GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי אריאל: מכסות הביצים זה מול האוצר, לא הממשלה.
איתן כבל: אני אומר את זה, האוצר כבר סיים את התהליך שלו, זה נשאר רק מול החלטת ממשלה ואני מקווה שסוף סוף הממשלה הזאת תעשה איזה לפחות דבר אחד קטן.
איתן כבל: קודם כל אתמול חבר הכנסת משה גפני, יושב ראש ועדת הכספים, ניהל דיון על נושא ביטול המכסים.
איתן כבל: ישבתי איתו אתמול וסיכמנו על הקמת ועדה משותפת שלו ושלי, שאני אקח את כל הנושא שיעסוק בפער התיווך, אני אוביל אותו, הוא יוביל את כל הנושא הזה של ביטול המכסים, נקים לנו צוותים מקצועיים ופעם אחת ולתמיד נעמוד מול המערכות ונחשוף את האמת סביב מה הבעיה עם הסיפור הזה שנקרא חקלאות, איך יכול להיות שמצד אחד יוקר המחיה הוא בשמים בכל מה שנוגע למדף, חברי הכנסת, ומצד שני החקלאים, רובם, אני לא רוצה להגיד כולם, אבל רובם בקושי חיים.
איתן כבל: הפער הזה חייב פעם אחת ולתמיד שיידעו אותו אזרחי מדינת ישראל, ממה הוא נובע ומה צריך לעשות.
איתן כבל: כשנסיים את הדיון הזה גם נדע לבוא פעם אחת ולתמיד, לא יכול להיות, אני 20 שנה סביב העניין הזה וכאילו כלום לא קרה.
איתן כבל: אותו דבר שלפני 20 שנה בדיוק, כאילו יש לי דה ז'ה וו ואני שומע, אדוני השר, את אותם דברים.
איתן כבל: זו נקודה נוספת.
איתן כבל: הנקודה שלשמה התכנסנו.
איתן כבל: חברים יקרים, תקשיבו טוב טוב מה שאני אומר, אל תיפלו במלכודת, אין שום ויכוח ביניכם לבין זכויות בעלי החיים.
איתן כבל: אני אומר את זה לכם בצורה מפורשת, אל תיפלו בפח, אתם צריכים את גיוס הכוחות המשותף.
איתן כבל: קודם כל, בלי שום קשר, סוללה, לא סוללה, חלק ניכר מהלולים בוודאי בקו העימות אינם ראויים לשום מהלך.
איתן כבל: לא רוצה להגיד איפה, מה, האמינו לי, מי כמוכם יודע שאני מכיר כמעט כל לול, בלי קשר אם זה יהיה חופש, סוללה, מעוף, יש דברים שצריך לשנות אותם לאלתר.
איתן כבל: הוויכוח הוא עכשיו ויכוח תקציבי, אם יהיו חלק שירצו לעשות חופש ויהיו כאלה שירצו לעשות מעוף, אנחנו לא ניכנס עכשיו לתוך התהליך, אבל ברור לי שהתהליך הוא שאנחנו לא נקבור את החקלאים.
איתן כבל: אני אומר את זה, יוסי, אני לא אתן בשום פנים ואופן, זו דרך לקבור את המשק המשפחתי שרוצה וירצה ללכת למהלכים האלה.
איתן כבל: אני אומר ככה, אני אקבע פגישה עם שר האוצר, צריך לסיים את הסאגה הזו.
איתן כבל: צריך.
איתן כבל: אני כבר לא יכול את זה, גם בבית שלו יש לו גם כן, הבנות שלו שנושא זכויות בעלי החיים מאוד קרוב לליבן, ואני אומר את זה גם כאן, אני אמרתי את זה גם היום לשמולי, אשת ראש הממשלה התכבדה ומכבדת אותם בדיון, שנושא המשק המשפחתי של הלולים, אם היא רוצה באמת לעזור, כי יש כאן שתי נקודות, יש את חיות המשק, על כל המשתמע, ויש את זכויות בעלי החיים האחרים, שזה כלבים, חתולים, שאלה שני דברים חופפים, אבל הם שונים לחלוטין בהתעסקות שלהם.
איתן כבל: אלה הנקודות.
איתן כבל: לא לחינם ביקשתי את הדיון המשותף הזה, כי אנחנו פה פועלים בכל כוחנו בנושאים האלה ובשילוב ידיים אנחנו נעשה את זה.
איתן כבל: תודה לכם, הישיבה נעולה.
מירב בן ארי: היום יום שני, 4 בינואר 2016, כ"ג בטבת תשע"ו.
מירב בן ארי: הישיבה הזאת היא ישיבת המשך לישיבה שהתקיימה כאן בדיוני 2015.
מירב בן ארי: אנחנו שמענו מהמל"ג/ות"ת שיש כבר הסכם העסקה עם שתי מכללות – גם תל אביב יפו וגם שנקר, ושיש התקדמות עם מכללות נוספות, ושהמסמך הסופי הוא בהבשלה ושצריך לתת זמן לתהליך ולכן הוחלט לקיים את הדיון.
מירב בן ארי: אני רק רוצה לעדכן שאנחנו קיימנו את הדיון ביוני ואנחנו בתחילת ינואר.
מירב בן ארי: האם המל"ג הגיש לוועדה את המסמך תוך 30 יום עם ההמלצות שלו?
מירב בן ארי: קיבלנו את זה?
<דנה אהרון: הייתה פגישה במקום עם חבר הכנסת מרגי ובעקבותיה נשלח מכתב תגובה.
מירב בן ארי: מתי שלחת את המכתב הזה?
מירב בן ארי: בנובמבר?
<דנה אהרון: כן.
זהבה גלאון: המכתב של גדי פרנק, את מתכוונת?
מירב בן ארי: את קיבלת את זה בנובמבר?
<קריאה: אני קיבלתי את זה ממר - - -
איציק שמולי: לי אין קשרים כמו זהבה, אני לא קיבלתי.
מירב בן ארי: כן, גם אני לא קיבלתי.
איציק שמולי: ואני חבר ועדה.
מירב בן ארי: קודם כל זהבה כבודה במקומה מונח, זה שנים פה של ניסיון, אבל אם תתני לי רק דקה שלפחות אני אקרא את זה פעם ראשונה.
מירב בן ארי: תני גם לחבר הכנסת איציק שמולי שיקרא גם את התגובה.
<מוטי גיגי: אנחנו גם שלחנו מכתב תגובה לתגובה.
מירב בן ארי: לתגובה של גדי?
מירב בן ארי: למי שלחתם, לוועדה?
<מוטי גיגי: של כוח לעובדים, כולל מכללת ספיר.
מירב בן ארי: זהבה מקבלת הכל.
<מוטי גיגי: התשובה היא מ-4 בנובמבר.
מירב בן ארי: אוקיי, אז בזמן שאני אקרא את התגובות, אני אתן לחברת הכנסת זהבה גלאון, כמובן, שגם יזמה את הדיון.
זהבה גלאון: תודה רבה גברתי.
זהבה גלאון: אני רוצה להודות לחבר הכנסת מרגי שלא נמצא כאן ולהודות לך על קיום הישיבה.
זהבה גלאון: אנחנו מנהלים מזה זמן דיון על תנאי העסקתם של מה שנקרא מרצים מן החוץ.
זהבה גלאון: חברו לדיון הזה בזמנו חבר הכנסת דב חנין, תמר זנדברג ואני, והצטרפו לזה החברים איציק שמולי ויוסף ג'בארין, ובישיבה הזו שהייתה בחודש יוני, כפי שציינת, באותה ישיבה אנחנו הבענו הרבה מאד השגות על ההסכם המתגבש.
זהבה גלאון: בעקבות הישיבה הזאת חבר הכנסת מרגי שלח מכתב מאד מאד מפורט, עם דרישות מאד מאד ברורות שסוכמו על דעת כל חברי הוועדה, שאני תיכף אציין אותן.
זהבה גלאון: בחודש נובמבר כמו שאמרת התקבלה תשובה שממש ממש לא מספקת אותנו.
זהבה גלאון: ועכשיו אני רוצה להגיד למה.
זהבה גלאון: ממש בקצרה אני רוצה להגיד למה.
מירב בן ארי: סליחה, אני חייבת לשאול עוד שאלה לחדד.
מירב בן ארי: מיוני, שהתקיים הדיון, קיבלת תגובה בנובמבר, חוץ מהפגישה שהייתה כאן?
מירב בן ארי: התגובה שלך לבקשות מיוני הגיעה בנובמבר?
זהבה גלאון: זה דרישה של חבר הכנסת מרגי, לא שלי.
זהבה גלאון: זה בשם כל הוועדה.
זהבה גלאון: היא הגיעה בנובמבר לכאן.
זהבה גלאון: עכשיו, אולי היה צריך להגיד עוד כמה משפטים.
זהבה גלאון: המאבק של המרצים מהחוץ זה מאבק שמתנהל כבר כשנתיים.
זהבה גלאון: יושבים כאן נציגים וזה החל בזמנו של חבר הכנסת מצנע כיושב ראש ועדת החינוך.
מירב בן ארי: כן, קראתי גם את הסיכום שלו.
זהבה גלאון: אני ממש לא מבינה למה זה צריך להימשך כל כך הרבה זמן, למה לא מתייחסים למרצים מן החוץ בכבוד, בדיוק באותו כבוד.
זהבה גלאון: רק עם כבוד לא הולכים למכולת, אלא אנחנו רוצים שהדבר הזה יקבל ביטוי גם בתקצוב וגם בהגדרות.
זהבה גלאון: בעקבות הדיון שהיה כאן, חבר הכנסת מרגי כתב, ואני מצטטת, הוא כתב לות"ת שהוא מבקש לפעול לשיפור משמעותי של המתווה להעסקת סגל זוטר במכללות האקדמאיות המתוקצבות, והוא ביקש כמה נקודות שאני רוצה לפרט אותן, שאני חושבת שזה חשוב.
זהבה גלאון: לפני שאני מפרטת אותן אני רוצה להגיד שהתשובה שחבר הכנסת קיבל מהות"ת היא מקוממת.
זהבה גלאון: כאילו לא הייתה ישיבה.
זהבה גלאון: כאילו לא נאמרו דברים ולמרות הפגישה שהייתה ביניהם, בין חבר הכנסת מרגי לגדי פרנק.
זהבה גלאון: אנחנו ממש לא מרוצים מזה.
זהבה גלאון: זה בניגוד לסיכום שהיה כאן בוועדה ואני רוצה להגיד ככה: יש בעצם ארבע נקודות שנותרו שנויות במחלוקת, ואפשר לפתור אותן וזה לא בשמיים.
מירב בן ארי: מי הנציג של המל"ג כאן?
מירב בן ארי: אני מבקשת שתרשמי את הנקודות של חברת הכנסת גלאון ותתייחסי אחת לאחת.
זהבה גלאון: ואני רוצה אולי להגיד שנעשתה כברת דרך משמעותית.
זהבה גלאון: אני לא מזלזלת במה שכבר נעשה במובן הזה של מהיום הראשון שהתכנסנו כאן ובאמת שמענו כאן סיפורים קורעי לב מנציגי המרצים או מהמרצים עצמם במכללות.
זהבה גלאון: נעשתה כברת דרך משמעותית.
זהבה גלאון: אני לא יכולה לזלזל בזה, אבל היא לא מלאה והיא לא מכבדת.
זהבה גלאון: ואני רוצה להגיד את הנקודות.
זהבה גלאון: הנקודה הראשונה קשורה למה זה הגדרת משרה מלאה של עמית הוראה.
זהבה גלאון: במכללות מגדירים אותה כ-14 שעות שבועיות, באוניברסיטאות זה 10 שעות שבועיות.
זהבה גלאון: אנחנו חושבים - - -
<קריאה: לסגל הזוטר.
זהבה גלאון: כן, לסגל הזוטר, סליחה.
<קריאה: לעמית הוראה ולסגל הזוטר.
זהבה גלאון: כל הדיון הוא לגבי הסגל הזוטר.
זהבה גלאון: הייתי צריכה להגיד את זה כמשפט מקדים, סליחה.
זהבה גלאון: אנחנו חושבים שאם באוניברסיטה זה 10 שעות, אין שום סיבה להפלות את המכללות לרעה.
זהבה גלאון: צריך להגדיר גם את השעות של המרצים של הסגל הזוטר במכללות כ-10 שעות, כמשרה מלאה.
זהבה גלאון: אני חושבת שזה נכון, אני חושבת שזה מייצר השוואה שהיא השוואה נכונה.
זהבה גלאון: אז זו הערה ראשונה וזה נושא שהיה עליו ויכוח מאד מאד גדול.
זהבה גלאון: לא הצלחנו לשכנע את הות"ת.
זהבה גלאון: אנחנו רוצים לפתוח את זה כאן.
זהבה גלאון: אנחנו ממש עומדים על זה שהדבר הזה יושווה בהתאם לאוניברסיטאות.
זהבה גלאון: הטענה השנייה, או הנקודה השנייה נוגעת לעצם תנאי סף הכניסה למה שנקרא מעמד לעמית הוראה ודורשים כאן העסקה לפחות שליש משרה.
זהבה גלאון: עכשיו, למה זה גם מקומם?
זהבה גלאון: כי זה תנאי שהוכנס למתווה של המכללות, עכשיו הכניסו את זה למתווה של המכללות.
זהבה גלאון: זה בכלל לא קיים כתנאי סף באוניברסיטאות.
זהבה גלאון: למה אנחנו צריכים את האפליה הזאת, וזה גם מונע מהמורים מהחוץ בכלל להיכנס להורות במכללות מהרגע שיש תנאי סף כזה.
זהבה גלאון: זה תנאי סף שלא קיים באוניברסיטאות.
זהבה גלאון: זו נקודה מאד מאד משמעותית.
זהבה גלאון: נושא שלישי, זה תנאי סף לעצם הכניסה למעמד עמית הוראה.
זהבה גלאון: דורשים מהמרצים מהחוץ, מהסגל הזוטר, שהם לא יועסקו במשרה מלאה במקום אחר כלשהו.
זהבה גלאון: כאילו, את אומרת, על פניו זה נשמע סביר.
זהבה גלאון: למה זה כל כך מקומם?
זהבה גלאון: כי כשבאוניברסיטאות מדברים על תנאי סף – שהם לא יועסקו, המרצים באוניברסיטאות, נניח במשרה מלאה במוסדות אחרים להשכלה גבוהה – יוצאים מנקודת הנחה שזה משרד מלאה, שיש לה תנאים נלווים, שכל העסק מסודר, שמשרה היא משרה.
זהבה גלאון: מה אומרים למרצים האלה כאן?
זהבה גלאון: גם ככה הם עובדים ללא תנאים סוציאליים, בשכר נמוך.
זהבה גלאון: עכשיו מה אומרים להם?
זהבה גלאון: עכשיו אנחנו מפלים, והנה נכנס עורך דין איתי סבירסקי, היועץ המשפטי של כוח לעובדים, שאני קוראת מהמסמך שלו, מההערות לתגובה.
זהבה גלאון: אני מקווה שאני מייצגת אותך, אבל אחר כך אתה תעשה את ההשלמות שלך.
זהבה גלאון: והערה אחרונה, נוספת ואחרונה, זה גם תנאי סף לעצם הכניסה – זה רף הכנסה.
זהבה גלאון: הכללת הכנסה בהשכלה הגבוהה לצורך בחינת העמידה ברף ההכנסה.
זהבה גלאון: עכשיו, גם באוניברסיטאות וגם במכללות זכאי להיות עמית הוראה רק מי שהכנסתו אינה עולה על 175% מן השכר הממוצע במשק.
זהבה גלאון: באוניברסיטאות מדברים על בדיקת הכנסה מחוץ למוסדות להשכלה הגבוהה, כי אנשים עובדים, מרצים.
זהבה גלאון: במתווה החדש שמדובר על המכללות, מדברים על בדיקת ההכנסות כולל בתוך המוסד להשכלה גבוהה, למעט אותו מוסד.
זהבה גלאון: עוד פעם זה מייצר אפליה קשה מול האוניברסיטאות וזה מונע מהרבה מאד מורים מהחוץ להיכנס בכלל להיות חברי סגל הוראה במכללות.
זהבה גלאון: אני רוצה לסכם, גברתי.
זהבה גלאון: אני חושבת שהגיע הזמן שהפתרון יהיה פתרון מערכתי, שהוא יהיה פתרון מכבד.
זהבה גלאון: בינתיים, כמו שאת אמרת, חתמו על שני הסכמים עם שנקר ועם המכללה האקדמית בתל אביב יפו.
זהבה גלאון: אז אני חושבת שההסכם הזה שעכשיו עליו מתבססים, זה לא הסכם מספיק טוב, קודם כל בגלל הגדרת המשרה המלאה.
זהבה גלאון: הייתה כאילו תחושת, אני לא אגיד צהלה, אבל הייתה תחושה – וואו, סוף סוף, בגלל שהמכללות הן לא מאוגדות, אז הייתה איזו תחושה – וואו, חתמו על הסכם על מכללת תל אביב יפו ועם מכללת שנקר, אבל כל הדברים הבסיסיים נשארו בעייתיים.
זהבה גלאון: אני חושבת שהגיע הזמן פשוט לחתוך את זה.
זהבה גלאון: זה לא לכבודה של הכנסת שדיון כזה מתנהל במשך שנתיים.
זהבה גלאון: האנשים מוצאים את עצמם-.
זהבה גלאון: אני חושבת שזה פשוט משפיל.
זהבה גלאון: כאילו גם מה אומרים לסגל הזוטר ולמרצים מהחוץ?
זהבה גלאון: מה אומרים להם?
זהבה גלאון: אני חושבת שהגיע הזמן שהכנסת פשוט תחתוך את הדבר הזה, ועם כל ההערכה ועם כל הכבוד לות"ת, אני חושבת שכדאי שתשנו את הראש.
זהבה גלאון: אמנם עשיתם כברת דרך כמו שציינתי את זה קודם, אני חושבת שהתפיסה הבסיסית היא מוטעית.
זהבה גלאון: זה משגה להגיד יש כאן אנשים סוג- אני לא יודעת, אני לא רוצה להגיד סוג א' וסוג ב', או מרצים סוג א' וסוג ב' - - -
<קריאה: אפשר להגיד.
יוסף ג'בארין: זה בדיוק המצב, את אומרת.
זהבה גלאון: לא כל כך נוח לי להגיד את זה.
<קריאה: לא נוח, אבל זה המצב.
זהבה גלאון: אבל ברגע שהות"ת מייצרת את ההבחנה הזאת ולא פותרת את ארבע הנקודות כפי שציינתי, אני חושבת שהמסר לסגל הזוטר הוא – אתם סוג ב', יש סוג א'.
זהבה גלאון: אני חושבת שכל מי שיושב כאן סביב השולחן לא מוכן לקבל את ההגדרה הזאת.
מירב בן ארי: תודה רבה, חברת הכנסת גלאון.
מירב בן ארי: אנחנו נפתח את הדיון להתייחסות של חברי הכנסת ולאחר מכן נשמע את נציגת המל"ג/ות"ת.
מירב בן ארי: מי כאן מהור"מ?
יוסף ג'בארין: תודה מירב.
יוסף ג'בארין: האמת היא, כגילוי נאות, אני הייתי בעברי הלא רחוק - - -
מירב בן ארי: חברת הכנסת ג'בארין, אתה גם היית מהיוזמים של ההצעה בדיון ביוני?
יוסף ג'בארין: השתתפתי בדיון, אבל אני לא זוכר.
מירב בן ארי: אתה היית מרצה גם.
יוסף ג'בארין: כן, כן, ועברתי מהמעבר הזה מעמית הוראה לסגל ובמשך שנים לא מבוטלות פשוט סבלתי - ואני אומר סבלתי ואני מתכוון למילה הזאת - מהמעמד הנחות של מרצים מן החוץ או עמיתי הוראה.
<מוטי גיגי: איפה אדוני לימד?
יוסף ג'בארין: גם באוניברסיטת חיפה, תקופה כעמית הוראה; גם במכללה בתל חי, אבל השאלה שלך מתקשרת בדיוק לנקודה הראשונה שלי.
יוסף ג'בארין: אני לא יודע, מירב, עד כמה את מודעת לזה, אבל עמית הוראה זה אומר להסתובב בכל המדינה במשך חמישה ימים.
יוסף ג'בארין: כאילו ממש צריך ללקט קורס כאן וקורס כאן וקורס כאן, כדי להרכיב את הפאזל הזה ולהגיע אם אפשר למשרה או לחלקיות משרה, שתאפשר לאותו מרצה פשוט לחיות בכבוד.
יוסף ג'בארין: ואני ממש מתכוון לזה.
יוסף ג'בארין: אם אני מדבר על עצמי, אבל כאן באמת זה לא עניין אישי.
יוסף ג'בארין: אני מניח שהרבה הם בדיוק במצב הזה, שיום אחד הם בחיפה ויום אחד במכללה ברמת גן ויום אחד במכללה למינהל בראשון ויום אחד בתל חי.
יוסף ג'בארין: ממש השבוע היה נראה ככה.
יוסף ג'בארין: ומה שמפריע כאן זה שהשנים האלה הן גם שנים שהולכות ככה במובן הזה שאין כאן ניסיון שמצטבר, פחות או יותר, וגם כל מקום מתייחס אל עמית ההוראה, כי הוא נמצא שם בחלקיות משרה.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת אין מערכת.
יוסף ג'בארין: חברתי זהבה גלאון דיברה על הצורך בלראות את העניין הזה יותר באופן מערכתי, כי אין הסתכלות כזו של המל"ג, של ההסכמים שרואים פשוט באותו מרצה ככזה שיש לו את הניסיון וכמישהו שנמצא בעצם פחות או יותר במשרה מלאה.
יוסף ג'בארין: רק הבעיה שלו שזה מפוזר בכל מיני מקומות ואין מקום אחד שמתייחס אליו ככה.
יוסף ג'בארין: אז לכן אני מדגיש את הנקודה הזאת על הצורך של הסתכלות מערכתית יותר, שבעצם אומרת שאי אפשר רק לבנות על הסכמים אל מול מכללה מסוימת, עד כמה שההסכמים האלה מבורכים – בשנקר, תל אביב יפו.
יוסף ג'בארין: תיכף נשמע על מה שהושג שם.
יוסף ג'בארין: השאלה באמת היא שאלה של המל"ג, שאלה מערכתית יותר, האם אי אפשר באמת להתייחס לזה בהסתכלות יותר מערכתית.
יוסף ג'בארין: זהבה לא התייחסה לנושא מאד חשוב, סוגית הוותק.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת לא ברור אם אנשים יכולים לעבוד 10 שנים ובמקום לקבל משרה, צבירת ותק - - -
מירב בן ארי: זהו, רצית לשאול אותך כמה שנים למדת ב - - -
<מוטי גיגי: צריך 4 שנים במתווה הקיים.
יוסף ג'בארין: כן, אבל הבעיה, תבינו, הבעיה היא גם עם צבירת הוותק, שאם אתה נקלט במוסד מסוים, סליחה, ידידינו בעמק יזרעאל, אם אני טועה תתקנו אותי.
יוסף ג'בארין: ברגע שאתה נקלט במוסד מסוים, אז הוותק שלך, שנחשב, זה רק לוותק באותו מוסד.
<מוטי גיגי: נכון, נכון.
יוסף ג'בארין: בדיוק, רק באותו מוסד.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת אפילו אם עבדת בהיקף יותר רחב במוסד אחר, זה לא נספר.
<מוטי גיגי: למורה מן החוץ אין בכלל ותק.
<מוטי גיגי: חשוב להגיד, אין ותק כמורה מן החוץ.
<מוטי גיגי: רק כאשר אתה נקלט כמינוי, רק אז מתחיל הוותק.
<איתי סבירסקי: בגלל זה חסמי הכניסה הם כל כך בעייתיים, כי הרבה לא יכולים להיכנס לשלב שנמנה להם הוותק.
<מוטי גיגי: זה חלק מהעניין.
יוסף ג'בארין: אני חושב שחלק מהמכללות לוקחות את הוותק בחשבון לא כוותק מלא, אבל זה ותק רק של אותה מכללה.
יוסף ג'בארין: ולכן אני מדבר בשבח ההסתכלות היותר מערכתית.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת אין סיבה.
יוסף ג'בארין: מי שנמצא במערכת ההשכלה הגבוהה וזו הייתה פשוט הפרנסה פחות או יותר היחידה - זה מכללות במוסדות להשכלה הגבוהה - לדעתי אין סיבה שהוותק הזה ייחשב.
יוסף ג'בארין: אם במקרה המכללה שקלטה אותו, דווקא המכללה שלימד שם קורס אחד ובמכללות אחרות הוא לימד הרבה יותר, הכל לא נחשב.
יוסף ג'בארין: אני חושב שגם אין תשובה לסוגית תקציבי המחקר.
יוסף ג'בארין: הרי מה שקורה כאן, אותם מרצים צעירים מגיעים, הם גם רוצים.
יוסף ג'בארין: אומרים להם אתם חייבים לפרסם מאמרים כדי להיקלט ולהתקדם, אחרת עוד אין לכם קרדיט אקדמי.
יוסף ג'בארין: אבל מצד שני, רבותי, מי שרץ בכל מיני מכללות במהלך השבוע, כמעט אין לו את האנרגיה ולא את הזמן לנסות לכתוב ולפרסם.
יוסף ג'בארין: ולכן זה מצב באמת כל כך בעייתי כזה, שמצד אחד אין לו את הנסיבות שמאפשרות לו לחקור, ומצד שני המוסדות דורשים ממנו לחקור.
יוסף ג'בארין: ולכן זו סוגיה מאד חשובה.
יוסף ג'בארין: אני אשמח לשמוע אם מכללות שנקרא ותל אביב יפו התייחסו ומה הייתה ההתייחסות לנושא הזה.
יוסף ג'בארין: שוב, אשמח אם יש תשובה לגבי שנקר ותל אביב יפו, זה אחד.
יוסף ג'בארין: ושניים, האם באמת המל"ג לא יכול להתערב כאן ופשוט לעשות שינוי תפיסתי ויותר מבני, בהתייחסות למרצים הללו.
יוסף ג'בארין: ואסיים ואומר, אני חושב שהבעיה הולכת ומחריפה, כי בהתחלה המחשבה של עמית הוראה או סגל זוטר, זאת אומרת מי שנשאר לשנה שנתיים ונקלט.
יוסף ג'בארין: אבל כנראה שהניסיון מלמד עכשיו שזאת תקופה שמתארכת כל הזמן.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת אנחנו מדברים על אנשים שנמצאים במעמד הזה יכול להיות עד 10 שנים.
<מוטי גיגי: גם 20 שנים.
ענת ברקו: כי זה נוח למוסדות.
יוסף ג'בארין: כי זה נוח למוסדות.
יוסף ג'בארין: ואולי יותר.
יוסף ג'בארין: אז לכן זה מחייב התמודדות שונה.
יוסף ג'בארין: מה גם שאנחנו יודעים שברמה של אחוזים, אם אני לא טועה, היחס הוא 1 ל-2.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת במרבית המוסדות שני שלישים מהמרצים, תתקנו אותי אם אני טועה, זה פשוט סגל זוטר.
יוסף ג'בארין: זאת אומרת שמתפתחת כאן אקדמיה שנסמכת בעיקר על סגל זוטר, ממורמר, עייף, חסר אנרגיות, ולדעתי זה מאד מסוכן להתפתחותה של ההשכלה הגבוהה.
מירב בן ארי: תודה רבה חבר הכנסת ג'בארין.
מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו.
ענת ברקו: קודם כל אני מסכימה עם חברי, עם חברת הכנסת גלאון ועם חברי, חבר הכנסת ד"ר יוסף ג'בארין.
ענת ברקו: אני חושבת שהבעיה מתחילה - - -
יוסף ג'בארין: אבל תגידי שזו פעם ראשונה שאנחנו מסכימים.
מירב בן ארי: לא, דווקא לא.
מירב בן ארי: אני ראיתי את שניכם הרבה ביחד בוועדה ואתם מסכימים.
ענת ברקו: בנושאי חינוך אנחנו די מסכימים.
ענת ברקו: בכל אופן, מה שאני יכולה לומר שאני חושבת שההבחנה מתחילה מזה שבעצם יש לנו את האוניברסיטאות, את מגדל השן האליטיסטי למחקר ויש את המכללות.
ענת ברקו: צריך לעשות את התנועה הזאת - ויש את המכללות.
ענת ברקו: ומכאן באה ההבחנה.
ענת ברקו: וגם באוניברסיטאות, כל נושא ההוראה הוא נושא שככה מסתכלים עליו כלא הנושא החשוב ביותר.
ענת ברקו: חשוב הוא המחקר.
ענת ברקו: ואני אומרת חשוב הוא המחקר וחשוב הוא פיתוח הידע וחשובים הפרסומים ומספרים על פי הדירוגים השונים, אבל יחד עם זה אי אפשר לקחת את עובדי ההוראה, אנשים שמלמדים שנים במכללות, שללמד במכללה או ללמד בכלל, לעמוד מול סטודנטים – זה אנחנו יודעים שזה לא רק שעת העבודה שעומדים מול סטודנטים, אלא זה שנים של ניסיון והכנה והתעמקות בתוך מחקר וכו', ולהפוך אותם לעובדי הקבלן של ההוראה.
ענת ברקו: שלא לדבר על השיטה של תשלומים לפי שעות, שלא לדבר על השיטה שאין חופשים, שאין תחושה של ביטחון, שאין תחושה של קביעות ואני חושבת שיוצרים כאן גם סיטואציה שאם פעם ידענו שכל מי ששייך לאוניברסיטה או שייך למכללה הוא שייך לשם, גם חוסר שייכות.
ענת ברקו: חוסר זיקה למוסד שבעצם אנחנו מלמדים במובן הזה שיש הרבה מאד מוסדות, לא תמיד יש קשר ביניהם.
ענת ברקו: לפעמים זה מוסדות שמתחרים אחד בשני על הסטודנטים.
ענת ברקו: המון פעמים אם מלמדים פה, מסתכלים בעין לא יפה למה גם במקום השני, ומצד שני אנשים צריכים להתפרנס.
ענת ברקו: אני חושבת שחייבים לשים סוף לדבר הזה.
ענת ברקו: חייבים לתת סכומים שהם מאד ברורים, לפתח.
ענת ברקו: זה בדיוק הקטע גם של בריחת מוחות.
ענת ברקו: זה הכל קשור.
ענת ברקו: כי אם מסתמכים ואפשר להחזיק היום אוניברסיטה או מכללה אפילו יוקרתית עם מורים מן החוץ, אז למה לשלם להם פנסיות ולמה לצבור זכויות וותק וכל הדברים הללו.
ענת ברקו: יש כוח עבודה זול.
ענת ברקו: הם בסך הכל מורים ולא צריך לתת להם שום דבר.
ענת ברקו: זה חמור מאד והנושא הזה, אני חושבת שחייב לבוא לידי פתרון.
ענת ברקו: וגם ההבחנה הזאת, גם אם יוצאים מנקודת המוצא שיש שוני בין גוף שנותן דוקטורט ובעצם מקדם את נושא המחקר, יכולנו בשקט, לפחות עד מאסטר, כולל, לקחת את המכללות עם אנשים שהם קבועים וגם להשקיע במחקר.
ענת ברקו: כי הקטע של מי שלומד במכללה בהרבה מאד מקרים, הרי יש ניידות בין מכללות לאוניברסיטאות וברגע שיש ניידות בין מכללות לאוניברסיטאות ואנחנו רואים את התשתית שמניחים שמבחינת הוראה ומבחינת הסקרנות האינטלקטואלית, אז יש כאן בעיה, כי אנחנו לא נותנים לסטודנטים האלה את המקסימום כשאנחנו מעמידים מולם סגל שהוא לא קבוע, שהוא מתחלף והוא גם מרגיש לא נוח עם הסיטואציה הזו.
ענת ברקו: והוא בהחלט מכוון אותם גם למחקר, גם אם הוא לא עוסק במחקר.
ענת ברקו: ברגע שנחשוב, נשנה את התפיסה, אני חושבת שגם הגופים האקדמיים המובילים במדינה, יבינו שזה אינטרס של כולם, כי בסך הכל זה לא כוחות שלא מתחברים.
ענת ברקו: אם כל הזמן המעברים האלה קיימים, והרבה פעמים אנחנו רואים שעושים תואר ראשון במכללה, תואר שני באוניברסיטה, וכמובן תואר שלישי באוניברסיטה.
ענת ברקו: אז לא חבל לא לשלב כוחות ולהשקיע באנשים הללו ולתת את מה שמגיע להם?
מירב בן ארי: חבר הכנסת שמולי, בבקשה.
איציק שמולי: אני לא אחזור על כל הטיעונים הנכונים שאמרו כל חברי.
איציק שמולי: הבעייתיות והחסרונות, גם המוסריים וגם הממשיים שעולים מתוך התופעה הזאת הם ברורים.
איציק שמולי: הם חמורים יותר כשהם קורים והם נובעים מתוך מערכת שבין השאר עוסקת בלימוד, חינוך, הקניית ידע, מוסר, אתיקה והדיסוננס הזה זועק לשמיים.
איציק שמולי: אני רוצה לספר לכם שיש דרג אפילו יותר נחות מהדרג שאנחנו מדברים עליו, על המרצים של המכללות הציבורית ועל המרצים במכללות לחינוך, שם גם לא מספיק שהם סובלים מכל הדברים הללו, אין להם גם מעמד, אין להם לפעמים חופש אקדמי, חופש פרופסיונאלי.
איציק שמולי: שם זה באמת בוקה ומבולקה.
איציק שמולי: אני אומר לכם, מירב, את ואני עוברים מדיון לדיון מדי שבוע ועוסקים כל פעם באלמנט אחר של מערכת ההשכלה הגבוהה.
איציק שמולי: וזה לא נעים לומר את זה, אבל צריך להגיד את הדברים.
מירב בן ארי: יש משהו משותף לכל הדיונים.
איציק שמולי: כן, אבל צריך להגיד שני דברים.
איציק שמולי: חברים יקרים, יש תכנית חומש במערכת ההשכלה הגבוהה.
איציק שמולי: מערכת ההשכלה הגבוהה קיבלה תקצוב, נכון, אחרי עשור של ייבוש תקציבי, אבל קיבלה תוספת תקציבים מאד מאד משמעותית.
איציק שמולי: זה לא מקרי שהדרישה הזו של שיפור תנאי הסגל הזוטר או תיקון המצב, זה לא הדרישה הראשונה שעולה מצד מערכת ההשכלה הגבוהה.
איציק שמולי: מתוך עדות אישית אני מספר לכם, נכון, לא הגענו אז בזמנו להסכמות עם המערכת כהתאחדות סטודנטים, אבל מי שהעלו את הדרישה הזאת לתיקון המצב מול המערכת, היו בכלל הסטודנטים, לא המערכת.
איציק שמולי: דבר אחרון שאני רוצה לומר לכם.
איציק שמולי: חברת הכנסת ברקו דיברה על המחקר וכמובן חברי, חבר הכנסת ג'בארין וגלאון, דיברו על כל המצב המעוות של העסקה קבלנית של סגל.
איציק שמולי: תראו, זה לא מקרה התופעות האלה.
איציק שמולי: הכל בסוף נובע מהחטא הקדמון של ההרכב של מי שמנהל את ההשכלה הגבוהה.
איציק שמולי: פעם אחת אנחנו רואים את זה בתכניות האקזקוטיביות של האוניברסיטאות, ופעם שנייה אנחנו מגיעים לדיון פה ואנחנו מתפלאים מה פתאום המחקר נמצא כמעט באופן בלעדי, כאילו הוא איזה שמורת טבע בתוך האוניברסיטאות והמכללות כאילו אין להן נגיעה לזה.
איציק שמולי: מה פתאום לאוניברסיטאות מותר לנהל תכניות פרטיות בתוך מוסדות תקציביים, שר"פ אקדמי לכל דבר ועניין ואם מכללת עמק יזרעאל תעיז לעשות משהו כזה, אתם לא מבינים מה יעשו לה.
איציק שמולי: מה פתאום - - -
<יורם רז: עשו לה.
איציק שמולי: עשו לה.