GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אייל רם: אנחנו עושים את זה השנה, בחצי השנה הקרובה, תכנון מורים קדימה.
<אייל רם: זה יאפשר גם לתקצב בהתאם על פי המקצועות היותר נדרשים והפחות נדרשים וכו'.
<אייל רם: שלישית, נושא הכניסה.
<אייל רם: הנתונים שהוצגו, אני לא יודע מאיפה הם הוצגו, אבל הנתונים נמצאים בירידה.
<אייל רם: כמות הפורשים בשנים הראשונות ירדו מ-36% ל-27%.
<אייל רם: אנחנו אחת המדינות עם אחוזי הפרישה הנמוכים כיום בשנים הראשונות.
<אייל רם: כל מורה רביעי שפורש זה כבר לא דבר נורא.
<אייל רם: זה נשמע אולי, זה דחוק לומר, אבל תחשבו שאנשים נכנסים למקצוע ובשנים הראשונות כל מורה רביעי מחליט לעזוב.
<אייל רם: זה לא נתונים נוראיים.
<אייל רם: זה נכון שהשאלה מי עוזב, ושם ברור לנו לגמרי ששכר מורה מתחיל זה משהו שאנחנו צריכים להיאבק עליו.
<אייל רם: הדבר הנוסף שנאמר פה זה על מסלולי קריירה, ששם אנחנו היום בונים את העולם שמורה לא יבוא ויגיד מה, כל החיים שלי אני אהיה מורה?
<אייל רם: אלא יבוא ויגיד אם אני רק אהיה מורה, כל החיים שלי נפתחים.
<אייל רם: אנחנו מבנים בעצם את מסלולי הקריירה של מורים.
<אייל רם: יש לנו היום 100,000 גמולים שונים שאנחנו מחלקים בתוך המערכת למורים להתפתח בתוך המערכת וגם מחוצה לה.
<אייל רם: והדבר האחרון שכדאי להגיד, שבשנה האחרונה נפתח פורטל עובדי הוראה.
<אייל רם: חלק מהאנשים עוד לא מכירים את זה.
<אייל רם: המורים לא יודעים איפה.
<אייל רם: כל מורה היום יכול בשתי לחיצות לראות גם את תלוש השכר שלו, גם איזה השתלמויות הוא עשה, גם את כל המידע שיש לו, ועל זה אנחנו בונים כיום את מה שקוראים לו אפליקציית המורה, שהוא בעצם יוכל ממש מהפלאפון שלו גם לקבל את כל החומרים והעזרים והדברים.
<אייל רם: ידינו מלאות.
<אייל רם: אנחנו שמחים על שיתוף הפעולה של כולם.
יעקב מרגי: אייל, לגבי מערך ההשתלמויות של המורים, זה של המשרד או של ארגוני המורים?
<אייל רם: אני אסביר.
<אייל רם: כל מורה היום - וברפורמות זה קצת שונה בין הרפורמות השונות - אבל כל מורה מחויב בעצם להמשך לימודים לאורך הקריירה.
<אייל רם: המערך מובנה על ידי מרכזי פסגה.
<אייל רם: יש לנו 60 מרכזי פסגה שפזורים בכל הארץ, שהם מרכזי סגלי הוראה.
<אייל רם: זאת אומרת הם מרכזי מורים שפזורים והם מסייעים למנהלים לפתח את הפיתוח המקצועי של המורה.
<אייל רם: כבר לא מדברים כל כך בשפה של השתלמויות.
<אייל רם: הפיתוח המקצועי הרבה ממנו נמצא בתוך בית הספר כדי ליצור תרבות של מידע - - - וגם הקורסים האלה שאתה מדבר, גם הם נמצאים במרכזי הפסגה, גם במוסדות האקדמאים, גם בארגוני המורים ואנחנו נעזרים גם בסדר גודל של מעל 80 עמותות שמעורבות בזה, כל עוד הן מקבלות את האישור של המוסדות האקדמאיים או של מרכזי הפסגה.
יעקב מרגי: תודה אייל.
יעקב מרגי: אני לא פספסתי את האמירה שלך לגבי מעבר המכללות.
יעקב מרגי: זה לא הולך להיות לכם עסק קל.
יעקב מרגי: זה לא הדיון, אבל אני חושב שלמשרד החינוך צריכה להיות עמדה לשמר לפחות את הגדולות והחזקות.
יעקב מרגי: לא ליצור לנו סוג אחד שהכל יהיה אוניברסיטאות שבולעות את אותן מכללות ומאבדות את הזהות שלהן כמכללות לחינוך.
יעקב מרגי: זה דיון בנפרד.
יפעת שאשא ביטון: הן לא נבלעות.
יפעת שאשא ביטון: להיפך, זה מעצים אותן.
יעקב מרגי: כן, כן, תשאלי את מנהלי המכללות והם יגידו לך מה החשש שלהם.
יעקב מרגי: 3-4 שנים הם נבלעים באוניברסיטה והופכים להיות מחלקה או אפילו לא פקולטה.
יפעת שאשא ביטון: אז באחריות המערכת לוודא שזה לא קורה.
יעקב מרגי: זה לא הדיון, אבל אני לא אוהב לפספס דברים.
יעקב מרגי: כדי שלא תהיה שתיקה כהודאה.
יעקב מרגי: זה עוד נושא לדיון שאני לא הולך להרפות ממנו.
יעקב מרגי: לעומק.
יעקב מרגי: אם זה טוב, אני אדחף, אבל לא בגלל שמאן דה הוא, הייתה לו השקפת עולם והוביל כיוון מסוים.
יעקב מרגי: צריך לבחון את זה נכון.
<אייל רם: זה - - -
יעקב מרגי: סליחה, אייל.
יפעת שאשא ביטון: לא, אתה לא צריך - - -
יעקב מרגי: אני לא רוצה.
יעקב מרגי: כל מהלך שעושים אותו בחיפזון הוא מהלך שגם אם הוא טוב הוא עלול לגרום לנזק.
חנין זועבי: אני רוצה לומר משהו.
יעקב מרגי: תתאפקי.
יעקב מרגי: יש לי סדר דיון.
חנין זועבי: אני רוצה להגיד.
יעקב מרגי: אני נעלתי את הדיון?
יפעת שאשא ביטון: אני מחכה להגיב לדברי הדוברת הראשונה.
יעקב מרגי: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון ולאחר מכן חבר הכנסת זוהיר בהלול, ואחר כך ניתן לך להתייחס לדברים, כי את בסבב שני.
יפעת שאשא ביטון: בכל זאת, אני רק אומר במשפט ואני אמשיך הלאה, דווקא מתוך סיום דבריך.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהסוגיה של המעבר של המכללות לות"ת הוא חשוב גם מבחינת מעמד המורים במכללות, כי מי שמכיר את זה לעומק יודע שמרצים במכללות להוראה לא מקבלים את אותם תנאים ואת אותן זכויות כמו של מרצים באקדמיה האחרת, זאת אומרת בות"ת, ולכן זו גם סוגיה וכשנכנסים לזה צריך לחשוב לעומק ולהשתחרר קצת מהבטן.
יפעת שאשא ביטון: אז חשוב לומר.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לציין, לאור הדברים ששמעתי, וזה לגמרי מתחבר לכל הנושא שלשמו אנחנו נמצאים פה – קידום מעמד המורה וההוראה.
יפעת שאשא ביטון: וזיהיתי שבכרסום במעמד המורה, אנחנו מתחילים לנקוט בכל מיני תופעות שאנחנו כלבויניקים ואנחנו עושים הרבה תפקידים ופתאום ההפסקה זה נטל וההסעות זה נטל וכו'.
יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת, לפני שאנחנו מורים, אנחנו קודם כל אנשי חינוך.
יפעת שאשא ביטון: וכאיש חינוך שנכנס לבית ספר, זה לא מתחיל ונגמר בכיתה שאליה אנחנו נכנסים, אלא גם בכל מה שקורה בהוויה החברתית ובחיים של בית הספר.
יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שפעם זה היה מאד מובן מאליו וככל שנוקפות השנים, בגלל הכרסום במעמד המורה, אז אנחנו מתחילים להרגיל את זה כעול וכנטל, ולא כאחת המשימות שנגזרות מתוקף התפקיד שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבמה שמתרחש בהפסקה ובמה שמזמנות לנו הסיטואציות השונות בהסעות לצורך העניין, מבית הספר ואל בית הספר ומה שקורה במערכים הבלתי פורמאליים שבתוך המסגרת הבית ספרית.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מאד חינוך והרבה מאד דברים שבהם אנחנו דווקא שם משמשים את הדוגמא לתלמידים ויכולים לכנס אותם לעניינים האזרחיים, או לדוגמא האישית האזרחית שאנחנו דיברנו עליה מקודם.
יפעת שאשא ביטון: אז אני חושבת שכחלק מהתהליך שאנחנו נעבור פה, אנחנו אולי נחזיר גם לזה את החיוך ופחות נראה בזה את הנטל.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של הפיתוח הפרופסיונאלי, זה חלק מלהפוך את ההוראה לפרופסיה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה לא עול.
יפעת שאשא ביטון: זו זכות גדולה למורה להמשיך ולהתפתח מקצועית בתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: גם רופאים אגב עושים את זה.
יפעת שאשא ביטון: מה שלמדנו והיה נכון לפני 20 שנה לא נכון להיום ולא היה נכון לעוד 10 שנים.
יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שאם אנחנו משווים את ההוראה לרפואה או לתחומים אחרים, אז גם כאן אנחנו נדרשים כל הזמן לאדפטציות השונות וההתאמה שלנו בעצם להתפתחות.
יפעת שאשא ביטון: וזאת זכות גדולה.
יפעת שאשא ביטון: זה לבוא להשתלמות ולהיות חלק מאיזה שהוא מערך שמתפתח וחושב.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה משהו שלא לראות בו את החובה אלא באמת את הזכות.
יפעת שאשא ביטון: לגבי העניין של חופש הביטוי שעלה כאן, אז נכון, אנחנו בסופו של דבר בני אדם ואנחנו רוצים שיתנו לנו אוטונומיה, אבל בואו גם קצת לא נתבלבל.
יפעת שאשא ביטון: מערכת החינוך היא לא שטח הפקר.
יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מגיעים לרופא זה לא משנה לנו עכשיו מה דעתו הפוליטית, משנה לנו לקבל טיפול מקצועי טוב.
יפעת שאשא ביטון: ולכן אני חושבת שאנחנו כמורים, כשאנחנו מגיעים לתוך המערכת, זה לא בדיוק חשוב מה אנחנו חושבים ומה הדעה שלנו על תחומים מסוימים, אבל חשוב שאנחנו נאפשר לילדים להביא את דעתם ואת עמדתם ואת התייחסותם, כל אחד על פי השקפתו הוא.
יפעת שאשא ביטון: ובשביל זה אנחנו נמצאים שם.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו כל הזמן נמצאים במקום של האיזון העדין שבין הדברים וחשוב לשים את זה על השולחן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים אוטונומיה, אבל גם לדעת בה גבולות.
יפעת שאשא ביטון: ומילה קטנה על השדולה, כי אני מניחה שאחר כך לא יהיה זמן.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקיימים כאן בשעה 11:00 את השדולה באולם ירושלים, את השדולה לקידום מעמד המורה וההוראה, שלמעשה אני מקימה היום.
יפעת שאשא ביטון: שם אנחנו נדבר על כל הנושא של התפתחות מקצועית והכשרת מורים ונראה איך מתחבר לנו באמת להתאמה למאה ה-21.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו זימנו מורים, חלק מחברי הכנסת זימנו מורים שהם מבקשים להוקיר, אז כבוד יושב הראש הוקיר את מורתו.
יעקב מרגי: קיבלתי הזדמנות.
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו בהחלט נעשה את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת באמת, אנחנו ביום חג.
יפעת שאשא ביטון: יש לנו את כל השנה לדבר על הכל.
יפעת שאשא ביטון: יש הרבה על מה לדבר, אבל בואו נעשה יום להתרכז בזה שאנחנו מוקירים את המורים ומוקירים את מערכת החינוך.
יעקב מרגי: בתיה, מהמועצה להשכלה גבוהה ולאחר מכן חבר הכנסת זוהיר בהלול.
<בתיה הקלמן: תודה רבה.
<בתיה הקלמן: בהמשך לדברים של אייל ממשרד החינוך, שכמובן אנחנו בנושא של הכשרת מורים הולכים עם משרד החינוך יד ביד, אני רק אציין שהליבה של הכשרת המורים בישראל מתבצעת במוסדות להשכלה גבוהה, ב-21 מכללות אקדמאיות לחינוך, מוסדות מוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה ובאוניברסיטאות.
<בתיה הקלמן: כמו שצוין כאן, ההחלטה שהתקבלה במל"ג השנה היא מעבר כולל של כל הכשרת המורים לות"ת.
<בתיה הקלמן: במל"ג הם כבר נמצאים, השאלה רק התכנון והתקצוב של המערכת הזאת.
<בתיה הקלמן: נקבעה מתווה שבע שנתי שאנחנו מאמינים שבסופו אכן יביא להנעת איכות הכשרת המורים ובעקבות כך גם לאיכות המורים שייצאו מתוך המערכת.
<בתיה הקלמן: צמצום מספר המכללות לחינוך, 21 כמו שמניתי, הוא צורך.
<בתיה הקלמן: הוא כורח המציאות.
<בתיה הקלמן: 21 מכללות היום הן יותר מדי ממה שאפשר כדי לקיים הכשרת מורים איכותית ולשם עינינו נשואות.
<בתיה הקלמן: בהמשך לדברים של חברת הכנסת שאשא-ביטון, שמציינים את הוראת הפרופסיה, המועצה להשכלה גבוהה כבר מזמן הכירה בהוראת הפרופסיה.
<בתיה הקלמן: בשנת 2006 היא קבעה דגל להכשרת מורים במתכונת אקדמאית, שמגדירה את ההוראה כפרופסיה בהחלטה על המתווים המנחים בהכשרה להוראה.
<בתיה הקלמן: ביטלה את הדגם של מורה כולל והחליפה את הדגם בהתמקצעות - - -
<בתיה הקלמן: והדברים שלך בהחלט מבטאים גם את השקפת המל"ג בנושא הזה.
<בתיה הקלמן: תודה.
יעקב מרגי: יופי, תודה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת זוהיר בהלול.
זוהיר בהלול: גילוי נאות, אני מורה בעברי.
יפעת שאשא ביטון: חשבתי שאני המורה היחידה בכנסת.
יעקב מרגי: מעניין אותי מי המורה שלך לעברית.
זוהיר בהלול: מורה יהודי לימד אותי בבית הספר, באמת היה מנהל בבית הספר.
זוהיר בהלול: אני למדתי בבית ספר ערבי, אבל המורה שלי היה יהודי.
יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה אגב, ראיתי מה עשית.
יעקב מרגי: רבותי, השעון מאיץ בי ויש לי עוד כמה דוברים.
יעקב מרגי: יש לי עוד מנהלת.
חנין זועבי: אנחנו מסתפקים שתדברו ערבית בסיסית.
חנין זועבי: ערבית ברמת המתחילים, אנחנו נסתפק.
יעקב מרגי: אנחנו מתחילים קורסים בכנסת.
זוהיר בהלול: אז אני באופן כללי אגיד לכם איך אני רואה בית ספר ומורה בעיני רוחי.
זוהיר בהלול: אני רואה בכל כיתה שני מורים.
זוהיר בהלול: אני רואה 20 תלמידים בכל כיתה.
זוהיר בהלול: אני רואה ששני המורים צריכים להיות אחד יהודי ואחד ערבי.
זוהיר בהלול: אני רוצה לראות - - -
יפעת שאשא ביטון: תן לו לחלום.
זוהיר בהלול: אני רוצה לראות בכל בית ספר עברי שהמורה לערבית הוא ערבי ואני רוצה לראות בכל בית ספר ערבי שהמורה לעברית הוא יהודי.
זוהיר בהלול: אני חושב שזו אינטראקציה שיכולה להיות מתאימה, מפרה, מסעירת מוחות.
זוהיר בהלול: היא יכולה להפוך את בית הספר למשהו יותר מעניין, בתנאי שבית הספר לא רק ילמד למען ציונים, אלא גם יחנך.
זוהיר בהלול: ושמעתי את המילה חינוך ארבע פעמים בדבריך, יפעת שאשא-ביטון.
זוהיר בהלול: תקצרי את השם, יפעת.
יפעת שאשא ביטון: יפעת זה מספיק, זה בסדר.
יעקב מרגי: אתה עוד איך שהוא.
יעקב מרגי: אני עם הש' והשֹ' שלי.
זוהיר בהלול: אבל הדבר הכי חמור בעיני, זה לא רק שבית הספר כבר לא מחנך אלא רק מלמד למען ציונים, ודן בן אמוץ אמר החיים זה לא הכל ציונים, ואני לא רוצה לבלבל אתכם.
זוהיר בהלול: אני גם רוצה לראות בבית הספר שמעמדו של המורה לא מכורסם, כמו שאמרתם.
זוהיר בהלול: למה לעזאזל אנחנו כבר 40 שנים, 50 שנים, מדברים על מעמדו הנחות של המורה?
זוהיר בהלול: איך זה יכול להיות שמדינת ישראל לא השכילה להפוך את מעמדו של המורה למעמד יאה לתרומתו של המורה?
זוהיר בהלול: איך יכול להיות של התכניות – תמורה לעוז, ואופק חדש וכל מיני – שרק שיפרו במצלצלין מעטים את משכורתו של המורה, ועדיין מקצוע ההוראה איננו אטרקטיבי.
זוהיר בהלול: הטובים לטיס, הטובים לא להוראה.
זוהיר בהלול: למה?
זוהיר בהלול: איך זה יכול להיות?
זוהיר בהלול: הוראה זה אחד מהנדבכים החשובים למדינה ששוקדת על האיכות של בניה.
זוהיר בהלול: מה זו מדינת ישראל אם לא באמת המוח היהודי הקודח, שהצליח באמת לעשות ניסים ונפלאות?
זוהיר בהלול: ואיך המוח היהודי הזה מפריע כאשר ברקע כישלון קולוסאלי של מערכת החינוך.
זוהיר בהלול: אני לא יודע.
זוהיר בהלול: משהו מסתורי בעניין הזה.
יעקב מרגי: היום מתקיים דיון בוועדה, הדיון השני, על תוצאות המיצ"ב במדינת ישראל, באותה רמה אופטימית.
זוהיר בהלול: אני גם מסכים למלמולים של חברתי, חברת הכנסת חנין זועבי, שמוחה אולי על זה שאני מדבר על המוח היהודי.
זוהיר בהלול: אני גם כמובן רוצה שגם יהיה מוח ערבי קודח.
זוהיר בהלול: זה לא סותר את זה, אבל אין מה לעשות.
זוהיר בהלול: אנחנו רוצים באמת שהתלמיד הערבי גם יגיע לאותה רמה של התלמיד היהודי, כי בסך הכל אתם גם צריכים למחות על כך שההשקעה פר תלמיד היא שונה כאשר מדובר בערבי וכאשר מדובר ביהודי.
זוהיר בהלול: הנה תיקנתי את המצב.
יעקב מרגי: תודגה.
יעקב מרגי: עכשיו ניתן לסירין מג'לי, בבקשה.
יעקב מרגי: תציגי את עצמך, אבל ממש בקצרה, כי אנחנו לקראת סיום.
<סירין מג'לי-כנאנה: שלום לכם.
<סירין מג'לי-כנאנה: שמי סירין מג'לי-כנאנה, אני מנהלת כבר שנה שישית בית ספר בנצרת.
<סירין מג'לי-כנאנה: אני מאד מתחברת לכל מה שנאמר פה על ידי אייל וחלק מהדוברים.
<סירין מג'לי-כנאנה: אני מאד גאה לציין שבמשרד החינוך היום יש הרבה תכניות לפיתוח מקצועי של מורים ולהפוך את המקצוע כפרופסיה.
<סירין מג'לי-כנאנה: אין ספק שקיימות לא מעט תכניות שמקדמות גם את המענה הרגשי שצריך לתת לתלמידים וגם את השיפור באיכות ההוראה, אבל שני דברים אני רוצה לנצל את היותי פה כדי להגיד.
<סירין מג'לי-כנאנה: דבר ראשון, שאנחנו השכלנו להבין שחיזוק מעמד המורה מגיע מחיזוק המורה עצמו ואישיותו בהתחלה.
<סירין מג'לי-כנאנה: אצלנו מתקיימים כל התהליכים של הפיתוח המקצועי לפי נושאים שהמורים בחרו להתקדם בהם.
<סירין מג'לי-כנאנה: מצד שני אני רוצה שכל מורה יביא את האני שלו ולא את מה שהמנהל רוצה, וכך באמת עושים.
<סירין מג'לי-כנאנה: בית הספר מצליח אצלנו.
<סירין מג'לי-כנאנה: יש דבר שנקרא Open Campus – בו מורים אפילו מעבירים חוגים לתלמידים, שגם המורה בוחר, גם התלמיד בוחר ויש למידה רב גילאית, ולכאורה הדברים מתקדמים מהמקום הטוב.
<סירין מג'לי-כנאנה: וזה מביא אותי לדבר השני שאני רציתי לציין, שהוא פחות טוב.
<סירין מג'לי-כנאנה: אצלנו כמנהלים, במיוחד במגזר הערבי, יש לנו מוגבלות מאד גדולה בגיוס צוות איכותי בהוראה, אפרופו אתה דיברת פה.
<סירין מג'לי-כנאנה: יש תכניות, יש תקציבים היום.
<סירין מג'לי-כנאנה: אי אפשר לבכות על כך שאין תקציבים ואין כסף, אבל כן אפשר למחות על כך שזה לא מביא לתוצאות שהן מספיק מספקות.
<סירין מג'לי-כנאנה: ואני מבינה מתוך השטח, בתור מנהלת שאני מנהיגה פדגוגית בתוך בית הספר ומדגימת הוראה, ואנחנו בית ספר שמוביל פדגוגיה איכותית.
<סירין מג'לי-כנאנה: אני רואה שהבעיה היא שחלק גדול של המורים שמגיעים מגיעים ממכללות, נגיד סתם דוגמא, מורה לאנגלית שאין לו את היכולת הבסיסית לעמוד מול כיתה ולדבר באנגלית, כי לזה לא הכשירו אותו במכללה שהוא למד.
<סירין מג'לי-כנאנה: ולי בתור מנהלת אין את האפשרות לוותר על המורה הזה, בגלל שיש ניקוד שעל בסיסו הוא מונה להיות מורה בבית הספר שלי.
<סירין מג'לי-כנאנה: אני צריכה לסבול אותו שנה, אולי עוד שנה ועוד שנה, וככה כל פעם יש דורות שנהרסים במקצוע שהוא מלמד.
<סירין מג'לי-כנאנה: באותה מידה גם מורים טובים שמגיעים אלי, אני לא יכולה לשמור אותם בבית הספר, מאותה סיבה שהניקוד שלהם עכשיו השתנה ואי אפשר לשמור אותם.
<סירין מג'לי-כנאנה: כל הסיפור הזה של הניקוד לא מתאים למאה ה-21.
<סירין מג'לי-כנאנה: אני יודעת שבמגזרים אחרים ובמקומות מתוקנים, מנהל רוצה מורה לאנגלית, מביא 4 מורים, מראיין אותם.
<סירין מג'לי-כנאנה: ניתנת לו אפשרות לבחור את המורה שהוא הכי מתאים לאקלים הבית ספרי, לתכניות הפדגוגיות שישנן בבית הספר ולבדוק את היכולת הבסיסית שלו.
<סירין מג'לי-כנאנה: מורה לאנגלית שלא יודע לדבר אנגלית, זה דבר שכיח מאד במגזר הערבי.
יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נדבר בשדולה על הכשרת מורים.
יפעת שאשא ביטון: זה יופי של דוגמא.
<סירין מג'לי-כנאנה: אם אני הייתי מנהלת במגזר היהודי, הייתי מתקשרת למפקח, אומרת לו אני צריכה מורה למתמטיקה - - -
יפעת שאשא ביטון: לא, גם שם זה לא כזה פשוט ויש הרבה - - - של המערכת.
יעקב מרגי: סירין, תודה רבה.
<סירין מג'לי-כנאנה: שנייה.
<סירין מג'לי-כנאנה: בתכנית הזו של בתי הספר מובילי פדגוגיה איכותית, אני אתן לך דוגמא.
<סירין מג'לי-כנאנה: בית הספר שלי הוא אחד מבתי הספר שיומן המסע שלהם היה מצטיין.
<סירין מג'לי-כנאנה: זאת אומרת שאנחנו הוכחנו שיש לנו את היכולות.
<סירין מג'לי-כנאנה: אז אני שואלת שאלה פשוטה: אם אני יכולה באמת להשפיע בצורה כל כך חיובית על המצב מבחינת החינוך ומבחינה פדגוגית ומבחינת רכישת שפות ומיומנויות שונות, אז למה לא ניתנת לי אפשרות לגייס צוות הוראה איכותי?
יעקב מרגי: למה לא? אייל, אתה יכול להתייחס לשאלה שלה?
חנין זועבי: וגם להתייחס לדברים שלי.
יעקב מרגי: אז בואו נשמע את חנין.
חנין זועבי: אייל, כאשר נפגשתי איתך אני התרשמתי מאדם רציני ואמין.
חנין זועבי: אני לא רוצה לשנות את הדעה שלי.
חנין זועבי: אני חושבת שאתה לא הצגת את הבעיות שהיית אמור היום להציג אותן, ואני רוצה ברשותך יפעת, שגם את תרשמי, בגלל היום שאת עושה היום, יום המורה.
חנין זועבי: הטובים לא לטיס הולכים.
חנין זועבי: אצלנו הטובים הולכים למורים.
חנין זועבי: 52% מהנשים הערביות שעובדות, הן מורות.
חנין זועבי: למרות זאת, מה שסירין אמרה זה נכון.
חנין זועבי: יש מורים עם טעויות כתב לא רק באנגלית, טעויות כתיב בשפת האם שלהם.
חנין זועבי: אז איך זה?
חנין זועבי: אני רוצה שאתה תבחן את השאלה הזאת, איך זה שיש שלוש מכללות בערבית, את תנאי הסף הן לא כל כך מקיימות.
חנין זועבי: יש חריגה בתנאי הסף.
חנין זועבי: אין ביקורת על הכניסה למכללות.
חנין זועבי: אין ביקורת וכל אחד נכנס.
יפעת שאשא ביטון: חנין, את צודקת.
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק הדיון לשדולה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו הולכים - - -
חנין זועבי: אני רוצה שאייל, שהיה אמור להציג את זה ולהגיד מה אתם יכולים לעזור בוועדת חינוך ולא להציג את - - -
יעקב מרגי: הצגת את הדברים.
חנין זועבי: לא, לא, עוד שלושה משפטים.
חנין זועבי: אוטונומיה של מורים – אני מבקשת ממך, אייל, לעשות שולחן פתוח עם מורים ולהציג את השאלה האם יש למכללות הערביות אסטרטגיה איך להכשיר את המורה הערבי למציאות המורכבת שלנו, של מה היא השליחות.
חנין זועבי: האם יש ראייה אסטרטגית של המכללות, האם יש באמת אוטונומיה למורה בתוך המכללות?
חנין זועבי: אתה לא אחראי על בתי ספר, אבל זה גם ליפעת וגם ליושב ראש – האם יש אוטונומיה בכלל למורים?
חנין זועבי: האם חופש הדיבור, חופש ההבעה, חופש הביטוי – הם - - -
יעקב מרגי: את מחזירה אותנו לתחילת הדיון.
חנין זועבי: בקשה אחרונה לאייל.
חנין זועבי: בעניין בעיית המעבר מתחום אחריות של ועדת החינוך לתחום האחריות של המכללות, יש לדון על זה עם צוות של מומחים ערבים.
חנין זועבי: תשמע גם את החוקרים הערבים, שקצת אין להם תמיכה ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: אייל, התייחסות קצרה ואנחנו ניגשים לסיכום.
<אייל רם: אני יכול כעיקרון לדבר פה ימים שלמים על הבעיות והצרות שיש לי על השולחן.
<אייל רם: ניסיתי באמת לספר במעמד החגיגי כמה מהדברים שאני חושב - - -
יעקב מרגי: אבל ממש בקצרה.
<אייל רם: גם הפרופיל של המועמדים גם במכללות הערביות עולה.
<אייל רם: יש לנו עודף הכשרה בחברה הערבית.
<אייל רם: המשמעות של צמצום עודף ההכשרה הזאת - - -
מסעוד גנאים: יש אבטלה.
<אייל רם: הצמצום של עודף ההכשרה הזאת, ה- - - שלו היא ירידה בכמות המשכילים בחברה הערבית כרגע.
חנין זועבי: מבחינה כמותית.
<אייל רם: רגע.
<אייל רם: לכן המעבר לות"ת, איחוד המכללות, הוא חלק מהפתרון הרחב לייצר גם, כדי לצמצם את כמות המוכשרים להוראה, בלי לפגוע בכמות המשכילים הערבים.
<אייל רם: שיטת הניקוד, אני גם לא מת עליה, אבל היא נובעת מתוך המקום שלאור העודף שיש בהכשרה, רוב המנהלים בישראל לא עומדים בלחץ הערבים בישראל, לא עמדו במשך שנים בלחץ - - -
חנין זועבי: אבל הדברים השתנו.
<אייל רם: בלחץ הפוליטי.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להגיד לך כמה - - -
<אייל רם: ב-200 בג"צים שאנחנו - - -
יעקב מרגי: לכן אני מצדיע לך על הכנות לגבי הבעיה - - -
<אייל רם: אני גם מבין שזה משהו - - -
יעקב מרגי: אייל.
<אייל רם: רק לסגור את הנושא.
<אייל רם: ולכן היא נוצרה.
<אייל רם: אנחנו עושים שיפורים ליצירת מקום של היבטים איכותיים.
<אייל רם: כבר בשנה הבאה הסטאז'רים יעברו תהליכי עיון שיכנסו לתוך שיטת הלימוד.
יעקב מרגי: תמשיכו בשדולה.
יעקב מרגי: אנחנו לא נמצה את זה.
יעקב מרגי: אחרון הדוברים לפני הסיכום, חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.
עודד פורר: ראשית כמובן ברכות על ארגון היום הזה.
עודד פורר: אני חושב שהוא מאד מאד חשוב.
עודד פורר: אני דווקא הייתי רוצה לדבר על הפער המרכזי שקיים היום בין המורים לתלמידים, כי כולם תמיד דיברו על שכר המורים, אבל כשמדברים על מעמד המורה, הוא מורכב מעוד נושאים.
עודד פורר: בזמנו היה פרויקט של מחשב נייד לכל ילד, אבל היום יש איזה שהוא פרויקט שהוא רץ, חצי וולונטרי, חצי בתמיכת משרד החינוך, של מחשב נייד לכל מורה.
עודד פורר: אני חושב שזה אחד הפרויקטים החשובים כדי לגשר על הפער היום.
עודד פורר: בעבר המורה היה מקורה הידע בכיתה ומקור הסמכות ותמיד כשהוא היה אומר משהו, זה היה כמו קבלת תורה מסיני.
עודד פורר: היום זה כבר לא כך.
עודד פורר: תלמידים מהר מאד יודעים להיכנס ולבדוק את עצמם בתוך האינטרנט.
עודד פורר: הכישורים האלה למורים, חלקם גם מורים ותיקים, חשוב שיינתנו, והעובדה הזו לצערי, משרד החינוך עדיין לא תומך מספיק בפרויקט הזה.
עודד פורר: הוא תומך רק בהדרכה.
עודד פורר: יש מקום לתקשב את כל בתי הספר לא ברמה שלתלמידים יהיו מחשבים, אלא שלמורה יהיה מחשב ואת היכולת ואת הידע להתמודד עם כל התלמידים שמכירים את זה.
יעקב מרגי: דברי סיכום.
יעקב מרגי: תם ולא נשלם, קודם כל, זה הסיכום.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת על ציון יום קידום ההוראה ומעמד המורה בכנסת, ביזמת חברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון ועוד מחכה לכם יום עמוס וגדוש בתכנים.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת את כלל המורים על עבודתם המסורה.
יעקב מרגי: אין תחליף למקצוע ההוראה ותרומת המורה שלא בא רק להעביר ידע אלא להעביר מסרים, ערכים ולבנות חברה תקינה.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת על קיום רפורמות אופק חדש ועוז לתמורה, שהעלו את שכר המורים.
יעקב מרגי: הוועדה מצפה להעלאה נוספת של שכר המורים, בעיקר לשם העלאת יוקרת מקצוע ההוראה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לכל הגורמים להכיר במקצוע ההוראה כפרופסיה ולתת לה את כל הכלים הנדרשים, כולל שכר, מסלול של התפתחות מקצועית, גיבוי והעצמה.
יעקב מרגי: הוועדה מתכוונת להקים ועדה ציבורית שתורכב מאנשי חינוך עתירי ניסיון וידע, שיתוו תכנית רחבה וארוכת טווח לחינוך העתידי הרצוי במדינת ישראל.
מירב בן ארי: אני מצטערת על האיחור.
מירב בן ארי: היום יום שני, 18 בינואר 2016, ח' בשבט תשע"ו.
מירב בן ארי: אני מירב בן ארי ואני אחליף את יושב הוועדה, חבר הכנסת יעקב מרגי.
מירב בן ארי: הנושא לדיון, למעשה הוא הצעה לסדר שאני גם שותפה בה: גביית תשלומי יתר מציבור הסטודנטים על ידי חלק מהמוסדות להשכלה גבוהה.
מירב בן ארי: זו הצעה שלי, של מרגי ושל שמולי.
מירב בן ארי: לאור העובדה ששניים חסרים ואני פה, אז בעצם אני אדבר על ההצעה לסדר.
מירב בן ארי: האמת, אני רוצה שבגלל שאני מנהלת ואני גם ראש השדולה של השכלה גבוהה, חשוב לי שאנחנו נצא מפה עם כמה החלטות פרקטיות.
מירב בן ארי: יש בעיה שבעיניי היא בעיה מרכזית, היא בעיקר הבעיה של דמי הרווחה.
מירב בן ארי: מי נמצא פה מהמל"ג?
מירב בן ארי: קודם כל שלום.
מירב בן ארי: מי שרוצה להירשם כמובן יתאם עם מנהלת הוועדה, מי שנרשם כבר נרשם.
מירב בן ארי: אני אומרת לכם כיושבת ראש הוועדה והשדולה של ההשכלה הגבוהה, מבחינתי יש בעיה אחת מרכזית בעניין של התשלומים הנלווים שהוועדה צריכה להתייחס אליה אחת ולתמיד ולקבל החלטה.
מירב בן ארי: דבר ראשון, זה כל מה שקשור לדמי הרווחה.
מירב בן ארי: הלא, אם דמי הרווחה בעצם הם סוג דמי אגודת סטודנטים, אז מקום שהאגודה גובה ויש מקום שהמוסד גובה.
מירב בן ארי: אני חושבת: א', צריך להיות איזה סכום קבוע לכל הסטודנטים במדינת ישראל או לפחות בין 300 נגיד ל-350 שזה בערך הממוצע או החציון של דמי רווחה בארץ.
מירב בן ארי: בשל עיקרון השוויון ובשל העובדה שהסטודנט מקבל פחות או יותר את אותם שירותים לכאן ולכאן, א' צריך להיות סכום קבוע.
מירב בן ארי: דבר שני בעיניי, שדמי רווחה צריכים לעבור לאגודת הסטודנטים.
מירב בן ארי: לא יכול להיות שהיום דמי הרווחה משמשים איזה כלי סחיטה מול האגודה.
מירב בן ארי: לכן כשאמרתי בתחילת דבריי שצריכות להיות החלטות פרקטיות, אז צריכות להיות כאן החלטות פרקטיות.
מירב בן ארי: כמובן גם מה שחבר הכנסת שמולי העלה, זה הנושא של שקיפות.
מירב בן ארי: האם כל הכספים הנלווים שהמוסד גובה בעצם הם שקופים לסטודנטים.
מירב בן ארי: אגב, זה אחת ההמלצות של דוח מלץ שאומצו כמובן.
מירב בן ארי: אנחנו חברי הכנסת ובכלל חברי הוועדה רוצים לדעת, יושב כאן יושב ראש ההתאחדות והמל"ג ונציגים של אוניברסיטאות אחרות כדי לדעת עד כמה באמת שקופים לעיני וציבור ובטח לעיניי הסטודנטים.
מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו, את רוצה להתייחס?
ענת ברקו: קודם כל הנושא הוא מאוד חשוב ובמיוחד שאנחנו רואים באיזה מצב כלכלי חלק ניכר מהסטודנטים היום, באמת לא מצליחים להתפרנס וללמוד באותו זמן.
ענת ברקו: לא רק זה, בחלק מהמוסדות שכר הלימוד מרקיע שחקים, לכן כל אגורה ממש ממש היא קריטית.
ענת ברקו: לא ברור לי, תמיד שאלתי את עצמי לאורך כל השנים גם כשאני הייתי סטודנטית וזה היה מזמן, למה בעצם על הדברים שלא חייבים ואפשר לוותר, למה השאלה מראש 'לא לקחת קודם ורק לאחר מכן לוותר', אלא בסופו של דבר להציע לסטודנטים שאם רוצים לקבל את השירותים הללו הם יוכלו לשלם עבורם.
ענת ברקו: זאת אומרת, טרם הכנסת היד לכיסם.
ענת ברקו: מעבר לזה, אני שמעתי על תשלומי כפל של קניית ערכות רישום ועוד כל מיני תשלומים מסביב לכל נושא הרישום.
ענת ברקו: היום כשרוב תהליכי הרישום מתבצעים און ליין, למה זה כל כך יקר, למה, למה מקשים כל כך על הסטודנטים?
ענת ברקו: הסטודנטים הללו הם בדרך כלל הם אותם סטודנטים שמשרתים, הם מגיעים בגיל יותר מאוחר לאוניברסיטאות, אני מתכוונת, הסטודנטים המשרתים מתחילים יותר מאוחר את החיים.
ענת ברקו: במקום להקל עליהם מכבידים עליהם במקום הזה.
ענת ברקו: צריך למצוא את הדרך איך אנחנו יכולים להציע דברים כמה שיותר, בעצם לא לקחת עבורם תשלומים כל כך יקרים כולל סריקה של מחברות בחינה.
ענת ברקו: אני חושבת שזו זכות אלמנטרית לסטודנט לבדוק מהם ההערות, אם היו הערות, במחברת הבחינה.
ענת ברקו: אנחנו מכירים, אני אפילו מכירה כמרצה מרצים שבדקו בחינות, אין הערה ויש ציון.
ענת ברקו: זכותם של סטודנטים לדעת על מה ירד להם הציון, זה משהו כאילו אלמנטרי, למה צריך לגבות על זה כל כך הרבה כסף?
ענת ברקו: גברתי היושבת ראש, אני מאוד מקווה, קודם כל אני רוצה לברך אתכם על הדיון הזה.
ענת ברקו: הוא מאוד מאוד חשוב בעיני, שכל התשלומים שהם חובה היום וניתן לוותר עליהם, שהם יהיו בגדר זכות ושיוצעו כשירות לסטודנטים ורק לאחר מכן יגבה התשלום בהתאם לדרישת הסטודנטים או לקבלת הסטודנט, רק אם הוא או היא רוצה לקבל את השירות, ולא מראש.
ענת ברקו: דבר שני, ערכות הרישום, גם כן לקחת תשלומים שהם לא תשלומי כפל וכל מה שיכול להתבצע באון ליין, כמובן שזה מוזיל עלויות, צריך לבוא לידי ביטוי בהוזלת העלויות הללו.
ענת ברקו: יש היום הרבה דברים כאלה שאפשר להוזיל את העלויות ולא להכביד מעבר לשכר הלימוד שגם הוא מכביד די והותר.
מירב בן ארי: תודה רבה חברת הכנסת ברקו.
מירב בן ארי: אתה רוצה להתייחס חבר הכנסת שמולי.
איציק שמולי: תודה רבה גברתי היושבת הראש.