GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יוליה בן משה: אני חושבת שלהכנה הזו מול הרשויות המקומיות לא צריך הורים.
<יוליה בן משה: אתם צריכים להתחיל לעשות אותה כבר עכשיו כי יש ועדות השמה אחרי מרץ זה ואתם כולכם תהיו בתוך ועדות ההשמה וההורים יתחננו לפתרונות הקיץ - - -
מירב בן ארי: מי הנציג שאת עובדת מולו בשלטון המקומי?
<רחל אברמזון: מיכל מנקס, הממונה על חינוך אבל רות נמצאת פה.
<רחל אברמזון: ראית - - -
<יהודית גידלי: רות מסתובבת בין ועדות והנציגה שהייתה אמורה להיות לא כאן.
<רחל אברמזון: מיכל מנקס הממונה על תחום החינוך בשלטון המקומי ועם יו"ר איגוד מנהלי מחלקות חינוך.
מירב בן ארי: לא שומעים.
<יהודית גידלי: היא אומרת, רות מדר מסתובבת בין הועדות היום והנציגה שהייתה אמורה להיות כאן, אני לא רואה אותה.
מירב בן ארי: אנחנו נוודא, זה חמור מאוד, צודקים נציגי ההורים שהעבודה צריכה להיות.
מירב בן ארי: האם את בקשר שוטף איתה?
<רחל אברמזון: כן, כן, גם בנושא הזה, גם הנושא הזה כבר התחיל להיות מדובר יחד עם השלטון המקומי.
מירב בן ארי: איך העבודה שלך כיום מול השלטון המקומי?
<יוליה בן משה: אין לנו את הכוחות והתקציבים להתפרש מול כל השלטון המקומי אז במקום שבו יש קבוצת מנהיגות עירונית אז עובדים מול קבוצת מנהיגות עירונית, במקום שאין אנחנו עובדים מול השלטון המקומי, אין לנו את הכוחות לעבוד מול השלטון המקומי.
<יוליה בן משה: רק דרך מנהיגות עירונית אז אנחנו מכינים את הקבוצות אבל שוב, אם לא תהיה תשתית במשרד החינוך הקבוצות העירוניות יאבדו והן ישארו בסוף בלי פתרון.
<יוליה בן משה: ואם לא תהיה סגירת מעגל מול השלטון המקומי כבר עכשיו אז לא יהיה.
מירב בן ארי: יהיה.
<יוליה בן משה: רק עוד משפט אחד כי אני יודעת שאחד הנושאים של המפגש הזה הוא יום הלימודים הארוך.
מירב בן ארי: כן, רגע, שניה, אני רוצה רגע מה שנקרא, לסיים נושא נושא, כדי שבאמת נצא מכאן עם משהו.
מירב בן ארי: האם יש עוד מישהו מנציגות ההורים, בבקשה.
<נועה ביתן: אני מייצגת את עמותת מאק"ים.
<נועה ביתן: אני נועה.
<נועה ביתן: אני רוצה קודם כל לציין לטובה את הדיאלוג שיש לנו עם משרד החינוך בזמן האחרון.
<נועה ביתן: אנחנו כבר בשנת 2011 הצפנו – בעזרת מחקר של הכנסת שיצא, את הנושא של אפליה של ילדים עם מוגבלות שכלית קלה במערכת החינוך המיוחד.
<נועה ביתן: מדובר בקבוצה של אלפיים וחמש מאות ילדים מתוך עשרת אלפים ילדים עם מוגבלות שכלית, שהם בעצם לא מקבלים חלק מן הזכויות שיתר הילדים עם מוגבלות שכלית מקבלים.
<נועה ביתן: ואחד הנושאים - - -
מירב בן ארי: חלק מן הדברים שב-15 ביולי מסתיימת הפעילות עבורם, האם את מדברת עליהם?
<נועה ביתן: כן, הם לא מקבלים - - -
<קריאה: ב- 30 ביוני.
מירב בן ארי: סליחה, 30 ביוני.
מירב בן ארי: זה הרבה זמן.
מירב בן ארי: קיבלנו את התיקון.
<נועה ביתן: אבל בעצם הנושא של החופשות הוא מהותי כלומר, לא מדובר רק על חופשת הקיץ שזה בעצם, עד ה-15 באוגוסט, שבועיים נוספים, אלא גם מדובר בחג הסוכות, חנוכה שעכשיו מסתיימת ופסח.
<נועה ביתן: כלומר, כל הילדים עם המוגבלות השכלית - - -
מירב בן ארי: ספרי לוועדה מה היה בחנוכה?
<נועה ביתן: בחנוכה לא היה להם כלום, הם היו בבית.
<נועה ביתן: וההורים שלהם מתקשים, לא יכולים לצאת לעבודה, הם צריכים להשגיח על הילדים, אלה ילדים שצריכים השגחה כל הזמן, אלה ילדים שחשופים לניצול, הם לא יכולים להסתובב ברחובות, וגם, מן הצד השני, יש להם פוטנציאל מאוד גדול, ככל שישקיעו בהם יותר יש להם סיכוי יותר גבוה להשתלב בחברה, מאשר ילדים עם מוגבלות שכלית של רמה תפקודית נמוכה יותר, כך שמאוד כדאי להשקיע בקבוצה הזאת ובכל זאת, הנושא של החופשות עדיין לא נפתר.
<נועה ביתן: אנחנו מחכים לבשורה בפסח, כלומר, אנחנו כבר שנים ארוכות מציפים את הנושא הזה וההורים מחכים שבפסח, כבר בפסח זה, בחופשת הקיץ הקרובה, הנושא של החופשות יוסדר והילדים האלה יוכלו להמשיך ללמוד גם בתקופה של החופשות.
<יוליה בן משה: רק משפט הבהרה ברשותך, בעצם זו עיסקת חבילה.
<יוליה בן משה: מי שזכאי עד ל-15 באוגוסט, יש לו גם פתרונות במהלך החופשות.
<יוליה בן משה: כל אלה שלא זכאים עד 15 באוגוסט, אין להם פתרונות של קייטנה במהלך החודשים - - -
מירב בן ארי: אם מורידים להם משהו אז מורידים להם את הכול.
<נועה ביתן: נכון.
<יוליה בן משה: צריך איזשהו יישור קו לכולם.
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין, עד היום זה מה שהיה?
<נועה ביתן: כן, ממש כך.
<יוליה בן משה: כל שנה, אותה, - - -
<נירית סעדון: כן, כל שנה זו אותה רוטינה, אותן שיחות, אותן ישיבות ובסופו של דבר נגמרת שנה וזה לא מתקדם לשום מקום.
<נירית סעדון: גם הדבר הקטן הזה של יוקנעם זו איזושהי התחלה של דרך אבל מהדרך הזאת אנחנו צריכים איזשהו.
<יוליה בן משה: הדרך עוד ארוכה.
<נירית סעדון: שהדרך עוד ארוכה – או.
<נירית סעדון: קיי.
<נירית סעדון: אבל רואים איזשהו אור בקצה המנהרה.
מירב בן ארי: חברת הכנסת קורן.
נורית קורן: אני רוצה להודות פה גם להורים שהגיעו לכאן בשעת בוקר כל כך מוקדמת וגם להודות למשרד החינוך.
נורית קורן: אני רוצה לומר, שאני אישית, מאז שאני כאן בוועדה ועברנו כברת דרך עם הרבה התנגשויות אבל, בסך הכול מצאתי אוזן קשבת וכל דבר שביקשתי לנסות ולסייע – אם זה היה בהסעות, שיש ילדים שנופלים "בין הכיסאות", אני רוצה לומר באמת כל הכבוד לרחל, שסייעת וגם מי שהיה אחראי על ההסעות באמת סייע, גם לילדים שהיו שייכים לשרד הרווחה.
נורית קורן: מפה באמת אנחנו צריכים להתגבש, אני מאוד הייתי רוצה לראות שכבר השנה שיהיה פתרון גם בחופשים ובואו נגיד ככה, אם החלטנו שאם יש לנו חינוך מיוחד אז החינוך המיוחד יכלול גם את המשולבים שנמצאים בבתי הספר, כי אותם אפשר לשלב.
נורית קורן: אם לא ניתן היה לשלב אותם אז הם היו נמצאים בחינוך המיוחד ואז הם היו מקבלים את כל ההטבות – כביכול הטבות, שיש לחינוך המיוחד, אז אנחנו צריכים למצוא את הקו שייתן מענה להורים שיוכלו לצאת לעבוד.
נורית קורן: שמעו, ההורים לא יכולים לשבת ולטפל כל הזמן בילדים עשרים וארבע שעות, הם צריכים את העזרה הזאת, הם צריכים את הסיוע הזה, וצריך לצאת מתוך נקודת החשיבה הראשונה, להאריך לכולם את שנת הלימודים.
נורית קורן: באיזו קונסטלציה?
נורית קורן: צריך לחשוב על זה עכשיו ומהר.
נורית קורן: וגם לתת מענה גם לחופשים.
נורית קורן: גם חנוכה וגם פסח, שזה שבועיים, שבועיים תמימים עוד לפני שבכלל החג מתחיל, והדבר הכי חשוב, שגם הטיפולים הפרא רפואיים יימשכו ואלה שמשולבים, שהסייעות יוכלו להמשיך אתם, כי אני נוכחתי לדעת שיש ילדים בכיתה ג' ובכיתה ד', שכבר לא רוצים להיות בקייטנות וגם ילד רגיל, בגיל הזה, כבר לא כל כך רוצה להיות בקייטנות, אז לבוא ולהכניס אותו למתנ"ס, ילד כזה, עם קצת מוגבלות, לא ניתן להכניס אותו למתנ"ס, לכל הפעילות של העיריות, של השלטון המקומי, כי הוא יפריע, יהיו בעיות ומצד שני הוא צריך גם את ההשגחה הזאת, אז ברגע שמפסיקים את הסייעות ב 30.6.
נורית קורן: זאת בעיה.
נורית קורן: הסייעות ממשיכות אתם לקייטנות לא בכל המקרים.
נורית קורן: אם את אומרת שבכל המקרים אז עד מתיי?
נורית קורן: עד מתיי?
<קריאה: סוף יולי.
נורית קורן: עד 30.7.
נורית קורן: או.
נורית קורן: קיי.
נורית קורן: , אז נשארו לנו השבועיים.
<קריאה: יש גם עד 15 באוגוסט.
נורית קורן: נשארו לנו השבועיים - - -
מירב בן ארי: יש לנו דיון מיוחד.
נורית קורן: נכון, אבל זה חשוב.
<רחל אברמזון: רק רגע, ברשותך.
<רחל אברמזון: אם הרשות המקומית מקיימת קייטנה גם מעֵבר, אני רוצה להגיד את זה כאו ועכשיו, הסייעת יכולה להמשיך וללוות אותו מעבר, אם זה של השלטון המקומי, מכיוון שהסייעת ממומנת על ידי משרד החינוך שנים עשר חודשים בשנה.
נורית קורן: לא כולן.
נורית קורן: רגע, רגע, עוד לא סיימתי.
נורית קורן: בסדר, אני פשוט הכנסתי את הנקודה הזאת כי צריך לתת את הדעת גם על הסייעות בתוך כל המכלול הזה, ואם יש סייעות שיוצאות לחופש מיד צריך לדאוג שתהיה סייעת אחרת, אז צריך לדאוג לדברים האלה אז לכן אני אומרת, אני מזכירה גם את זה.
<רחל אברמזון: זה השיח, זה בדיוק השיח שלנו עם השלטון המקומי.
<רחל אברמזון: על המערך.
נורית קורן: בסדר, בואי, רחלי, אם יש דיון בנושא של סייעות - - -
מירב בן ארי: יש דיון מיוחד היום בוועדה בנושא של הסייעות.
נורית קורן: אז בסדר אבל, אני רוצה שתקחו את זה בחשבון כשלוקחים בחשבון את כל הפרמטרים.
נורית קורן: הסעות, הסעות לתלמידים.
נורית קורן: שיתחילו להיות בטיחותיות ושיהיה מי שצריך להיות בהסעה, אם צריכה להיות שמה מישהי שהיא יכולה לתת מענה לכל הדברים.
נורית קורן: מאוד חשוב.
נורית קורן: כסאות נכונים, עזרים נכונים, כל הדברים האלה, כי עלו כל מיני תלונות שאני לא רוצה שזה יחזור על עצמו.
מירב בן ארי: זה רק מראה כמה שאת שולטת בחומר כי על כל מה שאת אומרת יהיה דיון.
מירב בן ארי: על הסייעות יש לנו בשעה 11, בשתים עשרה יש לנו על ההסעות.
מירב בן ארי: את שולטת בחומר.
נורית קורן: מערך ההזנה.
נורית קורן: לגבי מערך ההזנה אני רוצה למר לכם שהגיעו אלי תלונות שיש מקומות שהאוכל לא ראוי ותלמידים בחינוך מיוחד, במקומות של חינוך מיוחד - - -
מירב בן ארי: רגע, מה זאת אומרת, האם את מתכוונת בתוך בית הספר?
נורית קורן: כן, בתוך בית הספר, כן.
מירב בן ארי: האם זה לא מערכת הזנה של כל בית הספר?
נורית קורן: לא, לא, לא, אני מדברת על חינוך מיוחד.
נורית קורן: שבעצם הם לומדים בבית הספר, נשארים עד שעות מאוחרות, איכות המזון, אנחנו מדברים על החינוך המיוחד, על אלה שנשארים עד ה- 15 באוגוסט.
נורית קורן: הגיעו אליי כל מיני תלונות בעניין, האם השלטון המקומי אחראי על האוכל?
נורית קורן: לא משנה אבל משרד החינוך גם יש לו יד בזה.
<חיה הראל: כל הקטע של אחרי אחת וחצי זה השלטון המקומי.
נורית קורן: גרוע, אני רוצה שגם את הנושא הזה אנחנו נבחן.
נורית קורן: אני אעלה את זה בפניכם אבל הגיעו לפני תלונות.
נורית קורן: אוכל לא ראוי, דברים לא ראויים, שמנסים לקלוע לטעם של הילדים ומנהלת בית הספר לא מוכנה לשמוע את הדברים האלה וזה חמור מבחינתי.
נורית קורן: ועדות השמה.
נורית קורן: הבנתי שוועדות השמה הן מאוד קשיחות.
נורית קורן: אני חושבת שצריך לשים לב קודם כל לכל הפרמטרים שתובעים בוועדות השמה.
נורית קורן: יש פרמטרים שהם לא נכונים והם לא במקום למשל, אני ראיתי "הפרעות התנהגותיות" או עוד משהו 'לייד', צריך גם לחשוב איך משנים את הדברים האלה, שיישמעו גם להורים בצורה קצת יותר נורמאלית.
נורית קורן: אני גם רוצה שוועדות ההשמה יהיו קצת יותר גמישות, כי כמה שנשלב ילדים בחינוך הרגיל כך יהיה טוב יותר גם לילדים עצמם וגם למערכת.
נורית קורן: אנחנו נמצאים היום ביום של אנשים עם מוגבלות ואני בדיעה שגם בבית הספר, גם אם לא נוח להורים של הילדים שנמצאים בבתי ספר בחינוך הרגיל שיהיה ילד שהוא קצת שונה וחריג, עדיין אנחנו כן צריכים לשלב ולמה אנחנו צריכים לשלב אותו?
נורית קורן: כי אנחנו צריכים להגיע לחברה ערכית ושוויונית, וברגע שילד גדל עם ילדים כאלה אז הוא לא מפחד מהם, הוא מבין שיש גם מישהו אחר שיש לו קשיים, ואת יודעת מה, אולי הוא גם יסייע לו.
נורית קורן: אני לימדתי חינכתי את הילדים שלי תמיד להיות חבר של זה שהכי חלש בכיתה, וזה שהכי צריך לסייע ולעזור לו.
נורית קורן: אני חושבת שמפה נגיע לחברה יותר מתוקנת ויותר מסודרת.
נורית קורן: ועדות ההשמה מבחינתי הן אות קין לכל החיים כי ברגע שהוא נמצא בחינוך המיוחד, הוא לא יכול ,לרוב, רגע, רגע, רגע, רגע, - - -
מירב בן ארי: תנו לה רק להסביר את עצמה.
נורית קורן: רגע, רגע, לא ממקום של ילדים עם חינוך מיוחד, לי אין ילדים עם חינוך מיוחד ואני רק רוצה לומר לכם - - -
מירב בן ארי: המילה אות קין היא בעייתית.
מירב בן ארי: ועדת השמה יש לה גם - - -
נורית קורן: מירב, מירב, אני הייתי - - -
מירב בן ארי: יש דבר - - -
נורית קורן: כן, כן, בסדר, בסדר, אבל אני אומרת, תקשיבי - - -
<קריאה: אני מבקשת רגע לומר - - -
נורית קורן: רק שניה, רחלי, רק שניה.
מירב בן ארי: תני לה לסיים.
נורית קורן: לפעמים יש ועדות השמה ואם המילה היא יותר מדי חזקה, אז אני אומרת שצריך לקחת בחשבון שצריך לעשות הכול קודם כל כדי לשלב ילד בחינוך הרגיל, ואם יש גם כיתות קטנות, יש הרבה אפשרויות ורק את המקרים הקשים, שבאמת לא ניתן לשלב לקחת אותם לחינוך המיוחד.
נורית קורן: וגם, לנסות לחשוב, לתת להם גם העצמה אישית שיוכלו להגיע להישגים.
נורית קורן: כיניתן, ביקרנו בתל אביב בבית ספר שהיה מבחינתנו מדהים לראות את ההישגים של כל ילד לפי היכולות שלו, וזה ממש צריך לשאוף לשם.
<קריאה: זה המקום שאליו מוביל - - -
נורית קורן: רק שאלה אחת כדי לסגור את הנושא, מצטערת שעשיתי הכול בבת אחת כי אני צריכה להיות בעוד מספר ועדות.
נורית קורן: ב- 6.6.
נורית קורן: היה יום העיוור ואת זוכרת, רחלי, אמרת לנו ש-190 ערכות דיגיטליות חסרות בבתי הספר.
נורית קורן: אני רוצה לדעת מה המצב עם הסיפור הזה.
<קריאה: למה זה קשור?
נורית קורן: למה זה קשור?
נורית קורן: כי יום לאנשים עם מוגבלות היום.
<שולמית כהן: אין שום בעיה, אני מוכנה, אנחנו קיבלנו תקציב - - -
<יהודית גידלי: שולמית כהן, אחראית על - - -
<שולמית כהן: אני ממונה על לקויי ראייה ולקויי שמיעה, ואנחנו קיבלנו תקציב נגישות במסגרת חוק זכויות לאנשים עם מוגבלויות ואנחנו תיקצבנו שבעה מליון שקלים ולתלמידים עם לקות בראייה, לצורך רכישת ציוד.
נורית קורן: אז זה נרכש ולכל הילדים כבר יש?
<שולמית כהן: עכשיו זה ברכישה, ה'קול קורא' יצא, אתמול נסגר ה'קול קורא', הרשויות המקומיות עכשיו רוכשות.
נורית קורן: תקשיבו, השנה התחילה, אנחנו נמצאים כבר בחנוכה, שליש של השנה עבר, אני דורשת מכם שעד סוף החודש תדאגו.
נורית קורן: אני ממש מבקשת מיושבת ראש הועדה, זה קצת חמור בעיניי.
<שולמית כהן: התקציב הגיע - - -
נורית קורן: בסדר אבל תקשיבו, את הילדים זה לא מעניין.
נורית קורן: הילדים היו צריכים לקבל, מאה ותשעים ילדים שלא היה להם בשנה שעברה, אמרתי לך רחלי, מבחינתי הם לא נמצאים בכיתה.
נורית קורן: מרגע שאין לו - - -
<שולמית כהן: אני לא מוכנה לקבל את זה, ליד כל ילד כזה, ליד כל תלמיד כזה, סליחה, באמת, - - -
נורית קורן: אבל זה לא בסדר - - -
<שולמית כהן: ליד כל תלמיד כזה יש אנשים, יש מורה תומכת, שמנגישה להם את החומרים.
<שולמית כהן: אגב, אנחנו לא מדברים על 190 ילדים עם הלקות הכי קשה ויש להם אלטרנטיבות אחרות.
<שולמית כהן: זה לא שהם יושבים בכיתה חסרי מעש.
נורית קורן: לא אמרתי שהם חסר מעש.
<שולמית כהן: לא, כאילו הם לא בכיתה.
<שולמית כהן: כל חומרי הלימוד מונגשים עבורם, מונגשים עבורם.
נורית קורן: ראינו באיזה מחסור הילדים האלה הולכים לבית הספר לצערי הרב אבל לא נסטה.
נורית קורן: תרשמי את זה.
מירב בן ארי: רשמתי, אין בעיה, אנחנו נעשה בדיקה גם בנושא שהעלית.
מירב בן ארי: תודה רבה חברת הכנסת קורן.
מירב בן ארי: אני רוצה תגובה של משרד החינוך.
מירב בן ארי: אתם תדברו כולם, אל תדאגו.
מירב בן ארי: רצית לומר משהו.
<רחל אברמזון: אני רוצה לומר על ועדות ההשמה.
<רחל אברמזון: ועדות ההשמה הן הוועדות שקובעות את זכאותו של הילד לשירותי החינוך המיוחד.
<רחל אברמזון: את יודעת שעם אימוץ העקרונות של ועדת דורנר, שאנחנו אומרים ללכת ברוח העקרונות שהיא הציבה בוועדה שלה ובדוח שהיא הציגה, מדברים על זכות הורים לבחור את המסגרת החינוכית של הילדים.
<רחל אברמזון: ולכן, אני רוצה לומר שאחת הוועדות החשובות שמאפשרות באמת את מימוש הזכות של הילדים, כי באמת הועדה הזאת, ועדה סטטוטורית קרי ועדת ההשמה.
<רחל אברמזון: ושם השיח מתנהל בשיתוף עם ההורים, בשיתוף עם נציגות הורים, נכון, יכול להיות שיש שמקומות מסויימים שצריך קצת אולי להיות קשובים יותר אבל, העקרונות של הועדה וגם המונָחים שעליהם דיברת, הם מונחים מאוד מקצועיים, הם לא מונחים שהאגף לחינוך מיוחד במשרד החינוך הוציא והמשרד החליט עליהם.
<רחל אברמזון: אלה מונחים מקצועיים כלל עולמיים, זה לא משהו שאנחנו המצאנו או הגדרנו.
<רחל אברמזון: ולכן, אני רוצה לומר שישנן בעצם שתי ועדות מרכזיות.
<רחל אברמזון: האחת היא ועדת השילוב, שמתקיימת בתוך בתי ספר ומאפשרת את הזכות של הילדים לקבל מענה או תמיכה בצורה כזו או אחרת, והשנייה, היא ועדת השמה.
<רחל אברמזון: לכן, המשמעות של הועדות האלו היא מאוד חשובה.
<רחל אברמזון: זה מן הצד האחד, הדבר השני, אני רוצה לומר שגם אנחנו מכוונים להעצים יותר ולאפשר יותר את ההשתלבות, ככל שהיא ניתנת וככל שמתאפשר לתלמידים שלנו בתוך הקהילה, בתוך מערך החיים הרגיל ובתוך מסגרות החינוך הרגיל.
<רחל אברמזון: אני גם דרך אגב, אולי לא תהיי בדיון הבא אבל אנחנו נציג גם את העלייה של השתלבות הילדים בתוך המסגרות הרגילות.
<רחל אברמזון: אנחנו חושבת שזה מהלך נפלא ומאוד מאוד יפה.
נורית קורן: אני מתנצלת מראש כי יש ועדות - - -
מירב בן ארי: המילה הזאת, אני רואה את התגובות שלכם מולה, הייתה מילה קשה מאוד, בעיקר לוועדות שהן סטטוטוריות ונכון, נכון, רואים שזה בלבך.
מירב בן ארי: רואים.
נורית קורן: תראי, אם לא היה לנו שיח פה משותף אז לא הייתי אומרת את הדברים אבל אני גם רוצה להגיד לכם, לפעמים מן הצד השני, הורים שפונים אליי, שפנו למשהו מאוד מאוד קטן ופתאום קיבלו את ההגדרות שאתם נותנים הם ב'שוק' אז אני, כנציגת ציבור, אני באה ואומרת את רחשי הלב של הציבור.
נורית קורן: לא הכול אני – ואני אומרת לכם עוד פעם, יש דברים שיש לי ניסיון אישי, לי יש ניסיון אישי עם ליקויי שמיעה אבל לי אין ניסיון אישי בשאר הדברים ואני באה להגיד כאן
נורית קורן: את רחשי הלב של הציבור - - -
<רחל אברמזון: מכוונת לנו את התיווך.
נורית קורן: כן, כן .
מירב בן ארי: תודה לחברת הכנסת נורית קורן.
נורית קורן: אני מתנצלת שאני יוצאת, זה דיון מאוד מאוד חשוב ובדיון הבא אני עושה גם משהו חשוב בוועדה למינוי שופטים, לא יכולה להשאיר את הבמה פתוחה שם.
מירב בן ארי: הוועדה מודה לחברת הכנסת נורית קורן על פעילותה החשובה למען ילדים עם מוגבלויות.
מירב בן ארי: אני חייבת לומר משהו, כי אני מקשיבה לכם הרבה, שמאוד חשוב שיש חברי כנסת שלוקחים נושא מסוים ומקדמים אותו, כי אז גם חבר הכנסת לא מתפזר לדברים אחרים וגם הוא ממש dedicated למטרה הזו וזה ייאמר לזכותם.
מירב בן ארי: הגברת שביקשה עם הלאפ טופ, רק תציגי את עצמך מולי, הציגי עצמך לוועדה.
מירב בן ארי: היא ביקשה מזמן.
<אסתר קרמר: אסתר קרמר, אני אמא לשלשה ילדים משולבים בשילוב יחידני, על הספקטרום האוטיסטי, ועוד ילדה אחת עם לקויי למידה והיפר אקטיבית, היא לא יכולה לשבת בכיתה רגילה, נמצאת בכיתת ליקויי למידה, שיושבת בתוך בית ספר רגיל.
<אסתר קרמר: הילדים האלה אם מדברים על מסגרות קיץ, אין להם מסגרת גם ביולי, לא רק באוגוסט.
<אסתר קרמר: מן ה-1 ביולי הם לא מסודרים.
<אסתר קרמר: זאת אומרת שב-31 ביוני היא מגיעה הביתה.
<אסתר קרמר: זה אומר שחודשיים - - -
מירב בן ארי: רגע, רגע, שניה, בואי, רגע, לא, בואי, קודם כל על הראשון ליולי את מדברת, כי שמענו יוני, - - -
<אסתר קרמר: אמרתי 31 ביוני.
<אסתר קרמר: כמו כל הילדים.
מירב בן ארי: יופי, 31 ביוני.
מירב בן ארי: רגע, שניה, ה-30.6.
מירב בן ארי: מקובל על הוועדה.
מירב בן ארי: רגע, רגע, את מתייחסת לאותה בת שיש לה ליקויי למידה.
<אסתר קרמר: כן, זאת אומרת שאין להם בכלל קייטנת קיץ.
<אסתר קרמר: היא לא יכולה להיכנס לקייטנת קיץ של המתנ"ס או משהו, כי אין לה סייעת, אין לה סייעת, היא לא ילדה שיש לה סייעת והיא לא יכולה להיכנס לשום קייטנה כי היא ילדה היפר אקטיבית מאוד, אז היא לא יכולה להיות בשום קבוצה של יותר מעשרה ילדים, שיש לה היום בכיתה.
<אסתר קרמר: היא לא יכולה לעשות את הדברים בכיתה גדולה.
<אסתר קרמר: זה אומר שחודשיים אני צריכה להיות איתה בבית, או בעלי או אני, או שזה תורנויות, אפילו לא לשים אצל סבתא כי היא ילדה היפראקטיבית מאוד, אז רק אנחנו יכולים להיות אתה.
<אסתר קרמר: זה אומר – ואני לא מדברת על פסח שאפשר עוד להסתדר אבל, החופש הגדול הוא חודשיים, חודשיים שהילדה בבית.
מירב בן ארי: האם הילדה שלך יש לה a.d.h.d.?
מירב בן ארי: קיי, בגלל שאני מכירה את הנושא של הפרעות קשב והיפר אקטיביות, אני חושבת שזה לדיון נפרד.
מירב בן ארי: ולא סתם אני אומרת לך את זה כי מה שהועדה הזו עוסקת בו בדיון הזה הוא באמת, ולכן שאלתי כאן לפני כן, מה זה ילד עם צרכים קלים, ואמרו לי מהו ילד עם צרכים קלים ואם אני הייתי רואה אז הייתי מבינה שיש לו צרכים קשים, כאדם מן הישוב, לצורך העניין, שלא נחשף.
מירב בן ארי: לכן הנושא שאת מדברת עליו, הפרעות קשב וריכוז, הוא קשור ללקויות למידה, שזה נושא אחר ודווקא חשוב לי שהועדה הזו תתמקד באותם צעירים שסובלים, שוב, עם גרשיים מאוד גדולים לעניין הזה, מנכות קלה.
מירב בן ארי: אז אני מודה לך על השיתוף אבל חשוב לי.
<רחל אברמזון: יש כיתה ילדים ליקויי למידה.
<אסתר קרמר: היא לא בכיתה רגילה.
<רחל אברמזון: גם לילדים האלה כי ישנם ילדים שזכאים לשירותי חינוך מיוחד.
<רחל אברמזון: היא ילדה שנמצאת - - -
מירב בן ארי: תודה רבה על התיקון רחל.
<רחל אברמזון: גם בהורים - - -
מירב בן ארי: זאת אומרת שמה שאנו אומרים לך כאן בוועדה זה שברגע שהנושא יתקדם – כמו שהובטח לנו כאן, גם הילדה שלך - - -
<רחל אברמזון: הילדים בתכנית - - -
מירב בן ארי: תוכל להיות בתכנית הזו.
<אסתר קרמר: את מדברת על לקויות קלות, גם כשדיברו על לקויות - -
מירב בן ארי: אין קלים.
מירב בן ארי: אני אמרתי.
<אסתר קרמר: רגע, כשדיברו על 'שכיחות גבוהה', 'שכיחות נמוכה', והם מושגים שהם בוויכוח.
מירב בן ארי: יוליה פה והצוות מן ההורים הבינו על מה אני מדברת אבל לא משנה, בסופו של דבר קיבלנו את הפתרון הטוב, וזה מה שרצית.
מירב בן ארי: והיא תיקנה אותי – ובצדק.
מירב בן ארי: אני חושבת שקיבלנו כאן את מה שרצינו לשמוע ותודה רבה על התיקון.
מירב בן ארי: ועכשיו, יוליה, ורק בקצרה.
<תמר שי: אני יכולה שניה?
מירב בן ארי: שניה, יוליה, תדבר תמר, אל תדאגי,
<יוליה בן משה: לפני שנורית יוצאת.
מירב בן ארי: משפט לנורית.
<יוליה בן משה: אני רוצה לחזק את מה שחברת הכנסת נורית אמרה ואני אחזק את זה ממקום אחר.
<יוליה בן משה: המערכת עובדת, או חינוך מיוחד או שילוב.
<יוליה בן משה: והדיכוטומיות הזאת מונעת פתרונות לילדים.
<יוליה בן משה: אנחנו מכירים מקרה שילד שנמצא בחינוך המיוחד עד ל 31 ביולי והאם מוצאת פתרון ברשות המקומית, להמשיך בקייטנה עירונית ויש לו סייעת בחינוך המיוחד אם הוא זכאי, אבל הרשות המקומית לא מוכנה.
<יוליה בן משה: ופה, ואז - - -
מירב בן ארי: לא מוכנה כי?
<יוליה בן משה: קודם כל יש עקרונות שאני עד עכשיו לא מצליחה להבין, שסייעת שעובדת בחינוך המיוחד לא יכולה לשלב את הילד אחר כך בקייטנה העירונית.
<יוליה בן משה: זו הנוקשות שחברת הכנסת קורן דיברה עליה, שזה כל הזמן 'או או', ואני חושבת שהמערכת צריכה להתחיל לעבוד ב'גם וגם'.
<יוליה בן משה: הילדים הם לא רק חינוך מיוחד והם גם לא רק שילוב, אנחנו כולנו מורכבים ולכן המערכת לא מצליחה לענות.
<יוליה בן משה: במקרה הזה אני ורויטל התייאשנו ואמרנו: את תציקי לרחלי ואת יודעת את המקרה, והמערכת חייבת, גם עם השלטון המקומי, להתחיל לחשוב על פתרונות יצירתיים.
<יוליה בן משה: זה שאת - - -
מירב בן ארי: אנחנו תיכף נשמע גם את השלטון המקומי.
<רחל אברמזון: אבל זה לא מדויק לומר שהיא לא יכולה.
<רחל אברמזון: תקשיבו.
<רחל אברמזון: כשהילד יושב בכיתת חינוך מיוחד או במסגרת של חינוך מיוחד, בתוך הכיתה הזאת נמצאים לפעמים חמישה ילדים, שמונה ילדים, שנים עשר ילדים, תלוי במורכבות של הכיתה ובאיפיון שלה.
<רחל אברמזון: ואז, לתוך הכיתות האלו נכנסות סייעות מתגברות.
<רחל אברמזון: אם ילד אחד בודד משתלב בתוך הקייטנה אבל יש עוד עשרה אחרים שגם הם יכולים להשתלב, אז הסייעת הזו לא יכולה ללוות ילד אחד בודד, היא סייעת של כיתה.
<רחל אברמזון: נכון שבמסגרת – ובדיוק במקרה הזה שיוליה מדברת עליו, אנחנו באמת בשיח הזה מול השלטון המקומי, למצוא את המענים לאותם ילדים שילכו למסגרות העירוניות ויוכלו להיות שם מלֻווים – אולי לא ברמה האישית אפילו, יכול להיות שקבוצתית, על ידי מישהו שיוכל ללוות אותם בדרך.
<רחל אברמזון: רק שצריך להיערך לזה.
<יוליה בן משה: נכון אז זה בדיוק הזמן שצריך לקחת את כל הקונסטלציה - - -
<רחל אברמזון: גם הסייעות כי זה לא הסייעת האישית של הילד - - -
<אסתר קרמר: כן, כן, אצלנו - - -
<רחל אברמזון: יכולה ללכת אתו לכל - - -
מירב בן ארי: בסדר גמור, היא רק רצתה לומר לך.
<נירית סעדון: אני רוצה לחזק, כולם רוצים לחזק פה אבל, בנושא של ועדות השמה, זה לא כל כך מדויק שההורים בוועדות השמה הם בשיתוף, הם ביחד, כי זה להיפך, אני ממקום אפילו אישי שלי, לא פעם ולא פעמיים הגעתי למלחמות בוועדות השמה כי התעקשתי להשאיר את הילד בחינוך רגיל.
<נירית סעדון: ההורים עומדים שם באיזשהו מקום שבו מעמידים אותם ומביאים אותם למצב שהם יבינו שהילד שלהם צריך ועדת השמה.
<נירית סעדון: אז מאוד נכון שלא כל ילד צריך – ובמקרה האישי שלי אחרי שלש ועדות השמה לא נתתי לזה להגיע, עד היום אני נהנית, אמנם היום הוא כבר בחינוך מיוחד, אני יכולה להגיד מן המקום שלי שברגע שהוא נכנס לחינוך המיוחד שם הוא התדרדר, כי הוא לא התאים לשם, ועד היום, בגלל שהוא סיים את בית הספר היסודי לא ויתרתי ולא נתתי לוועדות השמה להשפיע עליי, אז עד היום אני נהנית מן הילדים האלה ומן השילוב עם הילדים הרגילים.
<נירית סעדון: כשהבן שלי היה בתוך מערכת של רגילה בחינוך רגיל במערכת רגילה, היום תענוג לראות איך הילדים האלה מגיעים מכל הקצוות של בית הספר התיכון ועדיין מגנים על הילד הזה.
<נירית סעדון: כך שבאמת לשלב ילד בחינוך הרגיל הוא הדבר הכי נכון לעשות.
<נירית סעדון: כמובן שיש לפעמים – ולא לפעמים כי ברוב המקרים, אבל אם כבר מדברים על ועדות השמה צריך להיות מאוד מאוד קשובים להורים.
<נירית סעדון: אני אמא עם כוח, יכולתי להביא את המצב לכך שהשפעתי באיזשהו מקום בוועדה, ואם כבר הרמתי ידיים אז זה היה כי בתיכון באמת לא היה כבר לאן ללכת ואני מסכימה והסכמתי והכל, אבל עד היום אני נהנית מן החוזק שהיה לי כי אני רואה כמה התוצאות היו טובות, וגם זה היה בשביל הילדים, ותמיד המחנכת עד היום, היא כבר בפנסיה, היא אומרת לי שכמו שלבן שלי זה היה טוב, ככה זה היה לארבעים שילדים שלמדו ושילבו בהשתלבות מערכת מיוחדת.
<נירית סעדון: כיתה מיוחדת זה הפך להיות.
<נירית סעדון: ואלה ילדים אחרים היום.
מירב בן ארי: קודם כל, אני לא יודעת אם את יודעת, אבל את מאוד מרגשת.
מירב בן ארי: שמעי, הסיפור מרגש.
מירב בן ארי: כל פעם אנחנו יושבים כוועדה וחברי כנסת אבל אמרת דברים מאוד מרגשים, יפים.
<נירית סעדון: ישבתי מול ועדה, הורים שהם באים חלשים וגם ככה אומרים להם: הילד שלכם, הילד שלכם, הוא לא בסדר, הוא לא בסדר, הם יושבים שם חסרי אונים.
<נירית סעדון: מאוד מאוד משותקים.
<נירית סעדון: מאוד מאוד קל לשנות אותם ולבוא להגיד להם: הילדים שלכם לא בסדר, לא יכולים להיות במערכת חינוך רגילה, מפה אנחנו משלבים אותם במקום אחר.
<נירית סעדון: מי שלא חזק ולא יודע לא לוותר נופל בין הכיסאות.
מירב בן ארי: אני רוצה לשאול שאלה את משרד החינוך, האם המדיניות של משרד החינוך היא באמת לשלב את אותם תלמידים בעלי לקויות קלות, בתוך כתות רגילות או שכשמדיניות אתם, כפי ששמענו כאן מן הגברת, נוטים לשלב אותם בכיתות של חינוך מיוחד.
מירב בן ארי: מהי המדיניות?
<רחל אברמזון: אני אומרת שהמדיניות לא קשורה בשלב הנוכחי, בכלל לעניין של הלקות.
<רחל אברמזון: הלקות יכולה להיות לקות כזו או אחרת.
<רחל אברמזון: התיפקוד של הילד יקבע את היכולת שלו להשתלב.
<רחל אברמזון: ככל שהוא יכול בהחלט נעודד את ההשתלבות שלו.
מירב בן ארי: אז את תשובת המדיניות ענית לי בסוף.
<רחל אברמזון: חד משמעית הנטייה היא לאפשר לכל הורה באמת לבחור את סוג המסגרת לילד שלו אז לאט לאט.
מירב בן ארי: מה שאמרת עכשיו, כי גם אם לא התכוונת, אמרת שאין מדיניות.
<רחל אברמזון: אין 'לא התכוונתי', כל מה שאמרתי התכוונתי.
מירב בן ארי: יפה, לא, שאלתי אותך על מדיניות ואמרת לי: "אין מדיניות אבל"
<רחל אברמזון: לא, אמרתי שאין מדיניות שאומרת לקות קלה כן תיכנס ולקות קשה לא תיכנס.
<רחל אברמזון: להיפך, התפקוד הוא שקובע.
<רחל אברמזון: הרעיון הוא שכל ילד שיכול ככל שהתפקוד שלו - - -
מירב בן ארי: עדיף לשים אותו במסגרת של - - -
<רחל אברמזון: לאפשר לו, וההורים מבינים שבמקום הזה הוא יכול להצליח, וגם הצוות המקצועי רואה את זה אז בוודאי שזו השאיפה שלנו.
נורית קורן: רחלי, נכון שזה לא לדיון של היום אבל אני רוצה לספר לכם - - -
מירב בן ארי: גבירתי, האם את רוצה שנדבר?
מירב בן ארי: בואי שבי ליד השולחן.
נורית קורן: אני רוצה לספר לך מקרה השבוע.
נורית קורן: של חברה.
נורית קורן: הילדה שלה באמת שובבה ושלחו אותה לפסיכולוג וכל מה שצריך, את כל המערך, כדי לתת לה ריטלין.
נורית קורן: הנוירולוג אמר שהוא לא יודע להחליט, שהיא נמצאת ממש על הגבול.
נורית קורן: הייתה על הגבול ושלח אותה חזרה לבית הספר ללא ריטלין.
נורית קורן: המורה עמדה על זה שהיא תקבל ריטלין ועכשיו, חזרו שוב ושוב, והמורה לוחצת יותר מאשר - - -
מירב בן ארי: זה קורה כל הזמן.