GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דודי מזרחי: אני אגיד לך, אם אנחנו במשרד החינוך, לו היינו אנו מתווים אחד לאחד את פרטי הקיצוץ, ללא התייעצות עם השלטון המקומי, ייתכן שהיינו עושים אותו בשיטה אולי קצת שונה.
<דודי מזרחי: השלטון המקומי הציג שתי בקשות לעניין, הוא לא הסכים לקיצוץ אבל הציג שתי בקשות, אל"ף, שהקיצוץ לא יהיה דיפרנציאלי, כאשר במאמר מוסגר הייתה ועדה במשרד האוצר יחד עם השלטון המקומי שבחנה את הנושא הזה, שיושת באופן אחיד, ודבר שני, שלא נפחית את אחוזי ההשתתפות של המשרד לרשויות מקומיות, קרי נגיד בסוגיית מזכירים שרתים, אני לא אפחית את התקצוב שלהם מ-87% ל-75% וחייבת הרשות להשלים, אלא לשנות סטנדרט.
<דודי מזרחי: ומה זה לשנות סטנדרט?
<דודי מזרחי: לשנות את מפתחות התקצוב.
<דודי מזרחי: לדוגמה הצעה שעלתה על ידי השלטון המקומי, למשל לשנות את הקריטריונים של התקצוב בהסעות.
<דודי מזרחי: אם היו - - -
<חיים ביבס: למה לא שינית?
<חיים ביבס: אני אסביר לך למה.
<חיים ביבס: בגלל המועצות האזוריות.
<חיים ביבס: מה לעשות, זו המציאות, זו האמת.
יעקב מרגי: דודי, תמשיך, תסביר - - -
<דודי מזרחי: לדוגמה ההצעה שהועלתה על ידי מרכז השלטון המקומי, לדוגמה.
<דודי מזרחי: אם היום התנאי שילד בשלב גיל מסוים מוסע, בית הספר שלו יותר רחוק מ-2 קילומטרים, אז נגדיר את זה 2.5 קילומטרים.
<דודי מזרחי: אנחנו, כאשר הדבר היחידי שעמד לנגד עינינו זה למזער את הפגיעה בילדי ישראל, סברנו שלא נכון לעשות את זה ובסוף לאחר שקלול כל האלטרנטיבות בחרנו בשני הסעיפים הללו.
<דודי מזרחי: אנחנו לא אוהבים את זה, אם היינו רוצים והיינו יכולים היינו נמנעים מזה, אבל ביחס לתמונה הגדולה, מתוך 13 מיליארד שקל, ושוב אני מסתכל על התמונה הגדולה, חברים, תקציב משרד החינוך קיבל תוספות מאוד משמעות.
<דודי מזרחי: נכון, לצד זה נדרשנו לקצץ ואנחנו גם קיצצנו שורה ארוכה של פרויקטים אחרים שלנו, מתכנית קרב וצהרונים והזנה ודברים אחרים.
<דודי מזרחי: בסוף חינוך, כל קיצוץ שנעשה, אם הוא לא מורגש בשטח, כנראה שלא היה צריך את הכסף מלכתחילה.
<דודי מזרחי: וכואב לכולם, ותאמין לי שזה כואב גם לנו.
יעקב מרגי: אין משהו שלא מומש ולא נוצל שאפשר לשים שם?
יעקב מרגי: תקשיב, ניהלנו מערכות, אם נבדוק לדוגמה את משרד החינוך, שהוא המשרד הכי גדול אחרי משרד הביטחון מבחינה תקציבית, בטח יש בכל סעיפי התקציב, על מה אנחנו מתווכחים?
יעקב מרגי: על 150 מיליון ₪.
יעקב מרגי: לא שאני מקל - - -
<דודי מזרחי: קיצצנו למעלה מחצי מיליארד שקל, אצלנו 15% מתקציב הפעולה, חתכנו אותו וחתכנו דברים - - -
יעקב מרגי: תאמין לי, אין סעיפים שלא נוצלו ולא מומשו, הן בשלטון המקומי, שאמורים להתבצע או במשרד שאפשר לבלוע את הקיצוץ הזה?
<דודי מזרחי: אם מישהו מכיר דבר כזה אני יותר מאשמח ש - - -
יעקב מרגי: רק אתה יכול להכיר.
<דודי מזרחי: לא, אז אני אומר, אנחנו כל הזמן מחפשים וחותרים להתייעל ולהדק ככל שניתן את ההקצאה התקציבית.
<דודי מזרחי: זו משימה מורכבת.
<דודי מזרחי: צריך להגיד, תקציב החינוך הוא תקציב גדול ומורכב, אבל בסופו של דבר, כאשר אנחנו ספגנו תקציב של 15% בתקציב הפעולות של המשרד.
<דודי מזרחי: מה זה פעולות?
<דודי מזרחי: אולי למי שלא מכיר זה נשמע איזה שהיא מילה טכנית מכובסת, אבל פעולות זה צהרונים בבתי ספר, זה תכניות משלימות - - -
<חיים ביבס: כמה עובדים פיטרת שלא עובדים במשרד?
<קריאה: כמה עובדים אתה פיטרת ש - - -
<חיים ביבס: עם כל הכבוד, מזכירה ושרת נותנים לילד שלך שירותים, מה שאף אחד מכם לא עושה.
<חיים ביבס: אפילו לא אחד מכם.
יעקב מרגי: דודי, סיימת?
<חיים ביבס: פשוט המשרד הזה מנותק לחלוטין, המשרד הגרוע ביותר ב - - -
יעקב מרגי: רגע, סליחה.
יעקב מרגי: משרד האוצר, בבקשה,
<נעה היימן: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שהועלו על ידי חברי הכנסת, על ידי משרד החינוך ועל ידי מרכז השלטון המקומי.
<נעה היימן: נזרק כמה פעמים המשפט 'האוצר יביא מהבית', צריך להבין שלאוצר אין איזה בית עם כסף מלא במחסנים או - - -
<חיים ביבס: לא יודע, הארנונה של התושבים זה כן?
יעקב מרגי: רגע, רבותיי, חברי הכנסת - - -
<חיים ביבס: עד עכשיו - - -
יוסי יונה: אבל שר האוצר, ראש הממשלה - - -
יעקב מרגי: חברי הכנסת, זה לא יפה.
יעקב מרגי: יושבת פה נציגת האוצר - - -
יוסי יונה: לא, אני אומר - - -
יעקב מרגי: אבל היא עוד לא התחילה.
יעקב מרגי: אז היא אמרה אמירה, נכון, גם לי בא לענות לה - - -
יוסי יונה: רק עכשיו ויתרה המדינה, הורידה את מס החברות, מיליארד ו-200 מיליון שקל.
<חיים ביבס: מה הם מבקשים?
<חיים ביבס: להעלות ארנונה בעבור מיסים.
יעקב מרגי: ואחוז המע"מ, שעלה 5 מיליארד ₪ ואף אזרח לא הרגיש אותו.
<נעה היימן: הכסף של האוצר הוא לא כסף של האוצר, אלה תשלומי המסים שמשלמים כל אזרחי מדינת ישראל.
<נעה היימן: אנחנו לא רוצים ואין לנו אינטרס להחביא כסף בבנק, זה לא הכסף שלנו, זה לא הכסף שלי, זה הכסף של האזרחים שמשלמים מסים.
<נעה היימן: זה דבר אחד.
יעקב מרגי: עד כאן תודה על התזכורת, ועכשיו דברי במהות.
<נעה היימן: תקציב משרד החינוך הכפיל את עצמו בעשור האחרון, הגידול הוא הרבה מעבר, לשאלתך, חבר הכנסת יוסי יונה, הרבה מעבר לגידול הטבעי, הרבה מעבר לאינפלציה, הרבה מעבר להתייקרויות המחירים עם תוספות ריאליות - - -
יעקב מרגי: ממשלת נתניהו 2009-2013, שהייתי חבר בה, העברנו שם החלטה על גידול של יותר מ-5 מיליארד ₪ ל - - -
יוסי יונה: היושב ראש, הערה.
יוסי יונה: עכשיו אושרה העברה לביטחון שתאושר היום, 163 מיליון שקל מתקציב החינוך.
יעקב מרגי: אתה רוצה הסבר, אין לנו.
יעקב מרגי: אני לא יכול להתמודד עם הידיעה הזו כי אין הסבר.
יוסי יונה: מהרזרבות.
יעקב מרגי: תקשיב, אולי זה שיפוי על פעולות חירום שעושה - - - לך תדע - - -
<חיים ביבס: הם לא עושים חינוך, הם רק מפריעים.
יעקב מרגי: די לנו בדיונים - - -
<חיים ביבס: הוא כבר לא עושה חינוך מזמן, המשרד הזה.
יעקב מרגי: די לנו בדיונים שלנו שעכשיו נפתח דיונים על מה שקורה בוועדת הכספים.
<נעה היימן: לגבי ההפקרה לכאורה של המדינה את החינוך הממלכתי - - -
<חיים ביבס: זה לא לכאורה, זה הפקרה של החינוך הממלכתי.
<נעה היימן: אז בשש השנים האחרונות נחתמו שני הסכמי שכר אדירים בהיקפם עם ארגוני העובדים שהולכים לחינוך הרשמי בהיקף של למעלה מ-6 מיליארד ₪, תכנית ניהול עצמי שמביאה תקציב נוסף לכל מנהל בית ספר, תקציב גמיש, גם כן בחינוך הרשמי, תקצוב דיפרנציאלי בשעות הלימוד בבתי הספר, גם כן בחינוך הרשמי, סייעת שנייה בכל גני הילדים, הרשמי והמוכר שאינו רשמי, בגנים צפופים, כאשר בגני הילדים גם נוספה השנה תוספת שנקראת תוספת ניהול לגננת כאשר הגננת יכולה עם התקציב הזה לקנות אביזרים נוספים לגן, אם זה משחקים, אם זה מזרונים או כל דבר שהגננת חשה צורך להעשיר את סביבת הגן.
<נעה היימן: צמצום מספר תלמידים בכיתה, בעקבות מחאות של ההורים, גם הסייעת השנייה.
<נעה היימן: כל הנושאים האלה, מעבר לגידול הטבעי, מתמקדים בחינוך הרשמי ולכן האמירה כאילו המדינה לא משקיעה בחינוך הרשמי היא בעיניי גם לא נכונה עובדתית וגם - - -
<חיים ביבס: היא לא משקיעה, מה לעשות, בעובדה.
<חיים ביבס: תבואו תלמדו איך התקציב של השיטה.
<חיים ביבס: הסברתי לכם, אמרתי לכם מיליון פעם, כל אגף התקציבים, תבואו תלמדו איך בנוי תקציב של רשות מקומית.
<חיים ביבס: אתם פוחדים לבוא כי אתם מבינים שאז תבינו פעם אחת ולתמיד שאתם טועים טעות מרה, אתם משקרים פה חברי כנסת, מרמים את כולם ובסוף אתם מסבירים שאתם מביאים כסף.
<חיים ביבס: שקל לא הבאתם.
יעקב מרגי: חיים, אני לא מסכים על כך שהם משקרים.
<חיים ביבס: הם לא משקרים, הם לא אומרים את האמת, סליחה.
<נעה היימן: גם כשמשרדי החינוך והאוצר רצו לצאת עם תכנית הסייעת השנייה, שהיא כולה תכנית תוספתית ורצינו לעשות אותה דיפרנציאלית, כאשר השתתפות המדינה תהיה 50% ברשויות החזקות ו-90% ברשויות החלשות, כאמור מדובר בתקציב חדש נוסף, נתקלנו בהתנגדות אדירה מצד השלטון המקומי, מצד הרשויות החזקות, למרות שמדובר, שוב, בתקציב חדש, תקציב נוסף.
<נעה היימן: נתקלנו בהתנגדות למהלך.
<נעה היימן: בסופו של דבר - - -
חנין זועבי: איזה מהלך?
<נעה היימן: הוספת הסייעת השנייה באופן שהיה אמור להתחיל כמהלך שהיא עם דיפרנציאליות עמוקה, כלומר הרשויות - - -
<חיים ביבס: עוד פעם, מטעים את האנשים.
<חיים ביבס: הראשונים שבאו אליי, מה שהיא לא אומרת נכון, אדוני היושב ראש, גם צריך לדייק, הראשונים שבאו אליי, שלא מסוגלים אפילו להביא את ה-10%, זה המגזר הערבי, זה הפריפריה, אבל אין להם מושג, הם מנותקים לגמרי.
<חיים ביבס: אין להם מושג אפילו איך זה עובד.
יעקב מרגי: בואי נסכם.
<נעה היימן: בסופו של דבר המהלך של הוספת סייעת שנייה וצמצום הדיפרנציאליות הוא מהלך שעלה כ-100 מיליון ₪ נוספים.
<נעה היימן: דרך אגב, המהלך הזה וצמצום מספר תלמידים בכיתה הוא מהלך שבעיקר סייע לרשויות חזקות ואני גם אסביר למה.
<נעה היימן: הוא סייע לרשויות חזקות כי הרבה מהרשויות החזקות, לא כולן, כבר העסיקו סייעת שנייה מתקציבן המלא, והיום אנחנו מממנים להם 80% מכך.
<נעה היימן: הוא סייע לרשויות החזקות כי רבות מהן כבר צמצמו את מספר התלמידים בכיתה מתקציבן, ועכשיו המדינה נכנסת ומצמצמת את זה.
<נעה היימן: אז אני חושבת שבתקציב הזה יש גם בשורות גם לשלטון המקומי.
<חיים ביבס: אבל לפני זה את אמרת שאתם מממנים את החינוך, אז עכשיו את מסבירה שאנחנו מממנים את החינוך.
חנין זועבי: כן, החזקות - - -
<חיים ביבס: אז תחליטו.
<חיים ביבס: לא, זה בסדר, רק היא אמרה לפני כן, אני מסכים עם מה שאת אומרת, שהם מימנו, מצד שני אנחנו מימנו.
<חיים ביבס: אנחנו מממנים את הכול, אנחנו עושים את החינוך ב-67 רשויות במדינת ישראל, שזה 60% מתושבי מדינת ישראל, אנחנו מממנים, לא הם.
<חיים ביבס: הם פוגעים בחינוך של הילדים שלך ושלי.
יעקב מרגי: חיים - - -
<נעה היימן: אני לא חושבת ש-52 מיליארד שקל - - -
יעקב מרגי: לא, נעה, אני מדבר.
יעקב מרגי: תקשיבי, את עברת על כלל בסיסי במבוא לפסיכולוגיה.
יעקב מרגי: את באת ואמרת דבר בסיסי.
יעקב מרגי: את רק לא יודעת שאדם, קודם כל מה שהוא שלי הוא כבר שלי, עכשיו אל תבואי תבני על זה עוד פעם, תגידי ממילא - - - עכשיו כרגע הולך להיות מושת, זה לא עוזר להם.
<נעה היימן: זה סייע להם בכיס.
יעקב מרגי: בסדר, הולך להיות מושת עכשיו - - -
<חיים ביבס: - - - למה פחדתם?
יעקב מרגי: נעה, חיים יכול לצעוק ובצדק, הוא עושה את עבודתו נאמנה, לדעתי בתחומים מסוימים אפילו יותר מדי נאמנה, שזה קצת מפריע לנו בכמה תחומים.
יעקב מרגי: אבל אני אומר לך, בגדול, הוא עושה את עבודתו, הוא צריך להיאבק על הקיצוץ, נכון, ואם אני אשב איתו, לא בשולחן הזה, אשב איתו אפשר לפרוט לו את זה ולהראות לו שתכל'ס מחינוך אל תקטר, תקטר על דברים אחרים.
יעקב מרגי: נכון, יש הרבה מה לקטר בשלטון המקומי, שהממשלה מקבלת החלטות ולא משפה וזה ויש לנו גם אנחנו טענות כלפי השלטון המקומי, מזלנו הרע שהצעות לסדר פה באות על הממשלה, לא על השלטון המקומי, במצב הזה אתה יכול להתנחם, תאמין לי, הן נשארות באולמות מועצת העיר.
יעקב מרגי: אבל בסך הכול הכללי יש פה מהלך בקרה אמיתי של הפרלמנט, אתה רואה שזה הולך ומתברר.
יעקב מרגי: ואני אומר לכם, גם נעה, גם דודי וגם מיכל אל מיכל, בסוף בסוף נצטרך למצוא - - - למרות הברכות על גידול בתקציב החינוך, הרי את כל תחלואי הקשר בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי לא נפתור בדיון הזה, אבל בקטע של החינוך אנחנו חרדים, כי בסוף בסוף בסוף מי שנפגע בקצה זה התלמידים, ההורים, ואני לא אומר המורים ואל תשאלו אותי למה, זה לדיון אחר.
יעקב מרגי: המורים יודעים לדאוג לעצמם וטוב שכך, אני לא מלין.
<מיכל שטנברג: זו דווקא נקודה אחת, אנחנו לא מקצצים במורים.
<חיים ביבס: אתה רוצה שאני אתן לך תשובה על מורי הקבלן?
יעקב מרגי: לא עכשיו, יש לי דיון אחרי זה.
<חיים ביבס: לא, כי אני יודע שזה מעניין אותך, כי גם בזה הם רימו אתכם, הם אמרו לך שהשלטון המקומי, זה הקרב הבא שלי, כל מורי הקבלן יהיו עובדי משרד החינוך.
יעקב מרגי: יש לי הצעת חוק, תריץ לי לובי אצל הבוס שלך ו - - -
<חיים ביבס: אני אריץ לך לובי אצל כולם.
יעקב מרגי: מיד אחרי חבר הכנסת ג'בארין וחברת הכנסת חנין זועבי אני אתן לצרכנים שלנו, לקליינטים שלנו, למועצת התלמידים, ארגוני ההורים וגם ראשי רשויות, אל תדאג.
יעקב מרגי: בבקשה, יוסף ג'בארין.
יוסף ג'בארין: האמת היא, דודי ונעה, אני חושב שאם אתם במקומנו וגם במקום יו"ר השלטון המקומי אתם יכולים בהחלט להבין את הכעס.
יוסף ג'בארין: מאז שעבר התקציב באותו שבוע שנשארנו עד שעות הבוקר אנחנו כל הזמן רק שומעים על העברות תקציביות נוספות.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת בוועדת הכספים לבד לפני שבועיים דיברו על 18 מיליארד שקל.
יוסף ג'בארין: זה פשוט סכום מדהים, כשחושבים עליו, שזה אפילו נהיה עדיין רלוונטי גם אחרי שהעברנו את התקציב.
יוסף ג'בארין: אני חבר כנסת חדש, אבל - - -
יעקב מרגי: זה תהליך פרוצדוראלי שמתבקש, כשמאשרים תקציב בסוף שנה.
יוסף ג'בארין: לא רק, היו גם כל מיני כתבות על הרזרבות שהיו ולא חולקו ואחר כך חילקו.
יוסף ג'בארין: האמת היא, כבוד היושב ראש, כשידעתי על הדיון הזה בשבוע שעבר הייתי כמעט בטוח שלא נגיע לדיון כי זה יתייתר.
יוסף ג'בארין: למה זה יתייתר?
יוסף ג'בארין: עם כל הסכומים שאנחנו שומעים עליהם, אז מה, עכשיו באים לרדוף אחרי ה-150 מיליון של המסכנים בשלטון המקומי?
יוסף ג'בארין: אני מדבר עכשיו בשיא הרצינות.
יוסף ג'בארין: הרי מי ייפגע מזה?
יוסף ג'בארין: אמר יו"ר השלטון המקומי, מי פונה אליו כאן?
יוסף ג'בארין: זה הפריפריה וזה החברה הערבית והרשויות בדרום, אלה הנפגעים.
יוסף ג'בארין: אנחנו גם קוראים דה מרקר ורואים שכל הזמן העברות תקציביות בסכומים פשוט מדהימים ואז אנחנו חושבים לעצמנו, מה, באים ונטפלים לנו לקצת הכסף שיש?
<קריאה: כבשת הרש.
יוסף ג'בארין: זה בדיוק ככה נראה.
יוסף ג'בארין: לכן באמת הכעס כאן הוא מובן.
יוסף ג'בארין: ואנחנו כל הזמן בדיוני הוועדה מדברים על הבעיות של מצ'ינג ועל זה שהשלטון המקומי בפריפריה ובחברה הערבית לא מצליח לעמוד במשימות, לא מצליח לקיים את המערכת כפי שצריך וכדומה, ואז חשבנו שאם מדברים על 150 מיליון, זה הדבר האחרון שאתם תוכלו לגעת בו.
יוסף ג'בארין: לכן אין ספק שהוועדה כאן נראה לי באמת מאוחדת בדבר הזה, קשה מאוד, קשה לנו לראות דבר כזה קורה אל מול כל השינויים התקציביים שקורים.
יוסף ג'בארין: אני ציפיתי באמת שתגיעו לישיבה הזו עם איזה שהיא בשורה שזה כבר לא רלוונטי לדיון, במיוחד שאנחנו מדברים על 150 ואי אפשר להתגאות ב-100 מיליון סייעת שנייה ולקצץ 150, זה לא מתיישר.
יעקב מרגי: תודה, יוסף ג'בארין.
חנין זועבי: אני חושבת שהוויכוח שלנו עם משרד החינוך הוא לא במה שאתם אומרים, אלא במה שאתם לא אומרים.
חנין זועבי: כלומר זה שיש בכיוונים מסוימים התפתחויות חיוביות, זה נכון, אבל זה שאין שקיפות, זה שהייתה רזרבה ויש רזרבה, שיש העברות בסכומים גדולים ממשרד החינוך למשרדים אחרים, אתם לא יכולים להגיד לא, כי זה כן.
חנין זועבי: יש העברות, יש רזרבות, יש אי שקיפות.
חנין זועבי: לא, על הדברים החיוביים אנחנו לא מתווכחים, ואל תזרקו תמיד לאיפה שנוח להתווכח, יש שטח שהוא לא נוח, על אי שקיפות ועל פגיעה בסופו של דבר בחוליה הכי חלשה, שהם עובדים בשכר נמוך.
חנין זועבי: הרזרבות, העניין של העברות וכן, אנחנו יודעים על הדברים האלה לא ממשרד החינוך עצמו, אלא ממקורות אחרים, שיש כסף ויש העברות ממשרד החינוך למשרדים אחרים.
חנין זועבי: כמו שעכשיו הזכיר חברי יוסי יונה.
חנין זועבי: עכשיו, כאשר אנחנו מדברים על התייעלות, זו הסתירה המוחלטת של התייעלות כאשר פוגעים בשכר הכי נמוך.
חנין זועבי: התייעלות אולי אולי לפגוע, אם אם מסכימים על העיקרון, ואנחנו לא מסכימים, שצריכים לפגוע במשהו, אולי בתכנית חדשה שהיא גם לא בקונצנזוס, של מורשת ושל מה זה יהדות.
חנין זועבי: אולי שם לדחות את הוויכוח הזה, אולי שם, למה בשכר הנמוך?
חנין זועבי: למה בעוזרים, למה בעובדים?
חנין זועבי: הנקודה השלישית היא דווקא לחיים.
חנין זועבי: יש ויכוח והוא ויכוח אחר, אולי זה לא המקום שלו, על איך עושים תקצוב דיפרנציאלי ותקצוב דיפרנציאלי כלפי מעלה.
חנין זועבי: אפשר לחזק את החלשים, אבל לא על חשבון החזקים, זה פשוט לא הגיוני וגם לא פרקטי ואתה יודע שזה לא פרקטי ואתה יודע שהעמדה שלך, שמגנה בצורה מאוד עיקשת ועקשנית על הערים הכי חזקות, על השלטון המקומי הכי חזק, זה פוגע בחלשים בסופו של דבר.
חנין זועבי: אנחנו סובלים ואתה יודע שאנחנו סובלים מזה.
<חיים ביבס: זה מה שהאוצר מכר לך במשך שנים.
<חיים ביבס: אני מזמין אותך, פרופ' יונה היה אצלי בשעתיים הרצאה, פתיחת כל התקציב שלי, אני פותח בפנייך, אני מזמין אותך מתי שאת רוצה, עם כל חברי הכנסת.
חנין זועבי: אנחנו נבוא.
<חיים ביבס: את תבואי ואת תראי שזה מה שהם מכרו כל הזמן, כל השנים, כי לא הייתה שקיפות.
<חיים ביבס: את תביני שזו טעות וזה מה שהם רוצים והם הצליחו בזה, הם הצליחו לשטוף את המוח לכולם שבאמת זה מתקיים.
חנין זועבי: זה דווקא לא הם, זה דווקא - - -
יעקב מרגי: סליחה, משפט.
יעקב מרגי: משפט לעצמי.
יעקב מרגי: תקשיבו, הנה אני אומר לך, חיים, אנחנו פה, אני מסתכל בלי לשאול את חבריי, כולנו חייבים בתקצוב הדיפרנציאלי, וגם אתה תסכים עם תקצוב דיפרנציאלי.
יעקב מרגי: השאלה - - -
חנין זועבי: מאיפה.
יוסי יונה: איזה מודל.
יעקב מרגי: מאיפה, אם זה האוצר מביא או סכום אפס בתוך המערכת.
יעקב מרגי: אני מכיר את שתי הגישות, לכן אנחנו נושאי דגל של המאבק שכן, שצריך לתקצב בצורה לא שוויונית - - -
<חיים ביבס: אבל הוא מתוקצב לא שוויונית - - -
יעקב מרגי: רגע, יפה, לכן אין לי ויכוח איתך.
יעקב מרגי: אנחנו נצטרך לצלוח קודם כל את מערכות השלטון, להבין שאי אפשר יותר במצב הנוכחי, אנחנו לא נצמצם פערים במצב הנוכחי.
חנין זועבי: כן, אבל לסגור - - -
יעקב מרגי: אבל לא נפתח את זה כי זה דיון אחר, זה לא הדיון הזה.
חנין זועבי: אבל לסגור דווקא את הוויכוח, זה הוויכוח על הארנונה ועל חלוקת הארנונה והמסים.
חנין זועבי: יש לך עמדה ברורה בנושא ויש לנו עמדה ברורה בנושא, אבל אני חושבת שזה גם גולש לתחומים אחרים.
<חיים ביבס: תתפלאי שדווקא בנושא הזה אנחנו תמימי דעים, רק מה הבעיה?
<חיים ביבס: בסוף 40% מהארנונה הממשלתית היא דווקא רק בירושלים, אז אף אחד לא רוצה לפגוע בירושלים.
<חיים ביבס: אני בעד.
<חיים ביבס: בניגוד לקודמי בוחבוט שהיה נגד, אמרתי שאני בעד שייקחו את הכול.
<חיים ביבס: יותר מזה, אני בעד שייקחו את כל הבסיסים, את כל הדברים ויעבירו את הכול לפריפריה.
<חיים ביבס: ששר הרווחה יקום בבוקר, לא ייסע מירושלים לתל אביב, שייסע לבית שאן, לדימונה, לא קרה כלום, המדינה היא קטנה, המדינה היא מאוד קטנה, שלוש וחצי שעות נסיעה מצד לצד, לא קרה כלום.
<חיים ביבס: שהפקידים יילכו לגור בפריפריה.
<חיים ביבס: אני גרתי בבית שאן, תאמיני לי שאי גאה על כך שגדלתי שם, אני מצפה מהם שיילכו לגור - - - לא, כולם רוצים לגור בירושלים ובצפון תל אביב וכולם יסבירו לך את מה שזה, אבל בצד השני.
<חיים ביבס: פקידי הממשלה, רובם גרים אצלי, הם הראשונים להסביר לי למה פוגעים בגן הילדים ולמה הדברים - - - גם זה היה, גם לזה אני מזמין אותך.
חנין זועבי: אנחנו מזמינים אותך.
יעקב מרגי: בבקשה, תסיימי, חנין.
חנין זועבי: אני סיימתי.
יעקב מרגי: רבותיי, תלמידי ישראל, אתם יודעים להגיד לנו מאיפה לקצץ את ה-150?
<דני קציר: שאלה טובה.
יעקב מרגי: תציגו את עצמכם ודברו.
<דני קציר: אני דני קציר, אני נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית, שהיא הגוף הרשמי המייצג של כלל בני הנוער בישראל.
<דני קציר: אנחנו כגוף מתנגדים לכל קיצוץ בחינוך, אם זה במשרד החינוך באופן כללי וגם עכשיו ספציפית לדיון הזה בשלטון המקומי.
<דני קציר: עכשיו, מבחינת החשיבות של התקציבים ברשויות המקומיות, אנחנו מסתכלים על כל, איך אני אקרא לזה?
<דני קציר: אולי הפלוסים שאנחנו מקבלים במערכת החינוך, אני לא מדבר אפילו רק על הסעות ומאבטחים, כמה שזה חשוב היום, שהרבה פעמים זה ממומן על ידי הרשויות המקומיות, אלא גם למשל מגמות מיוחדות שנפתחות בבתי ספר מסוימים.
<דני קציר: מה שאני מדבר עליו זה שהרשויות המקומיות יודעות בצורה אולי הכי טובה איך לחלק את הכסף אצלם בבית, לאיזה בתי ספר יש את הצרכים לתקצוב נוסף, לתקצוב פחות ולפגוע בהם בסופו של דבר זה יפגע בנו.
<דני קציר: הכסף הזה בסופו של דבר מגיע אלינו.
<דני קציר: וזהו, אנחנו כמובן מתנגדים לקיצוץ הזה ולכל קיצוץ בכל תקציב חינוך באופן כללי.
יעקב מרגי: וזו הזדמנות באמת לציין את הנוכחות, ההתמדה בכיתה של מועצת התלמידים בדיונים כאן.
יעקב מרגי: כל פעם נציג אחר, כך שרק לחשוב על זה, תמיד כשהם מדברים אני חושב מי משלים את הימים האלה, כי המטלות הן לא רק כאן, יש עוד הרבה מטלות והם נושאים בנטל וכל הכבוד.
יעקב מרגי: זו הזדמנות להביע.
יעקב מרגי: מדי פעם אני משחרר ומביע את זה.
<חיים ביבס: הם תלמידים מצטיינים.
יעקב מרגי: זאב גולדבלט, תציג את עצמך ותאמר משהו.
יעקב מרגי: אולי לכם בקופה יש היום?
<חיים ביבס: כן, להורים.
<חיים ביבס: בלאו הכי זה יבוא עליכם בסוף.
<חיים ביבס: כן, אם תמשיכו לשבת בשקט אז גם זה - - -
יעקב מרגי: חיים, היום אתה - - -
<זאב גולדבלט: אתה רוצה להתחלף?
<זאב גולדבלט: זאב, מרכז פורום ועדי היישובים ההוריים בישראל.
<זאב גולדבלט: לא בכל יום אני מוצא את עצמי מסכים עם חיים ביבס, זה נראה לי די מוזר, אבל הפעם אני בפירוש מסכים, לפחות עם רוב הדברים שלו.
<זאב גולדבלט: אני מתקומם למשל נגד האמירה שלו בנושא של הסייעת השנייה, אני חושב שכאן הוא הלך לכיוון לא נכון, אבל בגדול אני בפירוש חושב שהטיעונים שלו הם הטיעונים הנכונים.
<זאב גולדבלט: באופן טבעי פורום ועדי ההורים היישובים סבור שיש לחזק את החיזוק בישראל בכלל ולהגדיל את תקציבי החינוך באופן די טבעי, לא רק ברמה הלאומית אלא גם ברמה המקומית.
<זאב גולדבלט: אנחנו כן סבורים שטעות ואפילו בכייה לדורות תהיה קיצוץ בתקציבי החינוך ברשויות המקומיות.
<זאב גולדבלט: אני כן מוכן לנסות לפחות להעלות רעיון לגבי המקור שכולם נמנעים ובורחים מזה כמו מאש, אולי שווה לעשות בחינה לפחות או בחינה השוואתית למשל שמדינה קטנה כמו פינלנד, שבה אין בכלל מערך פיקוח על בתי הספר, אולי שווה לבדוק אם בכלל צריך מערך פיקוח כל כך גדול וכל כך עשיר במזומנים כפי שיש בישראל.
<זאב גולדבלט: אולי, שווה לבדוק את זה.
<זאב גולדבלט: יש כאן נושא לרביזיה, לפחות לבחינה, אולי זה יכול להיות מקור אחד.
<זאב גולדבלט: ושוב, אני לא מתיימר להיות דוקטור לתקציבים של משרד החינוך או נציג משרד האוצר, אבל בפירוש מפעם לפעם לבחון חלופות כמו למשל שיש במקומות אחרים בעולם, שווה לבדוק.
יעקב מרגי: ד"ר אביטל?
<אביטל לאופר: כן, סגנית ראש עיריית נתניה, ממונה על החינוך.
<אביטל לאופר: קודם כל אני גם רוצה להצטרף ולמחות על כך שמנכ"לית משרד החינוך לא טרחה להגיע.
<אביטל לאופר: אני חושבת שזה מעיד על היחס - - -
<חיים ביבס: על הזלזול שלה בחינוך.
<אביטל לאופר: על היחס ל - - -
<אביטל לאופר: זו העמדה שלי, על היחס שלה לשיתוף הפעולה עם הרשויות המקומיות.
<אביטל לאופר: וזו בדיוק הנקודה, כי זה לא העניין של הקיצוץ עכשיו של ה-150 מיליון אלא זה עוד אבן בנתק שנוצר בין השלטון המקומי לבין מי שמחליט את ההחלטות, שזה פה השלטון המרכזי.
<אביטל לאופר: בסופו של יום באים במשרד החינוך, מחליטים איזה שהן תכניות, יוצאים בהצהרות על רפורמה.
<אביטל לאופר: אתה יודע מה?
<אביטל לאופר: כל פעם שאני יודעת שיש הצהרה של משרד החינוך שיוצאים לרפורמה, אני רק מחכה לראות איך אני מקבלת את זה בזבנג.
<אביטל לאופר: יוצאים עכשיו לרפורמה, הדרך החדשה, מה זה אומר אצלי בעיר נתניה?
<אביטל לאופר: זה אומר שכל המגשרים לאוכלוסייה האתיופית נשלחים הביתה, כי זה כבר דור שני, אז ההורים כבר אחרי 20 שנה, הם כבר יודעים עברית.
<אביטל לאופר: לך תסביר להם שההורים עדיין לא יודעים עברית ועכשיו מה עושים איתם?
<אביטל לאופר: כל פעם שיש הצהרה, היא הצהרה שנמצאת שם בלי לבדוק איך זה משפיע עלינו בשטח.
<אביטל לאופר: אז אני מצטרפת בדיוק למה שאמרת, חיים, תנו לנו את התקציב ואנחנו נחליט איזה תכניות אנחנו רוצים, מה מתאים לאוכלוסייה שלנו ומה לא מתאים לאוכלוסייה שלנו.
<אביטל לאופר: אנחנו יושבים עם מנכ"לית משרד החינוך הקודמת, דלית, חותמים איתה על זה שסוגרים בתי ספר מרובי עולים אתיופים, שזה יופי של החלטה, ומקבלים מימון של הסעות.
<אביטל לאופר: שנה זה החזיק מעמד, אחרי שנה כל ההסעות עלינו.
<אביטל לאופר: זה נעלם, השתנה מנכ"ל, השתנה שר חינוך.
<אביטל לאופר: 40%, ההסכם היה חתום, 100%, אין 100%.
<אביטל לאופר: אתם שואלים מאיפה לקחת את התקציב?
<אביטל לאופר: אני אגיד לכם, עכשיו פתאום החליטו שמחלקים כספות כדי לשמור את הבגרויות מחשש להעתקות.
<אביטל לאופר: כמה כסף זה עולה, השטות הזו של הכספות, של הלשמור על הלשמור כשכל הוועדות החליטו שצריך לצמצם את הבגרויות.
<אביטל לאופר: הרי יש אמירה שצריך לצמצם את הבגרויות ולא מצמצמים את הבגרויות.
<אביטל לאופר: צמצמו את מספר הבגרויות, בכלל עכשיו, כשילדי כיתה י' לא עושים את הבגרויות והכול מפילים על "א.
<אביטל לאופר: צמצמו את הבגרויות, צמצמו את המפקחים, כמה מפקחים צריכים להגיע לבית ספר אחד?
<אביטל לאופר: הם מטריפים את בתי הספר כשלכל מקצוע יש מפקחים, צמצמו אצלכם ותעזבו אותנו בשקט כבר.
יעקב מרגי: בואו לא ניסחף.
חנין זועבי: רק שאלה.
יעקב מרגי: אני אתן לך שתי שאלות, רק שנייה.
יעקב מרגי: גם לי יש שאלה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, כולנו נגד קיצוץ, אבל סף ההתלהמות על משרד החינוך, 'תעזבו אותנו בשקט', לא להיסחף.
<חיים ביבס: אני - - - במאה אחוז.
<חיים ביבס: תיתן לנו את התקציב לנהל בית ספר, ננהל טוב יותר מהם, בטוח.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להיכנס לקישקע, יש לי עוד הרבה תחומים בשלטון המקומי שהם דלקתיים.
יעקב מרגי: אני את החינוך לא מפקיר, עם כל הכבוד, ואת החינוך לא מעביר וזה.
<חיים ביבס: בטח שלא, כי אתם הפרה החולבת, מאיתנו חולבים את הכסף.
יעקב מרגי: בלי משרד החינוך - - - קודם כל הם משתתפים ומממנים את החלק הארי.
<חיים ביבס: אנחנו משלמים את הכול בסוף.
יעקב מרגי: את החלק הארי, עם כל הכבוד, בחינוך.
יעקב מרגי: אתם רשות חינוך, זרוע מבצעת, משתתפים בחלקכם, אבל אי אפשר - - - ברוך ה', אנחנו עדיין לא שם, ו'קחו הכול, תעזבו אותנו בשקט'.
<חיים ביבס: אבל תקשיב למה שהיא אמרה, היא אמרה דבר אחד שהוא נכון.
<חיים ביבס: אתה יודע שהשקיעו מאות מיליונים - - -
חנין זועבי: אתה נותן לחיים לדבר - - -
<חיים ביבס: השקיעו מאות מיליונים במחשוב, אתה יודע?
<חיים ביבס: הרי מה הם עושים?
יעקב מרגי: שמעת את הביקורת שלה?
חנין זועבי: כן, אבל זה נכון.
יעקב מרגי: אני מרסן חברי כנסת ואתה לא מצליח לרסן אותה.
<חיים ביבס: את צודקת.
חנין זועבי: את אומרת שאת מקבלת את העיקרון שמשרד החינוך יגיד 'תקצצו בתקציב מסוים' ואת תבחרי מאיפה לקצץ?
חנין זועבי: זה מה שאת אומרת?
<אביטל לאופר: אני אומרת יותר מזה, אני אומרת שתיתנו לי גם להחליט אם התכנית שאתם מציעים אותה בתור רפורמה מתאימה לי או לא מתאימה לי.
יעקב מרגי: לא, בואי, תקשיבי - - -
<אביטל לאופר: אל תחליטו בשבילי - - -
יעקב מרגי: תודה, שמעתי.
יעקב מרגי: גברתי, את לא ברשות דיבור, סגנית ראש עיריית נתניה, אתם אסרטיביים, אבל לאט לאט.
יעקב מרגי: כאן יש סדר בדיונים.
יעקב מרגי: שתבינו טוב טוב, אני באמת לא רוצה להשאיר לראשי הרשויות, והנה, אני לא מחניף לחיים, את שיקול הדעת בתחום החינוך, כי לא כולם בסדר בתחום החינוך, ואני אביא לך דוגמאות כמה רשויות פה - - - כשיושב לי ראש עיריית חיפה ומחליט מה הוא אחראי ומה לא אחראי, מה נוח לו, איזה ילדים, איזה צבע של ילדים, נוח לו לטפל בהם, והוא כותב בכתב ידו 'בית הספר הזה הוא לא מענייני בכלל', שהוא לא יודע מה מקור הסמכות שלו בחינוך, שראש עיר מעז להעדיף כיכר ושושנים על פני בית ספר, אני לא יכול להשאיר לו את שיקול הדעת, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: יש ראשי רשויות טובים, יש רשויות שהחינוך בראש מעייניהם, אבל לא כולם.
יעקב מרגי: לכן בואו, אל תיסחפו.
<שימי אליאל: שלום, בוקר טוב, צהריים טובים לכולם.
<שימי אליאל: אני בא ממקום אחר, קצת לתת את האיזון.
<שימי אליאל: אני מצטרף לכל מה שנאמר פה כמובן, מה שחיים אמר, מילה במילה, רק הייתי - - -
יעקב מרגי: חסר לך שלא, מה?
<שימי אליאל: אבל חברי הכנסת, באמת, יישוב קטן, סוציו אקונומי 9.
יוסי יונה: מהיכן, סליחה?
<שימי אליאל: סוציו אקונומי 9, אומרים רשות חזקה.
<שימי אליאל: לא רשות חזקה, התושבים אולי חזקים, זה חלק מהבעיה בסוציו אקונומי.
<שימי אליאל: הפגיעה הזאת, אתם אמרתם, אסור לנו לתת לה יד.
<שימי אליאל: לא חשוב איזה מגזר, לא חשוב איזה יישוב, פגיעה כזאת זה יד ימינה של המנהלת.
<שימי אליאל: אנחנו עוברים לתהליך, מנסים, אני עכשיו סגרתי תקציב לשנה הבאה, עכשיו איפה אני צריך לקצץ?
<שימי אליאל: בעובדים האלה?
<שימי אליאל: באמת, בעובדים החלשים האלה שהם יד ימינה של המנהלת?