GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: בשל העובדה שמרגי לא מרגיש טוב, נאחל לו איחולי החלמה מהירה מהוועדה.
מירב בן ארי: בשל העובדה שאני נאלצת לנהל עוד ועדה בשעה 12:00, נעשה דיון שהוא יותר מבוא, אבל בנושאים שעסקתי בהם בוועדה ב-09:30, וחלק מהצוות היה אתי פה בוועדה ב-09:30, נמשיך לדון כאן.
מירב בן ארי: ולכן, נראה את הישיבה היום באמת כמבוא, בעיקר בשל העובדה שהכנסת מציינת היום יום מיוחד לזכויות האדם, ובעיקר את נושא הזכויות של אנשים עם מוגבלויות.
מירב בן ארי: היום יום שלישי, 15 בדצמבר 2015, ג' בטבת תשע"ו.
מירב בן ארי: מי שמעוניין לדבר, כמובן, יש לנו את הרשימות.
מירב בן ארי: אני רוצה להתחיל, בבקשה, עם משרד החינוך, שייתן לנו סקירה על מערכת החינוך המיוחד.
<רחלי אברמזון: שלום לכולם, אני רוצה קודם כול להודות על ההזמנה ועל הזימון ליום הזה.
<רחלי אברמזון: אני רוצה לומר קודם כול בראשית דברי, האגף לחינוך מיוחד באמת פועל מתוך מחויבות ערכית והכרה בזכות של הילדים והתלמידים עם הצרכים המיוחדים מגיל שלוש ועד גיל 21 לקבל את ההזדמנות השווה למימוש עצמי, ובאמת לאפשר פיתוח, שילוב והשתלבות הכי משמעותית והכי איכותית בחברה ובקהילה שבה הם נמצאים.
<רחלי אברמזון: האגף פועל בעצם מתוקף שני חוקים: האחד, חוק החינוך המיוחד, שכולל בתוכו את פרק השילוב, שמדבר על שילוב של ילדים במערכת החינוך הרגילה; והחוק השני, חוק חינוך חינם לילדים חולים שנמצאים בכל מיני מסגרות, גם במסגרות החינוך בבתי-החולים, גם לילדים מרותקים וחולים בביתם, וגם בשעות הוראה לתלמידים שחוזרים למערכת אחרי מחלתם.
<רחלי אברמזון: כאן קצת נתונים על מסגרות ותלמידים בחינוך המיוחד לשנת הלימודים הנוכחית.
<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על גני-ילדים, בתי-ספר, חינוך מיוחד.
<רחלי אברמזון: גני-הילדים – 1,841 גנים, 369 בתי-ספר, 4,197 כיתות שנמצאות בתוך בתי-הספר הרגילים.
<רחלי אברמזון: אם אנחנו יורדים אל כמות התלמידים, אנחנו מדברים על כ-190,000 תלמידים שנמצאים חלקם בתוך גני החינוך המיוחד, בתוך בתי-הספר והמסגרות לחינוך מיוחד, וחלקם נמצאים בשילוב או בכיתות - או בתוך כיתות בבתי-ספר רגילים או בשילוב אישי בכיתות רגילות.
<רחלי אברמזון: אם תשימו לב, המספר הזה של 110,533 תלמידים, אלה הילדים בעצם שאנחנו מדברים עליהם.
<רחלי אברמזון: ילדים שמקבלים את המענה ואת השירות משירותי החינוך המיוחד בתוך המסגרות הרגילות, בתוך כיתות רגילות.
<רויטל לן כהן: אבל המספר הזה כולל גם את הלקויות בשכיחות הגבוהה, שיהיה ברור.
<רחלי אברמזון: תיכף, עכשיו נדבר על זה.
<רויטל לן כהן: זה גם ילד של שעה, הוראה מתקנת.
<רחלי אברמזון: אז עכשיו נדבר על זה.
<רחלי אברמזון: בעצם, כאן אנחנו מראים בפילוח יותר מדויק את שילובם של הילדים.
<רחלי אברמזון: 95,825 הם אותם תלמידים, לשאלתך, רויטל, אותם ילדים שנמצאים בתוך בתי-הספר הרגילים עולים לדיון בוועדות בית-ספריות ומקבלים זכאות לתמיכה במספר שעות - או בצורה פרטנית, או באופן פרטני, או באופן קבוצתי בתוך בתי-הספר.
<רחלי אברמזון: התלמידים האלה משולבים, והם נקראים "התלמידים בשילוב הסטטיסטי".
<רחלי אברמזון: זה סל שנמצא בתקן בית-הספר.
<רחלי אברמזון: בית-הספר מקבל מספר שעות, והוא יודע בדיוק מהם השעות שניתנות לו כמענה לטיפול באותם ילדים.
מירב בן ארי: סליחה, אלו תלמידים שכמו שדיברנו בישיבה הקודמת - - -
<רחלי אברמזון: עם הלקויות הקלות יותר.
מירב בן ארי: הקלות יותר.
<רויטל לן כהן: אל תקראו להם קלות.
<רחלי אברמזון: אנחנו לא אומרים קלות.
מירב בן ארי: תאמיני לי, לא היית בישיבה הקודמת, אני רואה שבאת עם רוח קרב, תורידי אותה.
<רויטל לן כהן: אני מגיעה אתה מוועדת הרווחה.
מירב בן ארי: גברתי, תורידי את רוח הקרב שלך.
מירב בן ארי: רויטל, היה לנו דיון מצוין ב-09:30, גם אני – את יכולה לראות שם ציטוט שלי בפרוטוקול – אמרתי קלות עם גרשיים גדולים מאוד, זה רק בשביל הנוסח, אנחנו לא מתכוונים לכך.
מירב בן ארי: תמשיכי, בבקשה.
<רחלי אברמזון: והתלמידים הנוספים, אנחנו מדברים על הפלח הנוסף של אותם תלמידים בשילוב עם לקות יותר מורכבת - 14,708 תלמידים שנמצאים בתוך הכיתות הרגילות.
<רחלי אברמזון: וכאן אני רוצה לומר שבאמת כל ילד מגיע עם הסל האישי שלו אל תוך המערכת הרגילה.
<רחלי אברמזון: חשוב לי לציין שאם בשנה שעברה ראינו כ-13,000 תלמידים, אנחנו השנה רואים קפיצת מדרגה, ואנחנו רואים גידול בכמות הילדים עם הלקות היותר מורכבת, עם הסל האישי הזה שמגיעים אל הכיתות הרגילות בבתי-הספר הרגילים.
<רחלי אברמזון: הפילוח הבא הוא באמת כיתות חינוך מיוחד בבתי-ספר רגילים ובמסגרות החינוך המיוחד, שהם בתי-ספר עוגנים לחינוך מיוחד, שם יושבים כ-38,000 תלמידים.
<רחלי אברמזון: האוכלוסיות מתפלגות - אם אמרתי 190,000 תלמידים בערך אז הפילוח שלהם באוכלוסייה – קודם כול חשוב לי לציין שאלה כל האוכלוסיות שהאגף לחינוך מיוחד נוגע בהן.
<רחלי אברמזון: כל האוכלוסיות שמקבלות את מתן השירותים מהאגף לחינוך מיוחד: הילדים עם האוטיזם, הילדים עם לקויות ראייה, לקויות החושים, כבדי הראייה, גם כבדי השמיעה והחרשים, הפרעות נפשיות קשות.
<רחלי אברמזון: אני רוצה לציין שאנחנו רואים שבמהלך שלוש השנים האחרונות ישנה עלייה של כ-26% בכמות התלמידים עם האוטיזם ביחס לאוכלוסייה שאובחנו עם אוטיזם.
<רחלי אברמזון: ראינו גם עלייה מאוד גבוהה בכמות התלמידים עם הפרעות נפשיות קשות - כ-39%.
<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על ילדים עם ההפרעות בשילוב, שמגיעים אל שילוב.
מירב בן ארי: מה ההגדרה שלך לתלמידים חולים?
<רחלי אברמזון: עכשיו נגדיר את התלמידים החולים - הם אותם תלמידים שנמצאים בבית.
<רחלי אברמזון: אני רוצה לציין ש-3,000 התלמידים החולים שעליהם אנחנו מדברים אינם נכללים בתוך 190,000 התלמידים, הם אותם ילדים שמקבלים את שירותי ההוראה והטיפול על-ידי תוכנית שלבים, על-ידי "קדימה מדע".
<רחלי אברמזון: הם מקבלים את המענה ואת השירות בביתם.
<רחלי אברמזון: הם תלמידים חולים שיוצאים מהמערכת, הם נמצאים בבית לצורך תקופה ממושכת כזאת או אחרת, אחר כך הם יכולים לחזור.
<רחלי אברמזון: חלקם חוזרים לבית-הספר אחרי מענה של כמה חודשים, אולי לפעמים שבועות.
<רחלי אברמזון: לפעמים ישנם ילדים שבמשך שנים מקבלים את השירות הזה בביתם.
<רחלי אברמזון: אז אלה התלמידים החולים, נדבר עליהם בשלב המאוחר יותר.
<רחלי אברמזון: ועכשיו אנחנו מגיעים אל תקציבי החינוך המיוחד.
<רחלי אברמזון: אבקש כאן את עמיתי, נביה ממינהל כלכלה ותקציבים, שיספר קצת על השקף.
<רחלי אברמזון: מה שאני כן רוצה לציין, זה שאני מאוד מבקשת שתסתכלו גם על ההשקעות, וזה עדיין לא הכול.
<רחלי אברמזון: בבקשה, נביה.
<נביה אבו יוסף: תקציב החינוך המיוחד ב-2016, כפי שאתם רואים, כ-7 מיליארד שקל.
<נביה אבו יוסף: יותר מ-50% מהתקציב מוקצה עבור שעות תקן, אם זה שעות הוראה בחינוך המיוחד כ-3.5 מיליארד, ועוד כ-200-100 מיליון לשעות השילוב.
<נביה אבו יוסף: תקציב הסייעות בסביבות המיליארד שקל, 957 מיליון.
<נביה אבו יוסף: גם ההסעות וליווי ההסעות - - -
מירב בן ארי: מה היה התקציב ב-2014 לחינוך המיוחד?
<נביה אבו יוסף: ב-2015 היה כ-6.5 מיליארד.
מירב בן ארי: וב-2014, אתה זוכר?
<נביה אבו יוסף: בסביבות ה-6 מיליארד.
<נביה אבו יוסף: זאת אומרת, כל שנה אנחנו זוחלים בערך כחצי מיליארד שקל גידול טבעי בחינוך המיוחד.
<נביה אבו יוסף: רק בין השנים 2015, 2016 גדל התקציב בחצי מיליארד שקל על-פי הפילוח הזה.
מירב בן ארי: כן, תודה.
<נביה אבו יוסף: זהו, זה בגדול לגבי התקציב.
מירב בן ארי: איפה אתה רואה את – אני מנסה להבין פה במספרים אם יש משהו שגדל באופן משמעותי שגדל בגלל צורך שעלה מהשטח.
<נביה אבו יוסף: אני יכול לציין את שלושת הסעיפים הראשונים - הסייעות בעיקר, שרק בשנה אחת זה גדל ב-120 מיליון בערך; השילוב גדל ב-90 מיליון בשנה אחת.
<קריאה: הסייעות זה כולל גם סייעות אישיות?
<נביה אבו יוסף: כן, אלו סייעות אישיות, כיתתיות, שילוב.
<רחלי אברמזון: גם, וגם תגבור.
מירב בן ארי: נמשיך.
<רחלי אברמזון: תודה, נביה.
<רחלי אברמזון: אנחנו עוברים אל המערך הכולל של שירותי החינוך המיוחד.
<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על ועדות, מענים פדגוגיים עם טיפוליים מותאמים, על כוח-האדם המקצועי ועל השירותים הנוספים.
<רחלי אברמזון: ואנחנו היינו מבקשים להתמקד באמת באותם כישורים שיצרנו כדי לדווח קצת על מה שנעשה.
<רחלי אברמזון: אז כמו שאמרנו בישיבה הקודמת, שתי ועדות סטטוטוריות בעצם קובעות את זכאותם של ילדים לקבל מענה במערך השירות של החינוך המיוחד.
<רחלי אברמזון: ואנחנו מדברים על ועדת ההשמה, שקובעת את המסגרת שאליה מגיע הילד, היא יכולה להיות כיתה לחינוך מיוחד בבית-ספר רגיל, היא יכולה להיות מסגרת של חינוך מיוחד, אם זה גן-ילדים או בית-ספר לחינוך מיוחד.
<רחלי אברמזון: כשוועדת השילוב, בעצם, קובעת את זכאותו של הילד בתוך בית-הספר הרגיל במסגרת בכיתות רגילות.
<רחלי אברמזון: אז אל מערך ועדות השילוב ואל מודל ההשתלבות שלנו אבקש מנירית, שהיא המפקחת הממונה על התחום, לדווח.
<אבנר עורקבי: רגע, מדובר רק על חינוך או גם על רווחה?
מירב בן ארי: חינוך.
<רויטל לן כהן: כרגע אנחנו בחינוך.
<אבנר עורקבי: אני מדבר גם על הסעות.
מירב בן ארי: אדוני, אל תפריע, בבקשה.
מירב בן ארי: יש כאן דיון שקשור למערכת החינוך.
מירב בן ארי: זה ועדת החינוך.
<נירית גולוב: אנחנו בשלב הזה מדברים על תלמידים בעלי צרכים מיוחדים שמשתלבים בלימודים בתוך החינוך הרגיל כתלמידים מן המניין, תלמידי חינוך רגיל.
<נירית גולוב: כאשר חשוב לומר שההשתלבות של התלמידים בעלי צרכים מיוחדים באופן אישי, אינדיבידואלי, בתוך החינוך הרגיל לא החלה היום.
<נירית גולוב: אנחנו מדברים כבר על תהליך שנמצא במערכת בין עשר ל-15 שנים.
<נירית גולוב: הוא הולך וצובר תאוצה מתוך הכרה של כולנו, כולל כמובן האגף, כפי שזה גם נאמר בישיבה הקודמת, שזכותו, ואנחנו צריכים לאפשר לכל ילד ולמשפחתו שמבקשים שהוא ילמד בחינוך הרגיל אמנם לעשות זאת, ולהשתלב בתוך החינוך הרגיל.
<נירית גולוב: על מנת שנוכל להעמיק ולהרחיב את אפשרויות השילוב אנחנו עוברים עכשיו איזשהו תהליך באגף יחד עם שותפים רבים, גם בתוך מינהל החינוך, שהם אגפי הגיל, שפ"י, ויחד עם עמותות הורים, אקדמיה, אנשי שטח שבפועל משלבים תלמידים בעלי צרכים מיוחדים על רצף הצרכים שלהם.
<נירית גולוב: אנחנו עוברים כרגע תהליך של בחינה מחדש של כל נושא ההשתלבות, כאשר מי שנמצא בקדמת הבמה ומנחה אותנו הם עקרונות ועדת דורנר, שבאמת שמו על השולחן כמה דברים מרכזיים שהאגף לחינוך מיוחד וכל שותפינו חושבים שצריך לשנות, להרחיב ולהעמיק אותם, והם הדברים שמופיעים פה.
<נירית גולוב: הנושא הראשון הוא בחירת הורים את סוג המסגרת בה לומד הילד.
<נירית גולוב: דיברנו בדיון הקודם על המקום של ההורים בוועדות סטטוטוריות.
מירב בן ארי: רציתי לשאול אותך שאלה, אני רואה שהתחלתם גם מבחירת הורים.
<נירית גולוב: בדיוק.
<נירית גולוב: בעינינו זה הדבר המשמעותי ביותר מתוך הכרה - - -
<רויטל לן כהן: חבל שזה לא קורה בפועל.
מירב בן ארי: אני מבקשת בלי קריאות ביניים, זה תפקידם של חברי הכנסת.
<נירית גולוב: מתוך הכרה שאת זה אנחנו מבקשים להוביל.
<נירית גולוב: השינוי הוא שינוי הדרגתי.
<נירית גולוב: מבחינתנו הוא צריך להיות חד-משמעי ומהיר עד כמה שאפשר.
<נירית גולוב: אנחנו יודעים, נכון להיום, שבמקומות שנכנסנו כפיילוט בנושא בחירת ההורים עולה שביעות רצון אדירה גם מהורים, גם מצוותים לגבי המקום והדיאלוג שהתפתח יחד עם ההורים.
<נירית גולוב: אני שמחה שאתם ככה אתנו בזה, ואני חושבת שבכך אנחנו באמת פורצים דרך מאוד יפה בשיח החינוכי.
<נירית גולוב: כאשר אני חושבת שזה מטייב את כל מערכת החינוך, מטייב את השיח עם המורים, מטייב את השיח עם המנהלים.
<נירית גולוב: האפקט של האפשרות להביא את ההורים כשותפים מומחים לתוך מעגל השיח הזה, אני חושבת שיש לו אדוות בכל המערכת כולה, ובאמת ראינו את זה גם בשאלון שהעברנו.
<נירית גולוב: הדבר הבא שאנחנו מבקשים לעשות בו שינוי הוא לא רק סמנטי, אלא הוא גם מעשי, זה באמת לדבר על רמת התפקוד והצרכים של התלמידים שלנו, ולא לדבר על הלקות.
<נירית גולוב: הלקות נמצאת, הלקות היא איזושהי פתיחת דלת לשיח, לדיבור על ילד, אבל היא לא נמצאת במרכז השיח.
<נירית גולוב: אנחנו מבקשים ללמוד את התפקוד של הילד, את הצרכים של הילד, ובאמת לתת לתלמיד תקציב אישי, שבתקציב הזה נוכל לממש לו איזושהי – אני כבר ככה עוברת ישר לשירות מכוון תלמיד.
מירב בן ארי: גם חשוב לי שתעברי כדי שנוכל לשמוע את כולם היום.
<נירית גולוב: אני ממש תוך כדי שיחה.
מירב בן ארי: גם עיינתי וגם קראתי את זה.
<נירית גולוב: זאת אומרת שאנחנו מבקשים לתפור לכל תלמיד תוכנית אישית עם תקציב אישי ברמות שונות.
<נירית גולוב: יכולים להיות שני ילדים אוטיסטים שלומדים באותה כיתה, וכל אחד מהם על-פי צרכיו יקבל גם תקציב אחר וגם תוכנית אחרת עם תמיכות שונות.
<נירית גולוב: אנחנו מבקשים באופן הזה גם לאגם תקציבים שכרגע יש בהם split, דובר על כך גם בוועדה הקודמת.
<נירית גולוב: split בין הילדים הקשים, הילדים המורכבים, שיח שהוא לא מספיק מקצועי.
<נירית גולוב: אנחנו מבקשים באמת לשפר את השיח, את השפה המקצועית המשותפת לכולנו.
<נירית גולוב: אנחנו מבקשים באופן שנרצה לשלב את הילדים להרחיב את ההתמקצעות, לא רק של החינוך המיוחד.
<נירית גולוב: אני חושבת שהדבר החשוב ביותר שנצטרך לעשות, וכבר התחלנו לעשות, זה באמת לעבוד בשילוב עם החינוך הרגיל.
<נירית גולוב: החינוך הרגיל חייב להרחיב את הידע המקצועי שלו, חייב להרחיב את השפה, את יכולת ההכלה שלו, ואת יכולת מתן המענה לילדים האלה.
<נירית גולוב: ככל שנשלב יותר ויותר ילדים מורכבים, וזה מה שאנחנו מבקשים לעשות, כי זה מה שההורים מבקשים לעשות, אנחנו מאמינים בזכותם לעשות את זה.
<נירית גולוב: אנחנו רוצים שהחינוך הרגיל ידע לקלוט אותם, וזה לא יהיה, כמו שאמרה אימא בוועדה הקודמת, אותה המחנכת שהערצנו ובחרנו אותה כי אחרות לא רצו לשלב את הילד שלי.
<נירית גולוב: כל מחנך במדינת ישראל זו המחויבות שלו לשלב כל מי שנרשם לתוך בית-הספר ולומד בתוך בית-ספרו.
מירב בן ארי: רק תתחילי לסכם.
<נירית גולוב: והדבר הבא והאחרון, אנחנו מבקשים בתשע"ח להרחיב את הפיילוט שכרגע אנחנו ממש מיישמים בו את - - -
מירב בן ארי: מה שמתקיים בארבע רשויות מקומיות של דורנר.
<נירית גולוב: להרחיב את זה ברמה הארצית.
מירב בן ארי: אילו הן הרשויות שפועלות לפי דוח דורנר?
<נירית גולוב: ישנן כ-13 רשויות, אבל ארבע מתי"אות שמרכזות את הרשויות, אגיד אותן: חולון, שזה גם הרשות חולון; מנח"י, שזאת העיר ירושלים; מעלה-אדומים שזה עשר רשויות; וטירת-הכרמל שזאת רשות אחת.
<נירית גולוב: תודה רבה.
<רחלי אברמזון: תודה, נירית.
<רחלי אברמזון: אנחנו עוברים לחלק הבא.
<רחלי אברמזון: בכוח-האדם המקצועי נתמקד בנושא של סייעות אישיות, סייעות כיתתיות וסייעות תגבור.
<רחלי אברמזון: סייעות כיתתיות הן אותן סייעות שמוקצות לכל כיתת חינוך מיוחד, עם בבית-ספר או בבית-ספר רגיל או במסגרת חינוך מיוחד.
<רחלי אברמזון: כמובן שלכל מחנכת מתלווה סייעת.
<רחלי אברמזון: רוית תיתן את הדיווח על מצב התמיכה מסוג סייעת.
<רוית גולדנר להב: העלינו פה את הנתונים של כמות התלמידים הזכאים לסייעת לאורך השלוש שנים האחרונות, ואנחנו רואים את העלייה.
<רוית גולדנר להב: העלייה כמובן היא גם תקציבית, היא גם בכמות הסייעות, כמות הילדים שצריכים ומקבלים את התמיכה, זה לילדים בשילוב.
<רוית גולדנר להב: חשוב לי להגיד כאן
<רוית גולדנר להב: שאנחנו משנים את שם סייעת – וקיבלנו הסכמה של ארגוני ההורים והצוותים בשטח והאקדמיה – ל"תומכת חינוכית" שנותנת מענה לתלמידים.
<מוטי דותן: גם בגני-הילדים זה יהיה "תומכת חינוכית"?
<רוית גולדנר להב: בחינוך המיוחד הן "תומכות חינוכיות".
<אתי וייסבלאי: גם מבחינת ההשקפה של ההורים זה מצוין, היא לא שלך אישית, היא תומכת.
מירב בן ארי: השם החדש מקובל על הוועדה.
<אתי וייסבלאי: זה לא רק עניין של השם, זה מעבר לשם.
מירב בן ארי: תאמיני לי שלא חשבתי שזה סמנטיקה פה.
מירב בן ארי: יש משמעות, המשמעות ברורה.
<רוית גולדנר להב: אז אנחנו רואים כאן שבתשע"ו יש לנו 8,739 ילדים עם צרכים מורכבים שזכאים לתמיכה של סייעת.
<רוית גולדנר להב: סך הכול יש עלייה משמעותית במתן השירות לתלמידים האלה, אנחנו רואים עלייה של 12% בסך הכול.
<רוית גולדנר להב: ויש לנו את סייעות התגבור שהן מעבר לשעות האוטומטיות שכל מסגרת חינוך מיוחד מקבלת, יש סל תגבור.
<רוית גולדנר להב: את סל התגבור הזה המחוז צריך לנהל לכל הצרכים שיש לו במחוז לטובת ילדים מורכבים בתוך החינוך המיוחד, לטובת שילוב ילדים יום בשבוע בחינוך הרגיל, ולכל הדברים האחרים.
מירב בן ארי: אני רוצה לשאול אותך שאלה שהגיעה גם לפתחי, ואני לא רוצה לעשות מזה דיון, אבל אני רוצה את ההתייחסות שלך.
מירב בן ארי: למה יש כל כך הרבה תלונות בנושא של התומכות החינוכיות?
<אבנר עורקבי: אין סייעות.
מירב בן ארי: אני ממש מבקשת לא להתערב, אני רוצה לשמוע.
מירב בן ארי: אני מניחה שאת מכירה את הבעיה, נכון?
מירב בן ארי: אגב, אני גם רוצה לציין לפרוטוקול שיהיה דיון בנפרד בנושא של הסייעות.
מירב בן ארי: פשוט רק אם אפשר התייחסות מעבר למבוא.
<רוית גולדנר להב: כמו שאמרתי, יש לנו 8,739 תלמידים שזכאים לתומכת חינוכית בשילוב.
<רוית גולדנר להב: אני חושבת שכמעט כל בעיה שמגיעה היא קצת שונה מהבעיה האחרת.
<רוית גולדנר להב: בחלק מהמקומות התלונות המרכזיות שראינו זה על כמות השעות, זה אחד מהדברים שאנחנו הולכים לבנות אחרת.
<רוית גולדנר להב: כמו שנירית הציגה קודם בתוכנית ההשתלבות, זה חלק ממה שנלמד מהשטח, שנקבל איזשהו תקציב כללי לתלמיד, ואז מתוך התקציב הזה ייבנה סל המשאבים שנותן מענה לתלמיד, ולא לפי העולם הישן שהייתה לנו מוגבלות של שעות שתלמיד יכול לקבל לפי רמת התפקוד שלו.
מירב בן ארי: זאת אומרת שאנחנו רואים פה שיש כאן יחס של אחד לשתיים, כן?
מירב בן ארי: על שני תלמידים יש תומכת חינוכית.
<רוית גולדנר להב: זה לא בדיוק, כי משרה של סייעת במדינה היא 42.5 שעות, ותלמידים מקבלים בממוצע ארצי 23 שעות.
מירב בן ארי: אז זה כמעט אחד לאחד מה שאת אומרת.
<רחלי אברמזון: תלוי.
<רוית גולדנר להב: זה תלוי כמה הילד מקבל.
<רוית גולדנר להב: יש ילדים שמקבלים שמונה שעות, יש ילדים שמקבלים 30 שעות.
<רוית גולדנר להב: בממוצע שעשינו מקבלים 22.8 שעות סייעת לתלמיד.
<רוית גולדנר להב: הממוצע הוא לא רלוונטי, כי הילד בסופו של דבר הוא פרט, והוא לא ממוצע.
מירב בן ארי: וגם חשוב שנבהיר את מה שדיברנו בדיון הקודם, כי גם זה עלה כאן בישיבה שהתקיימה על הסייעות, שחידדתם את זה שאותן סייעות ממשיכות גם בחופשת הקיץ?
<רוית גולדנר להב: משרד החינוך מעביר תקציב לכל תלמיד ל-12 חודשים.
<רוית גולדנר להב: אני לא יכולה להגיד שרוב התלמידים, כי חלקם גדולים ולא רוצים בקיץ ללכת לפעילויות, אבל הרבה מאוד מהתלמידים בגיל הזה יכולים ללכת לפעילויות בקיץ.
מירב בן ארי: עזבי את אלה שלא רוצים.
מירב בן ארי: הסייעת שהייתה עם הילד ממשיכה אתו בקיץ או שמתחלפת לו?
<רוית גולדנר להב: לאו דווקא הסייעת הזאת, זה כבר תלוי בסייעת וברשות המקומית ובמעסיק, אבל ההמלצה שלנו, וזה רשום בכל - - -
מירב בן ארי: שזאת תהיה אותה סייעת שליוותה אותו כל השנה בבית-הספר.
<רוית גולדנר להב: שזאת תהיה אותה סייעת שליוותה אותו כל השנה.
מירב בן ארי: זאת הערה חשובה.
<חיה הראל: או לפחות אדם שהוא מכיר.
מירב בן ארי: רק נסיים את המצגת.
<רחלי אברמזון: אני חושבת שאולי נדלג על הנושא של הערכת שנת לימודים כי דנו בו.
<רחלי אברמזון: אעבור לשירותי הוראה לתלמידים חולים בביתם.
<רחלי אברמזון: נמצא כאן מר אבי גנון עם הצוות שלו, שלום לכם, אשמח שתציגו את הסטטוס שלכם.
<רחלי אברמזון: אני רק רוצה לציין שמבחינת המשרד ומבחינת המחויבות שלנו אנחנו יושבים לישיבות סטטוס קבועות עם הספק לקבל גם את הדיווחים השוטפים לגבי הטיפול בילדים החולים בביתם.
<רחלי אברמזון: יושבת כאן חיה הראל, שהיא ממונה ללוות יחד עם עוד מדריכה באגף את הנושא.
<רחלי אברמזון: כשאנחנו מדברים על 3,000 ילדים, אנחנו מדברים על המצטבר השנתי.
<רחלי אברמזון: זה לא שברגע זה 3,000 ילדים מקבלים את השירות.
<רחלי אברמזון: אשמח שתציגו את הסטטוס שלכם.
<אבי גנון: בסדר גמור.
<אבי גנון: אבקש משחר בר-חן מנהלת המיזם, מנהלת התוכנית לתת סקירה על מה שנעשה ב-2015.
מירב בן ארי: יש כאן גם מישהו מ"טללים" או שהסמכות עברה אליכם?
<אבי גנון: זה לא "טללים", היום זה "קדימה מדע", "שלבים".
מירב בן ארי: תמשיכי, סליחה.
<שחר בר-חן: אז היום אנחנו באמת "קדימה מדע", תוכנית "שלבים", שזה שירותי חינוך לילדים חולים בביתם.
<שחר בר-חן: קיבלנו את האחריות לשירות הזה החל מינואר 2015.
<שחר בר-חן: מאז ועד היום קיבלנו כ-3,900 פניות.
מירב בן ארי: 3,900?
<שחר בר-חן: 3,900 פניות.
מירב בן ארי: אז יש פה 900 חולים שהם לא במצגת?
<שחר בר-חן: 3,900 פניות כשחלק מהן כמובן הן לטווח קצר של חודש עד שלושה חודשים.
מירב בן ארי: סליחה, כל מי שמגיע אלייך, מגיע מהם אלייך?
<שחר בר-חן: מגיע מבית-הספר.
מירב בן ארי: אז איפה 900 החולים?
מירב בן ארי: לאן הם הלכו?
<רחלי אברמזון: זה לשנה.
<שחר בר-חן: אני מסבירה.
<שחר בר-חן: 3,900 פניות בשנה.
<שחר בר-חן: במקביל אנחנו מטפלים בסביבות 900,000 ילדים.
<יהודית גידלי: 900,000?
מירב בן ארי: בין 900 ל-1,000.
מירב בן ארי: לא 900,000.
מירב בן ארי: יהודית פה נבהלה.
<שחר בר-חן: אמרתי כ-900 עד 1,000 ילדים במקביל.
<שחר בר-חן: בעצם, השירות מתחלק לשירות לטווח ארוך ולשירות לטווח קצר.
<שחר בר-חן: ישנם ילדים ששוברים רגל ונמצאים בבית אחרי ניתוח למשך חודש-חודשיים, מקבלים את השירות בבית וחוזרים לבית-הספר.
<שחר בר-חן: ישנם ילדים שמשך המחלה שלהם יכול להיות חצי שנה-שנה-שנתיים ושלוש, כולל ילדים סיעודיים שלא יכולים – בגלל שהם מונשמים והמחלה החמירה – להשתלב בבית-הספר, ולכן הם מקבלים את השירות בבית.
<שחר בר-חן: השירות יכול לכלול מורים בחינוך הרגיל.
<שחר בר-חן: בחינוך המיוחד אלו מורים, אלו סייעות חינוכיות ומטפלים פרא-רפואיים בהתאם לתוכנית הלימודים שקובע בית-הספר או גן-הילדים.
<שחר בר-חן: אנחנו נמצאים בקשר עם המסגרת החינוכית.
<שחר בר-חן: בעצם, המסגרת החינוכית היא זאת שיוזמת את הפנייה, פונה אלינו על גבי טפסים מתאימים עם אישורים רפואיים שמאשרים שהילד לא יכול להגיע למסגרת החינוכית וזקוק לשירותים כאלה או אחרים בבית.
<שחר בר-חן: בשיתוף פעולה עם בית-הספר, ובמקרים חריגים, כשיש צורך בחשיבה לשירות מורכב, אנחנו בקשר עם האגף לחינוך מיוחד, כדי לתת לילד את כל מה שהוא צריך - בפריסה ארצית, ממג'דל שמס ועד אילת.
מירב בן ארי: אמרת שהמורים שמגיעים הביתה מלמדים, וילד שמונשם או נמצא - - -
<שחר בר-חן: המורה מגיע, יש מפתח – ילד חינוך מיוחד שמונשם, אז ההוראה היא בהתאם, כמו שאם הוא היה במסגרת חינוכית הוא היה מקבל הוראה שהיא יותר גרייה.
<שחר בר-חן: יש ילדים מונשמים שיכולים לדבר, יש ילדים שלא, אבל זה ילדי החינוך המיוחד.
<שחר בר-חן: כשהמורים מותאמים וסוג ההוראה מותאם ליכולת של הילד.
<שחר בר-חן: שם באמת יש עבודה עם ילדים, כמו שאת אומרת על תקשורת חלופית, שנעזרים בטכנולוגיה מסייעת, שאנחנו גם פה עוזרים לרכוש אותה ולהשאיל את הטכנולוגיה הזאת.
מירב בן ארי: רק עוד שאלה.
מירב בן ארי: מי בעצם מפקח?
מירב בן ארי: למי אתם מעבירים דיווחים על ההתנהלות, על הביקורים?
מירב בן ארי: חוץ ממספר, נגיד, איך זה עובד מולם?
<שחר בר-חן: קודם כול המורים מדווחים לנו.
מירב בן ארי: המורה מדווחת: יש ילד שחודשיים עכשיו עם גבס.
מירב בן ארי: איך זה עובר אליכם?
<שחר בר-חן: את מדברת על המורה מבית-הספר שמדווחת שיש ילד?
מירב בן ארי: עבר אלייך הדיווח.
<שחר בר-חן: אנחנו כמובן מתחקרים את היועצת, את בית-הספר, את צוות בית-הספר, אנחנו נפגשים עם צוות בית-הספר בהרבה מאוד מקרים, ברוב המקרים – תלוי בטווח הזמן – ובונים לו את תוכנית הלימודים עם מורים מתאימים וצוות מתאים.
<שחר בר-חן: אנחנו בקשר גם עם המתי"א.
<שחר בר-חן: היום יש בכל מתי"א רכזת חולים שאמורה להיות בקשר, לראות מי מתווך, אנחנו מין משולש כזה של בית-הספר, "קדימה מדע", "שלבים" ומתי"א.
מירב בן ארי: כן, אבל כל חודש אתם מעבירים דיווח למשרד החינוך: היינו אצל - - -
<שחר בר-חן: כל חודש מעבירים דיווח.
<שחר בר-חן: יש לנו גם ישיבות שוטפות בהן אנחנו עוברים גם על מקרים חריגים שצריך לחשוב כיצד עוזרים להם, וגם בשוטף.
מירב בן ארי: אתם רוצים להוסיף עוד משהו?
מירב בן ארי: אבל ממש בדקה, כי אני רוצה להבין.
<שחר בר-חן: הייתי שמחה, ברשותך, שמורה שיושבת פה ותוכל להביא את השטח תאמר כמה דברים.
מירב בן ארי: תתקרבי למיקרופון כי את חשובה לנו מהשטח, אבל רק דקה.
<מוטי דותן: היא הגיעה מרחוק.
<מוטי דותן: היא הגיעה מנצרת.
מירב בן ארי: אל תדאג, לא הייתי סוגרת את הישיבה הזאת בלי לשמוע את המורה.
<אילהאם בשארה: אני מורה שלמעלה מעשר שנים תומכת בתלמידים מרותקים.
<אילהאם בשארה: הייתי בעבר עם עמותת "טללים", עכשיו אני ממשיכה ב"קדימה מדע".
<אילהאם בשארה: אני נהנית מאוד מהעבודה שלי.
<אילהאם בשארה: התפקיד שלי ומטרת העל שלי זה לגשר על הפער שנוצר בין התלמיד המרותק, החולה, לבין בני כיתתו, כי אם תלמיד חולה אז צריכים שלא להשאיר אותו בצד.
<אילהאם בשארה: הצלחתי הרבה בעבודה שלי, ואני מקבלת הרבה אהדה והערכה מצד ההורים, כי אני גם כן מסייעת לתלמידים לגשת לבגרויות, לגשת למבחנים.
<אילהאם בשארה: יש שיתוף פעולה עם בתי-הספר, עם היועצות, מצלמים לנו את החומרים, אנחנו מלמדים את התלמידים את אותם חומרים בבית, וגם כן משתמשים בטכנולוגיה.
מירב בן ארי: בעצם את מורה שנמצאת עם כמה תלמידים במקביל?
<אילהאם בשארה: כן.
<אילהאם בשארה: אבל המקסימום שלנו ביום זה לעבוד עשר שעות הוראה.
מירב בן ארי: עשר שעות הוראה.
מירב בן ארי: בדרך כלל זה בשעות הבוקר?
<אילהאם בשארה: ברוב המקרים כן.
<אילהאם בשארה: זה בשעות הבוקר, כי התלמידים בבית.
<אילהאם בשארה: ואני נכנסת אל התלמיד, רואה מה הם למדו בבית-הספר, יש לנו תקשורת עם בית-הספר, והם מקבלים את החומר.
מירב בן ארי: יש לך קשיים בתפקיד?
<אילהאם בשארה: אני כבר עם ניסיון של עשר שנים.
<אילהאם בשארה: בהתחלה בוודאי.
<אילהאם בשארה: כל דרך בהתחלה קשה, אבל אחר כך התפקיד נהיה לי קל, כי אם יש טכניקות שאני לא יכולה להסביר לתלמיד, אני ניגשת למורה המקצועי.
<אילהאם בשארה: יעני, אם למשל תלמיד שצריך לגשת לבגרות במתמטיקה, אז אני מתקשרת ל"קדימה מידע" ומבקשת מהם מורה מקצועי, והם משלבים מורה מקצועי, כך שהתלמיד לא יפסיד שום מקצוע.
מירב בן ארי: רגע, אבל זה לא עובד ככה, יש כאן סדר דיבור.
<מוחמד יונס: כל מה שראינו לא מתייחס למגזר הערבי.
מירב בן ארי: קודם כול, במקרה, הגיעה מורה מהמגזר הערבי.
<מוחמד יונס: לכן נכנסתי בשיחה.
מירב בן ארי: לא, אדוני, אתה לא מתפרץ לי לישיבה, תן לי לנהל אותה.
מירב בן ארי: אתה רוצה לדבר, תדבר בזמנך.
מירב בן ארי: רק תסכמו, "קדימה מדע".
<שחר בר-חן: אני רוצה לסכם שלא סתם אילהאם פה, כי באמת 55% מהילדים שמקבלים שירות הם מהמגזר הערבי, עם מורים מהמגזר הערבי בגלל השפה והרקע.
<אבנר עורקבי: מדובר על חינוך בבית.
<תמר שי: אבל יש המון לקויות.
מירב בן ארי: חבר'ה, סליחה, אלו לא שיחות ביניכם, זאת ועדה ויש כאן סדר.
מירב בן ארי: אתי ממרכז המחקר והמידע, את רוצה להוסיף?
<מוחמד יונס: יש פה נתונים, איך הנתונים האלה מתייחסים למגזר הערבי?
מירב בן ארי: אדוני, אתה תתייחס לדברים, אני מבקשת ממך להמתין בסבלנות.
מירב בן ארי: יש כאן את אתי ממרכז המחקר והמידע.
<רויטל לן כהן: גברתי, אנחנו סיימנו את הישיבה.
<רויטל לן כהן: עוד לא התחלנו לדבר, והיא תיכף מסתיימת.
מירב בן ארי: גברתי, את רוצה לנהל את הישיבה?
מירב בן ארי: תשבי פה.
מירב בן ארי: בינתיים אני המנהלת של הישיבה, ואני אחליט איך היא תתנהל.
מירב בן ארי: אני רק מזכירה לכם גם שזה יום מיוחד שהכנסת מציינת, באמת, ועם כל הכבוד, יש כאן - - -
<אבנר עורקבי: לאנשים בעלי זכויות אין זכות דיבור.
<רויטל לן כהן: אנחנו ביקשנו את הדיון הזה והכנו אותו וזימנו אותו.
<אבנר עורקבי: אנשים בעלי זכויות שאין לו פה דיבור, חד וחלק.
מירב בן ארי: אם תאלצי אותי להוציא אותך – את לא ראית את הצד הקשוח שלי.
<אבנר עורקבי: אני גם רוצה.
<אבנר עורקבי: מה?
<אבנר עורקבי: אם אין לי זכות דיבור פה, למה שאני אשתדל?
<אבנר עורקבי: אני יוצא, נגמר הסיפור.
מירב בן ארי: אדוני, אתה רשום בזכות דיבור ואתה תדבר, יש כאן בסך הכול סדר, ואתה הראשון שמדבר.
<אבנר עורקבי: לא, אני לא הראשון.
מירב בן ארי: סליחה, כי מרכז המחקר והמידע זאת הנציגות של הכנסת, בדיוק כמו שביקשתי ממשרד החינוך.
מירב בן ארי: ואני מבקשת מכל מי שהגיע לפה עם רוח הקרב, להוציא אותה, זה לא מתאים, בטח לא ביום כזה.
מירב בן ארי: ואני גם רוצה להגיד לכם משהו, אם יהיו כאן דברים שלא ייפתרו, תתקיים ישיבה נוספת, אבל אני מאוד מאוד מבקשת מכם, תנו לי לנהל את הישיבה.