GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: אני לא רוצה שהדיון יהיה שוב על הנושא שהיה דיון שלם של שעה וארבעים.
מירב בן ארי: הדיון הוא לגבי ההצעות שלך ושל חברת הכנסת קסניה סבטלובה, אברהם נגוסה ודב חנין, ותאמיני לי שאני אגן על זכויותיך.
סופה לנדבר: אני רוצה להאמין.
מירב בן ארי: חבר הכנסת ג'בארין, אנא סיים בבקשה, כי הזמן קצר ויש כאן הרבה חברי כנסת.
מירב בן ארי: אם לא להתייחס לספר האזרחות - - -
יוסף ג'בארין: כפי שאת רואה, אני ממש כמו תלמיד ממושמע.
מירב בן ארי: בהחלט נכון.
יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לך שפעם ראשונה בדיון בוועדת חינוך חבר כנסת מבקש להשתיק חבר כנסת אחר.
יוסף ג'בארין: זה כבר חדש לי בוועדה הזאת.
יוסף ג'בארין: וגם להגיד - - -
מירב בן ארי: לא, אתה יודע מה - - -
סופה לנדבר: רבותי, אני מבקשת - - -
מירב בן ארי: גברתי, אמרתי לך שאני מסתדרת.
סופה לנדבר: גברתי יושבת הראש, אנחנו התאספנו כאן למקרה של פתח תקווה - - -
מירב בן ארי: אבל לפני דקה דיברתי - - -
סופה לנדבר: ואני לא מקבלת את ההערות האלה.
מירב בן ארי: סליחה, לפני דקה דיברתי על זה.
מירב בן ארי: לפני דקה - - -
סופה לנדבר: ראינו, ראינו.
מירב בן ארי: אבל הוא חבר כנסת, מותר לו גם להגיד מה שהוא חושב.
מירב בן ארי: ביקשתי ממנו לסיים את דבריו, הוא מבין.
מירב בן ארי: הוא לא צריך את העזרה שלך ולא אני.
יוסף ג'בארין: אז ההערה שלי, אמרתי שהדיון באזרחות העלה נקודה שהיא נכונה לכל המגזרים אגב, לא רק לחברה הערבית, שאין שיתוף של נציגי המגזרים הללו, לא נציגים של עולים מרוסיה, לא מהעדה האתיופית וכדומה, ולדעתי מקצוע האזרחות אולי מסמל את הכשל של משרד החינוך בתחום הזה.
יוסף ג'בארין: אני אסיים ואומר שאני מניח שאתם מודעים לסקרים בין קבוצות הנוער, והסקרים הללו לא מחמיאים, בלשון המעטה, לתפיסות שיש לנוער בישראל לגבי סוגיות של שוויון, של סובלנות, של הכרת האחר וכו'.
יוסף ג'בארין: ואני תוהה האם באמת 3-3.5 מיליון שקלים, האם מישהו רציני חושב שזה סכום שאפשר להתמודד איתו במערכת החינוך עם התופעות לדעתי המאד מסוכנות, שאנחנו היום עדים להן גם בבתי הספר, אבל גם לפי הסקרים שאנחנו מכירים מהשנים האחרונות.
מירב בן ארי: השאלה ברורה.
ענת ברקו: אוקיי, קודם כל אני רוצה להתייחס לנושא של היחס ליוצאי חבר העמים.
ענת ברקו: אני חושבת שבדרך כלל דור ראשון של הגירה, הוא דור ראשון של עלייה, אנחנו רואים הרבה מאד קשיים מהסוג הזה.
ענת ברקו: אני יכולה להגיד מהניסיון שלי, מהילדים שלי, הם למדו רוסית בזמן מאד קצר, חלק מהם, ממש - - -
סופה לנדבר: מוכשרים, אני צריכה להגיד.
סופה לנדבר: שפה קשה.
יואל רזבוזוב: אני עד עכשיו לא מצליח ללמוד.
קסניה סבטלובה: יש ילדים נפלאים, זה ברור, אבל איך זה קשור?
ענת ברקו: קודם כל הוא גולש עם בחור, אז כל המונחים של גלישה וכל הדברים האלה הם בהחלט, ואנחנו רואים שההתחברות קורית באופן טבעי.
ענת ברקו: אני חושבת שהתהליך הוא תהליך חינוכי.
ענת ברקו: זה לא עניין של תקציב, זה עניין של גישה.
ענת ברקו: זה לשבת עם הילדים, זה לדבר.
ענת ברקו: לא צריך תקציבים בשביל זה.
ענת ברקו: לא משלמים לאף אחד כדי שיעשה את זה.
ענת ברקו: זה להיות ער לדקויות שעולות בכיתה, זה להציף נושאים בשיעורי החינוך, בשעת החינוך, להקדיש אותה לנושאים הללו, מהמקום שבעצם זה המקום של כולנו וחיים הרבה יותר טוב ביחד.
ענת ברקו: אני לא יכולה שלא להתייחס לנושא של המחטף שעשה כאן חבר הכנסת ג'בארין על הגב של הדיון הזה, ולא פעם ראשונה בעניין הזה של רוממות השוויון והסבלנות והכרת האחר וכו'.
ענת ברקו: יש כאן גזענות כלפי יהודים.
ענת ברקו: כשאומרים יהודים, לא מדברים על זה.
ענת ברקו: זה קיים.
יוסף ג'בארין: איזה מחטף, סליחה?
ענת ברקו: יהודים.
ענת ברקו: אני שומעת במזרח ירושלים - - -
יוסף ג'בארין: אבל משרד החינוך אומר - - -
יוסף ג'בארין: את חושבת שאני קובע את תכני החינוך?
יוסף ג'בארין: הלוואי.
ענת ברקו: כי אתה מדבר על הסובלנות כלפי החברה הערבית ויש סבלנות כזאת וניסיון לשפר ויש תקציבים שמוקצים ורצון טוב.
קסניה סבטלובה: כן, תבקרי באצטדיון בירושלים פעם.
קסניה סבטלובה: תראי שם את הסובלנות.
ענת ברקו: אבל יש אמירה גם שיהודים, להיות יהודי זה משהו שהוא חריג או לא לגיטמי, או - - -
יוסף ג'בארין: מה זה?
אוסאמה סעדי: על מה את מדברת?
מירב בן ארי: אני לא רוצה שעוד פעם אנחנו נתדרדר לדיון הקודם.
מירב בן ארי: נא לסיים, חברת הכנסת ברקו.
ענת ברקו: בתכנים של ספרי האזרחות.
ענת ברקו: ספרי אזרחות זה משהו נפרד.
מירב בן ארי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.
אוסאמה סעדי: גברתי, מדברים כאן על איזה מחטף?
מירב בן ארי: בבקשה, אתה יכול להתייחס, זה הזמן שלך.
מירב בן ארי: אתה אחריו.
אוסאמה סעדי: כן, גברתי יושבת הראש, חברי, חברי הכנסת.
אוסאמה סעדי: אני לא מבין על איזה מחטף, שחבר הכנסת ג'בארין מדבר, מזכיר - - -
ענת ברקו: מזכיר?
אוסאמה סעדי: מזכיר.
אוסאמה סעדי: הוא לא דיבר על זה בפרוטרוט.
אוסאמה סעדי: אמר שחלק מהעניין הזה של גזענות במערכת החינוך, אז גם הוא הזכיר את העניין הזה של ספר אזרחות.
אוסאמה סעדי: במקום להתמודד עם הטענות האלה שלנו, על הדרה ועל אי סובלנות ועל שוויון, את תמיד לוקחת את העניינים האלה לנתיב של הסתה.
אוסאמה סעדי: תפסיקי עם זה כבר.
אוסאמה סעדי: תפסיקי.
אוסאמה סעדי: נמאסתם.
אוסאמה סעדי: נמאסתם עם הדיבור הזה.
אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על נושא חשוב מאד, על נושא חשוב מאד.
ענת ברקו: אז תתמקד בנושא.
אוסאמה סעדי: הנה, אני מתמקד.
אוסאמה סעדי: את לא מתמקדת.
אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על העניין הזה של גזענות, הוא סרטן בחברה הישראלית וצריך לטפל בו.
אוסאמה סעדי: תמיד אומרים שאנחנו מתחילים וצריך להתחיל בעניין הזה, גברתי יושבת הראש, במערכת החינוך.
אוסאמה סעדי: אבל אנחנו רואים שמערכת החינוך לא מטפלים בזה.
אוסאמה סעדי: עם כל הצער בדבר, מה שהזכיר חברי, חבר הכנסת ג'בארין, שלושה וחצי מיליון שקלים זה לעג לרש.
אוסאמה סעדי: זה לעג לרש, כאשר אנחנו יודעים שבאמת היום בקרב הנוער ההקצנה והליכה לקוטביות למעשה, היא היום פושה בכל החברה הישראלית, במיוחד הסקרים שמעידים על אפס סובלנות ועל חסור שוויון ועל נגיסה בערכים הדמוקרטיים בקרב הצעירים ברוב היהודי.
אוסאמה סעדי: זה צריך להדאיג - - -
ענת ברקו: אה, ולערבים יש ערכים דמוקרטיים נפלאים.
ענת ברקו: מדהימים.
אוסאמה סעדי: יש לך סקרים?
ענת ברקו: יש דאע"ש.
ענת ברקו: אני הזהרתי את החברה הערבית, ביום שאתם לא תכירו בזה - - -
אוסאמה סעדי: איזה דאע"ש?
ענת ברקו: ביום שאתם לא תכירו שמטיפים במסגדים מגייסים אנשים - - -
מירב בן ארי: גברתי, באמת.
אוסאמה סעדי: עכשיו מי לוקח את זה לתחומים אחרים?
אוסאמה סעדי: זה נושא הדיון?
אוסאמה סעדי: זה מה שיש לך בראש.
אוסאמה סעדי: כל הזמן זה מה שיש לך בראש.
אוסאמה סעדי: דאע"ש או לא דאע"ש.
אוסאמה סעדי: אנחנו נלחמים בדאע"ש יותר מכם.
אוסאמה סעדי: דאע"ש מהווה סכנה - - -
ענת ברקו: בחברה היהודית - - -
מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו, אני מבקשת.
מירב בן ארי: חבר הכנסת סעדי, סליחה.
אוסאמה סעדי: מדברים על בתי ספר ועל מערכת החינוך.
ענת ברקו: בחברה היהודית.
ענת ברקו: זה משהו אחר.
מירב בן ארי: סליחה, אני מבקשת ממך לסיים.
מירב בן ארי: גם פעם שעברה הייתם פה, עמדתם כאן, צעקתם, ובסופו של דבר כל - - -
יוסף ג'בארין: מי צעק?
מירב בן ארי: כולכם, סליחה.
מירב בן ארי: היא צועקת, אבל גם אתם לא נשארים חייבים, אז בוא.
מירב בן ארי: אל תפנה את זה רק לצד אחד - - -
אוסאמה סעדי: בינתיים מי שצועק.
אוסאמה סעדי: אני חולה ואני לא יכול לצעוק.
מירב בן ארי: מה, לא ישב כאן חבר הכנסת טיבי?
יוסף ג'בארין: לא יודע, מה, מגבילים את התכנים על מה חברי כנסת יכולים לדבר?
מירב בן ארי: לא, אני מבקשת.
מירב בן ארי: אני לא מגבילה אף אחד.
מירב בן ארי: אני מבקשת שתדברו לעניין.
אוסאמה סעדי: לעניין.
אוסאמה סעדי: במקום שאנחנו נשלב ידיים - - -
יוסף ג'בארין: לעניין של מי?
מירב בן ארי: לעניין הסוגיה שבה אנחנו עוסקים.
קסניה סבטלובה: בתור זו שמציעה לסדר אני אומרת, זה לא משנה.
קסניה סבטלובה: גזענות זו גזענות.
קסניה סבטלובה: מי שאומר לילדה רוסיה שהיא רוסיה מסריחה אומר גם לערבי שהוא ערבי מסריח.
קסניה סבטלובה: איך אפשר לנתק את הדברים האלה?
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע גם אנשי המקצוע שהגיעו.
קסניה סבטלובה: לא, אוהב את האחרים אבל שונא רק את הערבים?
קסניה סבטלובה: לא, זה בכלל, צריך לטפל בזה.
אוסאמה סעדי: אי אפשר לקחת את הנושא הזה של בית ספר פלוני, אלמוני בפתח תקווה ולבודד אותו ממה שקורה בכל החברה.
אוסאמה סעדי: צריך מאבק משולב נגד גזענות, אבל כאשר ההסתה נגד ציבור מסוים, נגד מיעוט מסוים, מתחילה מהראש של הפירמידה, אז אי אפשר לדבר על מאבק בגזענות באופן כנה.
אוסאמה סעדי: אם אנחנו מדברים באופן כנה, מערכת החינוך צריכה לשלב ידיים.
אוסאמה סעדי: אנחנו מוכנים לשלב ידיים ולשלב כוחות על מנת באמת לשרש את התופעה הזאת, שנקראת גזענות, במערכת החינוך ובקרב צעירים, כי אם לא נגדע את המחלה הזאת מתחילתה, זה יוביל לאובדן של כל הציבור.
מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.
דב חנין: אני רוצה להקדים ולומר שכל מה שאני אומר זה רק דעתי, כדי שאף חבר כנסת לא ירגיש צורך להתפרץ, אם הוא חושב אחרת.
דב חנין: כל מה שאני אומר זה רק מה שאני חושב ואני אומר את זה מראש.
יוסף ג'בארין: גם ככה אני מקווה שירשו לך לדבר.
מירב בן ארי: חבר הכנסת ג'בארין, אין פעם ואין ישיבת חינוך שבה לא נשמע קולך הבטוח והדעתני.
מירב בן ארי: בוא, הרי אין פה מדיניות כזאת, להיפך.
דב חנין: תודה, תודה גברתי יושבת הראש.
דב חנין: אנחנו למרבית הצער חיים בחברה חולה וגזענות היא מחלה כזו, שמתחילה במותקף, אבל בסוף הורגת גם את המתקיף.
דב חנין: ולכן זו מחלה מאד מאד מסוכנת והדרך להתמודד עם הגזענות, היא באמצעות מסר מאד מאד פשוט, אבל שלא קל להעביר אותו.
דב חנין: והמסר הזה אומר שחור או לבן, כולנו בני אדם.
דב חנין: כולנו בני אדם.
דב חנין: אנחנו שונים זה מזה, יש דוברי רוסית ויש דוברי עברית, יש ערבים, יש יהודים, יש מזרחיים, יש אשכנזים.
דב חנין: יש בינינו הבדלים והבדלים חשובים, אנחנו לפעמים לא מסכימים אחד עם השני, אנחנו יכולים גם לכעוס אחד על השני.
דב חנין: אבל כולנו בני אדם ואנחנו צריכים להתייחס אחד לשני כאל בני אדם.
דב חנין: וכיוון שהחברה שלנו היא חולה, מערכת החינוך נדרשת פה למאמץ מאד גדול כדי להתמודד עם המחלה הזו, ואני אומר בצער ובהרבה מאד כאב, כי נמצאים פה מסביב לשולחן גם אנשים מתוך מערכת החינוך שעושים עבודה טובה וראויה, ואני מלא הערכה לעבודה הזאת.
דב חנין: אבל מערכת החינוך כמערכת החינוך בכללותה, חלשה מאד בהתמודדות שלה עם הגזענות, גם מכיוון שהמחלה מאד חזקה ואנחנו רואים את הנתונים כפי שהם באים לידי ביטוי בסקרים שנערכים בקרב ילדים ובני נוער, על ההתפשטות המאד מהירה של עמדות מאד גזעניות בקרב ילדים ובני נוער.
דב חנין: ולכן נדרש פה מאמץ מאד מאד גדול מצידה של מערכת החינוך והמאמץ הזה, המסר הזה צריך להגיע מלמעלה.
דב חנין: אנחנו צריכים בסוף הדיון הזה, גברתי יושבת הראש, לפנות לשר החינוך ולהגיד לו שבוודאי באג'נדה של החינוך בישראל יש הרבה נושאים, אבל אחד הנושאים הדחופים ביותר להתייחסות, ושבו המערכת זקוקה למסר הברור, החד משמעי והמחזק מלמעלה – שגזענות אין לה מקום בחברה שלנו ואנחנו נעשה את הכל כדי ליצור דה-לגיטימציה לגזענות, לביטויים גזעניים, להתבטאויות גזעניות ולתופעות גזעניות.
דב חנין: ובהקשר הזה בהחלט יש מקום ללימודי האזרחות ככלי מאד משמעותי להראות לנו, אזרחי המדינה הזו, מה זה המרחב הזה, שבו אנחנו כולנו אמורים לחיות ביחד ואיך אנחנו צריכים להתנהל במרחב הזה ביחד, ואיך ההתנהלות במרחב הזה צריכה להיות דמוקרטית ומכבדת, גם כשיש הבדלים וגם כשיש חילוקי דעות, ואפילו כשיש כעסים ותסכולים.
דב חנין: כל הדברים האלה הם באמת קשורים זה בזה, אבל המסר חייב להגיע מלמעלה.
דב חנין: ולצערי הגדול, המסר שמגיע היום לאותם מורים ומורות לאזרחות, שנמצאים בקו החזית של ההתמודדות עם הקשיים בתוך המערכת, הוא מסר מאד חלש.
דב חנין: מסר לא חד משמעי, לא ברור, לא תקיף, כאילו שאין שר חינוך בישראל, ככל מה שזה נוגע למאבק בגזענות.
מירב בן ארי: בבקשה, משרד החינוך, התייחסות שלכם.
מירב בן ארי: תחליטו מי.
<דנה פרידמן: מאחר שבפעם הקודמת אני לקחתי את הבמה, אנחנו נתחיל מיעל ומאיה, ואז אני אחזיר אלי את הדברים.
<יעל בריל: אני נציגת שפ"י, להזכיר לכם, ממשרד החינוך, יעל בריל.
<יעל בריל: ראשית אני רוצה לומר שכל מה שאמרו כל חברי הכנסת שיושבים פה, אנחנו מסכימים מבחינה ערכית.
<יעל בריל: המסר הוא חד משמעי – מניעת כל היבט של גזענות ועבודה חזקה מאד על קיום רב תרבותי של כל החברות, ואני מדברת על כל החברות.
<יעל בריל: אנחנו לא בדיון שעוסק בערבים-יהודים, אנחנו בדיון שעוסק במדינת ישראל, עם כל החברות שקיימות בה.
סופה לנדבר: ולמקרה הספציפי הזה.
<יעל בריל: אני אענה גם למקרה הספציפי.
<יעל בריל: אנחנו עובדים בשיתופי פעולה מאד רחבים במשרד החינוך סביב הנושא הזה מהיבטים שונים של כל אחד מהיושבים פה, ויש אנשים שאנחנו מייצגים אותם, יש ערך מוסף לתהליך החינוכי הרחב ואנחנו מדברים על תהליך חינוכי.
<יעל בריל: אני כן חייבת לומר שבשנתיים האחרונות, דווקא מהשר יש כן הצפה ואמירה, גם מהשר פירון וגם מהשר בנט, בשנתיים וחצי האחרונות, שיש צורך לעסוק בזה יותר ויותר, ואכן יש איזו שהיא התעצמות של עיסוק בנושא.
<יעל בריל: לסוגיה של בית הספר מפתח תקווה, באמת חבל, אם מקובל להזמין נציג של בית הספר או של המחוז, חבל שלא הוזמן.
<יעל בריל: אני יכולה רק לומר שיש פערים מאד גדולים בין מה שאנחנו חקרנו ובדקנו על האירוע לבין מה שהיה.
<יעל בריל: מדובר בילד שהאירוע התקיים בצהרון של בית הספר בפתח תקווה.
<יעל בריל: בית ספר שמכיל בתוכו באמת קצוות של רב תרבותיות מאד מאד מגוונת.
<יעל בריל: האירוע, כפי שאנחנו יודעים, היה אחר הצהריים מול אותה ילדה.
<יעל בריל: היום הילדים חברים.
<יעל בריל: זאת אומרת כבר מזמן הילדים האלה חברים.
<יעל בריל: משחקים ביחד והם ביחד.
<יעל בריל: אנחנו גם שמענו שלא הייתה שבירת בקבוק, אבל אני חושבת שלא כדאי להיתפס לפרטים, כי עצם זה שאת מעלה את הנושא, אין ספק שזה חשוב.
קסניה סבטלובה: יש דו"ח רפואי, גברתי.
סופה לנדבר: אני לא מסכימה איתך לגמרי.
קסניה סבטלובה: יש דו"ח רפואי.
<יעל בריל: רגע, אני לא - - -
קסניה סבטלובה: ומה זה משנה שהם חברים עכשיו?
קסניה סבטלובה: גם קורבן אונס יכול להיות חבר עם האנס, אז מה?
סופה לנדבר: מכות בקיר, עם הראש.
<יעל בריל: אני לא אכנס לפרטים ולעובדות - - -
סופה לנדבר: אני כן רוצה שתכנסו לפרטים.
סופה לנדבר: אני כן רוצה ואני מבקשת ודורשת - - -
<יעל בריל: אבל אני לא יכולה.
<יעל בריל: אני רוצה לומר מה נעשה.
מירב בן ארי: אם זה היה, עזבי.
מירב בן ארי: בואי, תמשיכי.
<יעל בריל: אני רוצה לומר מה כן נעשה.
<יעל בריל: באותו בית ספר, כבר בשנה שעברה, התחילה תכנית חינוכית שפועלת בכל העיר פתח תקווה.
<יעל בריל: היא במסגרת תכנית כישורי חיים, היא תכנית ייחודית, קוראים לה אל תלעגו לי, יש לה גם קשרים עם השגרירות האמריקאית, עם ארצות הברית, איזו שהיא תכנית שהיא אמנם של משרד החינוך, אבל היא עם הרבה מאד שותפים.
<יעל בריל: המטרה שלה זה ליצור חברה אכפתית, כאשר היא עובדת על כל הרצף של קרבה בין אנשים, פתרון סכסוכים, אמפטיה, אכפתיות, ויש בה פרק מיוחד של מספר רב של שיעורים, שעוסק באופן ספציפי, קוראים לזה חברה רב תרבותית.
<יעל בריל: המטרה בתכנית המסוימת הזאת, שפועלת בבית הספר, זה באמת היכרות בין שונים.
סופה לנדבר: סליחה, הצהרון פועל בבית הספר?
<יעל בריל: רגע, לא, לא, לא.
<יעל בריל: הצהרון פועל בתוך בית ספר בשעות אחר הצהריים.
סופה לנדבר: אחריות של מי?
<יעל בריל: אחריות של המנהלת, היא לוקחת אחריות על מה שהיה.
<יעל בריל: אני פשוט הפסקתי לספר את הפרטים משום שיש לנו פערים ואני חושבת שלא באמת חשוב לדון במקרה הספציפי, משום שיש בינינו פערים, אבל אני כן רוצה לומה מה שבית הספר עשה.
<יעל בריל: היה שם טיפול נקודתי גם ברמת האלימות - - -
סופה לנדבר: איזה טיפול היה?
קסניה סבטלובה: כמה חודשים לא היה טיפול.
קסניה סבטלובה: מה זאת אומרת?
קסניה סבטלובה: אבל מחודש מאי בשנה שעברה זה התחיל.
<יעל בריל: חבל שלא הזמנתם נציג נוסף.
<יעל בריל: אני אומרת לך את המידע שהגיע אלינו.
<יעל בריל: אלי.
<יעל בריל: היה שם גם טיפול ברמה של אלימות וזה נושא שאנחנו מטפלים בו במערכת החינוך כבר הרבה מאד שנים.
<יעל בריל: יש לנו תכנית מערכתית לקידום אקלים בטוח וצמצום אלימות.
<יעל בריל: תכנית מאד מערכתית שהטיפול באירוע הספציפי הזה פעל על פי חוזר מנכ"ל שיצא באפריל 2015.
<יעל בריל: זה חוזר מנכ"ל שחודש, למרות שהיה כבר קודם חוזר מנכ"ל מאד מבוסס, שעובדים על פיו.
<יעל בריל: היו לו דיוקים ותיקונים ושינויים והעבודה מול האירוע של האלימות, היה בהתאם לחוזר מנכ"ל.
<יעל בריל: בנוסף לכך ובלי קשר ואולי גם עם קשר, יש שם עבודה חינוכית על הנושא הזה של הרב תרבותיות, שזה מניעת דעות קדומות ומניעת סטריאוטיפים ומפגש בין שונים.
סופה לנדבר: אבל סליחה, אני מאמינה שבמערכת החינוך יש עבודה טובה ומצוינת ומקדמת ועם שורשים - - -
<יעל בריל: אני לא באה ל - - -
סופה לנדבר: אני שואלת מה במקרה הספציפי?
סופה לנדבר: לא יכול ולא יתכן שילדה, עולה חדשה, לשעבר עולה חדשה של היום, נכנסת לבית הספר וההורים מפחדים ללכת למשטרה להגיש ולפתוח תיק.
<יעל בריל: אני יכולה לומר - - -
סופה לנדבר: כן, מירב.
מירב בן ארי: יש כאן בעיה, אוקיי, שנציגות עיריית פתח תקווה, שהוזמנה, לא הגיעה.
מירב בן ארי: הזמנו את ראש מינהל החינוך בהתאם לבקשה שלכם.
מירב בן ארי: היא לא הגיעה.
סופה לנדבר: חמור מאד.
מירב בן ארי: ואנחנו לא רק שנביע את מורת הרוח של הוועדה, אנחנו גם נשלח אליהם מכתב שהם יצטרכו להסביר לך אישית מה הם עשו ואיך הם התנהלו.
קסניה סבטלובה: שתסביר באופן אישי - - -
מירב בן ארי: לוועדת החינוך.
סופה לנדבר: זה לא פעם ראשונה שפתח תקווה מעורבת בגזענות בבתי הספר ובאלימות בבתי הספר.
מירב בן ארי: נכון, לכן אני מבקשת - - -
סופה לנדבר: היום זה עולה מרוסיה ואתמול זה עולים מאתיופיה.
קסניה סבטלובה: וזה על מקרה כזה אחד שנודע לנו.
קסניה סבטלובה: יש מקרים שאנחנו לא שומעים עליהם - - - שנחבאים אל הכלים ואומרים לא, תהיי חברה של הילד שפגע.
קסניה סבטלובה: למה היא צריכה להיות חברה שלו?
מירב בן ארי: הנושא - - -
קסניה סבטלובה: אני לא הייתי אומרת לבת שלי להיות חברה של ילדים ש - - -
מירב בן ארי: יש לנו כאן לקונה מסוימת, שהעירייה שהוזמנה, ראש מינהל חינוך, ראש העיר והנציגים לא הגיעו.
מירב בן ארי: לכן אני אבקש, מעבר להבעת מורת הרוח, שהם ישלחו לנו הסבר ספציפית כיצד טופל הנושא, ואם צריך הם יבואו לכאן במיוחד.
מירב בן ארי: אבל אני מבקשת, כי המקרה הזה הוא דוגמא למקרים שקורים בערך כל שבוע וכל שבועיים בבתי ספר אחרים בארץ.
מירב בן ארי: תראו, יש בעיה.
מירב בן ארי: אני 10 שנים עבדתי בעבודה עם בני נוער.
מירב בן ארי: יש בעיה שהמילה שהכי נפוצה כקללה זה הומו ושרוסי תמיד בא עם רוסי מסריח והערבי כזה וכל מילות הגנאי האפשרויות שמחוברות עם אותה קבוצה תרבותית.
מירב בן ארי: יש בעיה, והשאלה היא, יש כאן שני מישורים.
מירב בן ארי: אחד, זה המישור של ההסברה, שאני יודעת שאתם עושים עבודה במינימום משאבים, כי זה תקציב נמוך.
מירב בן ארי: מצד שני, צריכה להיות, ואני גם מתייחסת לחבר הכנסת יואל רזבוזוב, בעניין של הענישה.
מירב בן ארי: אז אנחנו נבקש, ותיכף גם הנציגה - - -
<דפנה רומן: הגישה זה לא משטרה.
מירב בן ארי: אני אחרי זה אתייחס גם לאכיפה.
מירב בן ארי: זה לא קשור.
מירב בן ארי: אבל אני רוצה גם לדעת, והוא אמר את זה ובצדק, יש כאן שניים.
מירב בן ארי: אחד חינוך והשני זה גם ענישה.
מירב בן ארי: והשאלה היא האם בתי הספר, אנחנו יודעים גם ככה ששללו את רוב הסמכויות של המורה ושל בית הספר להעניש או להשעות, מה הסמכות שיש בידי מורה היום, שנתקל במקרים של גזענות, חוץ מלהגיד לו ולחנך אותו ולדבר עם ההורים שלו, האם אנחנו כמשרד חינוך וכמדינה, כי נכון, היה מקרה בפתח תקווה, אבל זה קורה כל הזמן.
מירב בן ארי: כל הזמן.
מירב בן ארי: השאלה היא מה הפתרונות, ואני רוצה שתתייחסי, דנה או את, לשני הדברים העיקריים האלה.
מירב בן ארי: כי אמרו חברי הכנסת ובצדק, אנחנו מרגישים שזה קצת מזלזל בנו, ויש בזה צדק.
<יעל בריל: אז טוב, אז לגבי אלימות יש נהלים מאד מאד ברורים.
<יעל בריל: חוזר המנכ"ל הוא בתהליכי הטעמה.
<יעל בריל: כל המערכת נחשפת אליו תוך כדי סדנאות, וממש - - -
מירב בן ארי: יש חוזר מנכ"ל חדש שיצא לעניין הזה?
<יעל בריל: יש חוזר מנכ"ל שיצא - אם אני טועה אולי זה בחודש או חודשיים - באפריל 2015, מקיף מהגיל הרך ועד י"ב, מאד מערכתי, נוגע בפרטי פרטים.
<יעל בריל: אני לא - - -
סופה לנדבר: איך כל הנהלים האלה נגעו במקרה הספציפי הזה?
<יעל בריל: אני שוב אומרת לך, מתוך הבירור שלנו, אף אחד לא שמע, ואני אומרת שוב, יש פה פער בין מה שהגיע אלינו - - -
מירב בן ארי: יש פער ואותו אנחנו נברר.
<יעל בריל: לא שמענו את הילד אומר לה רוסיה מסריחה או מה שנאמר.
סופה לנדבר: יכול להיות.
מירב בן ארי: לא משנה, אז שבוע לפני כן - - -
סופה לנדבר: אנחנו יודעים ש - - -
מירב בן ארי: חברת הכנסת לנדבר, אנחנו מסכימים כאן כולנו שהבעיה היא מהותית.
סופה לנדבר: מירב, תשמעי - - -
מירב בן ארי: ולכן צאי רגע מהמקרה ובואי נדבר - - -
סופה לנדבר: מירב, כאשר העליתי את הנושא, אני לא יודעת איך חברי כנסת אחרים, אני אחראית על עצמי.
סופה לנדבר: כאשר העליתי את הנושא בדיון במליאה, אני רציתי להתייחס למקרה ספציפי, למה?
סופה לנדבר: אנחנו מדברים סחור סחור והמון דברים גבוהים שאני מסכימה, מערכת החינוך עושה המון.
סופה לנדבר: אבל יכול להיות שבמקרה הזה ובמקרים דומים, כל הנהלים האלה לא הגיעו לשטח.
סופה לנדבר: או כתוצאה מכך שהנהלים זה בנפרד ומעשים זה בנפרד, קרה מה שקרה.
סופה לנדבר: זה משפחה של עולים - - -
מירב בן ארי: אבל חסר לי את ראש מינהל חינוך פה, כדי לתת לך תשובה - - -
סופה לנדבר: מירב, אני חושבת שהילדים של כל אחד מאיתנו, או הנכדים של כל אחד מאיתנו, אם אני שולחת אותם לבית ספר, אני רוצה, וזה לא משנה בצהרון או בשיעורים - - -
מירב בן ארי: זה מה שאני אומרת.
סופה לנדבר: אני רוצה שהם יחזרו בריאים ושלמים.
סופה לנדבר: וחלילה וחס אם מישהו יתעסק איתי, חלילה וחס, בגלל שזה ילדים שלי, אבל ככה אני מתייחסת לילדים של עולים.
מירב בן ארי: אבל בגלל זה אלף לעניין פתח תקווה, כמו שאמרתי לך חסרים - - -
סופה לנדבר: וזה לא פעם ראשונה.
סופה לנדבר: פתח תקווה על המפה.
מירב בן ארי: כן, אבל בגלל זה אני אומרת.
מירב בן ארי: בואו, רגע, שנייה נצא מפתח תקווה.
סופה לנדבר: אני רוצה שמשרד החינוך ידווח לנו מה הם עשו במקרה הספציפי.
סופה לנדבר: לא עשו שום דבר.
מירב בן ארי: אבל הנה.
מירב בן ארי: איך אתם מטמיעים את חוזר המנכ"ל החדש בתוך בתי הספר?
מירב בן ארי: מה אתם עושים?
מירב בן ארי: יש כנסים?
<יעל בריל: יש כנסים של כל מנהלי המחוזות, מנהלי בתי הספר בכל המחוזות, עם מצגות מסודרות, עם תכנה מיוחדת של לומדה.
<יעל בריל: שחזור של סיטואציות ושל מקרים, סימולציות - - -
סופה לנדבר: אני מדברת איתך על מקרה ספציפי, לא סחור-סחור.
<יעל בריל: יושבת הראש שאלה אותי שאלה.
קסניה סבטלובה: אני חושבת שאנחנו רוצים לשמוע גם וגם.
<יעל בריל: בבית הספר הספציפי, מה שאני יכולה לומר הוא בפער ממה שאתם יודעים.
<יעל בריל: אתם לא רוצים לשמוע, אז אני לא אשמיע את זה.
קסניה סבטלובה: פשוט לא מוצאת חן בעיני הטענה הזאת.
קסניה סבטלובה: הילדה שסבלה במהלך חודשים מהתעללות, היא עכשיו נהייתה חברה שלו.
קסניה סבטלובה: זה פשוט נראה לי סינדרום שטוקהולם.
קסניה סבטלובה: זה מה שזה נראה.
מירב בן ארי: סליחה, סליחה, אני רוצה - - -
קסניה סבטלובה: וזה לא מוצא חן בעיני.
מירב בן ארי: סליחה, חברות הכנסת סבטלובה ולנדבר, אני ממש מבקשת מכן.
מירב בן ארי: הדיון הזה הוא באמת, תמשיכו לצעוק: פתח תקווה, פתח תקווה, אבל חסר כאן את עיריית פתח תקווה.
מירב בן ארי: מה זה, כמו שיח חירשים.
מירב בן ארי: אני רוצה בבקשה שלא תפריעו.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע איך משרד החינוך מתעסק בנושא של גזענות, גם באכיפה וגם בהסברה.
מירב בן ארי: אני יכולה לקבל תשובה בבקשה מכן?
מירב בן ארי: אני הבטחתי לכן תשובה אישית מעיריית פתח תקווה.
מירב בן ארי: בבקשה, אני ממש מבקשת שתתייחסי למה שאני ביקשתי.
מירב בן ארי: אני כבר 10 פעמים חוזרת על עצמי, על אותו דבר.
<יעל בריל: אז אני אומרת שיש פה שילוב של שני מנגנונים.
<יעל בריל: מצד אחד כל הפרטים שאנחנו מלמדים על איך עובדים במקרי אלימות על כל הרצף ועל כל הסוגים.
<יעל בריל: אני לא עכשיו אעשה פה הרצאה על מה כתוב בחוזר המנכ"ל, אבל יש לנו תכניות.
מירב בן ארי: אנחנו לא צריכים הרצאה.
מירב בן ארי: אני רוצה לדעת איך אתם מטמיעים את הנושא הזה של אלימות.
<יעל בריל: אז אני מסבירה.
<יעל בריל: יש לנו תוכנות ולומדות מיוחדות ואנחנו עוברים בין המחוזות.
<יעל בריל: יש לנו צוות שעובר ומטמיע את זה ממש מול המנהלים.
<יעל בריל: זאת אומרת זה לא עובר באופן מאד מאד עקיף, אלא ממש אנשי מטה הולכים למחוזות.
<יעל בריל: בשבוע שעבר או לפני שבועיים היו במחוז צפון, מגיעים ישירות למנהלי בתי הספר.
<יעל בריל: בנוסף לכך יש לנו מפקחות על הייעוץ שאמורות להחזיק בכל הידע הזה והן ממשיכות את המסר.
<יעל בריל: יש יועצות בבתי הספר ויש צוות שלם של מעורבים בתהליכים של עבודה נגד אלימות.
<יעל בריל: עבודה נגד אלימות בבתי הספר היא לא של אדם אחד.
<יעל בריל: מדובר בצוות אקלים שיושב לאורך שנים.
<יעל בריל: זה צוות קבוע שחייב להיות בכל בית ספר, אקלקטי, של כל הנציגים שמובילים בבית הספר, וכל הנושאים שקשורים באקלים, במניעת אלימות, עובדים כמקשה אחת בצוות שמוביל את הנושא.
<יעל בריל: גם ברמה המשמעתית, ונאמר פה – ענישה, אכיפת חוקים.
<יעל בריל: הכל כתוב בצורה מאד מאד ברורה.
<יעל בריל: לא צריך להתלבט.
<יעל בריל: כתוב.
<יעל בריל: יש תשובות.
<יעל בריל: אירוע כזה – תגובה כזו.
<יעל בריל: יש את המקומות שאומרים למנהל בית הספר יש לך חופש בחירה, ואז מוגדר בדיוק באיזה סוג מקרים יש חופש בחירה.
<יעל בריל: בנוסף לזה, בתוך חוזר המנכ"ל הזה, יש לנו מהלך שלם של עבודה שהיא קשורה גם עם גורמים מחוץ לבית הספר, של עבודה על אקלים.
<יעל בריל: בתוך העבודה על אקלים, אנחנו עובדים על תהליכים חינוכיים.
<יעל בריל: בעבודה על אקלים מדובר מצד אחד על חוקים ואכיפה, כללים, משמעת, מצד שני תהליכים חינוכיים, משום שאנחנו יודעים כבר, יש לנו כבר הרבה ניסיון שרק חוקים ורק ענישה לא עובד.
<יעל בריל: אנחנו צריכים לגבות את זה עם תהליך חינוכי של שינוי פנימי, של שינוי עמדות, משום שאותו ילד שדיבר בגזענות ולא הבין בכלל מה הוא אומר, כי הוא גם מתנהג ככה בבריונות כלפי ילד שנראה לו חנון, או חלש והוא מדבר ככה אולי מול הומו או בן מול בת, משום שהם לא מאותו מגדר.
<יעל בריל: לכן אנחנו בתפיסת עבודה שהיא לא מול ערבים או מול קבוצה כזו או אחרת.
<יעל בריל: התפיסה החינוכית היא מאד רחבה והיא צריכה לתת תשובה לתופעות האלה, כאשר כל פעם הנפגע הוא אחר.
סופה לנדבר: וספציפית במקרה הזה?
<יעל בריל: התחלתי שלהגיד ברמה החינוכית, בית הספר הספציפי הזה, בתוך מכלול של עבודה חינוכית בכל העיר פתח תקווה, מחזיקים במסגרת תכנית כישורי חיים באותה תכנית שסיפרתי לכם, שכרגע אנחנו מדברים על כיתה ד'.
<יעל בריל: התכנית הספציפית הזו מתאימה לילדים מכיתה ג' עד ו'.
<יעל בריל: היא עובדת מאד יפה.
<יעל בריל: היא גם עובדת על תהליכי שינוי והטעמה של תפיסות חינוכיות של חדר המורים, של הצוות החינוכי.
סופה לנדבר: בראבו לבית הספר.
סופה לנדבר: אחרי מכות רצח של ילדה שקיבלה אותם, בראבו למערכת החינוך.
סופה לנדבר: אתם השתגעתם לגמרי?
סופה לנדבר: מה אתם מנסים להציג לנו כאן?
קסניה סבטלובה: הכיוון לא מוצא חן בעינינו, כי אנחנו מרגישים שזה ממש לא מענה מספיק.
מירב בן ארי: הנציגה של המשטרה.
מירב בן ארי: את יכולה להתייחס?
<דפנה רומן: טוב, אם אני מדברת על המקרה הספציפי הזה - - -
מירב בן ארי: תציגי את עצמך.
<דפנה רומן: אני עורכת הדין דפנה רומן, אני יועצת משפטית של מחלקת נוער במשטרה.
<דפנה רומן: לגבי המקרה הספציפי הזה כן הוגשה תלונה.
<דפנה רומן: הוגשה תלונה על ידי האחות של המתלוננת.
<דפנה רומן: מהתלונה לא עולה דווקא שזה היה אירוע על רקע גזעני.
<דפנה רומן: היא בכלל לא מתייחסת לנושא הזה, אלא היא מתייחסת לזה שהילדה הותקפה ואחר כך הועבר לטיפול רפואי.
<דפנה רומן: התיק הזה לא נסגר מחוסר עניין לציבור, התיק הזה נסגר מכיוון שהילד הזה הוא ילד בן 9.
<דפנה רומן: גם התוקף הוא ילד בן 9.
סופה לנדבר: על מה?
<דפנה רומן: התיק הזה לא נסגר מחוסר עניין לציבור.