GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זאב גולדבלט: בפירוש יש מקום שארגון המורים יחזור ויבחן את העמדות שלו, גם אם צריך להיכנס למו"מ מואץ, אפילו במהלך חול המועד, אבל תפתרו את הבעיה הזאת, לא על גבם של הילדים ולא על גבם של ההורים.
יעקב מרגי: לפני שאני אעביר את רשות הדיבור לרן להגיב ולמנכ"לית להשלים, אני אומר לכם שבכוונה פתחתי את הדיון ונתתי לו לזרום, אבל אמרתי בתחילת הדיון שגם משרד החינוך וגם ארגוני המורים והסתדרות המורים שלא נמצאים אתנו כאן - - -
<מרדכי - מוטי סמט: נמצאים.
יעקב מרגי: יפה, אבל הדיון לא קשור אליכם.
<מרדכי - מוטי סמט: הוא קשור.
<מרדכי - מוטי סמט: אם תיתן לי רשות דיבור, אומר כמה מילים.
יעקב מרגי: אתה רוצה לדבר בנושא?
<מרדכי - מוטי סמט: אומר כמה משפטים.
<מרדכי - מוטי סמט: אני יושב-ראש הסתדרות המורים מרחב ירושלים, סגנו של וסרמן.
<מרדכי - מוטי סמט: אני מברך על ביעור החמץ ערב פסח, ואני חש את האווירה כאן, אבל אני חושב שכולם מבינים את חשיבות העניין שהשליש השלישי של מערכת החינוך, מפסח במשך חודשיים, הוא שליש קשה, כבד, אבל ערכי, כפי שהזכיר נעם סמל, שאני מעריך ומוקיר, ונמצא לעתים קרובות בקאמרי.
<נעם סמל: תודה רבה.
<מרדכי - מוטי סמט: יום ירושלים, יום העצמאות, יום הזיכרון לשואה ולגבורה, שבועות ומימונה, ומבחנים ומשימות סוף שנה וטיולים.
<מרדכי - מוטי סמט: הייתי 24 שנים מנהל בית ספר, הדברים היפים שמזכירים לי תלמידי לאחר 20 ו-30 שנה, הם זוכרים את המנהל על הג'בלאות, את הטיולים ואת הערך של הטיול, אבל יסכים אתי גם רן – אני מבין שכל הדיון הזה הוא קטליזטור אחד גדול לקיום משא-ומתן מתקדם למען מורי ישראל ומורי של"ח שיוצאים לטיולים הללו, ואני אסביר למה.
<מרדכי - מוטי סמט: לא רבים מבינים מה זה להכין טיול במערכת החינוך.
<מרדכי - מוטי סמט: רק מי שנמצא בבית הספר יודע מה הן השעות הרבות, מה האחריות הכבדה, מהן הבדיקות שנעשות מבחינה בטיחותית וביטחונית לפני ואחרי ותוך כדי.
<מרדכי - מוטי סמט: אנחנו לא נצטרף לעיצומים, אין ספק, כי אנחנו רואים ערך עליון בכל הנושא הזה, אבל אנחנו מאמינים במשא-ומתן.
<מרדכי - מוטי סמט: ואני קורא כאן למנכ"לית ולרן: זה קטלי
<מרדכי - מוטי סמט: זטור נפלא לבער את החמץ כמה שיותר מהר, בימים הללו לפני פסח, ולאחר הפסח נצא בראש מורם, כאשר מעמדם של מורי ישראל ומורי של"ח שמשקיעים כל-כך הרבה בנושא חברה ולאום, ייתנו את דעתם, ישפרו את מה שצריך לשפר, וצריך לשפר, אין ספק, לא ניכנס כאן לפרטים, אבל בדרך הזאת של משא-ומתן והידברות.
<מרדכי - מוטי סמט: אני רואה בכל זה קטליזטור אחד גדול לקיום משא-ומתן זריז ומועיל.
יעקב מרגי: רבותי, אני חושב שמזמן היה צריך שסכסוך העבודה או איומי השבתה במערכת החינוך – ואמרתי זאת בפתיח – הם לא עניין רק לארגוני המורים, הסתדרות המורים – תקראו להם "הארגונים" ברבים – ולמשרד.
יעקב מרגי: כפי שראיתם כאן בדיון בזק, יש הרבה אנשים שקשורים.
יעקב מרגי: קודם כול, התלמידים, שהם העיקר, צריך לשמוע אותם, צריך להבין אותם, ההורים, העסקים נפגעים, על כל הנלווים.
יעקב מרגי: אני חושב שהיה מקום לדיון, ואני שמח שקיימתי את הדיון.
יעקב מרגי: רן, אין לנו שום דעה קדומה, שום עמדה מגובשת.
יעקב מרגי: היינו הראשונים שדחפנו וזעקנו על מעמדו של המורה.
יעקב מרגי: אני חושב שבעשור האחרון נעשה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד לכם ועם כל הניסיון שלכם, ואתם עתירי ניסיון במערכת החינוך, הטיולים זה לא דבר חדש.
יעקב מרגי: מעניין, כשנאבקתם על הרפורמות, הייתם שמים הכול על השולחן, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: לא ייתכן שאחרי שהמדינה נותנת ונותנת עכשיו צצים דברים חדשים.
יעקב מרגי: זו שיטה טובה, גם אני הייתי בצד הזה, זו שיטה טובה בכל פעם להציף.
יעקב מרגי: פניתי אליך בכתב בשבוע שעבר לדעת מה הנושאים, לא קיבלתי ממך.
יעקב מרגי: ביקשתי את הנושאים ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: אני מקבל רשימה של נושאים ורואה דינמיקה של טיפול.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, לא ניתן בכל בוקר – אני יודע מה שיקרה לכם, ואתם בדרך לשם.
יעקב מרגי: אתם מכירים את חברת החשמל?
יעקב מרגי: אתם מכירים את ועד העובדים של חברת החשמל?
יעקב מרגי: תעשו סקר כמה מהציבור בישראל אוהד אותם.
יעקב מרגי: תגיעו למצב הזה.
יעקב מרגי: הרגשתם את זה בשנים האחרונות, והפסקתם בכל 1 בספטמבר לאיים בהשבתה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, יש ויכוחים וסכסוכי עבודה, אנחנו לצדכם, אנחנו נדאג שהמורה יקבל מה שמגיע לו.
יעקב מרגי: אנחנו ניאבק על מעמדו של המורה, אבל מעמדו של המורה זה לא רק "תן לי", זה לא חד-צדדי, ואיך שצריך להיראות מורה זה גם מחייב, אין מה לעשות, כי מורה הוא דמות, ככה חינכו אותי, ככה אני ראיתי את המורה שלי.
יעקב מרגי: נכון, צריך את זה, לא להשאיר שום דבר פתוח, מי מתגמל ועל מה, אבל לאחרונה השיח הוא רק על תגמול ותגמול ותגמול ותגמול, ורכז מיוחד ותגמול מיוחד, עד כדי שגם להדליק את החשמל תבקשו תגמולים, שמא תתחשמלו.
יעקב מרגי: אנא, כך זה נראה.
יעקב מרגי: אתם תאבדו את ההערכה אליכם בציבור.
יעקב מרגי: ובטח לא בדברים האלה, בדברים הערכיים ללכת לאיים ולהשבית.
יעקב מרגי: אני קורא לכם ואומר לכם לפני שאני כותב את הסיכום: רן, אני מצפה, לפני שאני כותב – קודם כול במיוחד כשאתם מאשרים שיש דו-שיח מתמיד ויש התקדמות, אתה לא יכול להצביע על שנה שלמה שמתחילת השנה לא התקדמתם בכלום.
יעקב מרגי: אנחנו נהיה שם, אנחנו נהיה כאן.
יעקב מרגי: יש דו-שיח, אלא אם כן תסתור את זה, יש דברים שנפתרים ויש דברים שפתוחים.
יעקב מרגי: יש דברים שיישארו במחלוקת, שסוכמו ואתם רוצים לחזור בכם מזה, אבל יש דינמיקה של התנהלות בין ארגון עובדים למעביד או למשרד ממשלתי במקרה הזה.
יעקב מרגי: אני אתן לך להגיב על הדברים ששמעת כאן – אני רוצה שאתה תיצור את המתווה.
יעקב מרגי: אתה תיצור אותו, לא אני אכתיב אותו.
<רן ארז: אדוני היושב-ראש, הדבר שאהבתי הכי הרבה בישיבה הזאת זה הדברים ששמעתי מפיו של יושב-ראש מועצת התלמידים, וזה רק מצביע על כך שיש לו מורים טובים.
<רן ארז: אינני יכול לקבל שום הטפת מוסר מאבירי התרבות והחינוך שדיברו לפני, כי אני עוסק בזה כל החיים שלי, ויודעים אלה במשרד החינוך מה התרומה שלי לטיולים, לשל"ח ולכל הדברים האלה ומה הקשר שלנו למדינת ישראל, כדי שהתלמידים לא יקבלו את מדינת ישראל כדבר מובן מאליו, אלא יעמיקו שורשים ויתחנכו.
<רן ארז: אבל בוודאי אתה יודע את הגמרא שאומרת "חלל עליו שבת אחת כדי שישמור שבתות הרבה".
<רן ארז: אנחנו רוצים מערכת חינוך יותר טובה, ולפעמים אנחנו גם עושים מעשים שמכאיבים לאחרים.
<רן ארז: אם כל אותם אנשים שדיברו פה, כפי שדיברו בשם החינוך ובשם הערכים, ואני מאמין להם, שזה מה שאכפת להם, היו באים ומפנים את הלחץ לא כלפינו, אלא כלפי אלה שצריכים לקבל החלטות ולפתור בעיות במערכת החינוך, לא היינו שם.
<רן ארז: קיבלתי מכתב מ"יד ושם", הודענו להם שאנחנו לא משביתים שום פעילות חוץ בית ספרית שנוגעת לשואה, נוגעת לפולין, נוגעת ל"יד ושם".
<רן ארז: אין לנו שום סיבה ואין לנו שום מטרה לפגוע באירועים האלה, החשובים למערכת החינוך והחשובים לעם ישראל, אבל לפעמים צריך לבוא ולהגיד: רגע אחד, מה עדיף על מה?
<רן ארז: להגיד שאנחנו לא יוצאים עכשיו לטיולים שאנחנו אוהבים אותם – כמו שאמרתי חלל עליו שבת אחת - - -.
<רן ארז: השבת היא חשובה – או לפתור בעיות שפוגעות במעמד המורה בתוך בית הספר, פוגעות בתנאי עבודתו, פוגעות בכך שהם לא יכולים לעשות את מה שהם רוצים לעשות.
<רן ארז: נכון, יש הידברות עם המנכ"לית, יש גם הידברות עם השר, אבל כשאתה מגיע למסקנה שההידברות הזאת נתקעת, ואמר מוטי סמט שיש פה איזה קטליזטור, נכון, הודענו על כך שנפסיק את הפעילויות מחוץ לכותלי בית הספר הרבה לפני חופשת פסח, לפני יותר מחודש.
<רן ארז: למה?
<רן ארז: כדי לזרז את המשא-ומתן ולהפוך אותו יותר אפקטיבי, אבל הוא לא מתקיים.
<רן ארז: היתה ישיבה ב-6 באפריל והיתה ישיבה נוספת שהיתה אמורה להתקיים מחר, אבל היא בוטלה.
<רן ארז: היא בוטלה לא על-ידי.
<רן ארז: אני בא ואומר שאם למשרד החינוך לא בוער, וכל האנשים פה חושבים שהמורים הם המפתח, אני אומר: לא, המורים הם לא המפתח.
<רן ארז: המפתח זה שם, וצריך להביא בחשבון שיש הרבה מה לתקן במערכת החינוך, ולא רק לראות את החלקה הקטנה של תיאטרון הקאמרי או של אכסניית נוער באיזה מקום.
<רן ארז: זה חשוב, אבל השלם הזה שנקרא "מערכת החינוך" לא פחות חשוב, אולי אפילו יותר.
<רן ארז: אם יש לכם התוצאה של יושב-ראש מועצת התלמידים, איך הוא מתבטא, הוא חי במערכת הזאת שאנחנו עובדים שם.
<רן ארז: לכן אני בא ואומר: אני קורא למשרד החינוך להתעשת ולנסות לפתור בעיות ולא לגמור את העניין בזה שכתבתי מכתב.
<רן ארז: כתבתי מכתב.
<רן ארז: הבעיה לא נפתרה אם כתבנו מכתב.
<רן ארז: הבעיה יכולה להיפתר רק כשפותרים אותה, לא כשכותבים מכתב.
<רן ארז: ולכן הודענו לפני חודש, לא נעשה כלום, ההיפך הוא הנכון.
<רן ארז: אנחנו לא ששים לחלל את השבת הזאת, אבל אין לנו ברירה.
<רן ארז: מה עדיף?
<רן ארז: להתחיל עכשיו להשבית את בתי הספר בזמן בחינות הבגרות או לבוא ולהגיד: אנחנו לא יוצאים לטיולים?
<רן ארז: להמשיך ולדבר כפי שדיברנו?
<רן ארז: שנה ושמונה חודשים, לא יכולים יותר.
<רן ארז: יש גבול לכל תעלול.
יעקב מרגי: רן, אני שומע את הדברים אני נותן לך בקריאה טלגרפית: בעיות בהנחיות המפמ"רים לגבי יישום הרפורמה בבחינות הבגרות – בעיות שהיו טופלו; עומס בתוכנית הבחינות באנגלית – טופל; חתימה על הסכם מסגרת – טופל; תשלום לארגון בעקבות הסכם פשרה בנושא דמי חבר באגודות – טופל; עדכון תעריפי התשלום למעריכים בבחינות הבגרות – טופל; תשלום דמי חבר בגין מורים שדווחו בכפילות, הן על-ידי ארגון המורים והן על-ידי הסתדרות המורים – טופל.
יעקב מרגי: יש עוד כמה דברים.
יעקב מרגי: אתה רואה שיש דינמיקה.
יעקב מרגי: כל זה היה לפני שנתיים, לפני חמש שנים?
<רן ארז: הנייר סובל הכול.
<רן ארז: יש גם סמל המדינה על הנייר הזה?
<רן ארז: כנראה שזה עובדה.
יעקב מרגי: מדינת ישראל היא עובדה, זה נכון.
<רן ארז: אני אומר לך שזה לא נכון.
<רן ארז: לא נכנסנו לפה, כמו שאמרה המנכ"לית, לנהל משא-ומתן על זה ועל זה, אנחנו יושבים איפה שיושבים.
<רן ארז: כנראה שאנחנו מגיעים למסקנה שהגיעו מים עד נפש, אנחנו פועלים.
יעקב מרגי: המנכ"לית, בבקשה.
<מיכל כהן: לא משנה כמה רשימות יהיו וכמה ישיבות, אתה בעצמך אומר שאנחנו יושבים שנה ושמונה חודשים, כך שלומר שנפגשנו ב-6 באפריל והיום כשהיתה צריכה להיות ועדת תיאום, ווסרמן חולה, והצענו לך: בוא לשתף, אמרת - - -
<רן ארז: מחלה דיפלומטית.
<מיכל כהן: יכול להיות, אני לא אחראית על וסרמן, אבל הצעתי לך לבוא, בחרת שלא.
<מיכל כהן: יהיה נורא קל להוכיח את כמות הפעמים שאנחנו נפגשים מדי שבוע ומדי שבועיים, מפאת כבודך - - -
<רן ארז: אני מסכים.
<רן ארז: נפגשנו הרבה מאוד.
יעקב מרגי: לא להפריע, רן.
יעקב מרגי: אל תפריע לה, היא לא הפריעה לך.
<מיכל כהן: אתה תמיד אומר שאתה עושה עיצומים, כי אתה רוצה לזרז, ואני מסבירה שיש דברים שמזרזים בלי עיצומים, כמו תשלומים של 11 מיליון, כמו פסקי דין, כמו הסכמים של 1,000 שקל למורים ועוד מיליון נושאים, ויש דברים שלא מתקדמים בגלל שאתה תעשה עיצומים על חשבון הילדים או המורים, לא משנה מה.
<מיכל כהן: זו מדינה, וכן, כשאני כותבת, יש לי אחריות לכל מילה שרשומה פה, ואתה יודע.
<מיכל כהן: דרך אגב, מי שכותב את המכתבים, ואני זאת שצריכה לענות, זה אתה.
<מיכל כהן: כל יום שלושה-ארבעה מכתבים.
<מיכל כהן: אני עונה לך, כי אני מכבדת אותך, גם אם זה אומר לענות 10 פעמים.
<מיכל כהן: רן, יש לנו 20 נושאים, 10 כבר מוצו, יהיו עוד 10, הרי אנחנו מכירים את הדינמיקה.
<מיכל כהן: אין קשר בין ניהול של מערכת, שהיא מורכבת, שהיא גדולה, שכל יום יש איזה המצאה אחרת בתוכה, לבין עיצומים ושביתות.
<מיכל כהן: אין קשר.
<מיכל כהן: דבר שני, אני אזכיר לך שכאשר קיבלת את ה-1,000 שקלים למורים חתמת על זה שאתה מסיר את כל העיצומים.
<מיכל כהן: אז מה אם חתמת.
<מיכל כהן: אני, כשאני חותמת, אני מתכוונת.
<מיכל כהן: יש בינינו הסכמי שכר.
<מיכל כהן: הסכמי השכר צריכים לפוג באוגוסט 2017, עד אז אתה חתום על שקט תעשייתי.
<מיכל כהן: אין מה להפנות אלי.
<מיכל כהן: אני יושבת ומוכנה בכל במה, בכל מקום, נושא-נושא לעבור, גם אם יידרש יום שלם, יומיים, חמישה ימים.
<מיכל כהן: אתה יודע, ואני יודעת שאתה יודע שאנחנו פותרים דברים ופותרים ביחד.
<מיכל כהן: צריך לומר שכל הדברים שאתה מציג כאילו הן בעיות הם דברים שאתה מעלה מדי יום.
<מיכל כהן: זה לא דברים שמשתרכים שלושה או חמישה או אפילו שישה חודשים.
<מיכל כהן: כל יום יש משהו אחר.
<מיכל כהן: פעם זה מורים לאנגלית, פעם זה כספים, פעם זה עדכון שכר למעריכים ופעם זה גמול לגמלאים.
<מיכל כהן: נו, אז מה?
<מיכל כהן: זו מערכת שיש בה 200 נושאים, אז אנחנו מקדמים גם את ה-1,000 שקלים בהסכם המסגרת של ניסן, שאמרת שתהיה שביתה וטיפלנו מאחורי הקלעים.
<מיכל כהן: מה אתה חושב שדרך עיצומים תביא?
<מיכל כהן: שבמקום שבע שעות נשב שמונה שעות?
<מיכל כהן: אם התפיסה במקור היא בכוח, אז אני אומרת לך פה קבל עם ועדה: יש דרך, ויש דיאלוג, ויש הידברות, ויש פתרונות ויש מחלוקות.
<מיכל כהן: הדרך שלי כממלכה יחידה להתמודד עם זה, כשאני לא מצליחה להביא אותך להפסיק את זה, זה ללכת לבית משפט.
<מיכל כהן: כמו שאתה הלכת לבית משפט, אני מתכוונת לפנות לבית משפט.
<מיכל כהן: אני חושבת שבזבוז הזמן שלך ושלי בבתי המשפט כעת חיה שנה שעברה ארבעה חודשים הוא מיותר.
<מיכל כהן: אנחנו ממשיכים לעבוד ביחד, יש לנו יחסי עבודה, המורים חשובים לנו, התלמידים חשובים לנו, המערכת חשבוה לנו, לא חשובה לנו פחות מלך.
<מיכל כהן: אני קוראת לך עוד פעם: בבקשה, יש נושאים שאתה רוצה להתווכח עליהם, תתווכח, השולחן פתוח, אבל אני חושבת שלהכניס פה את כל השותפים לזירה, זה פוגע אנושות במערכת החינוך.
<מיכל כהן: זה לא מסייע לה, זה לא קטליזטור.
<מיכל כהן: זה מה שיוצר אנרכיה, לא משהו אחר.
<מיכל כהן: אני אומרת לך: אין זמן, אין שבוע, אין יום שאתה תרים טלפון ואני לא אענה, אין מפגש שאתה תבקש, ואני לא אעשה, כולל היום שאמרתי לך: יוסי לא יכול, בוא נדבר על דברים אחרים, אמרת: לא, אין צורך, היא כותבת לי מכתבים.
<מיכל כהן: בסדר, אני מוחלת על כבודי עם כל ההשמצות, אבל זה בסדר.
<מיכל כהן: אני מנהלת את המערכת הזאת ושר החינוך מנהל את המערכת הזאת ואנחנו פוגשים אותך כל הזמן ואומרים לך "שולחן הדיונים".
<מיכל כהן: בכוח לא ילך, מה לעשות.
<מיכל כהן: בכוח לא הולך.
<מיכל כהן: הצלחת כל השנים להביא הרבה מאוד הישגים לחינוך בזכות ההידברות, לא בזכות הכוח.
יעקב מרגי: אני חוזר לפנייה שפניתי אליכם.
יעקב מרגי: אני מקווה שלא תצטרכי לפנות לבית המשפט.
יעקב מרגי: אם לא תצליחי, אני אקרא לך לבקש את הסעד של בית המשפט, כי אני חושב שסקטורים אחרים, שרוצים להרהר או לערער על מעדם, או שכרם ותנאי עבודתם, מגיעים לשולחן הדיונים, וגם אם ארגון העובדים שלהם לא מיצה בהסכם הקודם, הוא מחכה עד לפתיחת ההסכם הבא.
יעקב מרגי: יש סקטורים תקועים במצב קשה במגזר הציבורי, קשה, כבר שנים רבות תוספת על-פי חוק לא נעלמת מהם – השלמת הכנסה מהתלוש – והם לא יכולים, יש הסכם קיבוצי.
יעקב מרגי: יבואו הממונה על השר ואגף התקציבים ויגידו: אין, אם אני אפתח לך עכשיו אתה יודע מה אני צריך לעשות?
יעקב מרגי: כמה זה יעלה לי?
יעקב מרגי: וגם אם שכנעת את הממונה על השכר באוצר, יבוא אגף התקציבים ויגיד: זה עולה כך וכך, אין לי מקורות מימון.
יעקב מרגי: לא כל דבר, עם כל הכבוד, מביא לעיצומים.
יעקב מרגי: לא סתם אמרתי.
יעקב מרגי: תאמין לי, יש לי פינה חמה למערכת החינוך בארץ, גם למעמדם של המורים, ואני שמח שנעשה שינוי ועוד ייעשה, והשולחן הזה מקדיש הרבה מאוד שעות למעמדם של המורים.
יעקב מרגי: הצעדים האלה לא מוסיפים למעמדם של המורים, זה רק ימרמר את ההורים, ימרמר את התלמידים.
יעקב מרגי: אני אומר לך שגם אם המנכ"לית תרצה עכשיו להיענות על חלק מהנושאים האלה והשר יסכים, יש לנו הפרטנר השלישי, משרד האוצר.
יעקב מרגי: ואל תשכח שגם עיני אחרים נשואות לדברים האלה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, מה לעשות, יש המושג להיות ספורטיבי – תהיה ספורטיבי.
יעקב מרגי: הרי חתמתם על הסכמים, הדברים לא חדשים.
יעקב מרגי: אני רואה דינמיקה שכאשר מתעוררים קשיים, יש רצון של משרד החינוך להתערב, ונעשו טיפולים.
יעקב מרגי: אתה אומר שהנייר סובל הכול, אני נוטה להאמין למשרד ממשלתי שמעלה על הכתב, אלא אם כן תתמודד אתו, אני אשמח.
יעקב מרגי: אני קורא לך ואני אומר לך שלא יצא שכאילו כפו עליך.
יעקב מרגי: אנחנו באמת פונים אליך שתבין שלא ניתן לעשות את זה.
יעקב מרגי: לא ניתן לעשות את זה בסוף השנה לתלמידים, לצוות, אפילו למורים.
יעקב מרגי: זה לא שני עברי המתרס, הם חולקים ביחד את החוויות, המורים והתלמידים.
יעקב מרגי: גם חלק מהמורים לא היו רוצים שהעיצומים יתבטאו בדברים האלה.
יעקב מרגי: הסיכום הוא שאני קורא לארגון המורים לשבת ביחד, להתכנס שוב עם משרד החינוך, עם המנכ"לית, לנסות להגיע למתווה של הידברות.
יעקב מרגי: עיצומים זה לא תכלית הכול.
יעקב מרגי: נכון, מפעילים כוח זה קטליזטור, אבל אין מה לעשות, לפעמים זה גם חוזר כבומרנג.
יעקב מרגי: כשאתה מחזיר – תנסה לבוא לשרירי הבטן, אתה מקבל חזרה – זה יכול לחזור כבומרנג.
יעקב מרגי: אני אומר לכם: זה חוזר כבומרנג.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר שאתה בשלב של "די, נמאסתם", אבל אתם תביאו למצב הזה שלא ירצו לשמוע יותר על המורים, על השביתות ועל העיצומים.
יעקב מרגי: מגיעות אלי גם פניות לגבי עוז לתמורה ואתה מכיר את זה, ואין לכם שום קייס, אתם תרצו כתף, אתם תרצו הקשבה בנושא הזה, ויכולים להיות עוד הרבה דברים שפונים אלינו.
יעקב מרגי: גם התפסן שעובד בשמש, קשה לו.
יעקב מרגי: קשה להיות מורה בישראל.
יעקב מרגי: מה לעשות, קשה.
יעקב מרגי: הרבה שעות עבודה, ואני לא אומר בציניות.
יעקב מרגי: עכשיו חייבו אותם לשבת עוד כמה שעות בחדר המורים, בתאים שהכינו להם במיוחד.
יעקב מרגי: נו, ומישהו הבטיח לנו שהחיים יהיו קלים?
יעקב מרגי: אבל יש שיותר קשה להם.
יעקב מרגי: יש סקטורים שבהשקפת העולם לא יכולים לשבות, והם מקבלים שכר מינימום.
יעקב מרגי: אתה יודע מי אלה?
יעקב מרגי: פעם הייתי הבוס שלהם.
יעקב מרגי: אני מתבייש שלא הצלחתי, כי אגף התקציבים - - -
<זאב גולדבלט: עובדים סוציאליים בטח.
יעקב מרגי: לא יותר גרוע.
יעקב מרגי: חכה, כולנו צריכים אותם בסוף.
יעקב מרגי: שכנעתי את הממונה על השכר באוצר, הגעתי לאגף התקציבים והוא מתנגד, הפיל את זה.
יעקב מרגי: המטהרים והקברנים לא יכולים לשבות.
יעקב מרגי: איפה הם ישימו?
יעקב מרגי: לא יקברו?
יעקב מרגי: מישהו יכול להגיד: חכה, אל תמות היום?
יעקב מרגי: אין להם אפילו את הפריבילגיה הזאת לעשות עיצומים, כי לא יהיה להם סנגור אחד בציבור.
יעקב מרגי: אחד.
יעקב מרגי: אני אומר לך: רן, אתם לא בשלב הזה, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: לפני 10-15 שנים מעמד המורה היה ברצפה, תנאי השכר ברצפה, וזה התקבל בהבנה.
יעקב מרגי: אני אומר לך ואני קורא לכם להתחיל לעשות שימוש מושכל בשלטר.
יעקב מרגי: אל תעשו שימוש מופרז בשלטר, במיוחד לא בתחום החינוך.
יעקב מרגי: אתם לא שחקנים יחידים, ואמרתי זאת בפתיח.
יעקב מרגי: נגמר, אתם לא שחקנים יחידים בזירה הזאת.
יעקב מרגי: לכן אני קורא לך להשהות לאור ההסכמה לשבת ולהתכנס, להשהות את העיצומים, במיוחד לא בתקופה הזאת.
יעקב מרגי: אם לא תהיה ברירה, אני קורא למשרד החינוך לפנות לקבלת סעד מבית המשפט.
יעקב מרגי: 8 בפברואר 2016, כ"ט בשבט תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – משלחות לזכר השואה לפולין – תלמידים נותרים מאחור (בארץ), בגלל מצוקה כלכלית, של מספר חברי כנסת, הראשון שבהם חבר הכנסת איציק שמולי, השנייה, חברת הכנסת קארין אלהרר, השלישי חבר הכנסת אורן אסף חזן, הרביעית חבר הכנסת חמד עמאר והחמישית, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שמתן הסתם, לא כולם, אבל חלקם יגיעו בהמשך, אם בכלל, אבל זה לא ימנע מאיתנו לקיים את הדיון.
יעקב מרגי: והנה הגיעה.
יעקב מרגי: אפשר להגיד לה גם ברוכה השבה.
יעקב מרגי: לא משנה שהיא נסעה בלי לקחת, שכחו אותי בבית, אתם מכירים את זה?
קארין אלהרר: שמעתי שיש לנו נסיעה עוד מעט.
יעקב מרגי: אין מה להשוות בכלל.
יעקב מרגי: האירוח הצרפתי.
קארין אלהרר: כן, לוקה בחסר.
יעקב מרגי: רבותי, הוועדה קיימה דיון בקדנציה הזו, על סוגית המסעות לפולין ועלו תהיות כאלה ואחרות ולומר לכם שאם ההבטחה שיצאה בעידן המלחמות על הקרדיטים, הרי הצהרה ראשונית שהמסעות יוזלו, נשמעה כאן בשולחן הזה בעקבות הדיון, נכון מיכל?
יעקב מרגי: ואכן הוזלו, אבל יחד עם ההוזלה פתאום אנחנו מבינים שהעיקר חסר מן הספר מה שנקרא.
יעקב מרגי: התפוצצה הפרשייה הזו של הקרטל, ואז אנחנו מבינים שההוזלה זה המייק אפ שהורדנו מעל זה, הקוסמטיקה.
יעקב מרגי: כי ניתן להוזיל כנראה עוד ועוד ועוד, ואם זו לא חזירות - סליחה על הביטוי הלא פרלמנטארי על הבוקר - חזירות של גורמים עסקיים, כרגיל כמעט אצלנו בחברה.
יעקב מרגי: ושוב, אני אומר לך חבר הכנסת קארין, אני לא יודע אם היית בדיון הקודם כי אני לא זוכר, אבל כבר אז עלו תהיות דווקא מתוך המדריכים הכי בכירים.
יעקב מרגי: תהיות אם הגיל הזה, המסעות בגיל הזה אכן נותנים את האפקט שאכן כולנו רוצים לצפות.
יעקב מרגי: יש יזמות.
יעקב מרגי: אין ספק שהנסיעות לפולין הן חשובות.
יעקב מרגי: לי, אמנם לא עשיתי את זה כתלמיד, עשיתי את זה בפעם הראשונה ובפעם השנייה ואני אומר לכם, זאת צריבה, אני לוקח את ההגדרה הזאת.
יעקב מרגי: כל מה שקראתי וקראתי הרבה על השואה, הן בילדות והן בחיי הבוגרים, אבל שילוב של תשמע לתחזה, תחזה כמה שאפשר לומר, לא היינו בהווה ותוך שכך, אם לא לא הייתי כאן, אבל אחרים לצערנו הרב בהמונים, מיליונים שהיו שם, אבל זו צריבה של התשמע, לראייה, לגעת, כמעט להפוך את זה למוחשי.
יעקב מרגי: התחושה שם שכל רגע אתה שומע את הקולות, אתה מריח את הריחות, אתה חי את ההוויה הזו במקצת ואין ספק שיש חשיבות למסעות.
יעקב מרגי: וצריכה להישאל השאלה, אמנם זה לא הכותרת של הדיון היום, אבל צריכה להישאל השאלה – האם אין תחנות יותר אפקטיביות בחיי הישראלים, ואני אומר שחייב שכל ישראלי יהיה שם.
יעקב מרגי: ויש לנו הרבה תחנות שבחיי המתבגר הישראלי אנחנו נמצאים על פי חוק, ככה שאפשר לעשות את זה אם לא במסגרת הלימודים, אפשר לעשות את זה במסגרת סדרת חינוך בצבא ולמצוא איך הדרך איך כל חייל ישראלי בשנה הראשונה עובר את זה במסגרת איזה קורס כלשהו.
יעקב מרגי: אני סתם זורק, זה לא חייב להיות, אבל אין ספק שגם השאלה הזו צריכה להישאל – באיזו תחנה זה הכי רלבנטי.
יעקב מרגי: אבל אני לא אמנע את חברת הכנסת קארין אלהרר, שהיא אחת המציעות והיא כאן.
יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את חבר הכנסת אלי כהן.
יעקב מרגי: חברת הכנסת אלהרר תאמר לנו מה הביא אותה להגיש את ההצעה לסדר.
קארין אלהרר: טוב, אז קודם כל תודה רבה אדוני על קיומו של הדיון במועד.
יעקב מרגי: רק להזכיר, סליחה, חציו של הדיון יתייחס למסעות לפולין וחציו השני, מעשר עד אחת עשרה, יהיה על סוגיות הורדת נושא השואה מבחינת הבגרות בהיסטוריה.
יעקב מרגי: לכל הנוכחים.
קארין אלהרר: שוב תודה אדוני.
קארין אלהרר: אני אגיד, אני חושבת שהמסע לפולין הוא חשוב מאין כמוהו.
קארין אלהרר: אני מכירה את התהיות שמתעוררות באשר לנחיצות המסע דווקא בגיל התיכון, ואני באה מהאסכולה שאומרת שהדבר הזה הוא נחוץ.
קארין אלהרר: היטבת לומר את זה, אדוני, מראה עיניים מחבר מאד לאירוע המכונן, הנוראי שקרה לעם ישראל.
קארין אלהרר: ואני רוצה לומר, הדבר שהטריד אותי יותר מכל, ובשלו הוגשה ההצעה לסדר, הוא הנושא של העלויות.
קארין אלהרר: כשאנחנו מדברים על הזדמנות שווה - וזה מה שהביא אותי לכנסת אדוני - ההזדמנות השווה לכולם.
קארין אלהרר: כשאנחנו מדברים על מצב שבו ישנם עדיין תלמידים במדינת ישראל, שלמרבה הצער להוריהם אין את האמצעים לשלוח אותם למסע לפולין והם מרגישים כחריגים בכיתתם, הדבר הזה הוא תקין.
קארין אלהרר: אני יודעת, החלו כבר בקדנציה הקודמת במתן מלגות לתלמידים ואני מברכת על כך, ואני חושבת שסכומי המלגות צריכים לעלות ככל שמדובר במצב סוציו אקונומי נמוך.
קארין אלהרר: הנושא של הקרטל בין החברות ותיאום המחירים הוא נושא מאד בעייתי בעיני.
קארין אלהרר: אני חושבת שמשרד החינוך צריך יותר לפקח על הדבר הזה.
קארין אלהרר: זה נמצא בתחום האחריות שלו, הוא זה שאמור למצוא את המחיר הטוב ביותר, הזול ביותר והמסובסד ביותר עבור התלמידים.
קארין אלהרר: אני באמת קוראת מכאן למשרד החינוך, שהתחיל בעבודה נפלאה בסבסוד מלגות, להמשיך בכיוון הזה, לממן יותר.
קארין אלהרר: אנחנו רוצים שכל תלמיד וכל תלמידה יחוו את החוויה הזאת.
קארין אלהרר: זו חוויה קשה, אבל אני לא חושבת שיש דרך טובה יותר להבחין ולראות את הדברים; ואני באמת חושבת שהדבר שהייתי שמחה לשמע ממשרד החינוך, זה מה עושים על מנת להוזיל את העלויות, לבחון את הדרכים שבהן ניתן לסייע למשפחות קשות יום – גם להן יש תלמידים במערכת החינוך.
קארין אלהרר: החינוך, שלא נדבר על זה שהוא צריך להיות חינם, הוא לא חינם, אבל לפחות בסכומים שניתן לעמוד בהם.
קארין אלהרר: 4,338 שקלים זה סכום לא מבוטל.
קארין אלהרר: דמיין לעצמך שיש משפחות שיש להן יותר מתלמיד אחד ב - - -
יעקב מרגי: מספיק שיש בכיתה י"א וי"ב וכבר יש - - -
קארין אלהרר: זה סכומים שלא כולם יכולים לעמוד בהם ואנחנו מדברים על מצב שבו יוקר המחייה הוא גבוה, אז זה לא אמור להיות חלק מיוקר המחייה הגבוה, ואני באמת אבקש לפעול בנושא הזה כמה שיותר מהר, לפני המסע הבא.
יעקב מרגי: לפני שאעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת אלי כהן, השולחן הזה, הוועדה הזו נדרשה לכמה סוגיות שקשורות בתמחור, במה שקשור במערכת החינוך.
יעקב מרגי: החשיפה הזו של הקרטל, אני לא יודע עד כמה אפשר להתייחס אליה, זה תמרור אזהרה אדום מהבהב במערכת החינוך, כי גם נדרשנו לסוגית ביטוח תאונות אישיות במערכת החינוך.
יעקב מרגי: נלחצנו בתחילת שנת הלימודים ואישרנו עליה של יותר מ-50%.
יעקב מרגי: ולאחר מכן ביוזמות כאלה ואחרות, עצמאיות, הורים הצליחו להשיג מחיר כמעט דומה למה שהיה בשנה שעברה.
<זאב גולדבלט: אפילו זול יותר.
יעקב מרגי: בסדר, אני קצת זהיר כשאני רוצה.
יעקב מרגי: אז אני אומר, בהתייחס, אם ניקח את זהות הפוליסה והגדול והכל, אז בוא נאמר, יכול להיות לעלות במחיר במידה סבירה, אבל לא מעל 50%.
יעקב מרגי: וזה אומר דרשני לגבי עוד הרבה דברים, אם זה ספרי לימוד, אין מאמץ בקטע הזה.
יעקב מרגי: אין הסתכלות.
יעקב מרגי: כנראה שזה משהו בתהליך העבודה של משרד החינוך.
יעקב מרגי: זה מחלחל וזה מהדהד באוויר להמשך הדיון.
יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת אלי כהן.
אלי כהן: תודה רבה אדוני יושב הראש על קיום הדיון בנושא הזה.
אלי כהן: אני חושב שצריך לצאת כאן בקריאה ברורה מאד, שבה או שאנחנו נותנים הזדמנות שווה לכל אחד לבוא ולצאת למסעות לפולין, או לבטל את המסעות לפולין בצורה חד משמעית.
אלי כהן: עכשיו, אני רוצה להגיד לך אדוני יושב הראש, שאני באמת מרגיש כבר תקופה ארוכה שיש כאן משהו שהוא לא סביר, אבל אני החלטתי להתעמק בו מלפני חודשיים, ואני אגיד לכם למה.
אלי כהן: לפני חודשיים, אדוני יושב הראש, הבן שלי, שהוא היום בכיתה י"ב, מתגייס עוד חצי שנה, יצא לאותו טיול בפולין.
<מיכל מנקס: זה לא טיול.
<מיכל מנקס: זה מסע.
יעקב מרגי: בסדר, הערת.
אלי כהן: סליחה, לא טיול, סליחה.
אלי כהן: גברתי, הערה טובה, אני מקבל אותה.
אלי כהן: יצא לאותו סיור בפולין, שלצורך העניין אנחנו יכולנו ושילמנו את אותם 5,000 שקלים.
אלי כהן: הילד באמת חזר עם חוויות מאד חשובות וקיבלתי לא מעט תגובות, שלמעשה חלק מהתגובות אומרות תשמע, אנחנו פשוט לא יכולים לבוא ולשלוח את הילדים שלנו למסע.
אלי כהן: כשצריך לבוא ולזכור, אדוני, שהשכר הממוצע בישראל הוא 10,000 שקלים ברוטו.
אלי כהן: 50% מהאנשים במדינת ישראל, החציון, השכר החציוני הוא פחות -6,000 שקלים.
אלי כהן: כלומר, ההורה נדרש להוציא משכורת חודשית על מנת לבוא לשלוח אותו.
אלי כהן: ואז דיברו איתי, אדוני יושב הראש, על נושא של המלגות שיש לטובת הילדים.
אלי כהן: החלטתי שאני בא וחוקר את הנושא ורואה באמת האם ניתנות מלגות ולמי.
אלי כהן: וגיליתי את הדברים הבאים.
אלי כהן: אחד, קודם כל אם נותנים לך מלגה, אתה צריך עכשיו להתחיל להשקיע שעות בעבודה קהילתית במסגרת הציבור, שככלל זה דבר טוב, אבל אני שואל אותך אדוני, האם צריך שהבן שלי הוא ילדים אחרים, את הזמן החופשי שלהם ישקיעו בלימודים ואותם ילדים, להורים שאין להם, ישקיעו בקהילה ובציבור?
אלי כהן: מה אנחנו רוצים?
אלי כהן: הם צריכים להיענש בגלל שלהורים שלהם אין כסף?
אלי כהן: עדיף לנו, אדוני, אם כבר נותנים לו מלגה, שבזמן החופשי שלו ילך וישקיע בלימודים ולא ישקיע במלגות.
אלי כהן: אז למה לבוא ולחייב אותו על זה שלהורים שלו אין כסף?
אלי כהן: זאת הסוגיה הראשונה.
אלי כהן: הסוגיה השנייה שבדקתי, אדוני, היא הנושא של כמה צריכים לשלם.
אלי כהן: אז קודם כל, התחוור בצורה מפורשת שאין כזה דבר מלגה מלאה במשרד החינוך.
אלי כהן: לא קיים.
אלי כהן: אתה חייב השתתפות עצמית.