GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר כהן: למשל, בבית הספר שלי, אחרי ארבע שנים, 25%-30% מן השכבה ניגשו לחמש יחידות פיזיקה, חמש יחידות כימיה, חמש יחידות מתימטיקה, כי הבַנו את הפוטנציאל בשילוב האדיר הזה, גם כוחות הוראה טובים שהגיעו, ולצערי, היום, בגלל שזה טפטוף אז האנשים האלה נופלים בין הכיסאות.
מאיר כהן: לכן אני מבקש ממך אדוני, באחת הישיבות, מה שצריך לבקש ממשרד החינוך: האחד, לעשות מיפוי של עולים חדשים, בתוך בתי הספר, כי אם ילד מגיע לכיתה ט' או י' ואין מערך של קליטה בתוך בית הספר אז יהיה לו קשה שבעתיים, עברת את זה, שנינו היינו עולים חדשים.
מאיר כהן: לכן, צריך משרד החינוך לתקצב השנה ביתר שאת את כל שאלת העולים החדשים.
מאיר כהן: וצריך לפתוח, אם יודעים לאן העולים האלה – ואני אומר, גם אם יש שלושה תלמידים שמגיעים לבית ספר שיש בו אלף תלמידים, חובה עלינו, בשביל שלושת התלמידים האלה, לפתוח אולפן.
מאיר כהן: אני רוצה לספר אנקדוטה, מנהל בית הספר שקיבל אותי לבית הספר היסודי, כשעליתי ממרוקו בן שבע, יצא לפנסיה.
מאיר כהן: הזמנו אותו כשניהלתי בית ספר, לפתוח אצלי אולפן.
מאיר כהן: והוא פתח אולפן.
מאיר כהן: חייבים ללמד את הילדים האלה שפה.
מאיר כהן: וחייבים לתת יותר שעות בבתי הספר, שאני הרי גם לא תומך גדול בזה שירחיבו להם את הזכאות כעולים חדשים לארבע או חמש שנים.
מאיר כהן: אני רוצה לסיים בסיפור.
מאיר כהן: קבוצה של עולים חדשים שהגיעו בתחילת כיתה ט' למדו באולפן ובמקביל למדו רגיל.
מאיר כהן: בכיתה י', זו הייתה השנה הראשונה שהכניסו את מבחן הלשון.
מאיר כהן: באו הילדים האלה שלמדו באולפן וביקשו ממני לא להיבחן במבחן של עולים חדשים אלא במבחן רגיל.
מאיר כהן: הציון הנמוך שם היה שמונים וחמש.
יעקב מרגי: אני אגיד לך למה, כי הוא קיבל יסודות בריאים בהתחלה.
מאיר כהן: בדיוק, בדיוק.
יעקב מרגי: אתה יודע, שאנשים לומדים במכוני הגיור, היהודים לא יודעים - - -
יעקב מרגי: זה על אותו משקל.
מאיר כהן: לכן אני מודה על הפגישה הזאת ואני קורא לאנשי משרד החינוך, אני לא יודע מי כאן - - -
יעקב מרגי: אנחנו מיד נפתח את הדיון.
יעקב מרגי: אני מודה לחברי הכנסת, אני חושב שקיבלנו הסתכלות מגוונת על הסוגיה.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת, האם יש לנו כאן את עורכי המחקר?
יעקב מרגי: מכון ברוקדייל כאן?
יעקב מרגי: האם הכתבה היא על סמך המחקר שלכם?
<וצ'סלב קונסטנטינוב: כן.
יעקב מרגי: בבקשה, שפוך לנו קצת אור.
יעקב מרגי: שמעת את דברי חבר הכנסת יואל רזבוזוב ואת שאר חברי הכנסת.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: שמי וצֶ'סְלַב קונסטנטינוב, גם עולה משנת תשעים.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: עשיתי m.a.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: בסטטיסטיקה בברית המועצות, פה סיימתי דוקטוראט ביהדות בת זמננו, כעת עשרים שנה עובד במכון ברוקדייל, כחוקר.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: בעצם, יזמתי בעצמי את המחקר הזה, כי פשוט שמתי לב שהרבה זמן לא שמים לב לעלייה מברית המועצות, יש מסקנות די מעודדות כמו, למשל, התקדמות בעברית, גם בידע במחשבים, גם בתעסוקה, ובכל זאת, צריך להגיד שמקרב אלה שבאו עם השכלה גבוהה, יותר ממחצית עובדים במקצועות אקדמאיים חופשיים טכניים וניהוליים.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: אבל זה משתנה בין קבוצות, משתנה בין קבוצות גיל, בגילאים מבוגרים פחות אבל, יש גם דברים שליליים, כמו למשל, - - - נשירה אני מדבר דווקא על הדור הראשון, שהנשירה עומדת עכשיו על 17%, אפילו בשנת 2015 קצת ירדה, אז ל- 2016 אחוז יותר - - -
מאיר כהן: אתה מדבר על - - -
יעקב מרגי: נשירה.
מאיר כהן: נשירה מאיפה?
יעקב מרגי: בדור ראשון שהם עצמם עולים או ילדי עולים שנולדו כאן.
יואל רזבוזוב: או אלה שעלו עכשיו.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: לא, לא, דווקא עולים.
יעקב מרגי: רגע, אבל כשאתה אומר לי ש- - -
<וצ'סלב קונסטנטינוב: עולים, כולל גם עולים שבאו בתור ילדים.
יעקב מרגי: בסדר, לעומת צברים ותיקים.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: 9%.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: ולגבי דור שני גם 9% כלומר, זה אותו מעמד כמו ותיקים.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: דווקא לגבי בגרויות, ילדי עולים הקדימו את ה'צברים'.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: אבל, דור ראשון יש - - -
יעקב מרגי: אתה חוקר, אני לא חוקר, אבל, עולה לי מיד שאלה של חוקר.
יעקב מרגי: אם בבגרויות הדביקו את ה'צברים' - - -
מאיר כהן: לא הדביקו, עלו עליהם.
יעקב מרגי: עלו, הדביקו, הדביקו זאת אומרת, היו צריכים להיות אחורה ועברו, עקפו אותם, רגע, רגע, רגע, השאלה לא הסתיימה, תן לי רגע.
מאיר כהן: עוד נתון אחד חשוב.
יעקב מרגי: רק משפט, אני אשאל את השאלה ואתן לך.
יעקב מרגי: אם בבגרויות הדביקו למרות שהם ילדי עולים ולמרות כל הפרמטרים שיכלו להקשות עליהם, אז למה מסתמנת ירידה במוטיבציה לאקדמיה?
<וצ'סלב קונסטנטינוב: זו שאלה נכונה.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: אז קודם כל, - - -
<קריאה: לפי המחקרים זה אותו דבר.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: קודם כל, כנראה, בגלל אולי שכר לימוד, אני חושב.
מאיר כהן: שכר לימוד.
יעקב מרגי: יכולת כלכלית.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: כן, הילדים האלה לא זכאים לשום דבר.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: מבחינת משרד הקליטה הם ישראלים לכל דבר ולא זכאים לכל - - -
יעקב מרגי: לא זכאים.
יעקב מרגי: בוא, אני אתן לך, בשלב הזה - - -
<וצ'סלב קונסטנטינוב: אבל זה רק דבר אחד.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: דבר שני, מה שאמרה חברת הכנסת סופיה לנדבר, שאלה שרואים שההורים לא מצליחים כאן, אז בשביל מה הם ישקיעו כסף במטרה הזאת?
<וצ'סלב קונסטנטינוב: את זה צריך כנראה לבדוק לאור ההבדל בין אלה שההורים העולים עובדים במקצוע לבין אלה שלא עובדים במקצוע.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: אני בטוח שיהיה הבדל.
יעקב מרגי: יש השלכות.
יעקב מרגי: משרד החינוך, האם יש עוד חוקרים פה?
מאיר כהן: האם אני יכול לשאול אותו שאלה?
מאיר כהן: אדוני, האם אתם ערכתם בדיקה של השאלה כמה ילדי עולים ניגשים למקצועות פיזיקה, מתימטיקה?
יעקב מרגי: אז בוא, בוא, רגע, מאיר, השאלה במקום.
יעקב מרגי: יש עוד חוקרים.
יעקב מרגי: תן לנו נקודת מבט.
<מיכאל פיליפוב: אני דר' מיכאל פיליפוב ממכון ברוקדייל, גם כן עובד עם וצ'סלב, לא רק במחקר הזה כי באופן כללי אני עובד בתחום.
<מיכאל פיליפוב: תראו, קודם כל, רציתי להגיד לכם, דיון על העלייה עשרים וחמש אחריה הוא דיון שצריך להיזהר אתו, צריך מאוד לדייק אתו.
<מיכאל פיליפוב: כשאתם מדברים על בעיות העולים אתם הרבה פעמים מתבלבלים בין בעיות העולים לבעיות של המדינה.
<מיכאל פיליפוב: ואתם צריכים להבין את זה.
<מיכאל פיליפוב: אם אתם מסתכלים על פערים בין עולים לוותיקים, למשל, בהשכלה האקדמית, אז אתם צריכים להסתכל על פערים בין מרכז לפריפריה במדינת ישראל וזה נושא כלל ישראלי, כי רוב העולים, מה לעשות, גרים בפריפריה.
<מיכאל פיליפוב: עכשיו, העלייה מברית המועצות, עם כל המלים היפות ועם כל הציונות ואני מאוד אוהב את המילים היפות, עדיין מדובר בתהליך הגירה ובתהליך הגירה דור ראשון הרבה פעמים משלם מחיר.
יעקב מרגי: האם היית בדברי הפתיחה?
<מיכאל פיליפוב: כן, הייתי בדברי הפתיחה.
<מיכאל פיליפוב: תקשיבו, תראו, משלמים מחיר אבל, תראו, אתם, כל הזמן, גם עיתון "הארץ" לצערי הרב, מסתכלים, בעיקר בדיון התקשורתי שנוצר סביב לכתבה בעיתון "הארץ", אתם מסתכלים על העולים ושואלים: איך בן של מהנדסת פתאום לא הולך ללמוד?
<מיכאל פיליפוב: זה בן של מהנדסת לשעבר שהיום עובדת כקופאית, ואתם צריכים להבין את זה.
<מיכאל פיליפוב: כי ברגע שזה בן של קופאית ומהנדסת לשעבר אז הסיפור לגמרי אחר.
קסניה סבטלובה: מה הקשר, אדוני?
קסניה סבטלובה: אמי עבדה במשק בית - - -
<מיכאל פיליפוב: אני, אני אסביר.
קסניה סבטלובה: גם של כל העולים.
יעקב מרגי: אנחנו פה, בכלל בדיון הזה, ידענו - - -
קסניה סבטלובה: יש מקומות כאלה - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע, תני לי.
קסניה סבטלובה: זה מה שקרה אבל זה לא מנע מאף אחד - - -
יעקב מרגי: רגע, זה כוחן של קריאות ביניים.
יעקב מרגי: רגע, אני לא רוצה להפסיק דיונים אבל תקשיבו.
יעקב מרגי: אני מאלה שתמיד התקוממתי, ואחד מהם זה כנגד חבר, מעריץ פוליטי הייתי שלו, של מאיר שטרית.
יעקב מרגי: תמיד כשהיינו מדברים על מה שקורה בחברה הישראלית ועל פערים, אז הוא היה עולה ואומר: רבותי, "בעשר אצבעות עשיתי" והוא הגיע, אבל מזה לא לומדים הלכה, קסניה, רגע, רגע, יש פה דיון אמיתי, יש פה דיון אמיתי, דיון אמיתי, את יודעת מה?
יעקב מרגי: רגע, רגע, קסניה, לא התבטאתי, תני לי לנהל את הדיון, לא, רגע, הקשיבי, לגעת בנקודות ולנסות לדחוף.
יעקב מרגי: אם נבוא לחפש את האשמים "שלאבא הזה לא הייתה מוטיבציה והוא השקיע פה במקום פה וזה שהכבוד שלו עשה את זה אז לא עשינו כלום ואנחנו לא צריכים לקיים את הדיון הזה.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע, קסניה, לא תקשיבי לי ותחזרי על קריאת הביניים שלך, אנחנו במקום אחר, נגמר, נגמרו הימים של האשמים, אנחנו לא בוכים על חלב שנשפך ויואל שם את בצורה הכי בולטת ואמר: רבותי, – הוא לא אמר את זה אבל השתמע, שהוא גם חשש לסטיגמות בדברי הפתיחה.
יעקב מרגי: אנחנו לא יוצרים פה שום סטיגמות.
יעקב מרגי: תהליך שקרה, יש מדינה שהיא שולטת וצריכה לנהל את העניינים.
יעקב מרגי: אני עכשיו לא בא לשפוט אף אחד.
יעקב מרגי: יש מצב נתון, הילדים האלה הם ילדים שלנו, זו חברה שלנו, אנחנו - - -
קסניה סבטלובה: מתווכח אתי על - - -
יעקב מרגי: גם אם הייתי חוקר מדעי הייתי מגיע לאותן מסקנות, כשיש הליך הגירה ותהליך של עלייה אז יש - - - .
יעקב מרגי: זה שאני ממורמר על זה שאימא שלי מהנדסת ועובדת כקופאית, סליחה, גם אצלי עבדה מורה לאנגלית, שכשהייתה באה אז הייתי מרחם עליה וכשעזבה מצאה עבודה באיזה קיבוץ ואני שמחתי, לא כי הפסדתי אותה - - -
קסניה סבטלובה: אבל יש הבדל.
יעקב מרגי: סליחה, תני לי, כשהן או הבת הזו רואים את האבא והאימא מתמודדים להביא את הכלכלה הביתה עם כל ההשקעה אז יכול להיות שהמוטיבציה נפגעת.
יעקב מרגי: זה יכול לקרות.
קסניה סבטלובה: ואנחנו רוצים להרים - - -
יעקב מרגי: בכל מחנה יש כוח חלוץ שיודע להתעלות מעל ומעבר.
<מיכאל פיליפוב: חברת הכנסת, אני ברוב המקרים מסכים אתך מאוד אבל הפעם אני לא.
<מיכאל פיליפוב: אני רק אשלים.
<מיכאל פיליפוב: העלייה היא משהו, כמו שאת יודעת, תהליך מאוד מורכב, ואנחנו מסתכלים, אני מסתכל עלייך, את מסתכלת עליי, שנינו סיפורים מאוד מוצלחים – בעיני 'צברים' לפחות, ואז אם אני אגיד: כן, אצלי החברים די הצליחו, גם אצלי רוב החברים מזמן מצליחים בקנדה, גם אצלך לפי מה שאת כותבת הרבה פעמים אבל זה לא העניין, הענין שאנחנו לא יכולים להסתכל על סטטיסטיקה ולסתור סטטיסטיקה באמצעות מה שאנחנו מרגישים בסביבה שלנו, זו לפעמים טעות, זה לפעמים קצת מטעה אותנו, זה מטעה אותי גם כן כמו שזה מטעה לפעמים – אני חושב, אותך.
קסניה סבטלובה: אני אחרי זה אגיד לך על זה.
<מיכאל פיליפוב: לפעמים, לפעמים מה שקורה הוא שברגע שאימא היא קופאית, זה לא שהיא לא רוצה שהילד שלה ילמד, ודאי שהיא מאוד רוצה אבל, היכולת שלה בשנות התשעים ובתחילת שנות האלפיים, לבוא לבית הספר, לדבר העם המורה, להבין את הקודים, לדבר שפה, היא יכולת די מוגבלת ואני לא פעם נתתי הרצאות על העלייה הרוסית בקרב מורים בפריפריה הישראלית בצפון ובדרום, ומה שהרגשתי שם זה הרבה מאוד תסכול, כי הרבה פעמים קמים כמה מורים – ועכשיו אני מדבר לא על מחקר אלא אני מדבר על התרשמות רגשית כללית שלי, קמו כמה מורים ומה הם אמרו לי, הם אמרו לי: דווקא אצל רוסים הורים לא מגיעים לישיבות הורים.
<מיכאל פיליפוב: דווקא אצל רוסים הורים לא מעורבים ואז אני שואל: למה והם אומרים טוב, נכון, הם עובדים שתים עשרה שעות במפעלים רובם, אבל זה בכל זאת חוסר אחריות.
<מיכאל פיליפוב: לדעתי זו אחריות של משרד החינוך, למה זו אחריות של משרד האחריות להבין מאיפה זה מגיע, מדוע חלק מן המורים, בשנת 2015, לא מכירים את המורכבות שיש בתהליכי הגירה ולא מבינים את זה אבל, זה כבר דיון אחר שלא קשור לממצאים.
<מיכאל פיליפוב: ולגבי הממצאים מילה אחת אני מאוד שמח שאנחנו כן הסכמנו על כך שהט-ר-רם הזה שנוצר מסביב לנתונים הוא מאוד מוגזם, כי בסופו של דבר מה שקיבלנו כאן הם נתונים מאוד מאוד צפויים ולא הופתענו מהם לחלוטין במכון ברוקדייל.
יעקב מרגי: משרד החינוך, שמעת פחות או יותר, ככה, בטעימות, - - -
<מאיה שריר: בקצרה.
<מאיה שריר: שמי מאיה שריר ואני מנהלת אגף קליטת תלמידים עולים במשרד החינוך.
<מאיה שריר: קודם כל אני שמחה לבשר שמגיעים עולים וממשיכים להגיע, כחמשת אלפים ויותר, כששת אלפים אפילו, בשנת תשע"ה, בשנת תשע"ו גם כן, לצד עלייה גדולה מצרפת אנחנו רואים עלייה מאוד גדולה מאוקראינה וממגוון גדול מאוד של מדינות, ממעל מאה מדינות הגיעו עולים השנה וגם בשנה שעברה.
מאיר כהן: כמה תלמידים עולים?
<מאיה שריר: תלמידים, אני מדברת על תלמידים, אני משרד החינוך, אני מדברת רק על תלמידים.
מאיר כהן: חמשת אלפים תלמידים?
<מאיה שריר: כן, שנכנסו למערכת השנה.
<מאיה שריר: 5,400 בשנה שעברה, השנה זה כנראה יהיה יותר גבוה.
<קריאה: האם יש לנו מאוקראינה?
<מאיה שריר: מכלל המדינות.
<מאיה שריר: מאוקראינה הגיעו כאלף השנה, רק השנה.
<מאיה שריר: אז קודם כל המשימה הראשונה היא רכישת העברית כשפה שנייה, כי קודם כל צריך ללמד עברית אבל, מעבר לכך אנחנו מודעים בהחלט לשונות הרבה שבין מערכת החינוך בישראל לבין מערכות החינוך בעולם.
<מאיה שריר: הם צריכים להשלים, הילדים, פערים בכל מקצועות הלימוד וגם, מערכת החינוך היא מאוד שונה.
<מאיה שריר: ההורים לא יודעים שהם צריכים להיות מעורבים כי ברוב מדינות העולם בית הספר אחראי לתלמידים, אין ציפייה מן ההורים להתערב וההורים לא יודעים את זה.
<מאיה שריר: אנחנו עובדים עם מנהלי בתי הספר, אנחנו עושים הכשרה, אנחנו הוצאנו השבוע, למשל, הודעה לכל מנהלי בתי הספר על ה"נובי גוד" שזה לא חג דתי ואנחנו מבקשים התחשבות של מנהלי בתי הספר, גם באחד בינואר אם הילדים לא מגיעים אז זה בסדר, צריך - - -
מאיר כהן: אם מנהלי בתי הספר לא יתחשבו אז הילדים יגיעו?
מאיר כהן: בחייך.
מאיר כהן: הם לא יגיעו.
סופה לנדבר: שאלות קונקרטיות - - -
יעקב מרגי: אתה יודע מה, יגיעו לא יגיעו, רק שלא יתקפו אותם, שלא יפגעו בהם.
<מאיה שריר: אנחנו עובדים עכשיו הרבה מאוד על כשירות תרבות, על איזושהי רב תרבותיות בחברה הישראלית אני מקווה אבל לפחות במערכת החינוך, שיש לה מקום היום בהרבה דברים ואחד הדברים הוא הכשרה של מנהלים, הכשרה של מורים, - - -
יעקב מרגי: באיזה רמות זה יורד?
יעקב מרגי: השאלה אם יודעת היום במצב נתון, - - -
<מאיה שריר: אני יודעת שעושים - - -
יעקב מרגי: האם את יודעת היום, כרגולטור, כמשרד החינוך, במצב נתון כרגע, בכל בית ספר, איפה יש ילד עולה?
יעקב מרגי: כי אז אני יודע שזה לא איזה חוזר שיתגלגל ברוח ובהרבה מקרים יש חוזרים שמציפים את כל הנושאים, והשאלה היא האם זה יורד למטה, לתחתית הפירמידה ברמה ממוקדת.
יעקב מרגי: כי אם אני יודע שיש לי 5,000 עולים במערכת ואת חלקם אפשר פחות או יותר למפות, גם אם זה לא בכל בתי הספר, הרי אנחנו יודעים שזה לא יהיה בכל בתי הספר אבל אז, אנחנו יכולים להיות יותר ממוקדים ולתת הסתכלויות ספציפיות.
יעקב מרגי: כשאת אומרת "הם צריכים השלמות" אז האם המערכת גמישה כדי להגיד להם, רגע, ריבונו של עולם, בוא לא נקדש את מה שלא צריך לקדש, אני הולך לתת להם שעתיים תמיכה פה, בוא נוותר להם על השעתיים האלה שאני לא יודע אם בהכרח יתרמו להם משהו לחיים, האם המערכות גמישות בקטעים האלה?
<מאיה שריר: אז אני אגיד.
<מאיה שריר: יש לנו מיפוי, אנחנו יודעים כל תלמיד עולה איפה הוא לומד, היכן הם לומדים - - -
מאיר כהן: המנהלים מדווחים בתחילת שנה.
<מאיה שריר: אנחנו רואים צוות תלמידים, אנחנו בהתאם מקצים את המשאבים, שזה סל שעות, גם סל קליטה עם אגרת חינוך לכל תלמיד, אנחנו רואים - - -
מאיר כהן: אני מצטער, יש לקות בנושא ההקצאה.
מאיר כהן: בית ספר שמגיעים אליו שמונה או עשרה עולים יכול לקבל תשובה אבל בית ספר שמגיעים אליו שני עולים אז שני העולים האלה - - -
יעקב מרגי: נופלים בין הכיסאות.
מאיר כהן: כי בית הספר לא מקבל מספיק.
מאיר כהן: נניח שהוא רוצה לפתוח אולפן, נניח שהוא רוצה ללמד אותם ספרות רוסית חמש יחידות, על שני ילדים הוא לא מקבל מספיק כסף.
מאיר כהן: מה שצריך עכשיו לעשות הוא לצאת מהדברים של שנות התשעים שהיו מגיעים עשרה ולהבין, שגם אם יש שני עולים בבית הספר אז אתה צריך נקודתית לטפל בהם.
מאיר כהן: זה מה שצריך.
יעקב מרגי: אומר לך במלים אחרות - - -
סופה לנדבר: זה כל כך צודק מפני שאנחנו, בבתי הספר, זה חוסר שפה ובעצם הם לא תפסו שפה, לא למדו שפה ואז - - -
יעקב מרגי: הוא אומר לך במלים אחרות: - - -
סופה לנדבר: לא משתלבים - - -
יעקב מרגי: להבדיל, להבדיל, להבדיל, כמו שאנחנו יודעים בצרכים מיוחדים, יש מי שיש לו צרכים מיוחדים מבחינה בריאותית, אז לצרכים מיוחדים יש סל קליטה, לכן, כמו שהמערכת יודעת להסתכל על צרכים מיוחדים בהיבט הזה כך אנחנו מבקשים מן המערכת ומקווים שהיא יודעת להסתכל גם על צרכים מיוחדים ושמה, שם לא מעניין אותי אם שניים או ארבעה - - -
<מאיה שריר: אחד אפילו.
<מאיה שריר: ברור אז אנחנו באמת שינינו משנות התשעים את ההקצאה, את אופן ההקצאה ואנחנו מסתכלים גם על בית ספר שיש שבו תלמיד אחד.
<מאיה שריר: כמובן שעדיף לעגן קבוצה ופה אנחנו במהלך עם הרשויות.
<מאיה שריר: אנחנו עשינו פיילוט כזה בירושלים, זו הצעה שכתובה עוד בוועדת דוברת, לסמן בתי ספר שהתמחו, מן תו תקן, שהתמחו והם מומחים בקליטת עלייה - - -
מאיר כהן: הסבירי.
<מאיה שריר: ואז אפשר גם להכשיר את כל הצוות ולהביא מורה חיילת ולעגן משאבים.
<מאיה שריר: מעבר לזה, יש לנו מגשרים חינוכיים בין תרבותיים, גם בדימונה.
<מאיה שריר: דוברי רוסית, דוברי צרפתית, דוברי ספרדית, בני מנשה וגם דוברי אמהרית.
<מאיה שריר: הם אמונים על הקשר - - -
מאיר כהן: אין מגשרים דוברי מרוקאית.
יעקב מרגי: אבל אני יכול לומר, תקשיבו, יש דברים אחרים.
יעקב מרגי: היו פה, לא שלא היו תקלות אצלנו.
יעקב מרגי: אני זוכר שהייתה מגיעה מדריכה, לבית, לאמי, למדה אתה עברית וכתיבה למרות שהיא ידעה שפות אחרות אבל תמיכה בעברית - - -
מאיר כהן: ביעור הבערות גם, האם אתה זוכר?
סופה לנדבר: המדינה הזו לא רגילה לעלייה עצלה שלא יודעת לדרוש, לא יודעת לעשות ככה ולהגיד: מגיע לי.
סופה לנדבר: העלייה, יותר - - -
יעקב מרגי: מאיה, מה זה משנה, מאיה - - -
סופה לנדבר: בגלל זה לא השיגה את מה שצריך.
יעקב מרגי: לא, יש לי בעיה, השעון מהבהב לי.
<מאיה שריר: אז מעבר למגשרים שאנחנו רואים בהם באמת כוח מאוד משמעותי, שעושה עבודה עם צוותי בתי הספר, עם המשפחות ועם התלמידים, מנכ"לית משרד החינוך הכירה בחשיבות שלהם ואנחנו הולכים על מהלך של מתווה חדש לעובדי הוראה שהם יהיו מגשרים, ודאי שמעתם כבר.
יעקב מרגי: לא רק שמענו גם השולחן הזה קיים דיון על המגשרים, לבני העדה האתיופית.
<מאיה שריר: נכון, אנחנו אתם במהלך - - -
יעקב מרגי: באותו פורמט?
<מאיה שריר: אנחנו איתם במהלך כזה - - -
יעקב מרגי: האם גם עם כל העלייה?
<מאיה שריר: עם כל המגשרים, כולם יהיו ביחד.
<מאיה שריר: מעבר לזה, התאמות בבחינות בגרות, נכון, הם זכאים להתאמות בבחינות בגרות במהלך עשר שנים.
<מאיה שריר: כל המחקרים, גם בארץ גם בעולם – יושב כאן המדען הראשי של משרד העלייה והקליטה, או כמו ג'ים קמינץ בשנות השבעים, שדיבר על רכישת שפה במשך שבע שנים, או פרופ' אילנה שוהם דיברה על תשע ואחת עשרה שנים, זה לא מהלך שנגמר בשנה או שנתיים והם זכאים להתאמות בבחינות בגרות, במשך עשר שנים.
<מאיה שריר: התוצאות של מבחני בגרות הן טובות.
<מאיה שריר: כשאנחנו מעמיקים לחקור אז אנחנו רואים נקודה בעייתית באנגלית ארבע יחידות ואנחנו עושים עבודת עומק בהתאם.
<מאיה שריר: אנחנו רואים פה ביולוגיה, מדעי המחשב, מתימטיקה, פיזיקה חמש יחידות עם תוצאות טובות מאוד.
<מאיה שריר: לגבי נשירה – דר' אילן שמש יענה על נשירה.
יעקב מרגי: לפני שאתן לכם, המועצה להשכלה גבוהה – נמצאת כאן?
<יהודית גידלי: יש כאן מישהי מור"ה?
יעקב מרגי: בסדר, בואי, המועצה להשכלה גבוהה.
יעקב מרגי: המחקר מדבר, נכון, זה לא הקצה אבל עדיין הנתונים בהתייחס לכל הפרמטרים ואנחנו במצוינות לא מסמנים קו אדום עליון.
יעקב מרגי: אז מה אתם עושים – וכמו שאמר פלאטו שרון: מה עשית למען מדינה?
יעקב מרגי: מה אתה עושה כדי שהנתונים ילכו וישתפרו בתחום?
<אורנן פודם: אנחנו יותר בגישה שהם נכנסו לטיפול, מדובר על ילידי הארץ, הדור השני, כי העולים הם תחת מינהל הסטודנטים, דור שני עד היום, נכנסו לתוך הטיפול של הפריפריה ושל מועמדים בעלי מצב סוציו- אקונומי נמוך.
<אורנן פודם: עולה מברית המועצות שנמצא באחת הקטיגוריות האלו, עד היום לא ראינו לנכון לייחד, - - -
יעקב מרגי: לעשות הטבה מיוחדת.
<אורנן פודם: לעשות הטבה מיוחדת.
<אורנן פודם: לא ראינו שיש חסמים מיוחדים דווקא לאוכלוסייה הזאת, כמו שלא ראינו אצל אוכלוסיית דור שני של יוצאי מרוקו, - - -
יעקב מרגי: לא אתה אשם אבל בשנים האחרונות לא ראיתם גם חסמים אחרים שייצרתם בהנגשה של השכלה גבוהה.
<אורנן פודם: נכון, בניגוד לאוכלוסיית - - -
יעקב מרגי: לא יכולים לבנות על זה שמדובר בצרכים של אוכלוסיית עולים.
יעקב מרגי: הייתה קצת רגרסיה אצל המועצה להשכלה גבוהה בכל הפתיחות הזו להשכלה גבוהה.
יעקב מרגי: נבהלתם?
יעקב מרגי: פתאום - - -
<אורנן פודם: ממש לא.
יעקב מרגי: פתאום השכלה גבוהה הפכה להיות כמעט נחלת הכלל.
יעקב מרגי: אמר לי אחד מן הבכירים שלכם: שמע, הגענו לרוויה, אנחנו כמעט 50% מן האוכלוסייה.
יעקב מרגי: אמרתי לו: תפסיק לדרוש תואר ראשון למאבטח, אז 50% - אני אסכים אתך אבל כרגע, כשאתה דורש תואר ראשון כמעט על כל מקצוע - - -
<אורנן פודם: אז באמת נותרה שאלת הייצוג.
<אורנן פודם: ההתמקדות בשנים האחרונות הייתה באוכלוסיות שהייצוג שלהן יותר נמוך כמו האוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה החרדית, שהושקעו בהן תכניות גדולות מאוד.
<אורנן פודם: בניגוד למשל האוכלוסייה של יוצאי ברית המועצות, שיש עדיין חסמים ששותפים לה ואנחנו רואים כן רצון לייחד אותה, גם כשהם דור שני, פה לא ראינו - - -
יעקב מרגי: האם המספר הזה לא נותן לכם שום פרמטר לבוא ולבדוק ולבחון אם - - -
<אורנן פודם: כרגע לא, אנחנו בדיוק בדיונים של החומש ואני אעלה לשם שוב מחדש.
יעקב מרגי: אני הייתי קורא לכם בסיכום לבחון את תוצאות המחקר.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: רציתי, - - -
יעקב מרגי: סליחה, דוקטור.
קסניה סבטלובה: יש לי שאלה שגם - - -
יעקב מרגי: רצית להבהיר?
קסניה סבטלובה: כן, זה גם מתייחס למה שעכשיו נאמר פה.
קסניה סבטלובה: מה שאני מרגישה – ופה באמת גם בהמשך לדבריו של דר' פיליפוב, הבעיה שאני חשה אותה – ואני חשה אותה גם בפניות הציבור הרבות שאנחנו מקבלים אלינו, שהיא באמת לא הבעיה בדור שלנו, שלי ושלך, שאנחנו באנו ואיכשהו התגברנו על מכשולי שפה, ואפשר להגיד שאנחנו יוצאים מן הכלל, רק שראיתי שבכיתה שלי ובכיתה של חבריי לא היינו יוצאים מן הכלל, כולם, כולם, כולם, הלכו ללימודים, והמספרים יותר נמוכים עכשיו אז הבעיה אצל מי?
קסניה סבטלובה: אצל הקבוצה הספציפית הזאת, שהיא דור של ישראלים, מי שנולד פה תחת הכותרות של הפריפריה או מיעוטי יכולת אז השאלה היא מה קורה אתם ואת זה עוד לא שמעתי.
קסניה סבטלובה: אני שמעתי פה כל מיני - - -
סופה לנדבר: גם אני הבנתי שהדור שלנו נולד כאן
סופה לנדבר: המצב שלהם פחות - - -
קסניה סבטלובה: לא סיימתי.
יעקב מרגי: יש לנו עוד פחות מארבע דקות.
קסניה סבטלובה: אז השאלה היא, היו פה כל מיני הסברים שחלקם לוגים אבל השאלה היא אם באמת עונים על זה.
קסניה סבטלובה: לגבי אימהות קופאיות – כולנו התמודדנו עם זה.
קסניה סבטלובה: השאלה היא מה הלאה, מה עכשיו נעשה.
קסניה סבטלובה: האימהות ימשיכו להיות קופאיות, נניח, אז מהם הכלים לפתרון של הבעיה הזאת?
סופה לנדבר: אני הבנתי מן המחקר שהדור שנולד כאן המצב שלהם לא כל כך גרוע כמו המצב של אלו שהגיעו בתור עולים ילדים.
יעקב מרגי: זה מתבקש.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: לגבי אחוז בעלי ההשכלה הגבוהה, את דור השני לא יכולתי לנתח כי הם עוד לא הגיעו לגיל מתאים אבל, מדובר על - - -
יעקב מרגי: דר' קונסטנטינוב.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: ובאו לכאן בתור ילדים.
<וצ'סלב קונסטנטינוב: כלומר, הם עוד לא - - -
יעקב מרגי: האם נמצאת איתנו מילה ספיבק?
<וצ'סלב קונסטנטינוב: כמו שאומרים דור אחד וחצי.
יעקב מרגי: רגע, תודה.
<מילה ספיבק: אני רוצה להעביר את - - -
יעקב מרגי: לא, ואני רוצה לתת לך.
יעקב מרגי: תאמרי לוועדה.
<מילה ספיבק: אנחנו ביחד.
יעקב מרגי: אז תומר מדבר.
<תומר גולדפרב: כבוד יושב ראש הוועדה, חברי כנסת נכבדים.
<תומר גולדפרב: לי קוראים תומר גולדפרב ואני מנהל את כפר הנוער ע"ש יוענה ז'בוטינסקי, בבאר יעקב.
<תומר גולדפרב: אנחנו מייצגים כאן את הפורום הציבורי של כפרי הנוער בישראל.
<תומר גולדפרב: יש לנו בכפר, מתוך כמעט אלף תלמידים, שש מאות וחמישים ילדים שהם עולים חדשים או בני עולים וזה אחוז עצום של עולים.
<תומר גולדפרב: מתוכם 93 ילדים לומדים באולפן ו-43 הגיעו ממש השנה, חלק ממשיכים להגיע.
<תומר גולדפרב: העיסוק הזה שלנו בקליטה "ישר מן המטוס" הוא ממש בלב העיסוק ומצד שני, יש אצלנו גם הרבה ילדים אתיופים, שמסתדרים אצלנו מצוין.
<תומר גולדפרב: ישראלים אתיופים ובני עולים דוברי רוסית.
יעקב מרגי: בוא, אני אכוון אותך למטרה.
יעקב מרגי: אני אכוון אותך למטרה כי השעון כבר רץ.
יעקב מרגי: הנושא של הדיון – אתה מכיר אותו, נכון?
יעקב מרגי: כדי שבעשור הבא, לא יודע מי יישב פה בחמש השנים הבאות וידון, מה אתה היום, לאור לקחי העבר, איך אתם מטפלים באוכלוסייה הזו כדי להביא אותה למצב בזמן קצר מאוד, להשתלבות.
יעקב מרגי: מה אתה צריך?
יעקב מרגי: מה אתה עושה?
יעקב מרגי: מה אין לך? מה אתה יכול?
יעקב מרגי: מה אתה לא יכול?
יעקב מרגי: מה אתה עושה כי מה עושים כפרי- הנוער אני יודע אז חבל על הסקירה.
<תומר גולדפרב: אני רק רוצה להגיד שאנחנו בסוף נותנים מסגרת ומעטפת שלפעמים מורים, עולים, כי אנחנו מתמחים בקליטת עלייה ובנושא הזה של התמודדות עם האוכלוסייה הזאת, שבסוף חווה את משברי ההגירה ואת כל הדברים האלה.
<תומר גולדפרב: המומחיות הזו בסוף נותנת מעטפת שמעמידה את הילדים על הרגליים, נותנת מעטפת שכוללת גם חיבור לצבא, גם חיבור לטכנולוגיה, בסופו של דבר בונה לילד אופק ואני רוצה להגיד שכפרי נוער בכלל הם פתרון ייחודי שנותן לילדים האלו - - -
יעקב מרגי: ברור לנו בשלב הזה.
<תומר גולדפרב: איפה הקשיים הגדולים?
<תומר גולדפרב: הקשיים הגדולים הם בהקניית שפה.
<תומר גולדפרב: אנחנו מזהים את זה בצורה חד- משמעית, זה נאמר פה גם על ידי חברי הכנסת, אנחנו מזהים את הקושי הזה, זה משהו שצריך לחזק אותו יותר.
<תומר גולדפרב: יש לנו אולפנים, אנחנו עובדים, אם היה אפשר לתת עוד שעות זה היה עושה - - -
סופה לנדבר: אז משרד החינוך צריך להכפיל את מספר השעות - - -
יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע, בוא, בוא, סליחה, מאיה, את לא מפריעה לי, סופה.
סופה לנדבר: אני לא מפריעה, אני עוזרת לך.
סופה לנדבר: כאשר אנחנו נתנו - - -
יעקב מרגי: סופה, השעון מפריע לי.
יעקב מרגי: יש לי דיון.
סופה לנדבר: כדי שיקבלו את - - -
יעקב מרגי: לא, לא, סליחה, בוא, בוא, בוא, אני רואה שאתה נחוש בדעתך, פרס ישראל אני נתתי כבר - - -
<תומר גולדפרב: לא, לא, לא ,- - -
יעקב מרגי: תן לי רגע, בוא, אני מכבד אותך כי אני טלגרפית מסיים את הדיון עם סיכומים, כמו שתמיד.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת, האם מערכות המדינה מספקות לך כלים כדי להתמודד עם האתגר הזה שהצבת?
<תומר גולדפרב: אני, אני אומר - - -
יעקב מרגי: אל תעשה לי, תענה לי.
<תומר גולדפרב: אל"ף, כן, כפרי הנוער ואני חושב שאני רוצה להגיד פה, שכפרי הנוער בכלל הם פתרון מצוין - - -
יעקב מרגי: הבנתי, אמרת את זה אבל אני שואל אותך.
<תומר גולדפרב: ושתיים, - - -
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, אני חוזר על השאלה כי לא הבנת אותי.
<תומר גולדפרב: הבנתי.
<תומר גולדפרב: אנחנו צריכים יותר משאבים.
יעקב מרגי: אז למה לוקח לך הרבה זמן לומר את זה?
יעקב מרגי: איזה משאבים?
<תומר גולדפרב: עוד שעות והקניית שעות.
יעקב מרגי: האם אפשר לבוא למדינה ולהגיד: תביאי ואני אדרוש אותה, בסדר?
יעקב מרגי: אני אדרוש.
יעקב מרגי: השאלה, אתם, כמערכות, האם הייתם יודעים, בוא, כולנו עשינו ניהול של משהו בחיים.
יעקב מרגי: השאלה, אתם, כמערכות שמכירות את הפרקטיקה, וסליחה ממאיה, אפילו יותר טוב ממאיה, כי בסוף אתם בקצה, נותנים את ה'טיפול קצה' בילדים, אני שואל אותך שאלה: הם נותנים x ואילו אתה צריך x y, בסדר?
יעקב מרגי: בהיעדר אותו y, המקדם הזה, אתה ביצירתיות שלך, הרי אין כמוך יודע מה החברה הישראלית צריכה ומה אתה יכול לוותר ומה אתה לא יכול לוותר, לתת לי כאן, הרי לבוא ולהגיד: תן לי שעות, תן לי שעות, זה אפשר לקבל שעות, תקשיב, אני התחלתי ללמוד, ללמוד, יש שעות תפילה ויש שעות זה ויש שעות זה, בוא תקשיב, - - -
<תומר גולדפרב: שניה, אני רוצה להגיד - - -
סופה לנדבר: כמה ילד מקבל בבית הספר?
סופה לנדבר: כמה שעות עולה חדש מקבל?