GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זהורית שורק: וזאת בדיוק הנקודה כאן.
<זהורית שורק: אנחנו נאלצים לעבור המון בדרך, רק כדי להגיד אנחנו מי שאנחנו.
<זהורית שורק: ובמקום הזה, אנחנו צריכים לבקש ממשרד החינוך עזרה גם להיכנס למוסדות חינוך דתיים.
<זהורית שורק: אז אני מבינה את הקושי, אני יודעת, בתוך עמי אני יושבת, אבל אם תהיה הנחיה שלכם, והאמת שכבר נפגשנו איתם פעם, נפגשנו עם חמ"ד עוד בתקופה ששנלר היה חבר כנסת.
<זהורית שורק: דיברנו, ביקשנו לדבר עם צוותים חינוכיים.
<זהורית שורק: מספיק לי שמחנך לא יעמוד בכיתה ויגיד שזה תועבה ודינו של אותו נער למות, להיסקל או כל צורת מוות אחרת שנוחה ככה לזרוק לחלל האוויר, זה יעשה את השינוי.
<זהורית שורק: אני ממש ממש אשמח לשתף פעולה.
<זהורית שורק: הארגון שלנו ממש ישמח לכתוב תכניות, להיכנס בפנים.
<זהורית שורק: תעזרו בנו, אנחנו פה, אנחנו מספיק חזקים כדי להגיד אנחנו פה ועכשיו גם אחרים צריכים לדעת את זה.
<זהורית שורק: תודה לך.
מירב בן ארי: תודה לך.
מירב בן ארי: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, אחת מיושבת ראש השדולה.
מירב בן ארי: ואני גם רוצה להגיד לך משהו, חברת הכנסת גרמן.
מירב בן ארי: לפני שהגעתי לכנסת אני ויעל עשינו פרויקט מדהים לנוער בסיכון, בהרצלייה, מרכז שאני הקמתי, ובאמת חברת הכנסת גרמן נתנה לי גב מלא להקמת המרכז, ובזכותה מאות נערים כבר מקבלים הזדמנות.
מירב בן ארי: למה אני מספרת את זה?
מירב בן ארי: כי לפני שהגעת, דיברו כאן על עיריית הרצלייה.
מירב בן ארי: מכיוון שאני משוחדת בכל מה שקשור לעיריית הרצלייה, חשוב לי שתדעי שהפרויקט היחיד בארץ שמסייע, אני אגיד לכם את כל מה שלמדתי מכם, שבעצם נתן תכנית לגננות, והנה את רואה, יש פה גם ספרים מאד יפים, הוא בעיריית הרצלייה בלבד.
מירב בן ארי: אז את יכולה להתגאות, כי זו העיר שלך.
מירב בן ארי: ראשת העיר.
מירב בן ארי: מהיכרות אני יודעת גם שעשית שם מהפיכה.
מירב בן ארי: אז ייאמר לזכותך, 130 גננות מעיריית הרצלייה, העיר היחידה בארץ שעשתה תכנית ליווי לגננות.
יעל גרמן: קודם כל תודה רבה על דברי הפתיחה המעודדים האלה.
יעל גרמן: אני מתנצלת, כי אני פותחת בעוד דקה את הישיבה בוועדת הפנים.
יעל גרמן: כמו שאתם יודעים, יש לנו היום שמונה ועדות, אבל אני רוצה להודות לך על כך שלקחת את היושבות ראש, ואני נורא מעריכה את חברי הכנסת שנמצאים כאן ואני כאן כדי לומר שזה יום היסטורי.
יעל גרמן: זה יום היסטורי, כי יושב ראש הכנסת והכנסת באה ואמרה שהיא מכירה ביום הזה.
יעל גרמן: פעם ראשונה שהכנסת באה ואומרת יש יום למען זכויות הקהילה הגאה.
יעל גרמן: וזה בעיני רגע פשוט אדיר, שאני חושבת שלפני שבע שנים, כאשר ניצן הורוביץ הקים את השדולה הראשונה, היא לא נקרא השדולה, היא נקראה השדולה נגד להט"בפוביה, נדמה לי זה היה השם שלה.
יעל גרמן: כשהוא הקים את זה, הוא לא היה מאמין שזה יקרה והוא יהיה היום.
יעל גרמן: אני משערת לעצמי שדיברו על מערכת החינוך ועל משרד החינוך.
יעל גרמן: אני רוצה לדבר אליכם, אל בני הנוער.
יעל גרמן: אתם שווים לכל דבר ועניין, וזה לא צריך לעניין אף אחד אם גבר אוהב גבר, אם אישה אוהבת אישה, אם גבר שנולד בגוף של גבר מרגיש כאישה או אישה שנולדה בגוף של אישה מרגישה כגבר.
יעל גרמן: זה לא משהו כהוא זה.
יעל גרמן: לא את הכישרונות ולא את יכולת ההצלחה ולא את טוב הלב ולא שום דבר.
יעל גרמן: ואנחנו כאן כדי לגרום לכך שכל החברה, גם בתוך מערכת החינוך וגם מחוץ לחינוך, יבינו שלא נטייה מינית ולא זהות מגדרית משנה את זהותו של האדם.
יעל גרמן: אז תהיו גאים במה שאתם ואנחנו מאחריכם.
מירב בן ארי: אני חרגתי מהרגלתי על מחיאות הכפיים, בגלל שהיא יושבת ראש השדולה.
מירב בן ארי: אני יודעת שאתם מעריכים את חברי הכנסת שנמצאים כאן, הערכתכם ברורה.
מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת אמיר אוחנה.
<אוחנה אמיר - הליכוד: בוקר טוב.
מירב בן ארי: כבוד בשבילי אגב גם, שאתה יושב פה.
<אוחנה אמיר - הליכוד: הכבוד כולו שלי.
<אוחנה אמיר - הליכוד: תודה גברתי יושבת הראש על ניהול הוועדה הזו.
<אוחנה אמיר - הליכוד: תודה לכם חברי, חברי הכנסת, חברות הכנסת המשתתפים והמשתתפות.
<אוחנה אמיר - הליכוד: אמר חברי הטוב, חבר הכנסת מאיר כהן, שהוא נזכר בימיו כמנהל בית ספר ו-20 שנה כלום לא השתנה.
<אוחנה אמיר - הליכוד: תראו, עברו הרבה מים בנהר ב-20 השנה הללו.
<אוחנה אמיר - הליכוד: כנס כזה לא יכול היה להתחולל לפני 20 שנה.
<אוחנה אמיר - הליכוד: למעשה, בכנסים הראשונים שהנהיגה אז שולמית אלוני, יעל דיין תיבדל לחיים ארוכים, היו מריבות וויכוחים לא בין קואליציה לאופוזיציה על מי עשה יותר למען הקהילה או מי יעשה יותר למען הקהילה, אלא בין גורמים מאד מאד להט"בפובים, לבין אותן חלוצות, שאת שמותיהן אמרתי וחלוצים נוספים שהצטרפו אליהן לאורך השנים.
<אוחנה אמיר - הליכוד: אם השיח בעבר היה, אני מצטט – נטפל בהם כמו בשפעת העופות – סוף ציטוט, היום אנחנו כמעט ולא שומעים דברים כאלה, בטח לא בכנסת.
מאיר כהן: זה לא אומר שזה לא נאמר.
מאיר כהן: הם מפחדים להגיד, אבל זה נאמר.
<אוחנה אמיר - הליכוד: אז קודם כל זה שהצלחנו להכניס את ההומופובים לארונות, זה כבר הישג.
<אוחנה אמיר - הליכוד: אנחנו עושים טיפולי המרה ללה"טבפובים על בסיס קבוע.
<אוחנה אמיר - הליכוד: אז כן, אני חושב שדברים השתנו.
מירב בן ארי: אתה יודע מה אומרים על ההומופובים הכי גדולים.
<אוחנה אמיר - הליכוד: אה, טוב זה, אני לא פסיכולוג.
מירב בן ארי: אני רק אומרת.
<אוחנה אמיר - הליכוד: אני לא פסיכולוג.
<אוחנה אמיר - הליכוד: אז כן דברים משתנים, למעשה לא רק בחקיקה אלא גם ביחס החברתי.
<אוחנה אמיר - הליכוד: אני זוכר את התקופה שבה אני הבנתי שאני נמשך לבני מיני.
<אוחנה אמיר - הליכוד: זה היה בסוף שנות ה-80, תחילת שנות ה-90 ואני נער צעיר.
<אוחנה אמיר - הליכוד: לא היה לי גוגל, לא הייתה לי ויקיפדיה.
<אוחנה אמיר - הליכוד: אפילו לא ידעתי שיש לזה שם, לא ידעתי שיש לזה מילה, למה שאני מרגיש.
<אוחנה אמיר - הליכוד: אני חושב שהיום בני נוער פחות ופחות נאלצים להתמודד עם חוסר הידע הזה.
<אוחנה אמיר - הליכוד: זאת אומרת לכל הפחות, אנחנו יכולים להגיד שאנחנו בוודאי פתוחים, חשופים יותר למידע, וזה נכון גם אלינו, בני ובנות קהילת הלהט"ב, וגם לזולתנו.
<אוחנה אמיר - הליכוד: ככה שהבורות הולכות ופוחתת, וכשהבורות הולכת ופוחתת, כך גם השנאה, כך גם הכעס, הזעם שהוא לפעמים, כמו שראינו בקיץ האחרון, עז עד מוות.
<אוחנה אמיר - הליכוד: כן, יש שינוי וכן יש עוד לאן ללכת.
<אוחנה אמיר - הליכוד: זה לא שהגענו למנוחה ולנחלה, בוודאי שלא.
<אוחנה אמיר - הליכוד: יש לנו עוד הרבה לאן להתקדם.
<אוחנה אמיר - הליכוד: אני חושב שהעובדה שהמילה הומו עדיין נאמרת כקללה, אם לא הקללה הכי נפוצה במרחב הציבורי – הומו, קוקסינל - שלל קללות שאנחנו מכירים מהרחוב, מבתי הספר, מהגנים, מהצבא, זה דבר שצריך לטפל בו, והדרך לטפל בו היא בעיקר בעיני נראות.
<אוחנה אמיר - הליכוד: העובדה שאנחנו, טרנסים, טרנסיות, הומואים, לסביות, בי, נמצאים כאן בפנים גלויות ולא תחת טשטוש ולא תחת הסוואה ומדברים על החיים שלנו, על מי שאנחנו, על מה שאנחנו רוצים, על מה שאנחנו מקווים, יש בה הרבה כדי לבער את הדעות הקדומות.
<אוחנה אמיר - הליכוד: יש בה הרבה כדי להביא את החברה למקום טוב יותר, מקום מבין יותר, מקום פתוח יותר.
<אוחנה אמיר - הליכוד: ואנחנו לא שוכחים, וזה בעיני אולי הנקודה הכי כואבת, את הנתון הנורא והמזעזע שכיום בקרב בני הנוער הלהט"בים, אחוז המתאבדים או המנסים להתאבד הוא גבוה פי שלושה משיעורם באוכלוסייה.
<אוחנה אמיר - הליכוד: בדבר הזה אנחנו חייבים לטפל.
<אוחנה אמיר - הליכוד: והדרך לטפל, אנחנו בוועדת החינוך כרגע, היא וודאי - ובכך אני מצטרף לדברים שנאמרו כאן כבר קודם - פשוט לדבר על זה ולהסביר מגיל צעיר, מגיל קטן, שיש אנשים שנמשכים לשאינם בני מינם ויש אנשים שנמשכים לבני מינם ויש אנשים, כמו שאמרנו, שנולדו בגוף של גבר אבל עם זהות נשית ולהיפך, וזה בסדר, וזה לא דבר שיש לתקן אותו, אלא זה דבר שצריך לקבל אותו ולאהוב אותו, כמו שאנחנו אוהבים את זולתנו.
מירב בן ארי: את החברה צריך לתקן.
<אוחנה אמיר - הליכוד: בדיוק, את החברה צריך לתקן, את הדעות הקדומות.
<אוחנה אמיר - הליכוד: כמו שאמרתי, את השנאה, את הדברים הללו צריך לתקן ורצוי מגיל כמה שיותר צעיר.
<אוחנה אמיר - הליכוד: זה לא צריך להיות עניין של חינוך מיני בהכרח לפני ההתפתחות המינית, אבל כן, חינוך, חינוך נקודה.
<אוחנה אמיר - הליכוד: אני מאד מודה לכם שטרחתם והגעתם הנה.
<אוחנה אמיר - הליכוד: זה באמת יום מיוחד ,זה באמת יום היסטורי.
<אוחנה אמיר - הליכוד: היו כנסים להט"בים בעבר, אבל יום כזה, שבו כמעט כל ועדות הכנסת מקיימות דיונים בתחומים הרלבנטיים גם לקהילת הלהט"ב וגם לאותה ועדה, זה דבר חסר תקדים.
<אוחנה אמיר - הליכוד: אני מודה גם ליושבות ראש השדולה הלהט"בית, שהחל מהשבוע שעבר באופן רשמי גם הצטרפה אליהן חברת הכנסת שרן השכל מהליכוד, וגם ליושב ראש הכנסת, שאיפשר את היום הזה.
<אוחנה אמיר - הליכוד: תודה לכם.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את אודי לדרגור, יושב ראש עמותת אבות גאים.
מירב בן ארי: אייל מג'ר, מקים הפורום הגאה לאנשי ונשות חינוך פורמאלי, בוא תצטרף לשולחן.
<אייל מג'ר: שלום.
<אייל מג'ר: תודה רבה על הרשות לדבר.
<אייל מג'ר: אני אייל מג'ר, אני מורה ללשון, הבעה ותיאטרון בבית הספר הדמוקרטי יחד שבשכונת ג'סי כהן בחולון.
<אייל מג'ר: לפני כמעט שלוש שנים הקמתי פורום של מורות, מורים, סייעות, סייעים, מנהלות, מנהלים, שכולם להט"בים.
<אייל מג'ר: המטרה של הפורום הזה, בהתחלה זו הייתה קבוצה חברתית ואז לאט לאט גיבשנו כל מיני מטרות, שאחת מהן זה לקדם את הסבלנות, הקבלה של להט"בים בבתי הספר, וזה לא רק תלמידים.
מירב בן ארי: איפה אתה מלמד?
<אייל מג'ר: בבית הספר הדמוקרטי יחד שבשכונת ג'סי כהן בחולון.
מירב בן ארי: ואיך העבודה שלך מול משרד החינוך?
<אייל מג'ר: משרה קטנה מדי, אם את רוצה ממש לדעת.
מירב בן ארי: את מכירה אותו?
מירב בן ארי: נעים מאד, תכירו.
<אייל מג'ר: שלום, שלום.
<אייל מג'ר: להלן משרד החינוך.
מירב בן ארי: אגב, הרבה פעמים בוועדות אני יוצרת חיבורים בין ארגונים, אז קודם כל חשוב שתכירו.
מירב בן ארי: זה בתור התחלה.
מירב בן ארי: תמשיך בבקשה, אייל.
<אייל מג'ר: אז חלק מהעבודה של הפורום הזה, הייתה בעצם תחרות של מרכזי פסגה שהם לא קשורים לשפ"י.
מירב בן ארי: כן, כן, אנחנו מכירים.
<אייל מג'ר: נכון, נכון.
<אייל מג'ר: והגשנו את עצמנו לתחרות הזאת והתקבלנו לכתוב ולבנות בעצם השתלמות של 30 שעות של קורס הכשרה על הקהילה הגאה למורים ולמורות כלליים, כפיילוט בחולון.
<אייל מג'ר: מחמאות להרצלייה, מחמאות גם לחולון.
מירב בן ארי: קיבלת.
<אייל מג'ר: אז לפיכך, במהלך החודש הקודם נפגשתי עם הרבה מאד נציגים מהארגונים שהיו כאן, שוחחנו, דיברנו וגיבשנו בעצם תכנית של השתלמות, של טעימות מכל מיני חלקים בקהילה הגאה.
<אייל מג'ר: עכשיו, יחד עם זאת, חושבים שזה הרבה זמן, אבל זה מעט מאד זמן להספיק לעבור על כל הקהילה הגאה.
<אייל מג'ר: אבל בכל זאת בתוך צו השעה שאתם אומרים שצריך להכשיר וצריך להכשיר וצריך להכשיר, חשוב להגיד שזה נעשה, אבל ההכשרה לוקחת זמן.
<אייל מג'ר: ולכן אני חושב שהמקום של הפעילויות של חוש"ן ושל - - -
מאיר כהן: מה זה, זה נעשה?
מאיר כהן: אתה מדבר על משהו לוקאלי של עיריית חולון.
<אייל מג'ר: לא, לא, פסגה זה - - -
מאיר כהן: אני יודע מה זה פסגה.
<אייל מג'ר: כן, זה מרכז של משרד החינוך.
מאיר כהן: אבל מי משלם את זה, מי מטפל בזה?
<אייל מג'ר: משרד החינוך דרך - - -
מאיר כהן: משרד החינוך לחולון?
<אייל מג'ר: לא בדיוק.
מאיר כהן: אלא?
<אייל מג'ר: התקבלנו כפיילוט בחולון ואחרי שזאת תהיה הצלחה מסחררת, נעבור לכל הארץ.
מאיר כהן: אה, אוקיי, עכשיו עושים פיילוט.
<אייל מג'ר: שנה הבאה, שנת תשע"ז.
מירב בן ארי: אז בניגוד למה שראינו עד היום, שזה מול שפ"י, שגם מנדי דיברה על זה - - -
<אייל מג'ר: נכון.
מירב בן ארי: מה שאתם עושים, הנה, את רואה, זה דווקא משהו שהיה אידיאל שלך ושבסופו של דבר כך זה גם אמור להיות, זה לא חלק מהשירות הפסיכולוגי אלא מול משרד החינוך.
מירב בן ארי: אז בהמשך למה שחבר הכנסת מאיר כהן אמר, מי מממן את הפעילות?
<אייל מג'ר: משרד החינוך.
מירב בן ארי: את כל הפעילות במאה אחוז?
<אייל מג'ר: פסגה ומשרד החינוך.
מירב בן ארי: ואיך זה יוצא מחוץ לחולון?
<אייל מג'ר: את זה נראה שנה הבאה, כאשר נעשה את ההשתלמות, נראה כיתות, ובהתאם לזה בשאר הפסגות.
<אייל מג'ר: פסגות זה המקומות שעושים את הפרויקט.
מירב בן ארי: מה אתה צריך כדי שהפעילות שלך תצא מחולון?
מאיר כהן: לא, לא, הוא אומר שאם הפיילוט יצליח אז.
מאיר כהן: פסגה זה מקום שמכשיר מורים, שממומן על ידי משרד החינוך.
מירב בן ארי: כש-.
מאיר כהן: לכשהוא יצליח.
<מנדי מיכאלי: ויהיה תקציב לכל הארץ?
<מנדי מיכאלי: זה הובטח לך?
<אייל מג'ר: הבטחות?
מירב בן ארי: טוב, אנחנו כוועדה נעקוב אחרי הנושא הזה.
<אייל מג'ר: מעולה.
מירב בן ארי: אני רוצה לדעת לאן זה מתפתח.
מירב בן ארי: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.
יואל חסון: תודה רבה, בוקר טוב לכולם.
יואל חסון: תודה רבה לך גברתי יושבת הראש על ניהול הישיבה.
יואל חסון: אני מאד שמח על הישיבה החשובה הזאת ואני שמח גם על היום הזה, שכמו שנאמר פה קודם, הוא היום נתפס ונראה גם בעיני רוב חברי הכנסת כדבר הגיוני, ראוי, לא ביג ניוז, וזה לא היה ככה לפני כמה שנים.
יואל חסון: והיה לי באמת את הכבוד להיות בין החברים הבודדים בשדולה הגאה הראשונה שהוקמה כאן בכנסת.
יואל חסון: זה היה לפני כמה שנים, וזה היה אז שדולה שהיה בא המון קהל, אבל מעט מעט חברי כנסת ואני שמח לראות היום שהמציאות כל כך השתנתה ואני חושב שזה דבר שאומר הרבה גם על החברה הישראלית וגם על המדינה, המדינה שלנו כמדינה ועל מה שאנחנו עוברים כחברה.
יואל חסון: זה לא אומר אגב, שאין עדיין בעיות.
יואל חסון: זה לא אומר שההומופוביה נעלמה לה מהעולם, זה לא אומר שאנשים באופן אישי לא ממשיכים לחוות חוויות מטרידות, קשות, פוגעניות.
יואל חסון: זה עדיין קיים, אי אפשר להתעלם מזה.
יואל חסון: מאמין ומקווה שלפחות במה שקשור למערכות של המדינה אנחנו מתקדמים קצת בעניין הזה, אבל, ופה אנחנו מדברים על העניין הזה, זה העניין של החינוך.
יואל חסון: הרי בסוף המדינה, בטח מדינה דמוקרטית, לא שולטת באנשים ולא אומרת להם מה לחשוב ומה להגיד.
יואל חסון: היא מנסה להסביר, היא מנסה לחנך, היא מנסה לכוון ואני חושב שהדיון הזה, על הכשרת צוותים חינוכיים במערכת החינוך, זה התחלה של התהליך.
יואל חסון: כי רוב האנשים שמגלים לראשונה את נטיית המין שלהם, זה קורה באמת בגיל הזה.
יואל חסון: זה קורה בגיל בית הספר, זה קורה בגיל התיכון בדרך כלל, אולי קצת לפני, אולי קצת אחרי, וזה קורה שהם תוך כדי מערכת החינוך והם שם והם מגלים את עצמם ונחשפים, והם מנסים להבין את עצמם.
יואל חסון: חלקם מבולבלים יותר, חלקם פחות.
יואל חסון: וזה הרגע בעיני קודם כל שאותה אחת או אותו אחד, צריכים לבוא ולהרגיש בטוח להתייעץ, לדבר עם הצוותים החינוכיים, להרגיש חופשי לעשות את זה, לדעת שמי שהם מדברים מולו הוא אדם שיוכל לתת להם את הכלים, יוכל לתת להם את הסיוע, יבין אותם, יידע להשתמש בכלים המקצועיים גם שלו וגם הכלים שמערכת החינוך נותנת.
יואל חסון: ולכן ההכשרה הזאת של הצוותים, בעיני זו אחת המשימות הלאומיות שלנו כמדינה, כי עם כל הכבוד לנו, חברי הכנסת ושרי הממשלה וכל הדברים האלה, אתם יודעים מה, אפילו בכירי משרד החינוך שיושבים כאן, בסוף זה מגיע לקצה.
יואל חסון: בסוף זה העובדת הסוציאלית בבית הספר, זה המורה, זה המחנך או המחנכת או המורה, זה מנהל או מנהלת בית הספר.
יואל חסון: אלה האנשים שבסוף נוגעים באותם ילדים, בני נוער ושם צריך לדעת שאנחנו מכשירים אותם באופן הנכון ביותר ובדרך הנכונה ביותר.
יואל חסון: ובעיני, מערכת החינוך ואנחנו נשמע את זה בדיון, ואני רוצה גם לומר לכם משהו, כי אם יש כאן אנשים שהם לראשונה בכנסת הם צריכים לדעת את זה.
יואל חסון: אנחנו חברי הכנסת, בטח ביום כזה, אבל בדרך כלל נאלצים לעבור מוועדה לוועדה ובאמת לא נשארים כל הזמן במהלך כל הדיונים, אבל זה לא אומר שאנחנו או הוועדה לא ממשיכה לעקוב אחרי הדברים.
יואל חסון: הכנסת תפקידה לפקח על עבודת הממשלה.
יואל חסון: ברגע שוועדת החינוך החליטה שהנושא הזה הוא על שולחנה, אז יתבצע כאן פיקוח ואנחנו נוודא שהמערכות משתפרות, מתקדמות ומסיימות ועושות את מה שצריך.
יואל חסון: לכן אני מקווה, ואלף המסר של הדיון הזה הוא כבר מסר חשוב, אבל הביצוע בשטח הוא יותר חשוב ואנחנו נמשיך לעקוב ולקוות שהדברים ילכו קדימה וישתפרו, ונמשיך גם ביום הזה להיות בעוד ועוד דיונים, בעוד נושאים שעולים על סדר היום, הם רבים ומגוונים ואנחנו נעשה את זה.
מירב בן ארי: תודה רבה חבר הכנסת חסון.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע אותך דווקא, מייקל.
מירב בן ארי: קודם כל אני רוצה להודות לך, אני חושבת שמה שעשית, ואני לא צופה בתכנית, אני מודה, אין לנו ממש חיים כאלה שאנחנו מגיעים בשמונה בערב ורואים טלוויזיה.
מירב בן ארי: אנחנו חושבים שכולם צופים בנו, אבל תדע לך שגם - - -
יואל חסון: אנחנו האח הגדול האמיתי.
מירב בן ארי: נכון, גם כאן זה האח הגדול.
יואל חסון: והיותר מעניין אגב, בטוח.
מירב בן ארי: לא, שם יותר מעניין.
מירב בן ארי: מה שכן, אחד הדברים החשובים בעיני בחשיפה שלך, שאני מניחה שהיא לא הייתה לך קלה, זה שפשוט את מה שעשית, החלפת סוג של מערכת החינוך.
מירב בן ארי: כי באת, נכנסת לטלוויזיה, לערוץ 2, לפריים טיים, ופשוט הראית לאנשים איך זה נראה, ואגב זה נראה מצוין, אז גם מחמאות בשבילך.
מירב בן ארי: כן חשוב לי שתאמר כמה מילים לוועדה, גם בגלל שאם תרצה או לא, קיבלת איזה שהוא תפקיד ציבורי.
מירב בן ארי: אז אנחנו חברי הכנסת נבחרנו על ידי הציבור, אתה נבחרת על ידי התקשורת, שאתה יודע, מישהו אמר פעם חיים ומוות בידי ערוץ 2 – הוא קצת נסחף – אבל יש משהו בתפקיד שלך ובחשיפה הציבורית שלך, שמביא הרבה הרבה חברה מכל הארץ, פריפריה, מרכז ,לא משנה, להבין איך הם בעצם חיים של טרנס ג'נדר.
מירב בן ארי: אז אני אשמח שתאמר כמה מילים לוועדה, בטח אחרי החוויה שעברת בתקופה האחרונה.
<מייקל אלרוי: קודם כל תודה רבה.
<מייקל אלרוי: האמת, אני אמור נראה לי לדבר בוועדה הבאה, אבל כן חשוב לי להגיד שהחלטתי להשתתף בתכנית למען המטרה הזאת, לא באמת בשביל החוויה האישית שלי, ונוכחתי לגלות שגם יצא סקר, שלפי מה שידוע לי העלה את המודעות ואת השיח ברשתות החברתיות ביותר ממאה אחוזים.
<מייקל אלרוי: התכנית שהשתתפתי בה היא תכנית ריאליטי, בסופו של דבר הם לא מחפשים יותר מדי דיונים שהם חשובים לחברה, הם יותר מחפשים בשר, אבל למזלי היו לי חברים טובים שצפו בערוץ 26, שזה בעצם ערוץ שפועל כל הזמן ותפסו כל מיני קטעים שכן דיברתי על הנושא וזה מה שהכי חשוב.
<מייקל אלרוי: ומלבד זה, כן פנו אלי לפייסבוק ובכל מיני דרכים אחרות, בני נוער ואנשים והורים ומפה לעד להודעה חדשה, שלרובם השתנתה התפיסה ועוד בני נוער שפנו אלי ואמרו לי שזה נתן להם מוטיבציה וכוח להמשיך.
<מייקל אלרוי: ואני לא רוצה לקחת את הקרדיט, אבל אני חושב שמבחינתי עשיתי את שלי.
<מייקל אלרוי: במובן הזה אני גם רוצה להגיד לכם שזו רק תכנית, אבל לא היה קל להיות שם 60 יום ובמיוחד בסופו של דבר כן לאבד את האנונימיות שלך לחלוטין למען המטרה הזאת, אבל האמת שעשיתי את זה בשביל זה.
<מייקל אלרוי: אני רק רוצה לומר משהו לגבי הדיונים האלה, כי בדרך לפה בעצם שאלתי את החברים שלי ברכב, אנחנו לא בעצם באים לפה לשכנע את המשוכנעים, כאילו, אנחנו יושבים פה ואנחנו דנים על הדברים האלה שהם מאד חשובים.
<מייקל אלרוי: השאלה היא האם בסופו של דבר באמת דברים ייצאו לפועל, זאת השאלה.
<מייקל אלרוי: ואני באמת, לדעתי הדברים קורים יותר כשזה מתחיל מלמטה, מהחברה.
<מייקל אלרוי: כאילו, בלי להעליב אתכם, אבל - - -
<מייקל אלרוי: אני חושב שאם השינוי בכל אדם מתחיל מעצמו וכן הרשתות החברתיות לדעתי, אלה כלים מאד חזקים שאנחנו יכולים להשתמש בהם לצורך העלאת המודעות והשינוי בחברה.
מאיר כהן: זה בשילוב חקיקה נכונה וטובה, יוצרים את השינוי הזה שעליו אתה מדבר.
מאיר כהן: כלומר, חלקה של הכנסת היא בכך שבסופו של דבר הכל מתנקז לכאן מבחינת חקיקה.
מאיר כהן: כל מה שקורה, בכל צומת של החיים שלנו.
מאיר כהן: לכן השילוב הזה הוא מצוין.
מאיר כהן: אתה צודק שזה מתחיל מלמטה, אבל כשאתם באים לכאן, אנחנו רוצים לשמוע מה.
מאיר כהן: אתם בעצם מניעים אותנו, זאת הסיבה.
מאיר כהן: זה לא שאנחנו מעמעמים את החשיבות שלכם.
מירב בן ארי: אני גם רוצה שתגיד לי עוד משהו אחד לפני שאתה מסיים, כי בעיני, אני לא מסכימה לגמרי עם חבר הכנסת כהן.
מירב בן ארי: אתה יכול היום לחוקק חוקים ובסופו של דבר תשב אותה טרנסית ששמעתי בקריות לא מזמן, שזרקו עליה כוח לתוך העין רק בגלל שהיא דיברה.
מירב בן ארי: גם אם היה חוק שאומר שהטרנסים והטרנסיות הם - - -.
מירב בן ארי: לא יודעת.
מירב בן ארי: פחות.
מאיר כהן: חקיקה של זכויות, של שוויון זכויות, זה דבר מאד חשוב.
מירב בן ארי: חבר הכנסת מאיר כהן, חלילה, אני לא מזלזלת, אני רק אומרת שיש עוד דברים.
מירב בן ארי: לא מזלזלת.
מאיר כהן: אמרתי שזה - - -
מירב בן ארי: שנייה רגע.
מירב בן ארי: אני חושבת שבסופו של דבר, וזה גם מה שאמרתי בתחילת דברי, כשאנשים כמוך חושפים את עצמם, ואני שמחה שגם אמרת פה לוועדה שבאת מתוך תפקיד ציבורי, יש לזה בעיני כל כך הרבה ערך וכזו משמעות.
מירב בן ארי: חלילה, החקיקה היא דבר חשוב ואני חברת כנסת ואני יודעת כמה היא חשובה.
מירב בן ארי: אבל בסופו של דבר הדברים שאתה עושה והדברים שאתם עושים, בארגונים, בפעילות בבית הספר, זה שאת שמה את השלט של הומו זה לא קללה.
מירב בן ארי: זה שארגון כמו איגי או כמו מעברים, ודיברתי על המשרדון הקטן הזה, מקבל ונותן את החיבוק זה כל כך משמעותי.
מירב בן ארי: אני רק רוצה לשאול שאלה אחרונה כי אני רוצה להעביר את זכות הדיבור.
מירב בן ארי: מבחינת התגובות של עם ישראל, מאד מעניין אותי, זכית לחיבוק או זכית לתגובות שליליות?
יואל חסון: ברחוב אפילו.
מירב בן ארי: ברחוב.
מירב בן ארי: ספר לנו, כי מבחינתי זה שיש וכנסת ישראל מציינת בפעם הראשונה, באמת בשנת 2016, אז משהו השתנה בחברה.
מירב בן ארי: אז השאלה, בעיניים שלך, לפי מה שאתה רואה, לפי התגובות שאתה מקבל.
<מייקל אלרוי: אני אתייחס.
<מייקל אלרוי: עזבו את התכנית, הייתה עלי כתבה לפני מספר חודשים ואחרי הכתבה הזאת, שהיא אגב הייתה כתבה מאד מעולה לדעתי של הכתבת רותי שילוני שעשתה אותה.
<מייקל אלרוי: היו תגובות מטורפות עם המון אהבה, המון פרגון, מלא אנשים שבאו , וכמו שאמרתי שהם אמרו לי – עשית לי סוויץ' בראש.
<מייקל אלרוי: אבל גם היו כמה תגובות ברשת, למשל גועל נפש, לך תתאבד וכו' וכו'.
<מייקל אלרוי: דברים שבאמת לא מזיזים לי.
<מייקל אלרוי: מה שכן הזיז לי זה שאני למדתי בבית ספר דתי של בנות ושמעתי מתלמידות שלומדות שם כיום, שהמורות שלימדו אותי העבירו על זה ביקורת ו - - -
מירב בן ארי: בכיתה?
מירב בן ארי: בבית הספר?
<מייקל אלרוי: בבית הספר ובעצם עשו על זה שיחות בכיתה והמורות האלה גינו את זה, גינו את התופעה, ובשפה הכי פשוטה די לכלכו עלי אישית ועל כל העניין הזה, וזה דווקא מה שפגע בי.
<מייקל אלרוי: ואני חושב שעם כל הכבוד, אני אדם מאמין, אני שומר שבת, כשרות, אני מברך ומתפלל ואני בא מבית דתי.
<מייקל אלרוי: צריכים להתחיל גם לעשות שינוי שם.
<מייקל אלרוי: מישהו צריך לשים לזה סטופ, לעניין הזה שעם כל הכבוד, אי אפשר לתת למורים, במיוחד במגזר הדתי, פשוט להתבטא איך שנוח להם, כי באותן כיתות יושבים תלמידים ותלמידות שבסופו של דבר פשוט נכנס בהם פחד והם משתתקים.
<מייקל אלרוי: אני גם רוצה לומר בנימה זאת, שאף אחד לא יפחד כי אין ממה וממי לפחד.
מירב בן ארי: בית הספר שלך צריך להתגאות בך.
מירב בן ארי: בדיוק הפוך.
מירב בן ארי: ייקח להם קצת זמן.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שבית ספר שמוציא אדם כמוך, שהוא אדם אמיץ, צריך לקחת את זה ולהתגאות ובטח ובטח, חס ושלום לא ללכלך עליך.
מירב בן ארי: זה בושה בשבילם, לא שלנו.
מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת רויטל סויד.
מאיר כהן: זה נאיבי.
מאיר כהן: זה בית ספר דתי, אל תשכחי.
מירב בן ארי: כן, כן, אמרתי.
מירב בן ארי: אמרתי, זה תהליך, אבל אני אומרת שצריך בטח לא ללכלך עליו.
מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת סויד.
רויטל סויד: קודם כל צריך להצדיע על זה שיש היום יום של הקהילה הגאה, הקהילה הלהט"בית בכנסת - - -
מירב בן ארי: בפעם הראשונה.
רויטל סויד: שזה בכלל לא דבר טריוויאלי, זו פעם ראשונה.
רויטל סויד: זה בהחלט רגע מאד מכונן, היסטורי ומרגש.
רויטל סויד: ולכן, חייבים לראות את זה גם בצד החיובי של זה מחד.
רויטל סויד: מאידך, אנחנו מדברים פה על חקיקה.
רויטל סויד: מחר עולה הצעת חוק שלי לקריאה טרומית.
רויטל סויד: הצעת החוק שאני הגשתי, שעולה לקריאה טרומית, היא להכיר בהורים חד מיניים, בזוג חד מיני שכול כהורים שכולים שניהם, לא רק את ההורה הביולוגי.
רויטל סויד: הצעת החוק שלי, בחלק השני שלה, מדברת על כך שלהכיר בזוגות חד מיניים כאלמן או אלמנה לצורך שכול.
רויטל סויד: איזה נושא בקונסנסוס, שכול, טרור, הורים שמאבדים ילד, שלא נדע וחס וחלילה.
רויטל סויד: לכאורה דבר שהיינו צריכים לדעת שהקואליציה שלנו תצביע חד משמעית בעדו.
רויטל סויד: אני בכלל לא מדברת על מי שזרקו עליה כוס.
רויטל סויד: אני בכלל לא מדברת על נישואים אזרחיים, שבוודאי שאנחנו בעד זה, אבל אני לא מדבר על זה.
רויטל סויד: אני מדברת על הדבר הכי בסיסי במדינת ישראל – הורים שחס וחלילה, שלא נדע, מאבדים ילד.
רויטל סויד: אלמן או אלמנה שמאבדים בן זוג או בת זוג.
רויטל סויד: ואני רוצה לגעת, חברת הכנסת בן ארי, חברת הקואליציה, איך אתם תצביעו בעד החוק הזה מחר.
רויטל סויד: זה לא חכמה לעשות יום של קהילה גאה.
רויטל סויד: זה לא חכמה - - -
מירב בן ארי: אני לא אגרר לזה בכלל.
רויטל סויד: זה לא חכמה לעשות פה יום מיוחד - - -
יואל חסון: אין מה להיגרר, זאת התשובה.
רויטל סויד: איפה הקואליציה?
מירב בן ארי: אני גם לא צריכה לתת תשובה ואני אגיד בדיוק מה שאני חושבת.
רויטל סויד: איפה הקואליציה עצמה?
רויטל סויד: איפה הקואליציה תהיה כשמחר יצטרכו ל - - -, שזוגות חד מיניים הם גם הורים שכולים שניהם ולא רק ההורה הביולוגי.
רויטל סויד: אז בואו נצדיע ליום הזה.
רויטל סויד: הוא חשוב.
רויטל סויד: אבל מחר יש הצעת חוק.
מירב בן ארי: יש עוד דברים שחשובים.
מירב בן ארי: בהצלחה עם זה.
רויטל סויד: הצלחה תהיה בעזרתכם בקואליציה.
רויטל סויד: עכשיו בואו נראה - - -
יואל חסון: אולי ננצח אותם כמו שניצחנו אותם אתמול בלילה.
מירב בן ארי: קודם כל לא ניצחתם.
מירב בן ארי: תיקו זה לא ניצחון.
יואל חסון: סליחה?
יואל חסון: תיקו זה ניצחון.
רויטל סויד: אני לא מדברת פה על ניצחון.
רויטל סויד: חברה, אל תיקחו את זה ל - - -
מירב בן ארי: חברה, לא תיכנסו, לא, אבל את מביאה מראש את העניין הזה שהגעת לפה כדי להביך את הקואליציה עם חוק שאת יודעת שאנחנו - - -
יואל חסון: זה מחוץ לחוק להביך את הקואליציה?
מירב בן ארי: לא, חס וחלילה.
רויטל סויד: סליחה יואל ומירב, שניכם.
רויטל סויד: אני לא לוקחת את זה למקום הזה ולא - - -
מירב בן ארי: את לקחת את זה בדיוק עכשיו.
רויטל סויד: ולא להביך אותך ולא להביך אף אחד.
מירב בן ארי: לא משנה, זה לא - - -
רויטל סויד: זה לדבר על הזכויות שיש או שאין.
רויטל סויד: בואו ניקח את זה בדיוק למקום שאני רוצה שזה יהיה בו.
רויטל סויד: מצד אחד בואו נגיד תודה.
רויטל סויד: יש יום, באמת הגיע הזמן פעם ראשונה בכנסת ישראל.
רויטל סויד: מחד חברה, בואו לא נתרגש יותר מדי.
רויטל סויד: הזכויות עדיין אינן מגיעות.
רויטל סויד: הנה דוגמא לחוק שעולה מחר, עניין שבקונסנסוס, עניין שאין עליו מחלוקת במדינת ישראל, לצערי הרב זה שכול ואני רוצה לראות אם החוק הזה יעבור או לא.
רויטל סויד: ולכן אני אומרת את הדברים האלה.
רויטל סויד: גם כדי לחזק ובמה.
רויטל סויד: כי לצערי הרב אנחנו יודעים שמחר יהיה מאד קשה להעביר את החוק הזה.
רויטל סויד: למה אני אומרת את הדברים האלה?
רויטל סויד: אני אומרת את הדברים האלה כדי להבין שאנחנו בעידן של תהליך.
רויטל סויד: תהליך.
רויטל סויד: אתם ואנחנו בדור המעבר, דור המעבר מתקופה שלא הייתה שום הכרה, לדור שבעזרת השם יגיע ותהיה בו הכרה מלאה, עם שוויון זכויות מלא, ובדור הזה אנחנו עוברים תהליכים מורכבים, של מצד אחד יום בכנסת של הכרה בקהילה והצדעה לה, ומצד שני גם חוקים שאינם עוברים.
רויטל סויד: אז אתה מדבר על חקיקה ואני אומרת, הנה, אתה רואה איך היא מתקדמת.
רויטל סויד: היא לא.
רויטל סויד: אבל בעצם העובדה שאנחנו פה ואנחנו מנהלים שיחה ואנחנו מדברים את הדברים ואנחנו אומרים אותם, בואו נראה גם את החיובי בזה.
רויטל סויד: הדור הבא אחרינו הוא כבר יהיה דור שיש לקוות שיהיה לו שוויון זכויות מלא.
מירב בן ארי: אוקיי, תודה רבה חברת הכנסת.
מירב בן ארי: בל יצאה?
מירב בן ארי: היא דווקא ישבה כאן הרבה זמן.