GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: אתי, בשתי דקות, קצת מהמחקר החשוב מאוד שעשיתם, שמי שרוצה, אגב, גם לקרוא אותו, יכול לקרוא את זה באתר של הכנסת.
מירב בן ארי: רק בקצרה, בנקודות מרכזיות.
<אתי וייסבלאי: ממש ממש בקצרה.
<אתי וייסבלאי: אוסיף כמה דברים על מערכת החינוך המיוחד שלא היו במצגת של משרד החינוך.
<אתי וייסבלאי: כמו שראינו, רוב תלמידי החינוך המיוחד משולבים במסגרות החינוך הרגילות, וכמעט 90% מהתלמידים שמשולבים במסגרות החינוך הרגילות משולבים במה שנקרא "הקצאה סטטיסטית" - מדובר על 1.85 שעות שבועיות שניתנות עבור כל מסגרת חינוכית שלומדים בה תלמידים משולבים עבור 5.4% מהתלמידים.
<אתי וייסבלאי: התלמידים האלה גם לא מקבלים סייעות.
<אתי וייסבלאי: הנושא של תקצוב שילוב ספג ביקורת קשה, בין השאר ממבקר המדינה.
<אתי וייסבלאי: אנחנו רואים גם מהנתונים שהוצגו במסמך, שמאז שתוקן חוק החינוך המיוחד בשנת 2002, בנוסף לפרק השילוב, השיעור של תלמידי השילוב לא עלה, אלא ירד, וגם החלק של השילוב בתקציב החינוך המיוחד לא עלה, וגם בשנת 2015 הוא עומד על 22% מהתקציב.
<אתי וייסבלאי: דוח ועדת דורנר, שדיברו עליו פה, הוגש בשנת 2009, התחילו ליישם אותו כפיילוט בשנת 2012, ובשנת הלימודים הנוכחית משתתפים בפיילוט 1,500 תלמידים.
<אתי וייסבלאי: אנחנו רואים שבעצם היישום שלו מאוד באיטיות.
מירב בן ארי: כן, ראינו כאן את זה.
מירב בן ארי: רק משפט אחרון.
<אתי וייסבלאי: במסמך מופיע עדכון בכמה נושאים, וועדת החינוך דנה בהם בשנים האחרונות, גם הנושא של הסעת תלמידים בחינוך המיוחד, הנושא של סייעות, והנושא של החינוך לילדים חולים.
מירב בן ארי: עורקבי, בבקשה, מארגון "אהבה".
<רחלי אברמזון: סליחה, רגע, אפשר?
מירב בן ארי: אחרי זה משרד החינוך, אני רוצה לשמוע.
<אבנר עורקבי: ארגון "אהבה", ארגון הנכים בישראל.
<אבנר עורקבי: אנחנו כבר יושבים פה על דוד רותח בנושאים של הילדים.
<אבנר עורקבי: אני בטוח שיש פה גם עוד עמותות אחרות שיביאו ילדים שיש להם בעיות, למה לא מטפלים?
<אבנר עורקבי: אנחנו יודעים שזה היום שלנו, ובאנו לדבר על בעיות שלנו, הן בנושא של הסעות של ילדים בעלי צרכים מיוחדים, הן בנושא של סייעות לילדים בעלי צרכים מיוחדים, אז למה לא נותנים לנו לדבר?
<אבנר עורקבי: אני לא מבין את הקטע הזה?
מירב בן ארי: אתה מדבר עכשיו.
<אבנר עורקבי: אני מבקש בכל לשון של בקשה לתת למנכ"לית שלי, שהיא המומחית בנושא של ילדים בעלי צרכים מיוחדים, לדבר.
מירב בן ארי: איפה היא?
<אבנר עורקבי: פה לידך.
מירב בן ארי: בבקשה, דברי.
מירב בן ארי: למה אתה לא אומר את זה מהתחלה?
<אבנר עורקבי: הנה אמרתי את זה.
<רויטל לן כהן: חבל שלא נותנים למי שזימן את הדיון לדבר.
מירב בן ארי: רויטל, את תדברי אחריה לפי הסדר, כי הוא ביקש לפנייך.
מירב בן ארי: בבקשה, אני לא צריכה את התסכולים האלה.
<רויטל לן כהן: אנחנו חיים עם התסכולים.
<רויטל לן כהן: את יודעת מה?
מירב בן ארי: גברתי, הוא ביקש לדבר לפנייך, ואת תדברי אחריו.
<רויטל לן כהן: כי אני זימנתי את הדיון.
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין, אנחנו רוצים לתת לך לדבר.
מירב בן ארי: הוא ביקש לפנייך.
מירב בן ארי: מה, אני אגיד לו לא?
מירב בן ארי: תחכי, ואת מדברת אחריו.
<רויטל לן כהן: זה לא קשור למספר - - -
מירב בן ארי: אבל מה לעשות שיש סדר?
<רויטל לן כהן: ביום הזה – אלו ימים שאנחנו מזמנים את הדיונים שלהם ואנחנו פותחים, ובמקום זה ראינו מצגת ושמענו עמותה, שידוע לנו מה הם אומרים.
<רויטל לן כהן: אני מבינה שעכשיו גם את יודעת - - -
מירב בן ארי: אבל לי לא ידוע.
<רויטל לן כהן: אבל הדיון הזה הוא לא שיעור פרטי לגברתי.
מירב בן ארי: רויטל, זה לא שיעור פרטי.
מירב בן ארי: שבי - - -
<רויטל לן כהן: סיימנו, תודה.
<רויטל לן כהן: אני לא מכלה את זמני.
מירב בן ארי: חבל על הזמן, גברתי, אל תבזבזי את זמנך.
<אבנר עורקבי: הוא יקר מאוד.
מירב בן ארי: הייתי נותנת לה, בטח אתם הייתם יוצאים, אבל בסדר.
מירב בן ארי: שלא לדבר שיש פה חבר כנסת שיושב מההתחלה והוא אמור לדבר ראשון, אבל בסדר.
מירב בן ארי: כן, בבקשה.
מסעוד גנאים: נשמע אותם.
<דפנה אזרזר: אנחנו מקבלים עשרות פניות עם בעיות שחוזרות על עצמן שוב ושוב ושוב.
<דפנה אזרזר: הסעות בחינוך המיוחד - ילדים שמוסעים בצורה לא בטיחותית, בצורה מסכנת חיים.
<דפנה אזרזר: השלטון המקומי לא עושה כלום.
<דפנה אזרזר: נעשות קומבינות בין חברות ההסעות לשלטון המקומי.
מירב בן ארי: את יכולה לתת לי דוגמה ספציפית?
<אבנר עורקבי: יש פה.
<טלי סולטן גליזר: גם אני דוגמה ספציפית.
<דפנה אזרזר: אני יכולה לתת דוגמה ספציפית של משפחה שיושבת פה, ושל עוד משפחה שיושבת פה.
מירב בן ארי: דוגמה ספציפית אחת.
מירב בן ארי: תתקרבי, בבקשה.
<ב': אני מתל-אביב, אימא לילד עם תסמונת דאון.
מירב בן ארי: איפה את גרה בתל-אביב?
<<ב': > בשכונת רמת ישראל ביצרון.
<<ב': יש לי ילד בן שנתיים וחמישה חודשים עם תסמונת דאון, מוסע לבני-ברק למעון שיקומי "עזר מציון".
מירב בן ארי: אין מעון כזה בתל-אביב?
<ב': אין.
מירב בן ארי: בכל העיר תל-אביב אין מעון שיקומי?
<ב': לא.
<שרון סקנדריון: יש ביפו.
מסעוד גנאים: מעון?
מירב בן ארי: מבני-ברק?
<ב': כן, בעצם ביפו, אבל בני-ברק יותר קרוב.
מירב בן ארי: סליחה, תנו לי לשמוע את הגברת, היא באה במיוחד.
<ב': מעל חודש ימים אני פונה לעיריית תל-אביב בקשר להסעות, לספק לי נהג, מלווה, והם עונים לי שאין להם.
<ב': הילד בבית כמעט חודש ימים.
<ב': אין להם מלווה.
<ב': וברגע שהם אומרים שיש להם נהג או מלווה, אז הייתה לי איזושהי תקרית עם הנהג, הוא תמיד בורח בבוקר.
<ב': אז הם פשוט מענישים אותי, ואומרים לי: אין לך הסעה.
<ב': ככה זה נמשך כבר חודש ימים.
מירב בן ארי: מה זאת אומרת אין לך הסעה?
מסעוד גנאים: איך זה?
<ב': הם לוקחים את החוק לידיים.
<ב': אני פונה לעיריית תל-אביב, ללשכת ראש העיר, אין עם מי לדבר.
מירב בן ארי: מי האחראי במשרד החינוך על הנושא הזה של ההסעות?
<אילן שי: הנושא באחריות של משרד הרווחה.
<ב': אני שולחת מכתבים ללא הרף.
<אילן שי: מהלשכה המשפטית של משרד החינוך.
<אילן שי: מעונות היום השיקומיים לפעוטות עד גיל שלוש הם באחריות של משרד הרווחה, וגם ההסעות באחריותם.
מירב בן ארי: נכון, אתה צודק.
מירב בן ארי: יש פה מישהו ממשרד הרווחה?
<ב': אין לי עם מי לדבר.
<ב': אני כותבת מכתבים מעל חודש ימים.
<אבנר עורקבי: יש נציג פה.
<הדס זהבי: כן.
<דפנה אזרזר: חשוב לי לציין מה שב' שכחה לספר, שניסו להחתים אותה על חוזה שהוא נגד החוק.
<דפנה אזרזר: להחתים אותה על חוזה אישי מול העירייה, שבמידה והיא לא תעמוד בתנאים שלהם הם לא מספקים לה הסעה.
<ב': לא ייתנו לי הסעה.
<דפנה אזרזר: שזאת עבירה חמורה על החוק.
מסעוד גנאים: איזה תנאים?
מירב בן ארי: איזה תנאים?
<דפנה אזרזר: שאם היא לא תגיע בשבע ו-25 והיא תאחר - - -
<ב': ועשרה.
<דפנה אזרזר: בשבע ו-26, הם לא מספקים לה הסעה כל השנה.
<שרון סקנדריון: ההסעה הזאת ברחה לנו בשתי דקות הרבה פעמים.
<קריאה: אני מוכן - - -
מירב בן ארי: רגע, לא, אדוני, אין לי זמן.
מירב בן ארי: יש לי בשתיים-עשרה ישיבה בנושא מעצר מינהלי, אם פה יש בלגן, שם בכלל יהיה – עזבו.
מירב בן ארי: תני לי הסבר על מה שאת שומעת כאן.
<הדס זהבי: אני לא אחראית על הנושא של מעונות יום שיקומיים וגם לא על ההסעות, אבל האחריות של ההסעות היא באמת בידי משרד הרווחה, והרשות המקומית היא זאת שמבצעת את ההסעות.
מירב בן ארי: למי היא פונה במצוקה שלה?
<ב': למי אני פונה?
<הדס זהבי: לרשות.
<הדס זהבי: אבל המפקחים שלנו של המשרד יכולים לסייע.
מסעוד גנאים: הכתובת שלה הרשות, והרווחה בראשם.
מירב בן ארי: אבל את יודעת מה מפריע לי?
<ב': אבל פנינו לרווחה.
מירב בן ארי: מה שהוא אמר כאן, עורקבי, וזה כבר עלה פה, יש בעיה של הסעות בכל הארץ, ולא יכול להיות שכל הורה והורה ילך לרשות.
מירב בן ארי: הרי אם הייתה לנו כאן בעיה, אבל את שומעת שההסעות – יש לכם בן-אדם שהוא האוטוריטה בעניין ברמה ארצית?
<הדס זהבי: כן, יש לנו.
<הדס זהבי: דינה בן לביא, היא מפקחת ארצית על מעונות היום השיקומיים וגם על ההסעות.
<הדס זהבי: אנחנו עובדים מול הרשויות, גם עם מקרים פרטניים וגם עם מקרים כלליים.
<דפנה אזרזר: דיברתי עם המפקחת, והיא אמרה: מה לעשות?
<דפנה אזרזר: סמי הנהג לא רוצה.
<דפנה אזרזר: ככה היא ענתה לי.
<ב': זה מה שהיא אמרה.
<דפנה אזרזר: אמרתי לה: מה זה סמי הנהג לא רוצה?
<דפנה אזרזר: את אחראית, או הוא אחראי?
<ב': אז הילד שלי בבית, והנהג - - -
<דפנה אזרזר: הילד שלה בבית, מה זה סמי לא רוצה?
מירב בן ארי: תגידי עוד פעם את השם שלה.
<הדס זהבי: דינה בן לביא, היא מפקחת ארצית.
<דפנה אזרזר: לא יאומן מה שהולך שם.
<הדס זהבי: האחריות של ההסעות היא בידי הרשות המקומית.
<הדס זהבי: אנחנו משרד הרווחה, אנחנו מפקחים על להסיע.
מירב בן ארי: אם הייתה לי בעיה ברשות מקומית אחת הייתי מסכימה אתך, אבל הבעיה שיש לנו כאן היא בכמה רשויות מקומיות, והיא נתנה לנו דוגמה אחת.
מירב בן ארי: אבל את שמצביעה, מאיזו רשות?
<טלי סולטן גליזר: אני מעפולה, מהרשות עפולה, וגם לנו יש בעיה מאוד רצינית.
<טלי סולטן גליזר: הילדה נוסעת שעתיים במקום לנסוע שעה ועשר דקות.
<טלי סולטן גליזר: אין בית-ספר בעפולה.
<אבנר עורקבי: זה משרד החינוך.
<הדס זהבי: זה כבר בית-ספר, זה לא מעון יום שיקומי.
<טלי סולטן גליזר: הילדה סובלת משיתוק מוחין ואין בית-ספר בעפולה שמתאים לה, כי זאת ילדה עם תפקוד שכלי גבוה, אבל היא משותקת.
<טלי סולטן גליזר: אני פה על כדורים עכשיו.
<טלי סולטן גליזר: הילדה עם גבס מפה עד פה.
<טלי סולטן גליזר: אין לי כוחות גם להתמודד עם הרשות עצמה.
<טלי סולטן גליזר: הגעתי היום עם כדורים, כל הגב שלי תפוס מלהרים את הילדה עם גבס ברגליים ולשים אותה על כיסא גלגלים, ואני צריכה להתמודד עם רשות שפשוט יש כאן אטימות.
<טלי סולטן גליזר: היא מתחילה מהבית, יש מלווה שלוקחת אותה, מגיעים לבית של מלווה אחרת, מתחלפת שם מלווה, ואז מתחילים לעשות את האיסוף של כל הילדים.
<טלי סולטן גליזר: היא עולה בשש ו-20, מגיעה בשמונה ו-20 לבית-הספר.
<טלי סולטן גליזר: נכון שהדרך היא 70 קילומטר, אבל הדרך לא צריכה לארוך שעתיים.
<טלי סולטן גליזר: הדרך צריכה לארוך שעה ועשר דקות.
<טלי סולטן גליזר: פשוט הרשות מטעמים של כסף לא מוכנה לעשות שיקולים נוספים.
<דפנה אזרזר: חוסכים בתקציבים.
מירב בן ארי: היא טוענת כאן גם עניין שלא קשור לרווחה.
מירב בן ארי: היא טוענת שאין בית-ספר בעפולה.
מירב בן ארי: אין בית-ספר בעפולה?
<מוטי דותן: יש.
<מוטי דותן: "יובלים".
<טלי סולטן גליזר: אין בית-ספר "יובלים", כי זה בית-ספר סיעודי.
<טלי סולטן גליזר: אין כיתה לומדת שם.
<רחלי אברמזון: יש בית-ספר שלא מתאים לצרכים.
<טלי סולטן גליזר: בית-ספר "יובלים" זה בית-ספר – אין שם כיתה לומדת, והילדה שלי בבית-ספר - -
מירב בן ארי: סליחה, אל תדאגי, בהסעות אני תיכף מסיימת.
<טלי סולטן גליזר: - - שיש כיתה מיוחדת של CP בתוך בית-ספר רגיל.
<טלי סולטן גליזר: זאת ילדה שיכולה להגיע לבגרויות.
<טלי סולטן גליזר: אין כיתה כזאת.
<טלי סולטן גליזר: ניסינו להקים באזור עפולה כיתה כזאת.
<טלי סולטן גליזר: אני אישית הייתי בהתכתבויות עם המפקחת, אבל בסופו של דבר לא היו מספיק ילדים כדי לפתוח כיתה.
<טלי סולטן גליזר: לא נפתחה כיתה, אז נאלצנו לשלוח אותה לכפר ורדים.
<טלי סולטן גליזר: זה בית-ספר טוב, ושם היא מתקדמת, ושם היא ממש ממש – עכשיו ילדה בת 14 – קוראת יפה, מתקדמת בחשבון.
<טלי סולטן גליזר: למה לעצור אותה?
<טלי סולטן גליזר: אומרים לנו שאנחנו הורים סרבנים, כי אנחנו לא מוכנים לקחת את הילדה לחינוך הרגיל.
<טלי סולטן גליזר: אומרים לי: את רוצה קרוב לבית?
<טלי סולטן גליזר: בבקשה, קחי אותה לחינוך הרגיל.
<טלי סולטן גליזר: מי היה מטפל בה עם גבס עד מפה עד פה?
<טלי סולטן גליזר: מי היה מטפל בילדה היום בחינוך רגיל?
<טלי סולטן גליזר: הילדה הזאת לא מתאימה לחינוך רגיל.
<טלי סולטן גליזר: העירייה מנסה כל הזמן להגיד שאנחנו לא דוברי אמת, שהנסיעה היא לא שעתיים.
<טלי סולטן גליזר: מה פתאום, הנסיעה היא שעה ו-50, שעה ו-40.
<טלי סולטן גליזר: לנו יש הוכחות ב-GPS כל יום שהילדה נוסעת שעתיים.
<טלי סולטן גליזר: היא עושה איסוף של הסייעות.
מירב בן ארי: הבנתי את העניין.
מירב בן ארי: סליחה, הנושא הזה של ההסעות הוא נושא - - -
<טלי סולטן גליזר: ועוד משהו קטן שאני רוצה להגיד, שפשוט כולם אטומים, אף אחד לא מקשיב לנו, את אף אחד זה לא מעניין.
<ב': אין עם מי לדבר על ההסעות.
<טלי סולטן גליזר: אנחנו עם הבעיה הזאת לבד, פשוט לבד צריכים להתמודד.
<טלי סולטן גליזר: ילדה שנוסעת ארבע שעות ביום, סליחה שאני אומרת את זה פה בוועדה, צריכה לעשות פיפי בתחתונים, כי היום עם המצב הביטחוני אי-אפשר לעצור בדרך, ואת אף אחד זה לא מעניין.
<טלי סולטן גליזר: ואנחנו ההורים מחפשים כל מיני פתרונות אחרים.
<טלי סולטן גליזר: כולם אטומים.
<טלי סולטן גליזר: את אף אחד זה לא מעניין.
<טלי סולטן גליזר: הילדה הזאת לא מעניינת אף אחד.
<טלי סולטן גליזר: אלה השקופים האמיתיים, הילדים האלה.
מירב בן ארי: גברתי, הקשבתי לך.
<טלי סולטן גליזר: בסדר.
<טלי סולטן גליזר: אני סיימתי.
<טלי סולטן גליזר: פשוט זה כל כך - - - , זה סבל שהוא לא יתואר.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר לך משהו, קודם כול - - -
<טלי סולטן גליזר: אני על כדורים וכל הגב שלי - - -
מירב בן ארי: רגע, תקשיבי, את חייבת לתת לי להתקדם, כי יש לי - - -
<טלי סולטן גליזר: נתתי לך, בסדר, זהו, אני אמרתי.
<טלי סולטן גליזר: באתי מעפולה רק בשביל זה.
מירב בן ארי: אני מאוד מאוד מודה לך.
מירב בן ארי: והדברים שלך, אמרתי את זה גם בישיבה שהייתה לי ב-09:30, הדברים שהיו הכי חשובים פה, ויסלחו לי משרדי הממשלה והעמותות, זה מה שההורים אומרים.
<ב': זאת זוועה, זאת קטסטרופה.
מירב בן ארי: ובשביל זה, וחבל לי שרויטל יצאה ככה החוצה - - -
<ב': - - -
מירב בן ארי: רגע, אין לי זמן, תקשיבי לי, תקשיבי רגע.
<ב': אני רוצה להגיד שאני בהיריון ואני בשמירה, והתשובות שקיבלתי מעיריית תל-אביב הן פשוט לא שפויות.
<ב': תיקחי את הילד את, תסיעי את הילד את, פשוט - - -
מירב בן ארי: תשמעי רגע, רגע.
מירב בן ארי: שנייה, תני לי.
<ב': פשוט - - -
מירב בן ארי: את חייבת לתת לי לדבר.
מירב בן ארי: שבוע הבא, הנה, קיבלתי עדכון, יש כאן דיון בוועדת החינוך בנושא הסעות.
מירב בן ארי: חייבים, חייבים לשים לב שישבו פה רק גורמי חינוך וגם גורמי רווחה.
מירב בן ארי: אין מה לקיים את הוועדה הזאת כשאין נציגים.
<ב': והשלטון המקומי.
מירב בן ארי: שלטון מקומי, ודינה בן לביא מהרווחה שתגיע לפה.
מירב בן ארי: עכשיו, את.
<ב': כן.
מירב בן ארי: במקרה גם הייתי חברת מועצת העיר תל-אביב לפני שהגעתי לפה, אני מבטיחה לך שברגע שהעוזר שלי יכנס גם אקח את הטיפול שלך באופן אישי.
מירב בן ארי: בעניין של ההסעות בעפולה, אני מבטיחה לך, הנושא הזה עלה פה, ידובר, וההסעות יגיעו לכאן לדיון רחב עם כולם.
מירב בן ארי: אבל בלי קשר, עזבי, תניחי לזה, אוקיי?
מירב בן ארי: עכשיו אני ממש ממש חייבת - - -
<אבנר עורקבי: לא סיימנו.
מירב בן ארי: רגע, לא סיימנו, אדוני.
מירב בן ארי: רגע נכוון, עורקבי, תקשיב לי רגע, יש פה ב-21 בחודש בשבוע הבא - - -
<אבנר עורקבי: אני לא מדבר על ההסעות.
מירב בן ארי: על הסעות.
מירב בן ארי: אז מה יש לך עוד להוסיף?
<דפנה אזרזר: לא על הסעות.
<דפנה אזרזר: יש לי להמשיך.
<דפנה אזרזר: הנושא השני שקיים אתו בעיות לאורך כל השנה זה סייעות, וגם פה הבאתי מקרה – אשמח מאוד אם הוא ידבר לוועדה.
<אבנר עורקבי: כבר שנה הילדה בבית.
<אבנר עורקבי: אין סייעת.
מירב בן ארי: בואי לשולחן לידי.
<אבנר עורקבי: זאת אימא שלו.
מירב בן ארי: תאמין לי, זאת בכלל אסיפת הורים הוועדה היום, ואין לי בעיה עם זה.
<אבנר עורקבי: ברור, למקרים האלה אף אחד לא ישים לב, לא רואים את האובייקטים.
מירב בן ארי: תגיד לי, גם כשאנחנו בסדר – תן לי רגע לשמוע.
<אבנר עורקבי: אתם בסדר גמור.
מירב בן ארי: רק בקצרה, גברתי, אני מצטערת, כי אני אמורה לנהל ועדה עוד שלוש דקות, אבל הם יחכו לנו.
<ר': אני מפזורה ליד חורה, אימא לילד בכיתה ו'.
מירב בן ארי: ראיתי אותו שם.
<ר': הילד שלי מהגן מקבל סייעת.
<ר': בתחילת השנה מצאנו שאין לילד אישור לסייעת.
<ר: עלינו למנהל ושאלנו למה?
<ר: מה קורה אצל הילד?
<ר: הם אמרו לנו שלא הגשנו מסמכים, למרות שהילד מוכר בבית-ספר שהוא עם כיסא גלגלים.
מירב בן ארי: הוא גם נראה עם כיסא גלגלים.
<ר': הוא מוגבל ומוכר בביטוח לאומי שיש לו נכות של 100%, ואף אחד לא מטפל בנושא שם.
<ר': ועכשיו הוא בלי סייעת.
מירב בן ארי: רחל, אני מבקשת, כמו שאני לוקחת פה משימה אישית, זאת המשימה האישית שלך.
<רחלי אברמזון: רוית רשמה.
מירב בן ארי: ברגע שהוא נכנס הוא היחיד שמיקד את תשומת לבי, תסלחו לי כולם.
מירב בן ארי: את רואה את הגב' כאן?
מירב בן ארי: יש לך פה את משרד החינוך, את לא הולכת בלי זה.
מירב בן ארי: אם יש בעיה, יש לך את חבר הכנסת גנאים.
מירב בן ארי: אם יש בעיה, אני ואנחנו נדאג לזה, באמת.
מירב בן ארי: תודה שבאת לפה.
מירב בן ארי: אני מבטיחה לך שלא תצאי מפה בידיים ריקות.
מירב בן ארי: תישארי כאן עד שיסתיים הדיון.
<ר': כן, בסדר.
<דפנה אזרזר: חשוב לציין שהוא בכיתה רגילה.
<דפנה אזרזר: את זה היא לא ציינה.
מירב בן ארי: אל תדאגי, יש לי כאן את משרד החינוך.
מירב בן ארי: יותר מזה באמת לא יכול להיות.
מירב בן ארי: את מי עוד יש לי פה?
מירב בן ארי: רויטל – יצאה.
מירב בן ארי: מישהו מטעם רויטל כאן?
<ארנה מילוא: אני יכולה?
<ארנה מילוא: אני מ"עוצמה".
מירב בן ארי: את יכולה, בוודאי.
מירב בן ארי: חבל שהיא יצאה.
מירב בן ארי: בואי לכאן.
מירב בן ארי: את ביחד עם רויטל?
מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו הצטרפה אלינו.
<ארנה מילוא: אני מקורבת לרויטל.
<ארנה מילוא: אנחנו מארגונים שונים.
<ארנה מילוא: כיוון שלא נשאר לנו הרבה זמן, אני רוצה להגיד מה אני מצפה מוועדת הכנסת.
מירב בן ארי: ועדת החינוך של הכנסת.
<ארנה מילוא: מהוועדה שהיא ועדה של הכנסת, שהיא אמורה להיות הבקרית של הממשלה, זאת הכוונה שלי.
מסעוד גנאים: הכוונה שהיא בכנסת.
<ארנה מילוא: אני מצפה שיהיו כאן
<ארנה מילוא: שאלות מאוד רציניות על המדיניות המקצועית של משרד החינוך.
<ארנה מילוא: למשל, יש במשרד החינוך חיבה למשהו שנקרא עיצוב התנהגותי.
<ארנה מילוא: כמו שיש ועדה שעוסקת בשאלות של שילוב, שחקרה את הטענות של משרד החינוך על מדיניות השילוב ונשמעו קצת שונה ממה שמשרד החינוך שונה, הם קיבלו הרבה פחות זמן, אבל לי הם נשמעו שונה לגמרי.
<ארנה מילוא: אני רוצה לבדוק את כל הדבר הזה של המקצועיות.
<ארנה מילוא: אומרים: צריך לתת למורים עזרה מקצועית.
<ארנה מילוא: מי בודק את המדיניות המקצועית של משרד החינוך?
<ארנה מילוא: איפה הביקורת של כל מיני שיטות, כל מיני הדרכות, איפה אנחנו עומדים כאן?
מסעוד גנאים: התמקדנו בתקציבים יותר.
מסעוד גנאים: התמקדו, הכוונה.
<ארנה מילוא: התמקדנו בתקציבים והתמקדנו במקרים שהם מאוד מאוד קשים, כי זה קל.
<ארנה מילוא: מאוד קל להגיד: למקרה הזה נעשה עוול.
<ארנה מילוא: אבל, לעניות דעתי, נעשה עוול לכל הילדים ממדיניות שאני לא יודעת מי מבקר את המקצועיות שלה.
<לאה פרנקל: אני מבקשת שיירשם בפרוטוקול שנציגת הסתדרות המורים מוחה נחרצות ומרגישה מושפלת נוכח המשפט האחרון שהגב' אמרה.
<ארנה מילוא: למה?
<ארנה מילוא: הסתדרות המורים מייצגת את משרד החינוך?
<רחלי אברמזון: היא מייצגת את המורים, גב'.
<לאה פרנקל: הסתדרות המורים מייצגת עשרות אלפי מורים.
<ארנה מילוא: נכון, אני מורה.
מירב בן ארי: סליחה, גברתי, מותר לה, זאת זכותה המלאה, אנחנו מגנים פה על חופש הביטוי בכנסת.
<לאה פרנקל: מותר הכול.
מירב בן ארי: זה בסדר גמור, שמענו.
<לאה פרנקל: גם אני מצפה שהסתדרות המורים - - - פרופסיונלי ישאל את השאלות האלה.
מירב בן ארי: י' מהורים לילדים עם אוטיזם, כאן?
מירב בן ארי: בבקשה, בקצרה, אני מתנצלת.
מירב בן ארי: אני רואה שכתבת הרבה, זה לא יקרה.
<<י': > לא כתבתי הרבה, זה בסדר.
<<י': שלום לכולם, ותודה על רשות הדיבור.
מסעוד גנאים: מה דעתה על חוק האוטיזם שעבר?
מסעוד גנאים: טוב לשמוע מהורים.
<י': זה לא המקום כרגע לדבר על החוק הזה.
מירב בן ארי: תתמקדי.
<י': לגבי נושא החינוך - אנחנו עדים באמת בשנתיים האחרונות לתפיסות חדשות באגף לחינוך מיוחד שאנחנו מאוד שמחים לראות שהן תופסות את מקומן באגף, ואנחנו מאוד רוצים לראות איך הן מחלחלות לשטח, ואיך האגף מצליח יותר לכוון את השטח לפעול באמת בהתאם לתפיסות החדשות שלו.
<י': אנחנו שמחים לדיאלוג שמתהווה עם ארגוני ההורים ועם העמותות, זה דבר מבורך.
<י': ואנחנו מקווים שבאמת תוך זמן מדוד כלשהו אפשר יהיה לראות את התמורה באמת גם בשטח.
מירב בן ארי: אני רוצה רגע לשאול אותך משהו, כי כבר באת לזכות דיבור.
מירב בן ארי: בוועדה הקודמת הייתה תחושה מההורים שיש שינוי במשרד החינוך באגף לחינוך מיוחד.
<י': התמורה היא באגף עצמו.
מירב בן ארי: את שותפה לתחושות האלה?
<י': תמורה מבורכת, ואנחנו מאוד שמחים לזה.
<י': אבל אנחנו לא רואים עדיין את התמורה בשטח, והשטח בפיגור כל כך גדול.
מירב בן ארי: מה את רוצה לראות שאת עוד לא רואה?
מירב בן ארי: תני לי דוגמה ספציפית.
<י': אנחנו מדברים למשל על הכישורים של הסייעות שילוו את הילדים בשילוב יחידני.
<י': למשל, אנחנו מדברים על עצם המגמה של הגדלת השילוב היחידני, שהוא אפשרי היום.
<י': יש הרבה מאוד ילדים שנמצאים בכיתות חינוך מיוחד, כיתות קטנות בתוך בתי-הספר, מתוכם אחוז מאוד גבוה יכול להשתלב.
מירב בן ארי: בכיתות רגילות.
<י': הוא היה יכול להשתלב בכיתות רגילות אם הרמה של השילוב היחידני הייתה נאותה.
מירב בן ארי: חבל שלא היית בישיבה שלנו בבוקר, דיברנו הרבה על העניין של השילוב, אבל טוב שהבאת את זה עכשיו לוועדה, זה נושא חשוב.
מירב בן ארי: דיברנו על זה גם בישיבה הראשונה, אבל אני יודעת שהובטח לנו שזה הכיוון.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שקבענו ישיבה נוספת גם בינואר, ותדאגי לבוא אליה, להיות אתנו שם, ונוכל להמשיך ולראות אם יש באמת שינוי.
<י': אשמח מאוד.
מירב בן ארי: יש כאן מישהו שממש חשוב לו לומר משהו?
מירב בן ארי: אבל ממש בקצרה, כי גם דיברת בישיבה הקודמת.
<תמר שי: נכון.
<תמר שי: אבל הייתי חייבת להעיר על מה שנאמר פה קודם, על הסיפור של ילדים חולים ו"קדימה מדע".
<תמר שי: אני חייבת להגיד שיש איזשהו טעם לפגם בזה שמשרד החינוך הוציא את הילדים החולים החוצה לתוך איזושהי חברה אחרת שמטפלת בסיפור הזה.
<תמר שי: זאת אומרת, הם ילדים חולים, הם זכאים לחוק חינוך חובה כמו יתר הילדים במדינת ישראל, ולא כל כך ברור למה דווקא את אותם ילדים חולים משרד החינוך בעצם הוציא את הסיפור הזה החוצה לחברה אחרת, לחברת קבלן שמטפלת מטעם משרד החינוך.
<תמר שי: ודבר שני שאני רוצה להגיד על מה שהם - - -
מירב בן ארי: קצרי את הדברים שלך.
מירב בן ארי: נעשה דיון שיוקדש לנושא של ילדים חולים.
<תמר שי: כבר הוקדש על זה דיון, אבל - - -
מירב בן ארי: זה לא היה בתקופה שלי ושל חבר הכנסת מרגי.
מירב בן ארי: ראיתי את הפרוטוקול, וגם זה היה כשהם רק נכנסו, בדיוק בחפיפה, אז נעשה על זה דיון.
<תמר שי: אשמח.
<תמר שי: אבל אני חייבת להגיד עוד משפט, כי הם דיברו פה יפה ונהדר ובאמת - - -
מירב בן ארי: יהיה דיון.
מירב בן ארי: את מדברת על ילדים חולים, תעצרי.
מירב בן ארי: יהיה דיון, תבואי לשם.
מירב בן ארי: אני מבטיחה לך.
<תמר שי: אוקיי.
מירב בן ארי: הגב' שאמרה שחשוב לה לומר משהו.
<דנה רוטשילד: אני רוצה לציין, אנחנו בקליניקה התחלנו פרויקט שנה שעברה ביחד עם בית-החולים "הדסה", ואנחנו מייצגים במסגרות שונות קטינים עם צרכים מיוחדים ומחלות כרוניות.
<דנה רוטשילד: נתקלנו בהרבה מאוד בעיות בשנה האחרונה שהגיעו אלינו ממזרח ירושלים.
מירב בן ארי: רגע, את מדברת על ילדים חולים עכשיו, נכון?
<דנה רוטשילד: אני מדברת על ילדים עם צרכים מיוחדים.
מירב בן ארי: תעשי לי טובה.
מירב בן ארי: אנחנו עושים כאן דיון מיוחד בנושא הזה.
מירב בן ארי: נראה לי שהנושא הזה הוא נושא - - -
<דנה רוטשילד: אני רוצה לדבר על חוק חינוך מיוחד.
<קריאה: היא לא מדברת על "קדימה מדע".
<דנה רוטשילד: אני רוצה להתייחס ספציפית.
<דנה רוטשילד: אני רק רוצה לומר בקצרה, כיוון שאני מבינה שאין לנו זמן, שבמזרח ירושלים ראינו קשיים רבים – כמובן שיש קשיים גם במקומות אחרים בארץ – בהיבטים של מחסור בתקציבים, של מחסור במסגרות ובאפשרויות סיוע, שחוזרים כל הזמן, וליקויים גם ביישום של החוק וגם בחוזרי המנכ"ל, שאנחנו רואים בוועדות שאנחנו נמצאות בהן.
<דנה רוטשילד: והייתי שמחה להפנות את תשומת לב הוועדה לנושא הזה.
<דנה רוטשילד: למרבה הצער, ראינו פה נתונים מאוד יפים, אבל לא דובר כלל על נתונים מהמגזר הערבי או על מזרח ירושלים באופן ספציפי, ואני חושבת שיש מקום לבחון את הנושא הזה, כי יש שם בעיות ייחודיות מאוד.
מירב בן ארי: יושב כאן חבר הכנסת גנאים, חבר כנסת רציני מאוד, ייזום דיון בעניין, ועדת החינוך תעסוק בזה.
מירב בן ארי: חברי הכנסת, אתם רוצים להוסיף משהו?
מירב בן ארי: כי אני פשוט חייבת לנהל ועדה אחרת.
מירב בן ארי: אני ממש מתנצלת, אנחנו חייבים לסיים, אבל ברוכה הבאה.
מסעוד גנאים: רק הערה אחת, החשוב, שמענו דברים מאוד טובים גם מעודדים על העלייה בגל בתקציבים בחינוך המיוחד.
מירב בן ארי: את זה אנחנו יודעים, על החצי מיליארד.
מסעוד גנאים: רק במה ששמענו, מהפרטים האלה של ההורים אומר, מירב, שלא רק צריך להתמקד במתאר אלא גם במפורטת, וזה החשוב.
מירב בן ארי: סליחה, חבר הכנסת גנאים.
<נ': רציתי לשאול אם אני יכולה להגיד ממש כמה מילים בודדות.
מירב בן ארי: דקה, בבקשה.
מירב בן ארי: פשוט, כמוכם ממתינים לי עוד אנשים אחרים בוועדת הביקורת.
<נ': שלום וברכה, אני אימא של ר', ר' בעלת תסמונת דאון בת 5.5.
<נ': בתי מוגדרת כבעלת פיגור בינוני והיא משולבת בגן שיקומי.
<נ': ר' נפגעה בעקבות נפילה, היא פרקה את החוליה הראשונה, נפגעה בחוט השדרה.
<נ': זאת אומרת שהיום היא לא עומדת ולא הולכת לבד.
<נ': זה קרה בחופש הגדול.
<נ': זאת אומרת שמיולי ר' לא משולבת בגן.
<נ': אני פה כדי להודות לאנשים הטובים, למשרד החינוך ולפרויקט "קדימה מדע" על השירות המדהים שהם נותנים לי בבית בשביל ר'.
<נ': גם ככה ר' עם פיגור בינוני, כדי שהיא לא תצבור פערים ולא תישאר מאחורה, שבמצב שלה תוכל להתקדם.
<נ': אני מקבלת מ"קדימה מדע" שירות מעל ומעבר.
<נ': זה אומר שמגיעה גננת הביתה, יש לנו סייעת.
<נ': את הטיפולים הפרא-רפואיים אנחנו מקבלים ואת הכול, ומה שהכי הכי חשוב זה במאור פנים ובשמחה, באכפתיות.
<נ': איך אני אומרת לאותה אחת בשם מיטל, אני אומרת לה כל הזמן: אפשר לחשוב שר' היא הבת שלך, כל כך אכפת לך ממנה, את כל כך הרבה מתעניינת.
<נ': בתי עברה ניתוח מאוד קשה לקיבוע חוליה בצוואר, ביום של הניתוח מיטל התקשרה לשאול מה שלומה.
<נ': אני מחפשת אותה אפילו ביום שישי שזה לא יום עבודה שלה, היא חוזרת אלי.
<נ': שעות לא שעות, שבע בערב, היא תחזור אלי.
<נ': לא קרה שהשארתי הודעה ולא חזרו אלי או שביקשתי בקשה ולא קיבלתי.
<נ': כל כך באים לקראתי.
<נ': למשל, בנושא של פיזיותרפיה - היא לא יכולה לקבל בגלל הניתוח שהיא עברה, ומגיע לה שלוש שעות פרא-רפואי בשבוע, זאת אומרת, מרפאה, קלינאית ופיזיו.
<נ': היא לא יכולה לקבל את הפיזיו, המירו לי את זה בשעתיים קלינאית.
<נ': באים במה שאפשר לקראת מעל ומעבר, ואנחנו מקבלים את כל השירות.
<נ': ממקום של הכרת הטוב, אנחנו חייבים להודות לכל האנשים הטובים.
מירב בן ארי: אני מודה לך מאוד.
מירב בן ארי: אסכם.
מירב בן ארי: אני באמת מודה לך, זה מאוד מרגש אותי, ואני שמחה שההורים קיבלו כאן את הבמה.
מירב בן ארי: שוב, אני מצטערת על רויטל, תעבירו לה את זה.
מירב בן ארי: אבל אני באמת מודה לך שבאת ואמרת את הדברים האלה, מאוד ריגשת אותי, אז תודה.
מירב בן ארי: אני חייבת לסכם.
מירב בן ארי: הוועדה רשמה לפניה בסיפוק את הגדלת התקציב בחצי מיליארד במשרד החינוך מ-2015 ל-2016, כולל הגדלה – זאת אומרת, יש פה מ-2014 הגדלה של חצי מיליארד ומ-2015 עוד הגדלה, סך הכול יש לנו מיליארד שקלים הגדלה ב-2015, 2016.
מירב בן ארי: אני מאוד מעריכה את התקציב הזה.
מירב בן ארי: גם מאוד מאוד חשוב לוועדה שבאמת התקציב יגיע למקומות הנכונים.
מירב בן ארי: שני דיונים נפרדים שהוועדה תכנס, אחד כבר בשבוע הבא בנושא של ההסעות, זה דיון חשוב מאוד.
מירב בן ארי: אני מבקשת מהגורמים הרלוונטיים גם מהעמותות וגם ממשרד הרווחה להגיע.
מירב בן ארי: הנושא שלך, אטפל בו באופן אישי.
מירב בן ארי: וכמובן, שיתוף הפעולה החשוב בין החינוך המיוחד וההורים.
מירב בן ארי: אני גם רוצה להודות ל"קדימה מדע" על הפעילות החשובה שלהם לילדים החולים, נתייחס לפעילות הזאת כמו שצריך.
מירב בן ארי: ובאמת תודה רבה לך גם שבאת, ותודה לך שהגעת, זה מאוד חשוב לוועדת החינוך, וגם לואליד שהגיע לשם עם המשפחה שלו.
מירב בן ארי: מכל ועדה כזאת אנחנו יוצאים גם עם תחושה של סיפוק, אבל עם תחושה שאפשר לעשות יותר.