GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: דימונה היא כר, לא בגלל שאני יושב פה, אני מכיר את זה, אני מאמין, דימונה היא כר נוח, מצע נוח לפתח את הגישות האלה.
יעקב מרגי: בני, זה התפקיד שלך כמנהיג, כאיש ציבור.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אם אתה מביא בשורה כזו, אתה מתחיל לעבוד היום ואתה מביא בשורה שבית ספר, נבחרת אקדמית, על תיכונית.
<בני ביטון: אני אתן לך.
יעקב מרגי: זה האני מאמין שלי.
יעקב מרגי: אנחנו נסתובב ונסתכל ונראה.
יעקב מרגי: דווקא בגלל היוזמות, מה שהכנתם, כל המקצועות האלה המיוחדים, לייצר לצה"ל, זה נותן תקווה, נותן אפשרות.
יעקב מרגי: צה"ל מוכן לקבל אותם אקדמאים.
יעקב מרגי: ממה אני מעתיק את זה?
יעקב מרגי: רבותיי, זו לא המצאה שלא נבחנה, כשהרגנו את החינוך הטכנולוגי במדינת ישראל, כשחיסלנו אותו, התבשרנו על גלי העלייה, צה"ל התחיל להרגיש את המצוקות שלו, צה"ל הפסיק לקבל מענים.
יעקב מרגי: אולי המשק קיבל את המענה שלו - - -
<קריאה: לא קיבלנו, חסר.
יעקב מרגי: המשק קיבל מענה, קיבל ברכה, גלי העלייה דחפו כוחות טכנולוגיים למשק והכלכלה צמחה, צה"ל לא קיבל.
יעקב מרגי: צה"ל יצר מסלולים משלו, בתי הספר הטכנולוגיים מתו, המקצועיים, אנחנו נשלב, שב בכיתה, לא נסלק אותך, לא נפריש אותך, שב, תחמם את הכיסא, תגמור 12 שנות לימוד, העיקר אחוז הנשירה יירד.
יעקב מרגי: לא נסלק אותך, תקלל את המורה, תרביץ, הכול, תישאר.
<קריאה: שלא תהיה נשירה.
יעקב מרגי: אני לא מלין, אני רק אומר עובדות.
יעקב מרגי: צה"ל ייצר מסלולים של י"ג-י"ד לצורך שלו והצליח.
יעקב מרגי: אין שום סיבה, אנחנו יודעים, תלמידים טובים יכולים כבר בתחילת כיתה י"א ללמוד במסלול אקדמי.
יעקב מרגי: עובדה, אתה יודע מה?
יעקב מרגי: יש לנו עכשיו 40 בוגרים, יקבלו את הכומתה, כנפי טיס, את הקסקט, הם גורמים תואר ראשון שלוש שנים, קורס טיס פלוס תואר ראשון.
יעקב מרגי: מישהו יחשוד בהם שהתואר הראשון שלהם פחות מאלה שסיימו?
יעקב מרגי: אותו דבר.
יעקב מרגי: זה אותן אוניברסיטאות, אותם מרצים.
יעקב מרגי: זה אפשרי, זה גיל שאפשר להוציא והתלמידים רוצים.
יעקב מרגי: תקשיבו, כולנו הורים, התינוק, איך שהוא בא הוא כבר קורא את החולשות של ההורים שלו, והתלמידים מזהים גם את מערכת החינוך, הם יודעים מה חשוב, מה לא חשוב, מה אפשר לזרוק, מה אפשר - - - רבותיי, זה על רגל אחת.
יעקב מרגי: זו תחילת הישיבה, אנחנו נעשה סיור במוסדות, בהתכנסות עוד פעם נסכם את הדברים.
יעקב מרגי: תרצה עשר דקות להתייחסויות?
<בני ביטון: בבקשה.
<משה נחום: קודם כל, אדוני היושב ראש, מה זה דברי טעם, אתה בדיוק יושב על המחשבות שלנו, של העיר הזאת, על הקדמה שלה, על המחשבות היצירתיות.
<משה נחום: אנחנו לא קופאים על השמרים, יש לנו פה מנהלת מחוז שאנחנו עובדים איתה בתיאום מלא מלא מלא.
<משה נחום: רק לפני שבוע ישבנו ודיברנו על כך שאנחנו רוצים להוריד את סף הבגרויות לגיל 17, למה זה צריך להיות עד גיל 18?
<משה נחום: ולתת לילדים האלה לעשות סטרט אפים, ללכת לאקדמיה.
<משה נחום: דימונה היא מעצבה ברובוטיקה, קרוב ל-600 ילדים לומדים רובוטיקה, מגיעים לכנסים בינלאומיים, מביאים הישגים פנטסטיים.
<משה נחום: המכללה הזאת של הסייבר לא נולדה סתם, כי אנחנו מאמינים שמכללת סייבר יכולה לעשות מהפכה אמיתית בעיר.
<משה נחום: לא עוד מפעל קטן ולא עוד גינה ולא עוד בריכת שחייה, זה בדיוק הדבר שאנחנו רוצים לעשות.
<משה נחום: אנחנו בהרבה אמונה, ואמר את זה ראש העיר יפה, התחלנו ב-89' עם 17% בגרות, אני רק אומר לך דבר אחד, אני מסכים איתך רק בדבר אחד, בנושא הטכנולוגי, אני לא רוצה טכנולוגיה בעיר שלי, אני רוצה טכנולוגיה מתקדמת, היי טקית.
<משה נחום: לא רוצה מסגרים, לא - - - דימונה סבלה מזה הרבה מאוד שנים, שתדע, 17% עושים בגרות, אני אגיד לך למה?
<משה נחום: בגלל שהם מסמ"מ ומסמ"ר.
<משה נחום: אתה יודע מי הוריד את המסמ"מ והמסמ"ר?
<משה נחום: זה אנחנו, דימונה.
<משה נחום: אנחנו עקרנו את זה.
<משה נחום: לקחנו את המחרטות האלה ומכרנו אותן כברזל.
<משה נחום: אנחנו אומרים שאנחנו לא רוצים להיות חוטבי העצים ושואבי המים, לא יהיה דבר כזה.
יעקב מרגי: נכון, לא קשור.
יעקב מרגי: זה היה הכרח שלא יגונה.
יעקב מרגי: החיסול של המערכת היא הכרח שלא יגונה, אבל זו עובדה, צריך לציין אותה.
<משה נחום: אתה יודע מה זה?
<משה נחום: 80% מהילדים הלכו לשום דבר הזה, שעשו קוביית ברזל במשך שנה שלמה.
<משה נחום: אנחנו במו ידינו הוצאנו את זה.
יעקב מרגי: חודש וחצי לקח לי לייצר מלחציים כאלה.
<משה נחום: את זה אנחנו הורדנו.
<משה נחום: אתה יודע, מר מרגי, למה אנחנו מגיעים היום?
<משה נחום: בתי ספר מגיעים ל-90% בגרות עם 10 יחידות פיזיקה.
<משה נחום: אתה תשמע אותם היום, במגמות רפואה, במגמות ממר"מ, מגמות ההיי טק הכי גבוה שיש לנו היום במדינת ישראל.
<משה נחום: זה דימונה.
<משה נחום: אתה צודק כשאמרת ואתה אומר נכון, דימונה היא עיר חזקה מאוד בחינוך וצריכה לחשוב מחוץ לקופסה.
<משה נחום: ומה שאתה אמרת, זה מה שאנחנו רוצים לעשות, נבנית עכשיו תכנית מסודרת עם נייר עמדה מסודר שיוגש למשרד החינוך ואנחנו נעשה את זה, כי אנחנו מאמינים בזה.
יעקב מרגי: נשלב ידיים ונביא את זה.
יעקב מרגי: ואם דימונה החלוץ, אז - - -
<משה נחום: ואני רוצה להגיד לכם שוב, משרד החינוך הוא הכי שותף, הוא הכי יצירתי ב - - -
יעקב מרגי: זו לא חוכמה, קיבלתם את עמירה חיים בדרום.
<בני ביטון: אילנה, בבקשה, אחרי זה יושב ראש ועד ההורים ועמירה ונצא לסיור.
<אילנה אזולאי: שלום לכולם.
<אילנה אזולאי: אני מקדמת בברכה את כל ועדת החינוך בראשותך, מי שנמצא כאן, יעקב מרגי.
<אילנה אזולאי: אני ממש התרגשתי לשמוע אותך, ממש.
<אילנה אזולאי: כמובן עמירה חיים, מנהלת המחוז, שקשובה ושותפה כמעט לכל מה שקורה כאן בעיר דימונה, משה נחום, ראש המינהל, שמוביל הרבה מאוד שנים ביד רמה את מערכת החינוך שזכתה לפרסי חינוך בשותפות עם הרבה מאוד גורמים.
<אילנה אזולאי: יושבת כאן תמי אזולאי, שהיא מנהלת מחלקת הגנים שלנו, המפקחות, יושב ראש ועד ההורים שמעון אסולין וחברי כאן, אריה ללוש, וחבר מועצת העיר אלברט לוי.
<אילנה אזולאי: אני ממש התרגשתי ואני אגיד בתמצית מה המסר שאני לוקחת ממך.
<אילנה אזולאי: אתה בעצם אמרת, בכל מיני ואריאציות, את שוויון ההזדמנויות לכל ילד, שזה הדבר המשמעותי ביותר מבחינתי שאני מאמינה בכל לבי.
<אילנה אזולאי: אני מסכימה איתך לגמרי שבחינה פסיכומטרית היא לא הדבר היחיד שיכול להוכיח אם ילד יגיע הכי רחוק שאפשר.
<אילנה אזולאי: אני יכולה לדבר מהניסיון האישי שלי, שהגעתי ועשיתי הרבה מאוד דברים והגעתי לדוקטורט ולמה שאני רוצה ולא היה לי 700 בפסיכומטרי, ממש לא.
<אילנה אזולאי: אני אומרת שכל ההקשבה מהמקום של באמת לתת את ה - - - אני אומרת נכון, בדימונה יש ציוני בגרות מאוד גבוהים ואני עדיין חושבת שיש מקום, לא כל ילד זה ציוני בגרות וצריך לתת מקום לאלטרנטיבות נוספות.
<אילנה אזולאי: אני מאוד מאמינה בזה.
<אילנה אזולאי: כשמדברים על המגמות המקצועיות זו תמיד איזו סקאלה כזאת שאו בגרויות או הקצה השני, ואני אומרת שיש מקום מכבד מאוד גם לתחום המקצועי.
<אילנה אזולאי: גם אם תהיה מכללה אחת, גם מכללת הסייבר היום שמדברים עליה או המסרים החדשים שנכנסים לגבי המכללה שתקום בדימונה, גם שם יכול להיות מקום לא רק לבגרויות אלא עוד דברים נוספים ומשמעותיים שיאפשרו להרבה מאוד ילדים אחרים עם כישרונות אחרים להצליח ולהגיע הכי רחוק שאפשר.
<אילנה אזולאי: אני חושבת שמה שמיוחד בעיר הזאת, שגם אנחנו בתוכנו, יש לנו הרבה מאוד מחשבות, גם על הגדרה מחודשת של תחומים אחרים, ואני מדברת על צרכים נוספים שעולים ובולטים מתוך בתי הספר כדי לתת מענה באמת לכל ילד לממש את עצמו.
<אילנה אזולאי: אני מאוד מאמינה בזה, ככל שתהיה הקשבה לעניין הזה אנחנו נאפשר להרבה מאוד ילדים אחרים, שאולי לא נמצאים במעגל הזה של להגיע לאקדמיה, למימוש עצמי, לרכישת מקצוע, להגיע הכי רחוק שאפשר.
<אילנה אזולאי: אני רוצה באמת להודות לכל הנוכחים, אנחנו ממש גאים שהגעתם לכאן לעיר שלנו ואתם תסיירו במערכת החינוך המפוארת שלנו.
<אריאל ללוש: שתי מילים.
<אריאל ללוש: אילנה, גברתי וחברתי, ממלאת מקום, אדוני היושב ראש, חברי משה, מכובדים.
<אריאל ללוש: אילנה דיברת על שוויון הזדמנויות, אתה דיברת על תנאי סף לאוניברסיטה, אז ראש העיר יגיד לך שאני טסתי לאוניברסיטת ליברפול באנגליה כדי ללמוד את לימודי המשפטים בשנת 92' כי לי לא היה 700 בפסיכומטרי.
<אריאל ללוש: אז שם יכולתי כן לסיים וכאן לא?
<אריאל ללוש: אז זה לגבי שוויון ההזדמנויות.
<אריאל ללוש: האם יש מספיק מכללות ללימודי משפט וכאלה, אבל שוב - - -
יעקב מרגי: פעם זה היה 700.
<אריאל ללוש: 700 פלוס, זה גם הגיע ל-720.
<אריאל ללוש: אבל יש נקודה אחת שאולי עליה לא דיברנו ואני חושב שצריך לשים את הדגש על נושא הערכים בבתי הספר.
<אריאל ללוש: נקודה שלא עלתה כאן בפורום הזה.
<אריאל ללוש: אני כרגע לא מדבר על דימונה כי דימונה באמת מכוונת גבוה לנושא הערכים, אבל אם אנחנו מסתכלים לטווח כלל ארצי, אז כן, הציונים לא באים על חשבון הערכים.
<אריאל ללוש: ההישגיות לא תבוא על חשבון הערכים, כי הערכים זה אולי ה-א'-ב', זה אולי ארגז הכלים לחיים.
<אריאל ללוש: כשתלמיד מסיים בית ספר, אז הוא יסיים בוואריאציה כזו או אחרת את לימודיו, יש את הקדם אקדמי וכו', אבל שוב, אנחנו רוצים גם להוריד את גל האלימות בבתי הספר - - -
יעקב מרגי: בחברה הישראלית.
<אריאל ללוש: ולכוון למקום אחר בחברה הישראלית, לערכים.
<אריאל ללוש: זו נקודה שבאמת צריך לשים עליה את הדגש.
<אריאל ללוש: תודה לכם על ההקשבה.
<עמירה חיים: דימונה היא עיר חינוך.
<עמירה חיים: אין הרבה ערים שאפשר לומר עיר חינוך.
<עמירה חיים: נושמים כאן חינוך, קמים בבוקר ונושמים חינוך, הולכים לישון בלילה ונושמים חינוך.
<עמירה חיים: זה החינוך הפורמלי, זה החינוך הבלתי פורמלי וזה הסתכלות על האוכלוסייה הבוגרת, לא רק של תלמידים, זה לא לראות את התלמידים רק מגיל 3 עד גיל 18.
<עמירה חיים: זה לראות את הילדים מלידה ועד כל גיל שהוא, כלומר גם ההשכלה של המבוגרים, גם ראיית האנשים, איך אני נותן להם איזה שהוא מענה ללמידה בגיל מבוגר יותר.
<עמירה חיים: יש כאן ראייה של 24/7/360 שהיא מאוד מרגשת בעיר הזו.
<עמירה חיים: זאת עיר חינוך.
<עמירה חיים: לא סתם היא הומלצה לפרס חינוך ארצי פעמיים.
<עמירה חיים: בפעם הראשונה שרק לימור לבנת יצאה לדרך עם פרסי חינוך, היא זו שיזמה את העניין הזה של פרסי חינוך, אגב היא יזמה באמת הרבה דברים, לזכותה ייאמר, כבודו של אדם, והם זכו בפעם הראשונה שיצאו בכלל לעניין הזה.
<עמירה חיים: ועכשיו, לפני שנה, שוב.
<עמירה חיים: לא סתם, כי הם לא שוקטים על השמרים, הכול כאן קורה ומרגש ומתקדם מאוד מאוד חזק.
<עמירה חיים: הראייה של לחפש דרך, הנושא של האקדמיה, תלמידים כאן לומדים בימי שישי ברשות להשכלה גבוהה שאנחנו הקמנו, 1,000 תלמידים מגיעים כל יום שישי לאוניברסיטת בן גוריון ליום למידה, לפתוח להם עולם וגם קרדיטציה זה נותן להם.
<עמירה חיים: מי שמגיע לשם זה לא אותם ילדים בעלי אמצעים כלכליים, אנחנו מקפידים על כך, זה במימון מלא כמעט של משרד החינוך, בשיתוף של עוד כמה גורמים פה ושם, אבל בעיקר במשרד גייסנו לזה כסף.
<עמירה חיים: אקדמיה בתיכון, יש ילדים היום שניגשים לבגרות למקצועות אקדמיים, עושים קורס באקדמיה והקורס נחשב להם גם לבחינת בגרות, שלא יעשו כפול.
<עמירה חיים: קורים כאן דברים מאוד מרגשים, אתם תראו את זה במהלך היום.
<עמירה חיים: אני רק רוצה לברך אתכם שהגעתם לכאן ושיהיה לנו יום פורה.
<בני ביטון: יושב ראש ועד ההורים, שמעון אסולין.
<שמעון אסולין: בוקר טוב לך, אדוני, בוקר טוב לכל המכובדים, כל אחד ושמו ומעלות.
<שמעון אסולין: קודם כל אני רוצה לציין שאתה האוזן הקשבת שלנו, של הנהגת פורום ההורים הארצית.
<שמעון אסולין: אני יודע, גם מישיבות שהיינו, גם מהחבר'ה שאתה מקדם את הנושאים שבאמת ברומה של מערכת החינוך והתלמידים, אני יודע שאתה אוזן קשבת, ער לבעיות ומצוקות התלמידים וההורים יחד ואני מאמין שהוועדה בראשותך תמשיך לקדם ולפשר בין כל הגורמים כדי שתהיה לנו מערכת טובה יותר.
<שמעון אסולין: בדימונה, אתה בטח תתרשם היום, אני חושב שיש לנו מערכת לתפארת, מערכת שבה כל הגורמים, בראשותו של בני ראש העיר, אילנה, משה נחום, ראש המינהל וביחד עם עמירה, כל הגורמים וההורים ביחד, יצרו דפוס עבודה באמת יכולים להתקנא בו בהרבה מקומות בארץ.
<שמעון אסולין: אני חושב ששיתוף הפעולה, שאנחנו ביחד נמצאים, מקדמים את הנושאים ורואים עין בעין, בסך הכול זה לטובת המערכת, התלמידים.
<שמעון אסולין: זה שאיחרתי, אני קודם כל מתנצל שאיחרתי, אבל קיבלתי אס.
<שמעון אסולין: או.
<שמעון אסולין: אס בדקה ה-90 והגעתי לפה כי הנושא מאוד מאוד חשוב ואני נמצא פה כדי לכבד את כל הנוכחים.
<שמעון אסולין: אני רוצה להגיד לכם שיש לנו פה מערכת, אני תוצר, משה דיבר על 89', אני סיימתי ב-87' אני תוצר מסמ"ר, חינוך טכנולוגי של המחרטות וכל זה, וחבל מאוד שלא התחילו בעיר דימונה לעשות את הדברים האלה קצת לפני.
<שמעון אסולין: איך אני אומר תמיד לאנשים?
<שמעון אסולין: אם היה לי את השכל שיש לי היום כשהייתי תלמיד הייתי מסיים דוקטור.
<שמעון אסולין: אני אומר, חבל מאוד שלא הייתה הכוונה, אבל אני מאמין שהמערכת - - -
מירב בן ארי: לא נעים לי להגיד לך, אבל אני למדתי משפטים תואר ראשון ותואר שני מינהל עסקים, והחברים שלי בשכונה בנתניה שעושים הכי הרבה כסף זה כל אלה שלמדו את המקצועות האחרים.
מירב בן ארי: אז אנחנו ממהרים להגיד בגרות בגרות, אבל - - -
<עמירה חיים: יש לך תחושה של מימוש עצמי, זה העיקר.
מירב בן ארי: נראה לי שהם מרגישים יותר, דרך אגב.
יעקב מרגי: הישיבה עוד תימשך בסיכום.
<בני ביטון: רק תנו לו לסיים.
מירב בן ארי: אני איתך במה שאמרת, יותר מדי מאדירים את הבגרויות.
<שמעון אסולין: ההורים והתלמידים מקדמים אותך ואת הוועדה בראשותך ואת כל החברים פה בברכת ברוך הבא.
<עמירה חיים: כשאמרתי נושם חינוך זה ראש עיר נושם חינוך, שאי אפשר בכלל - - -
יעקב מרגי: הוא נושם הכול.
<עמירה חיים: הוא משגע את כולם.
מירב בן ארי: גם בכנסת.
<בני ביטון: וגם בכנסת, מירב אמרה.
<בני ביטון: (סיור בבי"ס שלהבת הדרום)
<מנהלת בית הספר: - - - לפני שנה.
<מנהלת בית הספר: מה שהיה לפני קצת אולי הרב חזי יספר, אבל מהיום שאני הגעתי אני יכולה לומר שיותר מהכפלנו את מספר התלמידים ברוך ה'.
<מנהלת בית הספר: היעד שלנו הוא באמת לתת מענה למשפחות שהתחזקו וחזרו בתשובה ומקיימים תורה ומצוות ואין להם מקום מתאים כאן בעיר או בסביבה.
<מנהלת בית הספר: מגיעים אלינו מירוחם, מערד וכמובן מדימונה, גם מצפה רמון עכשיו הצטרפו, ואנחנו משתדלים לתת את המרב והמיטב באמת לחינוך לערכים ומידות טובות.
<מנהלת בית הספר: מה שאתם רואים כאן זה תערוכה של איזה תכנית שהכנו לכל השנה שנקראת שני קולות.
<מנהלת בית הספר: אנחנו מדברים באמת על הכוחות השונים באדם שמושכים אותו לטוב ולרע ובידי האדם כוח הבחירה לבחור בטוב כמובן.
<מנהלת בית הספר: אולי אורית קצת תסביר לכם יותר.
<אורית – מורה: אנחנו עשינו את התכנית, תכנית שמתפרשת על פני כל השנה.
<אורית – מורה: מה שיש לנו פה בתערוכות זה סיפורים שכל כיתה כיוונה.
<אורית – מורה: סיפור, למדו אותו וביחד עם המורה חשבו איך ליצור אותו, כדי שיהיה שיתוף פעולה בין כל הבנות ואלה התוצרים.
<מנהלת בית הספר: אורית היא הסגנית שלנו, היא באמת יד ימיני בכל דבר.
<מנהלת בית הספר: ברוך ה'.
<קריאה: תפגשו אולי תלמידים קצת.
<קריאה: (המשך סיור בבי"ס בן עטר)
<מנהלת בית הספר: - - - מנהלת מחוז דרום במשרד החינוך, הגב' עמירה חיים, מפקח בית הספר מר זאב אלדר, ראש העיר מר בני ביטון, ממלאת מקום ראש העיר הגב' אילנה אזולאי, ממונה על תיק החינוך והרווחה, ראש מינהל החינוך והרווחה מר משה נחום, יושב ראש ועד ההורים, מר קובי פינטו, מורים ותלמידים יקרים.
<מנהלת בית הספר: בית ספר בן עטר שהוקם בשנות ה-50 מונה כיום 270 תלמידים הלומדים ב-12 כיתות אם יחד עם ילדי השילוב.
<מנהלת בית הספר: בית הספר שמח לקבל אליו כל מי שמאמין בחינוך לאהבת הדעת, אהבת הבורא ומחנך לעבודת ה' מתוך שמחה.
<מנהלת בית הספר: אני מנהלת את בית הספר זו השנה השנייה, לפניי ניהלה את בית הספר הגב' שושנה לדאני כ-40 שנה.
<מנהלת בית הספר: תפיסתנו החינוכית נשענת על הגישה ההוליסטית.
<מנהלת בית הספר: תפקידנו כמחנכים הוא ליצור לילדים חוויה חינוכית שלמה המתייחסת לכל חלקי נפשם.
<מנהלת בית הספר: אנו חותרים למזג את ההיבטים הלימודיים, הקוגניטיביים, הערכיים, החברתיים, הרגשיים והרוחניים.
<מנהלת בית הספר: גישה זו ממומשת אצלנו דרך מודל פדגוגי ייחודי לחינוך בדרך הדעת והניגון כל מורי בית הספר שותפים בפיתוח מודל פדגוגי ייחודי של חיזוק הלמידה בדרך דעת וניגון ומשתלמים כל העת בפיתוח הייחודיות.
<מנהלת בית הספר: הדעת מתחברת להעמקה עיונית תוך שימת דגש למציאת הרלוונטיות לעולמו של הילד והניגון מבטא את ההעמקה הרגשית שניתנות לכל תלמיד ותלמיד, תוך זיהוי ומיפוי צרכיו וחוזקותיו.
<מנהלת בית הספר: את המעטפת המשלבת בין השניים אנחנו מעניקים בעזרת מגוון תכניות המותאמות לצרכיו של התלמיד, בבחינת לכל תלמיד ניגון מיוחד משלו, כגון תכנית - - - תכנית עיצוב התנהגות, תכנית שער שוויון, תכנת העצמה במוזיקה, תכנית החברותות ועוד.
<מנהלת בית הספר: מטרתן לקדם את התלמידים ולחבר אותם לערוצי הלמידה השונים.
<מנהלת בית הספר: התכניות ניתנות על ידי המורים שאותרו לכך ובהתאמה לחוזקותיהם.
<מנהלת בית הספר: בהזדמנות זו אני רוצה להודות לגב' עמירה חיים, למפקח מר זאב אלדר, לראש מינהל החינוך מר משה נחום, על התמיכה שבעזרתה ובעידודה תכניות אלה יוצאות מהכוח אל הפועל.
<מנהלת בית הספר: אתייחס לשתי תכניות קצה, התכנית עוצמה לכול הנותנת מענה לתלמידים מאותגרי קריאה וניתנת בקבוצות פרטניות.
<מנהלת בית הספר: מטרתה לחזק את ביטחונם עצמי של תלמידים ולהעצים אותם באמצעות הקריאה.
<מנהלת בית הספר: ותכנית אמירים, הניתנת לתלמידי המצוינות.
<מנהלת בית הספר: ראוי לציין שבשנה שעברה זכינו בתחרות הבוגרים ברובוטיקה, בה השתתפנו לראשונה, שהיא חלק מתכנית המצוינות ומקדמת את למידת החקר, רכישת המיומנויות הנדרשות למאה -21, מעודדת חשיבה יצירתית, כושר המצאה ועבודה שיתופית.
<מנהלת בית הספר: בשנים האחרונות התקשוב הפך לחלק אורגני בהתנהלות בית הספר ובלמידה.
<מנהלת בית הספר: השנה זכינו, בעידודה ובתמיכתה של העירייה, בקבלת טאבלטים לכל תלמידי כיתה ד', בעזרתם ירכשו את מיומנויות הטיפול במידע דיגיטלי ואוריינות מידעית.
<מנהלת בית הספר: המורים שותפים ללמידה לשם הטמעת התכניות ואנחנו מודים על שיתוף הפעולה הפורה בינינו לבין העירייה והעומד בראשה, מר בני ביטון, הגב' אילנה אזולאי ומר משה נחום, המקדמים כל העת את בית הספר.
<מנהלת בית הספר: תלמידי בית הספר לומדים נגינה, שירה ופיוט.
<מנהלת בית הספר: בימי שישי מתקיימת קבלת שבת בבית כנסת בן עטר בליווי שירה, ניגון, פיוט וריקוד, המעשיר את ההווי היהודי.
<מנהלת בית הספר: לסיום.
<מנהלת בית הספר: חשוב לנו לקדם תרבות של למידה מתוך סקרנות ואהבת הדעת ולחבר זאת למגוון ערוצי הלמידה.
<מנהלת בית הספר: תודה רבה לכם.
<מנהלת בית הספר: תלמידי כיתות ה'-ו', הבוגרים שלנו כאן, ומרכזי המקצועות והתכניות נמצאים כאן כדי לענות לשאלותיכם ולמעשה לפתח את הנקודות שאני התייחסתי אליהן מאוד בקצרה.
<מנהלת בית הספר: בבקשה.
יעקב מרגי: אנחנו ציפינו שהתלמידים ישאלו אותנו.
<מנהלת בית הספר: אז אני רוצה להציג בפניכם מרכזי פרויקטים שתלמידים יפתחו ויספרו גם מעולמם, איך הם חווים את הפרויקטים האלה.
<מנהלת בית הספר: אני רוצה להציג בתחילה את רב בית הספר, הרב חזי פנטאו.
< רב בית הספר: שלום, שמי חזי, אני רב בית הספר זו השנה השביעית.
< רב בית הספר: אני פה בבית הספר בדימונה כבר הרבה שנים, מאוד נהנה מהעבודה בבית הספר, מאתגרת מאוד, מאוד מדברת אל הלב, אל הדעת, אל הניגון.
< רב בית הספר: אלו הם שני התחומים שאנחנו מתמקדים בהם בבית הספר.
< רב בית הספר: תחום הדעת זה תחום שיותר קשור אליי, תחום הניגון מנסה לשלב את זה בתוך העבודה הבית ספרית, לעתים מצליח.
<קריאה: בדרך כלל מצליח.
<רב בית הספר: בדרך כלל מצליח, טוב.
<רב בית הספר: אני רוצה להציג בפניכם כמה פרויקטים שאנחנו עושים שהם מדברים אל תחום הדעת והניגון.
<רב בית הספר: דבר ראשון זו קבלת שבת, זה פרויקט שרויטל המנהלת הכניסה אותו לפני שנתיים.
<רב בית הספר: אנחנו זוכרים קבלת שבת מהגן, אבל קבלת שבת בבית הספר זה חידוש שהכנסנו פה בבית הספר שלנו.
<רב בית הספר: הילדים פעם בחודש הולכים לבית הכנסת וחווים קבלת שבת מתוך פרשת השבוע ופיוט שמתלווה אל קבלת השבת הזו.
<רב בית הספר: כך הם מגיעים הביתה לשולחן השבת כשהם יודעים להגיד נושא בפרשת השבוע והם יודעים לשיר גם שיר שבת בשולחן השבת.
<רב בית הספר: הדבר הזה מאוד מקרב אותם לערכים של המסורת, של המורשת שלנו, הדעת היהודית, הניגון היהודי, כל הדברים האלה, המעטפת הזאת היא מאוד מאוד חשובה לנו בבית הספר להקנות ילדים.
<רב בית הספר: פרויקט שני שאנחנו עורכים, שאני חושב שהוא די ייחודי לבית הספר, זה פרויקט החברותות.
<רב בית הספר: ילדים בוגרים לומדים עם ילדים צעירים וכך הם משתלבים עם ילדי השכבה הצעירה וקונים דעת ומנחילים אותה גם לילדים הקטנים ומדברים איתם גם הרבה על הפן הרגשי.
<רב בית הספר: אנחנו מאוד מאוד מקפידים שהילדים יפנו לפן הרגשי אצל הילדים הצעירים.
<רב בית הספר: אני רוצה שהילדים, לשמוע את זה ממני זו לא חוכמה, כי אני אולי אינטרסנט קצת, אבל בואו נשמע את זה אולי מהילדים.
<רב בית הספר: בבקשה, שירה.
<שירה – תלמידה: שלום.
<שירה – תלמידה: שמי שירה וקנין, אני כיתה ה'2, ורציתי לשתף אתכם היום בעלון בית הספר.
<שירה – תלמידה: כל יום שישי אנחנו מקבלים עלון ובו דבר המנהלת, מה קרה השבוע, מה עשינו, וגם חבורה שהיא נותנת בעיות ואנחנו צריכים לפתור אותן.
<שירה – תלמידה: תלמידים נותנים תשובה לחידה ויש הגרלה וזוכים בפרסים.
<שירה – תלמידה: דוגמה, בשבוע הבא הנושא יהיה על פרשת שמות ושם מסופר שפרעה גזר גזרה של לזרוק את הילדים הנולדים הבנים ליאור.
<שירה – תלמידה: הגזרה השנייה הייתה שעמרם ויוכבד, הם נפרדו ואז בתו של עמרם, מרים, באה ואמרה לו שהגזרה שלו יותר קשה, כי פרעה גזר רק על הבנים והוא גזר גם על הבנים וגם על הבנות.
<שירה – תלמידה: אחר כך הם חזרו ובזכות זה נולד משה.
<שירה – תלמידה: זה קשור לדעת כי אנחנו לומדים מהעלון הזה וחווים חוויות והניגון זה הרגש שאנחנו מרגישים כשאנחנו קוראים את הדברים האלה.
<איתמר – תלמיד: שלום, קוראים לי איתמר ואני לומד בכיתה ה'2.
<איתמר – תלמיד: אני אדבר היום על קבלת שבת.
<איתמר – תלמיד: בכל חודש ביום שישי אנחנו הולכים לבית הכנסת ושם אנחנו לומדים פיוטים, הרב נותן לנו דברי תורה ולפעמים גם הילדים נותנים דברי תורה וזה נותן אווירה יותר כיפית וגם זה יותר מאחד אותנו.
<איתמר – תלמיד: בשולחן שבת ביום שבת, כשאנחנו אוכלים, אז אפשר גם לשיר את הפיוט שאנחנו לומדים.
יעקב מרגי: ברשותכם, כדי שזה לא יהיה כבד, נשחרר, קצת ונטילציה.
יעקב מרגי: אני שומע ואחד הדברים שעולים בוועדה אצלנו שוב ושוב, שיטת ההוראה, שיטת הלימוד.
יעקב מרגי: אני לא מחזיק מזה שהיום, לא יודע איך זה עבד או לא עבד, זה עבד למרות הכול, כשמורה עומד כל שעת השיעור ומשחרר ומדבר ומדבר ומדבר.
יעקב מרגי: אנחנו רואים פה את החוויה, ביחד, תלמיד הוא גם יוצר, יוצרים את העלון, לימוד בשיטת החברותות.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים במשרד החינוך וצריך להמליץ לבקר.
יעקב מרגי: לימוד עצמי של התלמידים, יש לו כוח לא פחות מהוראה פרונטלית בכיתה.
יעקב מרגי: תשאלו, אני שמחתי כשאמרתי את זה ושר החינוך הסכים איתי, הוא אומר שהעבודות שהוא עשה בידיים שלו הן הכי זכורות לו, מה שהילד יצר זה נחרת לו לאורך שנים.
יעקב מרגי: הלימוד חייב להיות יותר חוויתי ואני שומע את זה.
מירב בן ארי: פה זה נראה לי שבית הספר כולו - - -
<מנהלת בית הספר: אבל חבר הכנסת, גם משרד החינוך השנה שם דגש על כך שילדים ינאמו, כלומר זה הדגש, דיבור בציבור.
מירב בן ארי: כן, זה היה אחד הדברים ששמענו בוועדה.
<מנהלת בית הספר: נכון שאנחנו עושים את זה לאורך השנים, אבל הדגש הוא על זה ואנחנו משתדלים עוד יותר.
<מנהלת בית הספר: ואתם תראו שיעור, אם תספיקו, בנושא הזה.
יעקב מרגי: אני שמח על זה.
יעקב מרגי: אני לא איש חינוך, אבל - - -
<מנהלת בית הספר: אתה צודק לגמרי.
<רוחמה – מורה: אני רוצה להתחבר בנקודה הזו.
<רוחמה – מורה: שמי לוי רוחמה, אני 33 שנים בהוראה, מחנכת א'-ב'.
<רוחמה – מורה: השנה התחלנו בפרויקט עוצמה לכול, בסיוע עיריית דימונה שתרמה לנו קלסרים אישיים עבי כרס כדי לאפשר לילדים את הפעילויות האישיות החווייתיות.
<רוחמה – מורה: נוסף לזה אני רוצה להקריא, כדי לא להפסיד שום דבר, אז בית ספר בן עטר, בית ספר לחינוך לערכים, דעת וניגון, על פי תורת ישראל, שהינה תורת חיים, המתייחס לאדם כמכלול בעידן הפוסט מודרני, משתדל לשמור על סדר בתוך השינויים תוך כדי נתינת מקום לכל אחד ואחד ולניגון שלו.
<רוחמה – מורה: כל אחד מן התלמידים כעוצמה לכול, הן לכל אחד ויכולותיו, נתינותיו וכישוריו.
<רוחמה – מורה: למידת ערכים, דעת וכלים שונים, ובמיוחד בכלי החקר, להכינו עם ארגז כלים לחיים האמיתיים כלומד עצמאי.
<רוחמה – מורה: אנחנו חרתנו על דגלנו את הלומד העצמאי, אנחנו משלבים את זה, במיוחד יוצאים מתוך התנ"ך.
<רוחמה – מורה: אנחנו מלמדים, אם זה אני בספר בראשית בכיתה ב', לדוגמה את נושא תיבת נח אנחנו לומדים כמכלול, כחוויה, כל המורים המקצועיים, אם זה מוזיקה, מדעים, מתמטיקה, לשון.
<רוחמה – מורה: כל המקצועות חוברים יחד ונותנים לו מגוון אפשרויות לימוד כמכלול, כחטיבה אחת, שזה לא ייראה שזה נלמד פרופר מקצוע, אלא זה לאורך כל הדרך, לאורך ולרוחב.
<רוחמה – מורה: מה שחשוב, שהילדים אחרי למידת חקר, כמו למשל על הגמל, למדנו על הגמל, או על החתול שנכנסו לתיבה, כל ילד חקר, הביא קטע מידע, רויטל נכנסה לראות את זה, קטע מידע משלו ואחר כך עשינו מיזוג בין כל הטקסטים ויצרנו טקסט ממוזג על פי כולם.
<רוחמה – מורה: טקסט שכולנו החלטנו מה לעשות.
<רוחמה – מורה: אז יש להם את היצירה, גם קוגניטיבית, גם רגשית יצירתית, גם בשיעור אמנות, הם יוצרים את הגמל.
<רב בית הספר: אני מציע שנשמע את זה מהתלמידים, אני חושב שזה הכי טוב.
<רועי – תלמיד: שלום.
<רועי – תלמיד: שמי רועי דהן מכיתה ה'1, אני באתי לדבר איתכם על עיצוב התנהגות שמתקיים בבית ספרנו.
<רועי – תלמיד: בבית ספרנו מתקיים עיצוב התנהגות.
<רועי – תלמיד: בתחילת השבוע התלמידים מקבלים דף שבועי שבו בכל שיעור המורה רושמת את ההערות החיוביות שלה ואת הדברים שאפשר עוד איכשהו לשפר.
<רועי – תלמיד: אם התלמידים מצליחים לשמור על הכוונות האלה אז הם מקבלים צ'ופר עם המורה חגית.
<רועי – תלמיד: אני באתי לדבר איתכם על עוד נושא, נושא שער שוויון.
<רועי – תלמיד: שער שוויון הוא חוג כדורגל שיש אותו במחוז הדרום.
<רועי – תלמיד: יש את זה בבית ספרנו ובמקרה אני אחד מ - - -
<קריאה: לא במקרה.
<בני ביטון: ספר להם בדיוק מה זה שער שוויון.
<<רועי – תלמיד: > בימי חמישי ושישי, לאחר סוף הלימודים יש לנו חוג כדורגל, וביום שלישי יש לנו מרכז למידה.
<<רועי – תלמיד: במרכז הלמידה יש לנו סטודנטים שבית הספר התאמץ מאוד להביא אותם ו - - -
<בני ביטון: שראש העיר נתן כסף.
יעקב מרגי: זה אחרי התרגשות.
יעקב מרגי: הלוואי שאני הייתי נואם - - -
<קריאה: בעזרת ה' הוא יהיה מספר אחת בדיבייט.
<קריאה: אנחנו בונים עליו.
<<רועי – תלמיד: > יש לנו גם תוכנה לכדורים, זה דווקא די מזכיר לי את התוכנה שיש לנו בבית הספר, ליגת ערכים, שזה גם סוג של פרויקט ספורטיבי שמלמד אותנו, גם אם אתה מפסיד לפחות תדע ללחוץ יד ולהגיד שזה היה משחק הוגן.
<<רועי – תלמיד: אנחנו לומדים על הכללים האלה.
<בני ביטון: ברשותכם, הוא פספס דבר אחד - - -
מירב בן ארי: לא הגיוני שהוא פספס משהו.
<בני ביטון: גברתי, חברת הכנסת מירב, שער שוויון זה גם האוכלוסייה שלנו וגם מהמגזר הבדואי, שהוא לא ציין אותה.
<בני ביטון: אנחנו עושים בסוף שער השוויון הזה טורניר והטורניר הקודם היה בדימונה, מכל הערים שהיו.
<בני ביטון: אז אני אספר לך מה, אני באתי מברצלונה כרגע, בערים חכמות.
<בני ביטון: ישבתי עם נשיא ברצלונה - - -
מירב בן ארי: - - - כשאתה אומר ברצלונה הוא כבר לא מקשיב.
<בני ביטון: תקשיב מה אנחנו הולכים לעשות.
<בני ביטון: אנחנו במרכז השלטון המקומי הולכים להביא את קבוצת ברצלונה למדינת ישראל, הולכים לעשות פרויקט משולב של ברצלונה עם ישראל.
<מנהלת בית הספר: אני רוצה ששני תלמידים יציגו את פרויקט אמירים, אם אפשר.
<אילי – תלמיד: שלום, קוראים לי אילי לוי.
<אילי – תלמיד: אני לומד בכיתה ה'1 ואני רוצה לספר לכם על אמירים.
<אילי – תלמיד: אמירים זו קבוצה ופעילות שהיא מתחילה מכיתה ג' ולומדים שם לחקור, ללמוד מעבר לשעות הרגילות, כי זה כיף לנו.
<אילי – תלמיד: מתוך התלהבות אנחנו עושים את זה.
<אילי – תלמיד: אנחנו לומדים ותוך כדי אנחנו לומדים לחקור, זה מעשיר לנו את הידע.
<אילי – תלמיד: הנושאים שם מעניינים מאוד.