GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי כהן: ואני שואל אותך, אדוני, האם משפחה שמקבלת הבטחת הכנסה, יכולה להגיע?
אלי כהן: יש שלוש רמות, אני קראתי, של השתתפות עצמית והרמה הנמוכה ביותר זה אפילו אותם 1,000 שקלים.
אלי כהן: שיטת המצ'ינג צריכה להיעלם.
אלי כהן: מי שזכאי ומי שמקבל הבטחת הכנסה, לצורך העניין צריך לקבל מימון מלא.
אלי כהן: הדבר הבא אדוני, מתייחס לסוגיה שבודקים האם התלמיד שנותנים לו מלגה הוא תלמיד טוב או לא טוב.
אלי כהן: כלומר מה יוצא אם כך אדוני?
אלי כהן: שאם אתה מגיע מבית מבוסס, לא בודקים את הישגיך הלימודיים, פשוט צריך דבר אחד – שההורים שלך ישלמו, אבל אם אתה זכאי למלגה, אז אתה צריך לבוא ולהיות תלמיד טוב.
אלי כהן: כלומר אדוני, יש כאן שיטה מעוותת שבה זה כבר לא נהפך להיות מסע לפולין לטובת נושא של התרשמות.
אלי כהן: זה הפך להיות מסע להורים ממעמד סוציו אקונומי גבוה, שיכולים לבוא ולהרשות לעצמם.
אלי כהן: ואני כאן קורא לך אדוני להודיע על ביטול המסעות לפולין, או מציאת פתרון לנושא.
אלי כהן: ופתרון לנושא, זה כל מי שירצה – יוכל לבוא ולצאת.
אלי כהן: ביטול שיטת המצ'ינג, שתהיה השתתפות מלאה למי שלא יכול וביטול השעות לאותם ילדים שצריכים את המלגות, הביטול לעבוד בקהילה.
אלי כהן: אנחנו רוצים שתלמידי י"ב, את הזמן החופשי שלהם ישקיעו בלימודים, ישקיעו בחברים.
אלי כהן: זה לא עונש שלהורים שלך אין כסף.
אלי כהן: תודה אדוני.
יעקב מרגי: הבאת את זה בצורה יפה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת איציק שמולי, אני מקווה שלקחת טיפול מונע, ככה.
איציק שמולי: כן, אדוני יושב הראש.
איציק שמולי: היום הזה התחיל עם פנצ'ר באוטו, אז אני מצטער על האיחור, למרות שאני מהיוזמים של הדיון.
קארין אלהרר: אתה היזם הראשי, לא?
יעקב מרגי: כן, הראשון.
איציק שמולי: אז קודם כל תודה לך אדוני יושב הראש וליוזמים הנוספים שהצטרפו אלי להגשת הבקשה.
איציק שמולי: אני יודע שוועדת החינוך של הכנסת עסקה בעניין בפעם האחרונה בחודש אוקטובר כמדומני, ולא בפעם הראשונה שזה עלה לשולחן הוועדה.
איציק שמולי: אני חושב שחברי, חבר הכנסת אלי כהן, נגע בנקודה עצמה.
איציק שמולי: בסופו של דבר, למרות שנשמעים לאחרונה קולות אחרים, אבל מבחינתי למסעות לפולין יש ערך חינוכי ומוסרי אדיר לתלמידים שלנו, אבל לא יכול להיות שאנחנו נמשיך להסכים לכך שהמסעות לפולין יהיו מסעות לעשירים בלבד.
איציק שמולי: ועצם המחשבה שיש ילד אחד, רק ילד אחד במערכת החינוך – יש יותר – שלא יוצא למסע לפולין ונמנעת ממנו הזכות לגעת באבנים של אושוויץ, או לבקר בשרידים של טרבלינקה, כי להורים שלו אין מספיק כסף, זה דבר שלא נותן מנוח וזה דבר שאסור לנו בשום פנים ואופן להסכים איתו.
איציק שמולי: אתה יודע אדוני יושב הראש, אני הסתכלתי אתמול, קראתי את כל פרוטוקול הדיון האחרון שאתה ניהלת, ודווח לנו שם ש-30,000 תלמידים בערך יוצאים לפולין ו - - -
יעקב מרגי: אני מבקש לתת לחברי הכנסת לשבת ואם צריך לזוז קצת שמאלה, אז תזוזו שמאלה.
יעקב מרגי: תנו לחברי הכנסת לשבת.
איציק שמולי: 30,000 תלמידים יוצאים לפולין כל שנה ואפילו חלקם נהנים מאותה קרן מלגות שמעמידים ממשרד החינוך וגם הרשויות המקומיות, בגובה של 50 מיליון שקלים, שזה נשמע בומבסטי ומרשים, אבל גודל השנתון הוא 120,000 וזה אומר שרוב התלמידים במדינת ישראל לא יוצאים למסע לפולין.
איציק שמולי: עכשיו פה משרד החינוך חייב לקחת החלטה.
איציק שמולי: אי אפשר לאחוז את המקל בשני הקצוות שלו.
איציק שמולי: אם המסע הזה הוא מסע שאנחנו טוענים שכל אחד חייב לעבור, בבקשה שיתכבד משרד החינוך, יכניס את זה כחלק אינטגראלי מתכנית הלימודים ויתקצב את זה בהתאם.
איציק שמולי: אבל הדיווחים שאנחנו וגם אתה בוודאי, אדוני יושב הראש, מקבלים, זה על הורים שמפעילים עליהם לחצים לא סבירים, על ילדים שכבר בכיתה, אני יודע, בגיל של בית ספר יסודי, חטיבת ביניים, במערכת החינוך, בגלל שלהורים שלהם אין כסף, אומרים להם פחות או יותר – אתם שווים פחות ואתם לא תגיעו לשום דבר בחיים.
איציק שמולי: והשיא של השיאים, אדוני יושב הראש, בימים האחרונים התגלה לי שכבר מתפתחת תרבות שנור בבתי הספר.
איציק שמולי: מה זה אומר?
איציק שמולי: מתחילים להודיע להורים ששולחים את הילדים שלהם למסע – אם אתם מעוניינים אכן שיקרה מסע, אז אנחנו כהורים שיש להם, צריכים להתחיל ולגייס תרומות עבור ילדים שאין להם.
איציק שמולי: אתה יודע, אתה מסתכל על זה מהצד ואתה אומר וואלה, זה יפה שיש כזאת סולידריות בעם ישראל - - -
יעקב מרגי: אבל מה זה עושה לילד.
איציק שמולי: אבל תחשוב מה זה עושה לילד, שבמשך שבוע ימים בפולין, הוא מרגיש שם בחסד ולא בזכות.
איציק שמולי: הוא מרגיש שם שמישהו עשה לו טובה שהוא בכלל נמצא שם.
איציק שמולי: אז מבחינתי אדוני, השורה התחתונה היא כזו: המסע לפולין, אני חושב שהוא נדבך חשוב בחינוך של התלמידים שלנו, אבל דווקא בגלל שהוא כל כך חשוב ומהותי צריך להפוך אותו לחלק אינטגראלי מתכנית הלימודים וכל עוד הדבר הזה מתנהל בתרבות של שנור ובתרבות סלקטיבית של מי שיש לו אז מגיע לאבנים של אושוויץ ומי שאין לו אז יכול ללכת במקסימום ולהסתכל עליהן באחד משבעת מכוני לימודי השואה במדינת ישראל, זה דבר לא הגון.
איציק שמולי: ובמדינת ישראל זה מקום שבו מערכת החינוך שלנו נכשלת פעמיים.
איציק שמולי: פעם אחת כי היא מונעת מתלמידים מרקע סוציו אקונומי נמוך להגיע ולחוות את אותן החוויות והיא נכשלת במקום שבו היא אמורה לסגור פערים; ופעם שנייה כי היא בדיוק חוטאת במקום הזה, שהיא אמורה להיות כלי לסגירה של פערים, והיא רק מראה, שמה לילדים מסוימים במערכת מראה מול הפרצוף ואומרת להם שהם שווים פחות.
יעקב מרגי: חבר הכנסת המציע השלישי, חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.
אורן אסף חזן: בוקר טוב.
אורן אסף חזן: האמת שאחרי שאתה שומע את הדברים של חברי, חבר הכנסת שמולי, אז כמעט ולא נותר להוסיף דבר.
אורן אסף חזן: יש מצב אבסורדי ולא נורמטיבי, שמערכת החינוך מצד אחד החליטה שהמסע לפולין צריך להיות חלק בלתי נפרד מהנגיעה של הדור הצעיר, דור ההווה, בהיסטוריה שלנו, במורשת שלנו, במה שהעם שלנו עבר.
אורן אסף חזן: חלק בלתי נפרד מההליך החינוכי הוא המסע לפולין.
אורן אסף חזן: מצד שני, מסתבר שהמסע לפולין הופך להיות זיכרון לעשירים בלבד.
אורן אסף חזן: לא יכול להיות שאנחנו מדברים גבוהה-גבוהה על כמה חשוב הדבר הזה, ומצד שני לא מוציאים פתרון איך ליישם אותו, שיהיה שוויוני לכולם.
אורן אסף חזן: הוא העלה את נושא הכסף.
אורן אסף חזן: אני חושב שהחמור יותר מהשיח הכספי, מתרבות השנור שאתה מדבר עליה, מהמגבית שיוצרים, היא אם היום בחברה הישראלית מדברים על תופעת השיימינג, שהפכה – להגיד בלתי נסבלת זה לעשות לה הנחה – אז במקרה הזה אנחנו בתוך מערכת החינוך, מייצרים מציאות של שיימינג מודרני.
אורן אסף חזן: פה לא רק שאומרים לבן אדם עד כמה הוא לא בסדר, אנחנו גם מראים לו בפרצוף עד כמה הוא שונה ועד כמה נחות מאיתנו.
אורן אסף חזן: אם מערכת החינוך לא תדע למצוא את הפתרון לדבר הזה, כל הערך החינוכי שבנסיעה לפולין, מתגמד לאור העובדה שאחוזים עצומים של תלמידים לא רק שנותרים מאחור וכמו שאמר שמולי לא נוגעים באבנים, אלא פשוט נגרם להם עוול, נגרמת להם צלקת לכל החיים.
אורן אסף חזן: אני יכול לספר לכם על עצמי, שכשאני טסתי עם משלחת לפולין בכיתה י"א, יש תלמידים שלא טסו איתנו כי לא היה להם כסף.
אורן אסף חזן: יש אחרים שהצליחו לטוס, כי להורים שלהם היו חברים שהיו מוכנים לתרום להם, ואני מבטיח לכם שעד היום הם נושאים את הצלקת הזאת.
אורן אסף חזן: לא רק בגלל שהם לא היו שם, לא רק בגלל שהם לא חוו.
אורן אסף חזן: חלק פיצו על זה, חלק אחרי זה הצליחו בצבא, אחרים אולי במשלחות כאלה ואחרות של מועצה ציונית, של מפלגות פוליטיות, אבל כולם זוכרים את זה שכשאנחנו טסנו לפולין, הם נותרו מאחור.
יעקב מרגי: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.
יעקב מרגי: לאחר מכן נפתח את הדיון.
יפעת שאשא ביטון: אני ברשותך הייתי רוצה להציע זווית נוספת לדיון הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהנושא של לימודי השואה הוא מאד מאד חשוב על כל רבדיו, הוא נעשה גם באופנים שונים, אבל התחושה שלי, ככה לאורך השנים, שלא נעשית איזו שהיא בדיקה אמיתית כדי לראות מה התהליכים שעברו עם כל הנושא של המסעות לפולין.
יפעת שאשא ביטון: המסעות של היום הם לא המסעות שהיו לפני חמש שנים, גם לא לפני 10 שנים.
יפעת שאשא ביטון: לא במהות, לא בעלות.
יפעת שאשא ביטון: אני לא בטוחה שלגבי האפקט שלהם.
יפעת שאשא ביטון: יש מחקרים שונים שהתגבשו בשנים האחרונות ומדברים על רמות בשלות שונות בין התלמידים, כך שלא באמת כולם יכולים לממש את הנסיעה הזו, לא כי אין כסף, כי אין באמת בשלות רגשית לחוות את החוויה הזאת.
יעקב מרגי: העליתי את זה בפתיחה.
יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני מתנצלת שאיחרתי עקב בעיות התנועה.
יעקב מרגי: בסדר, בסדר, זה טוב, זה טוב.
יפעת שאשא ביטון: וזה באמת התחיל לעורר אצלי כל מיני שאלות.
יפעת שאשא ביטון: לצד הנושא הכספי שאני רגע רוצה להניח אותו בצד, זה עורר אצלי כל מיני שאלות לגבי האם זו באמת הדרך היחידה לשמר את זיכרון השואה, ללמד את השואה בשלב זה של החיים.
יפעת שאשא ביטון: האם המסע לפולין הוא נכון בגיל בית הספר או אולי אנחנו צריכים לחשוב על חלופה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש עוד מסלול שהילדים אחר כך נכנסים אליו כאזרחים וכמקשה אחת, לצורך העניין במסגרת הצבאית.
יפעת שאשא ביטון: מה באמת תורם לנו המסע הזה, ממה הוא מורכב, מה גרם לשינויים שחלו ברבות השנים.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת כל אלה שאלות שבעיני הצטברו בשנים האחרונות ואנחנו לא באמת נוגעים בהן.
יפעת שאשא ביטון: או שאנחנו מפחדים ככה לשחוט את הפרה הקדושה הזו ואין לנו מספיק אומץ, או שזה נוח להישאר במקום שזה ברור באוטומטיות שיש מסע לפולין וזה חלק מהחוויה הישראלית והילדים צריכים לעבור אותו ולכן אנחנו שם.
יפעת שאשא ביטון: ולכן מה שאני מציעה רגע לפני שפותחים את הדיון, זה לנסות להרחיב אותו ולא להיות רק במקום של האם המסע הוא לעשירים בלבד, אלא מה משמעות המסע הזה באמת והאם אנחנו רוצים לצלול פנימה ולראות עד כמה הוא רלבנטי ואפקטיבי בשלב זה של החיים; ואולי היינו רוצים למצוא ערוצים נוספים ללימודי השואה בצורה שהיא קצת יותר רלבנטית וקצת יותר משמעותית בשלב של י"א-י"ב.
יעקב מרגי: רבותי, רק להזכיר לכם, חציו של הדיון עוסק במסע לפולין וחציו השני, מהשעה השנייה, זה נושא הורדת מקצוע השואה מבחינת הבגרות, אז לכן בחצי השעה אנחנו נהיה אפקטיביים.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, ברוכה השבה, הבאה - - -
מירב בן ארי: אמרת מזל טוב לשמולי?
מירב בן ארי: יש לו יום הולדת היום.
יעקב מרגי: מזל טוב שמולי.
אורן אסף חזן: איך היא משביתת שמחות.
מירב בן ארי: להיפך, למה משביתת שמחות?
יעקב מרגי: אוקיי, תודה, רבותי.
איציק שמולי: אדוני יושב הראש, אם אנחנו כבר בעניין של פתיחות, יש לי ווידוי לפרוטוקול.
איציק שמולי: אני פשוט מאוהב בחברת הכנסת בן ארי.
איציק שמולי: תודה תודה.
אורן אסף חזן: זו כותרת.
יעקב מרגי: יאללה, עכשיו חסל ימי הולדת.
יעקב מרגי: חסל.
יעקב מרגי: רבותי, אנחנו בנושא המסעות לפולין.
יעקב מרגי: בחצי השעה הזו אני רוצה להתמקד ולהיות אפקטיבי.
יעקב מרגי: אני מעלה אתכם התבלטות, חברי הכנסת.
יעקב מרגי: אני מבין שישנה עתירה לבג"ץ ונוכחים איתנו יוזמי העתירה או העותרים.
יעקב מרגי: אני לא יודע עד כמה מותר לנו - - -
איציק שמולי: אדוני יושב הראש, הם לא מתכוונים לדבר בכלל על העתירה, רק על דבר שקרה בימים האחרונים בבית הספר.
איציק שמולי: בכלל לא לדבר על העתירה.
יעקב מרגי: אוקיי, אז אני אתחיל עם אבי דלמדגוס.
יעקב מרגי: זה השם?
יעקב מרגי: ביטאתי אותו נכון?
<אבי דלמדגוס: נכון.
איציק שמולי: אבל אנא, תקפידו רק על הבקשה של יושב הראש, לא לדבר על העתירה.
<אבי דלמדגוס: לא, אני לא בעתירה.
<אבי דלמדגוס: בוקר טוב לכולם, שמי אבי דלמדגוס.
<אבי דלמדגוס: לפני שלוש שנים למעשה הייתי יושב ראש ועד הורים של מקיף יהוד.
<אבי דלמדגוס: הוצאתי משלחת של 450 ילדים לפולין.
<אבי דלמדגוס: למעשה הגיעה אלי אמא ואמרה לי אין לי כסף, אני לא יכולה להוציא את הילד שלי לפולין, מה עושים.
<אבי דלמדגוס: ואז התחלנו לחקור את כל נושא המסע לפולין.
<אבי דלמדגוס: מה אומר המסע לפוליןף מה אומר הסיפור הזה של החברות עצמן.
<אבי דלמדגוס: והתחלנו ולמעשה הגענו לכתבת תחקיר גדולה בערוץ 2, אני הוצאתי כתבת תחקיר שאני הייתי מאחורי כתבת התחקיר הזאת, וחסכנו את השיטה הכספית שלמעשה מה שקורה שהחברות עצמן לוקחת דיבידנד מאד גדול.
יעקב מרגי: אבי, תנסה להיות יותר זריז.
<אבי דלמדגוס: אוקיי.
<אבי דלמדגוס: למעשה מה שאנחנו דורשים ומה שאנחנו אומרים, יש לנו פה בעיה מאד מאד רצינית בנושא של אפליה מאד גדולה בנושא ילדים.
<אבי דלמדגוס: ילדים מודרים מהמסע, ילדים לא יוצאים למסע.
<אבי דלמדגוס: ילד שלא משתתף למעשה במסע עצמו, לא משתתף גם בהכנה למסע וזה אומר למעשה ש - - -
יעקב מרגי: כל הפרק נמנע ממנו.
<אבי דלמדגוס: בדיוק, כל הפרק נמנע מהם למעשה ואז הם לא יוצאים למסע.
<אבי דלמדגוס: הם מודרים מילדים אחרים ואז למעשה משרד החינוך גורם לאפליה גדולה בנושא.
יעקב מרגי: לכן אני רוצה שתהיה יותר אפקטיבי.
יעקב מרגי: ולכן מה אתה מציע?
יעקב מרגי: מה אתה יכול לתרום לי לדיון.
יעקב מרגי: חקרת את הנושא.
<אבי דלמדגוס: חקרתי את הנושא.
<אבי דלמדגוס: הוצאנו מכתבים להגבלים העסקיים, הוצאנו מכתבים למבקר המדינה.
<אבי דלמדגוס: אני לא יודע לכאורה, אני - - -
יעקב מרגי: קיבלת תגובות מהם?
<אבי דלמדגוס: לא קיבלתי תגובות.
יעקב מרגי: מאף גורם?
<אבי דלמדגוס: מאף גורם.
<אבי דלמדגוס: היינו פה בוועדת החינוך בכנסת - - -
יעקב מרגי: בגלל זה קיבלנו פיצוץ בפרשיית הקרטל.
<אבי דלמדגוס: כנראה.
<אבי דלמדגוס: היינו כאן בשתי ועדות חינוך בכנסת פעמיים, ניסינו לדבר, ניסינו להעלות את הנושא של התמחור והבעיה העקרונית.
<אבי דלמדגוס: הושתקנו.
<אבי דלמדגוס: פשוט הושתקנו.
<אבי דלמדגוס: לא נתנו לנו לדבר.
<אבי דלמדגוס: ולמעשה המשכנו ואז הגענו - - -
יעקב מרגי: בקדנציה שלי?
<אבי דלמדגוס: לא.
<אבי דלמדגוס: לא בקדנציה שלך, זה היה בקדנציה הקודמת.
<אבי דלמדגוס: ניסינו לדבר כמה פעמים על נושא התמחור וכמה פעמים על נושא של האפליות.
<אבי דלמדגוס: לא נתנו להורים לדבר.
<אבי דלמדגוס: חברה', אנחנו ההורים.
<אבי דלמדגוס: תבינו.
יעקב מרגי: אני רוצה לשאול אותך שאלה, אבי.
יעקב מרגי: את ה-450 בני נוער שהוצאת, באיזה מסגרת הוצאת?
יעקב מרגי: מסגרת בית ספרית?
<אבי דלמדגוס: במסגרת בית הספר, כן.
יעקב מרגי: במסגרת אותו קרטל, אותם תעריפים.
<אבי דלמדגוס: כן, כן, באותו קרטל, באותם תעריפים, אותו דבר.
יעקב מרגי: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור בשלב זה.
יעקב מרגי: אלף אני מודה לך ונראה בהמשך אם תרצה להוסיף.
יעקב מרגי: שלומי, בבקשה.
<שלומי פרידמן: אני מציע אולי ברשות יושב הראש, שאוהד, בחור בן 17 ידבר.
<שלומי פרידמן: הוא מתאים יותר.
יעקב מרגי: אוקיי אוהד, אין ספק.
<אוהד פרידמן: בוקר טוב.
<אוהד פרידמן: הכנתי משהו מהבית שאני לא אשכח כמה דברים.
יעקב מרגי: אוהד מאיפה, מי?
<אוהד פרידמן: שמי אוהד פרידמן, בן 17, תלמיד כיתה י"א בתיכון מקיף יהוד.
<אוהד פרידמן: סבא שלי, אברהם פרידמן, ניצל כילד בן 12 מהשואה בהונגריה.
<אוהד פרידמן: אבא שלו, יום טוב ליפא, זיכרונו לברכה, נספה בשואה.
<אוהד פרידמן: כשהודיעו השנה שנשתתף במסע לפולין, גם הודיעו שהורי צריכים לשלם 5,500 שקלים עבור המסע.
<אוהד פרידמן: בנוסף לכך, 600 שקלים עבור ההכנה למסע ועוד לקנות לנו בגדים חמים, כי קר בפולין, בכ-500 שקלים ולתת לנו דמי כיס בסך כ-500 שקלים.
<אוהד פרידמן: בסך הכל מדובר בסכום שמגיע ל-7,000 שקלים.
<אוהד פרידמן: נדהמתי, כי ידעתי שיש חוק חינוך חובה, שקובע בפרק השלישי שלו, שכל ילד זכאי, עד גיל 18, ללימודים בחינם.
<אוהד פרידמן: החלטתי לקרוא את החומר על כך ומצאתי שכבר למעלה מלפני חמש שנים הועבר במסגרת ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט שנערכה בשנת 2010, שמתברר שהעלויות כפי שהן היום מביאות לכך שהעשירונים הנמוכים מבחינה סוציו אקונומית, כמעט ולא משתתפים במסעות לפולין.
<אוהד פרידמן: אגלה לכם סוד.
<אוהד פרידמן: אני מבית במצב כלכלי מצוין, אבל אגלה לכם עוד סוד, אני פעיל מאד בצופים ויש ערך של חברות, סולידריות ואהבת לרעך כמוך, שזה בעיני מעל הכל.
<אוהד פרידמן: אני לא מוכן לדאוג לעצמי, כשאני יודע שאחרים, שבאים מבתים ממעמד סוציו אקונומי חלש יותר, מקבלים פחות.
<אוהד פרידמן: כל התלמידים, ללא הבדל של מצבם הסוציו-אקונומי, חייבים לקבל את אותו חינוך.
<אוהד פרידמן: מדינת ישראל קמה על חורבות השואה.
<אוהד פרידמן: אפילו במגילת העצמאות הוקדשו שתי פסקאות לשואה.
<אוהד פרידמן: כל השואה הוא יסוד מהותי וחשוב של מדינת ישראל, אז איך יתכן שרק העשירים יזכרו אותה?
<אוהד פרידמן: לא יכול להיות מצב שבו מדינת ישראל משחררת את עצמה מהמחויבות להנחיל לבני גילי את זיכרון השואה.
<אוהד פרידמן: לא יתכן שהמדינה נותנת רק להורים העשירים להנחיל לילדיהם את זיכרון השואה.
<אוהד פרידמן: מה זה?
<אוהד פרידמן: שואה לעשירים?
<אוהד פרידמן: כשהתחלתי להתעמק בסוגיה, אמרו לי שנותנים מלגות לחלשים.
<אוהד פרידמן: אז קודם כל, אני חושב שהמלגות זה דבר משפיל.
<אוהד פרידמן: שהילדים, אנחנו חיים בחברה שאין דיסקרטיות ואני רוצה להגיד שכשילד מבקש מלגות – כל בית הספר יודע עליו וזה מאד משפיל.
<אוהד פרידמן: ובנוסף, יש חוק חינוך חובה חינם, אז למה אנחנו צריכים מלגות?
<אוהד פרידמן: ואני אתן לכם עובדה מעניינת, שנקבעה לפני 5 שנים, גם על ידי ועדת החינוך, התרבות והספורט.
<אוהד פרידמן: הפער על רקע חברתי כלכלי בלט בעיקר במשלחות הבית ספריות, שבהן שיעור בתי הספר בחמשת העשירונים הגבוהים הגיע ל-86% ושיעור בתי הספר בחמשת העשירונים הנמוכים היה 14% בלבד.
<אוהד פרידמן: זאת אומרת שהמלגות לא סוגרות את הפערים.
<אוהד פרידמן: הכי קל היה לי לנסוע לפולין עם כל חברי, אבל מבחינה עקרונית, החלטתי שאני אהיה שליח של מי שאיננו יכול, שאני אזעק את אובדנו של סבא רבא שלי, ואגיד – תלמידי ישראל צריכים ללמוד ולזכור את השואה.
<אוהד פרידמן: לא רק העשירים.
<אוהד פרידמן: כיוון שהודעתי לתיכון שלי שלא אצא למסע, נשללה ממני גם הזכות ללימודים התיאורטיים של המסע.
<אוהד פרידמן: במסגרת שעות הלימודים, בין כותלי התיכון, מונעים ממני להשתתף בלימודי ההכנה למסע שבהם לומדים חומר תיאורטי על השואה.
<אוהד פרידמן: ידעתם את זה?
<אוהד פרידמן: אתם מסכימים לכך?
איתן ברושי: זה לא נורמה של כל בתי הספר.
יעקב מרגי: איתן, איתן, תן לו.
יעקב מרגי: אתה תקבל רשות דיבור.
יעקב מרגי: תן לו לסיים.
יעקב מרגי: הוא לא יכול להתמודד.
אורן אסף חזן: תן לו הזדמנות, תן לילד הזדמנות.
איתן ברושי: זה רק לא נורמה של כל בתי הספר.
יעקב מרגי: אל תסייעו בידי, בבקשה.
<אוהד פרידמן: תודה.
אורן אסף חזן: אני מפחד ממך, הוא לא יפחד ממך?
<אוהד פרידמן: אני מגיע מתיכון מקיף יהוד שהוא תיכון מאד חזק מבחינת אוכלוסייה סוציו אקונומית.
<אוהד פרידמן: התיכון שלי כולל תלמידים מסביון, שהם מהעשירון העליון, מנווה מונסון וקריית הסביונים, שהם מהשלושה העשירונים העליונים.
<אוהד פרידמן: ואפילו בתיכון שלנו פרסם אתמול מנהל התיכון בקשה – שאני קורא לה בקשה לקבץ נדבות ואקריא אותה: "הורים יקרים, אנו נמצאים כחודשיים לפני המסע לפולין.
<אוהד פרידמן: כמו בכל שנה, גם השנה משרד החינוך ועיריית יהוד מעניקים מלגות לתלמידים הנזקקים לסיוע מימון המסע, אך אנו נדרשים לסכומים נוספים.
<אוהד פרידמן: גם התלמידים יתגייסו ויפתחו במבצעים שונים.
<אוהד פרידמן: נודה על התגייסות
<אוהד פרידמן: כם ועזרת
<אוהד פרידמן: כם למימון מלגות נוספות למסע.
<אוהד פרידמן: הורים המעוניינים לתרום יפנו ליעל רכזת השכבה או לשמחה, הגזברית של ועד ההורים.
<אוהד פרידמן: בתודה על עזרתכם, מנהל בית הספר".
יעקב מרגי: תודה, אוהד.
יעקב מרגי: תקשיבו, מבחינתי, אם הייתי מנהל בית הספר התיכון שלך הייתי פוטר אותך מהבחינה באזרחות רק על העבודה שעשית.
<אוהד פרידמן: תודה רבה.
יעקב מרגי: רבותי, אני אומר גם איך שהציגו את הדברים חברי הכנסת המציעים וכן אוהד ואבי, ומה שקדם לזה בדיון הקודם שקיימנו כאן, ומשרד החינוך, אני מבקש את הקשבתכם.
יעקב מרגי: מדברים בעד עצמם, זאת אומרת שזה לא עוד איזה טיפול קוסמטי.
יעקב מרגי: תצטרכו לבוא לכאן, וסליחה שאני מקדים את המאוחר.
יעקב מרגי: תצטרכו לבוא לכאן עם תשובות ברורות, חד משמעיות, איך אתם מתכוננים לטפל בבעיה האמיתית – תחושתו של אותו ילד.
יעקב מרגי: תחושותיהם של אותם תלמידים.
יעקב מרגי: עזבו את השבוע של המסע.
יעקב מרגי: כבר במהלך של ההכנה, זה יותר - - -
<ציפי נחשון-גליק: זה לא שבוע, זה חצי שנה קודם.
יעקב מרגי: סליחה, אני יודע.
יעקב מרגי: תאמינו לי שהבנתי ולזה כיוונתי.
יעקב מרגי: אז הדברים מהדהדים, מדברים בעד עצמם.
יעקב מרגי: יושב ראש - - -
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מרגי, אבל בהמשך לדברים שלך, באמת, ברשותך, אנחנו קוראים למשרד החינוך לשקול את זה.
יפעת שאשא ביטון: יכולות להיות חלופות נוספות שינגישו את לימודי השואה לכולם.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו מספיק מתקנים במדינת ישראל שינגישו את לימודי השואה בצורה מעמיקה ואינטנסיבית לכולם - - -
יעקב מרגי: ברור, ברור, ברור.
יפעת שאשא ביטון: ויכול להיות שאנחנו צריכים לבחון גם את החלופות האלה ואפשר לעשות דברים - - -
אורן אסף חזן: או שכולם יצאו, או לבטל.
יעקב מרגי: רגע, אני אתן רשות דיבור.
יעקב מרגי: תודה, יפעת.
יפעת שאשא ביטון: אז צריך להתייחס לזה במקום הרחב ולא רק איך מגייסים כסף - - -
יעקב מרגי: נאמרו הדברים קודם.
<זאב גולדבלט: קודם כל מזל טוב לחבר הכנסת שמולי.
אורן אסף חזן: איציק, תגיד לו חנופה לא תעזור.
<זאב גולדבלט: אני מייצג כמובן את פורום ועדי ההורים היישוביים ואנחנו חושבים שעל המדינה לקבל החלטה היסטורית ועקרונית, האם המסע להנצחת השואה בפולין, מהווה חלק מובנה מתכנית הלימודים.
<זאב גולדבלט: אם כן, אנחנו חושבים שכל תלמידי ישראל ללא יוצא מן הכלל, חייבים להשתתף במסע הזה, אם זה חלק מתכנית הלימודים.
<זאב גולדבלט: יותר מזה, עלויות המסע חייבות ליפול על המדינה, כולן או ברובן המוחלט.
<זאב גולדבלט: ואם זה רובן, אז שיהיה על בסיס דיפרנציאלי, כך שכולם יקבלו ושיעור הקבלה ייקבע בהתאם, שוב, על פי חתך סוציו אקונומי, אבל כשכולם מקבלים, אין בידול של אלה שאין להם בכלל.
<זאב גולדבלט: אם לא, אם המדינה מחליטה שהמסע לפולין הוא לא חלק מובנה, חייבים לשמוע על הנצחת השואה באמצעות חלופות אחרות שקיימות בארץ, כמו למשל אם זה המוזיאון בלוחמי הגטאות, אם זה יד ושם וכן הלאה.
<זאב גולדבלט: יש המון המון חלופות, ולשמחתנו גם בארץ יש לא מעט שרידים של השואה שיכולים לדבר, אבל לא יכולים ללוות את המסעות לפולין, כי הם מה לעשות, כבר בגיל מתקדם מאד.
<זאב גולדבלט: במפגש הקודם שהיה כאן, בישיבה הקודמת בנושא הזה, הבהירו לנו אנשי משרד החינוך שהוזלה משמעותית של עלויות המסע בלתי אפשרית, אבל שמשרד החינוך מימן, או החליט לממן חלק מהעלויות בעודפי המלגות שהצטברו אצלו.
<זאב גולדבלט: ומזה למדנו, כמו שטענתי אז, שאלף המלגות לא מנוצלות עד תום, ויש הרבה מאד עודפים כי המגבלות על שימוש במלגות האלה הן רבות, ודיברו על זה חלק מקודמי.
יעקב מרגי: המט'צינג, הצימוד מה שנקרא, המטצ'ינג כבר הוכיח שהוא לא רק מצמצם פערים, הוא מגדיל - - -
<זאב גולדבלט: הוא יוצר פערים.
יעקב מרגי: הוא מחזק אותם.
<זאב גולדבלט: הוא יוצר גידול אמיתי ושימו תיוג של חלק מהתלמידים, מאד מאד לא מכובד בלשון המעטה.
<זאב גולדבלט: ומה שדיברו חברי הכנסת, אני מכיר את זה על בשרי מכיוון שבתי גם כן ב-י"ב כרגע.
<זאב גולדבלט: אז כן, אני מאלה שתרמו לחברי הכיתה כדי שגם הם יוכלו לצאת.
<זאב גולדבלט: כן, אני מכיר תלמידים בכיתה שלה שיצאו לעבוד כי ההורים לא יכלו למממן, אז הם הלכו ומימנו בכוחות עצמם את המסע כדי לא לקבל את המלגה הזאת ולא להצטרך להשתמש בכל הדברים האחרים.
<זאב גולדבלט: יותר מזה, הסתבר שחלק מהפיקוח שמשרד החינוך התהדר בו במפגש הקודם, כנראה שלא כל כך יעיל, כי מתחת לרדאר של המשרד צמח כאן, לפחות לכאורה, קרטל של תיאום מחירים - - -
יעקב מרגי: אין רדארים.
יעקב מרגי: אין רדאר במשרד.
יעקב מרגי: חבל לך על הזמן.
יפעת שאשא ביטון: זה גם - - -
יעקב מרגי: אמרתי בפתיח, המסקנה שיוצאת, הן ממחירי העלויות הגבוהות בשוק הספרים, הן בסוגית ביטוח תאונות אישיות, הן עכשיו בקרטל ולהערכתי יש עוד הרבה תחומים - - -
יעקב מרגי: אין רדאר בכלל.
<זאב גולדבלט: עכשיו, הבעיה היא שהקרטל הזה צמח על חשבון שתי אוכלוסיות.
<זאב גולדבלט: אחת זה ההורים - - -
יעקב מרגי: אני הפכתי להיות שלא בטובתי, אני לא מאלה שאוהב מאבקים, אבל לצערי הרב, כשיושבים כאן גם נציגי הסטודנטים ועכשיו אתה בא ומדבר איתי כנציג, ויש לכם כוח.
יעקב מרגי: כשאתם רוצים להרים מחאה אתם יודעים להרים אותה.
יעקב מרגי: כשאתם רוצים ללחוץ, אתם יודעים ללחוץ.
יעקב מרגי: ועכשיו כשקולכם כאן – הוא לא נשמע.
יעקב מרגי: בגלל שאולי זה משהו חברתי, או לחץ חברתי, אבל תדעו לכם שזה נושא על גבו, הדבר החיובי הזה, החיוני הזה, נושא על גבו צלקת אחת גדולה שנחרתת בכל תלמיד ותלמיד שלא יכול להשלים את המסע הזה.
<זאב גולדבלט: תן לי רק להשלים במילה או במשפט אחד.
<זאב גולדבלט: קודם כל הקרטל הזה לכאורה, שצמח, הוא על חשבון שתי אוכלוסיות.
<זאב גולדבלט: קודם כל ההורים שצריכים למממן עלויות בלתי נסבלות, וחמור שבעתיים כשזה על חשבון התלמידים, ובעיקר אותם תלמידים שמצולקים לכל חייהם וזו שערורייה.
<זאב גולדבלט: בהקשר הזה, תאמין לי שקולם של ועדי ההורים היישוביים יישמע, נשמע ויישמע.
<זאב גולדבלט: וכדי לעודד, אז לפחות בתחום שאתה לחצת עליו, שאנחנו יזמנו אבל אתה לחצת ושיתפת אותנו מאד, נושא של הביטוח תאונות אישיות.
<זאב גולדבלט: יש כאן פריצת דרך אמיתית בינינו ובין המנכ"ל - - -
יעקב מרגי: לא, זאב, אבל ראיתי את הפניה של המנכ"ל, מר דולבר.
יעקב מרגי: איציק שמולי, בוא תראה.
יעקב מרגי: אנחנו קיימנו פה דיונים וחשפנו את הבעיה.
יעקב מרגי: אז מה הייתה המסקנה של הצוות המשותף שהוקם עם השלטון המקומי?
יעקב מרגי: שלקבוע איזה מסלול תמחור ולא צריך יותר את הפיקוח הפרלמנטארי על - - -
<זאב גולדבלט: לא, לא, אנחנו התנגדו לזה.
יעקב מרגי: יפה, רגע, רגע.
יעקב מרגי: אמרתי דולבר.
יעקב מרגי: הכנסת חשפה, הכנסת הציפה, ואחת המסקנות זה להפסיק לפקח פרלמנטארית.
יעקב מרגי: אוקיי, תודה זאב.
יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, בקצרה.
יעקב מרגי: לאחר מכן עודד פורר.
איתן ברושי: בוקר טוב, כן בקצרה.
איתן ברושי: אני מצטער שלא הייתי בכל הדיון, יש פה עוד דיונים.
איתן ברושי: קודם כל אני רוצה לומר לגבי לימודי השואה - חברי מוועד ההורים, לא אמרתם מה ההמלצה שלכם.
איתן ברושי: האם להפוך את זה לחלק בלתי נפרד ממערכת הלימודים, או שאתם משאירים את זה לאחרים להחליט.
איתן ברושי: מותר, ברגע כזה להגיד גם מה דעתכם.
<זאב גולדבלט: מה שאמרנו.
איתן ברושי: עכשיו לא שמעתי שאמרת האם אתה מציע למשרד החינוך להפוך את זה לחלק בלתי נפרד מ - - -
<זאב גולדבלט: בוודאי.
איתן ברושי: אז תגיד.
<זאב גולדבלט: בוודאי, ובמימון המדינה.
איתן ברושי: רגע, לא.
איתן ברושי: אתה אמרת שיחליטו.
איתן ברושי: רגע, בוא תראה, עכשיו תן לי.
איתן ברושי: אני לא צריך את העזרה.
איתן ברושי: אני אומר - - -
<זאב גולדבלט: שאלת.
איתן ברושי: אדוני יושב הראש, צריך להפריד בין לימודי השואה והזיכרון והצוואה, ובין הנסיעה.
איתן ברושי: קודם כל אין מחלוקת שצריך לעסוק בנושא הזה ולא רק בכיתה מסוימת, והוזכרו פה אתרים.
איתן ברושי: גם צה"ל עוסק בזה.
איתן ברושי: אפשר וגדלנו, לפי דעתי חלק מחברי הכנסת בחדרי הזה וגם בבניין הזה, למדו את הנושא בלי להיות במחנות ועוד אף אחד לא הוכיח שזה התנאי.
איתן ברושי: ולכן, צריך להיזהר פה לא לשפוך את המים עם התינוק.
איתן ברושי: ולכן, אני בעד הביקור במחנות, באתרים בחו"ל.
איתן ברושי: הייתי שם גם כראש מועצה אזורית שעמד בראש משלחות של בני נוער, אבל אני כמי שגדל על הערכים האלה, לא זכיתי כנער להיות שם ולא עמדה אז השאלה מי יממן.
איתן ברושי: פשוט לא נסענו.
איתן ברושי: ולא גדלנו פחות טוב מאלה שנסעו.
איתן ברושי: ועוד לא הוכח שמי שנוסע חוזר שונה, באמת כמו שהיינו רוצים.
איתן ברושי: יש גם מחלוקת.
איתן ברושי: ולא רק מחלוקת.
איתן ברושי: זה נוער, זה עולם אחר.
איתן ברושי: לכן צריך לומר קודם כל חד משמעית שהנושא הזה חייב להיות בכל הרמות.
איתן ברושי: אני לא רוצה להיכנס לזה וגם הזמן קצר.
איתן ברושי: עכשיו תראו, תמיד השאלה מה האלטרנטיבה.
איתן ברושי: הרי אם לא יהיה אפילו הרמה של היום, עם כל חילוקי הדעות, יהיו מסלולים עוקפים.
איתן ברושי: אז ייסעו בחופשת הפסח, ייסעו בחופש כזה.
איתן ברושי: איך נוסעים לעשות סקי כאלה גם על חשבון הלימודים, להבדיל אלף אלפי הבדלות.
יעקב מרגי: אבל זו לא יוזמה בית ספרית.
יעקב מרגי: זו יוזמה פרטית.
יעקב מרגי: שייסע גם לחלל מצידי.
איתן ברושי: רגע, לא, לא, זה לא ככה.
איתן ברושי: הנושא הזה הוא נושא מרכזי, הוא לא נושא שולי.