושאים לא נפתרים באמת ובטח לא בחמש דקות כפי שאמרת אבל, אני חושב, גם להורים ואם אלה נציגי ההורים, הגיע הזמן לומר: להפסיק להיות שתדלנים כל החיים, צריך לומר למה רוצים להגיע, מהם התנאים כדי לממש את החזון או את היעד הזה, מהם המשאבים ואיך הם נחלקים בין ההורים לשלטון המקומי – שיש לו תרומה גדולה ובלעדיו אי אפשר היה, הוא הצינור לכסף, כי אתם לא מדברים בדרך כלל עם התושב או האזרח אלא דרך השלטון המקומי, הוא הצינור, רצוי שיהיה צינור בלי פחת והוא גם חלק מן המקור, והרשות המקומית היא החיבור בין המקורות לתושבים או בין המשרדים לתושבים.
איתן ברושי: הוא הצינור.
איתן ברושי: הוא החיבור ולכן הוא כל כך חשוב, השלטון המקומי, שהוא גוף סטטוטורי, הוא לא גוף וולנטרי.
איתן ברושי: ואני חושב שמוכרחה להיות פה הגדרה ברורה של סל השירותים שאותו אנו מספקים, וחלוקת האחריות בתוך הסל הזה גם אם יהיה צורך בחקיקה.
מירב בן ארי: אז אני רוצה רק לעדכן אותך שיש הצעת חוק של חברת הכנסת מרגי יו"ר הועדה, שאותו סל יהיה למשך כל השנים עם התלמיד.
איתן ברושי: אז אני מופתע.
מירב בן ארי: כיוונת לדעת גדולים.
איתן ברושי: קודם כל אני שמח, ובי"ת, אני מופתע שזה קורה כל כך באיחור, אני חשבתי על זה גם כשהייתי עשר שנים ראש רשות ויותר מזה, לעתים, סליחה, לעתים מה שקורה, מאחר ויש איגום משאבים – בוודאי בחינוך המיוחד, כי לא כל רשות – וטוב שכך, יש לה נפח תלמידים לקיים פעילות, יוצא מצב שהרשות שבתוכה מתקיימת הפעילות היא לא פעם גם מממנת אגרות ודברים נוספים של רשות שאינה עומדת לפעמים בהעברת הכספים הנדרשת לפעילות שוטפת ולא רק באירועים.
איתן ברושי: לכן אני חושב שמה שצריך להוביל עכשיו הוא מהלכים יותר דרמטיים להבטחת הילדים עם הצרכים המיוחדים, מעמדם והזכויות שלהם ובמחוייבות – גם של השלטון המרכזי וגם של השלטון המקומי.
איתן ברושי: אסור להפוך את זה למשהו של יום מיוחד, הוא חייב להיות שיגרה וכפי שנאמר פה: מוטב מאוחר אבל קצת להזדרז לא מזיק.
<רחל אברמזון: ברשותך, אני כאן רוצה לחדד את הדברים.
<רחל אברמזון: זה לא שלא קים סל ואני אגב רוצה לומר שיש הרבה מאד אוכלוסיות שכן מקבלות את המענה, גם עד סוף יולי וגם עד אמצע אוגוסט.
<רחל אברמזון: גם יחד עם זה, הדיון מתמקד באותן אוכלוסיות שבעבר לא נכללו, אותן אוכלוסיות שאנחנו מדברים עליהן עם לקות שהיא פחות או יותר נחשבת לחלק - - -
מירב בן ארי: קלים במרכאות.
<רחל אברמזון: כן, עם שכיחות יותר גבוהה שאנחנו עליהם מדברים היום.
<רחל אברמזון: בחלקם אנחנו מזהים כי חלק מן הילדים האלה יכולים להשתלב במערך העירוני הרגיל.
איתן ברושי: עד כמה שאפשר זה בוודאי עדיף.
<רחל אברמזון: ולכן זאת בדיוק הנקודה שבה אנו דנים.
<רחל אברמזון: אנחנו באמת ממקדים היום את סל התלמיד הזה, גם בחיפוש אחר מענים לאוכלוסיות הנוספות שצצו ועלו - - -
מירב בן ארי: זו בדיוק המהות של הועדה הזו, - - -
<רחל אברמזון: כי חלקם מקבלים.
מירב בן ארי: נכון, זה מה שנקרא "לפיכך נתכנסנו" וזה בדיוק מה שאנחנו רוצים לעשות.
מירב בן ארי: חברת הכנסת קורן ולפני כן נציגת הורים, רק תציגי את עצמך.
<יוליה בן משה: יוליה בן משה, גם אמא לילד עם מוגבלות, גם מנכ"ל "קול הזכויות" וגם קואליציית הורים.
<יוליה בן משה: כמה התיחסויות.
<יוליה בן משה: אני מאוד מעריכה את העבודה שנעשית במשרד החינוך.
<יוליה בן משה: מאד.
<יוליה בן משה: עדיין, אני בחרדה נוראית, באמת, לי מותר להיות בחרדה וגם לדבר מתוך החרדה, שאנחנו – כמו שאתן אומרות, עומדות למצוא את עצמנו בדיוק באותו המקום.
<יוליה בן משה: והחרדה עכשיו הרבה יותר קשה כי זו גם אכזבה בקהילת ההורים אחרי ציפייה לפתרון ולא יהיה פתרון, כי לוח הזמנים הוא מאוד מאוד מאוד אטי.
<יוליה בן משה: כי בקיץ נמצא פתרון אחד בישוב אחד, אף ילד בפתרון פרטני למרות שניסינו, בעזרתכן, לא נמצא.
<יוליה בן משה: יוקנעם, מסיבה פשוטה, עלה שם אבא חזק, שדחף ראש עיר, יצרו את התשתית - - -
איתן ברושי: גם ראש עיר חזק.
<יוליה בן משה: כן.
<רחל אברמזון: כן אבל צריך יוליה, צריך גם לציין, שבעצם היה מענה לעשרים תלמידים והיו תלמידים שההורים אמרו:
<רחל אברמזון: כבר היה לנו סידור, אז צריך להיות הוגנים כלפי משרד החינוך כי זה באמת נעשה תוך כדי, בשבועיים נדמה לי, תוך שבועיים וביוקנעם זה הצליח מכיוון שכבר הייתה איזושהי תשתית.
<רחל אברמזון: בואי נגיד את זה.
<רחל אברמזון: ונשים על השולחן.
<יוליה בן משה: אני שמה את זה על השולחן אבל יש לנו הורים, כולנו, מאות רשויות ואלפי ילדים שמחכים לפתרון.
<יוליה בן משה: ואני חושבת שצריך להתחיל לנוע כבר עכשיו, לא לחכות למפגשים בינינו, כי את הניתוח צריכים, את הניתוח של מי ומה, וכדי להחיל רשויות מקומיות אתם לא צריכים הורים, אתם חייבים לנוע קודם.
<יוליה בן משה: אני חושבת שכבר מזמן היה צריך לצאת עדכון לחוזר מנכ"ל, אני חושבת שכבר מזמן הייתה צריכה לצאת הודעה לרשויות המקומיות, להתחיל להתארגן מול ההורים ולהתחיל להתאים פתרון בכל רשות מקומית, כי אחד הדברים שגילינו בקיץ, אחרי שנלחמנו, נלחמנו, נלחמנו, היו גם הורים שלא רצו וברשויות המקומיות אמרו: "אין לנו כל כך הרבה הורים" כלומר, אנחנו לא, והיה גם מאוחר מדי, ההורים אמרו: מצאנו פתרון.