GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נועה היימן: בסדר גמור, אבל בתחום החינוך בלבד קיבלה בשנה שעברה עיריית ירושלים כמאה מיליון שקלים תוספתי מעבר לבינוי, לתמיכה בתקציב השוטף.
<נועה היימן: בין היתר הסיוע הזה הולך באופן נדיב למזרח ירושלים, גם לשכירות.
<נועה היימן: אין עוד עירייה שמקבלת מאה מיליון שקלים מהמדינה מעבר להקצאה החריגה ובלי קשר לנושא הבינוי.
יעקב מרגי: האגודה לזכויות האזרח.
<אן סוצ'יו: לי חשוב לדבר על משהו קצת אחרת.
<אן סוצ'יו: זאת אומרת, בג"ץ קבע לפני חמש שנים בדיוק מה יקרה עת נגיע לנקודה הזאת.
<אן סוצ'יו: הוא אמר שאם הרשויות לא יצליחו לבנות בתוך חמש שנים את מה שצריך לבנות, עוברים לשלב הבא והשלב הבא הוא כיסוי שכר הלימוד של כל אותם 43 אלף תלמידים שלומדים היום במוכר שאינו רשמי.
<אן סוצ'יו: כל אותם תלמידים שלומדים שם בלית ברירה, בסדר, לא כולם, אין ספק שחלקם לומדים שם מבחירה.
יעקב מרגי: בהתחלה לא הבנתי את האמירה של אמנון שנראתה לי לא במקום כשהוא אמר שזה לא אוטומטי מי שלא לומד.
יעקב מרגי: האמירה לא הייתה סתמית.
<אן סוצ'יו: בוודאי שזה לא אוטומטי, בוודאי שיש רבים שלומדים שם מבחירה ועדיין מדובר ב-43 אלף ובג"ץ לא במקרה קבע סעדים.
<אן סוצ'יו: סעד ראשון חמש שנים בינוי, שכירות, כל מה שנעשה, יפה מאוד, נעשה בקושי.
<אן סוצ'יו: סעד שני, ואנחנו עוברים מהיום והלאה - השבוע לפני חמש שנים ניתן פסק הדין, - העירייה ומשרד החינוך צריכים לכסות את שכר הלימוד של כל אותם תלמידים שלומדים במוכר שאינו רשמי.
<אן סוצ'יו: אנחנו כבר שנה מנסים להיפגש עם משרד החינוך כדי להבין איך הם נערכים לזה אבל שום דבר, אין שום תשובה ולא עונים לנו.
<אן סוצ'יו: צריך להיערך.
<אן סוצ'יו: בג"ץ אמר שצריך להקים מנגנון לבדיקת זכאות אבל אין היום שום מנגנון ואין שום אפשרות של אותם 43 אלף תלמידים לגשת ולבדוק מה הזכאות שלהם לכיסוי שכר הלימוד החל משנת הלימודים הבאה.
<אן סוצ'יו: אני רוצה תשובות לדבר הזה.
<אן סוצ'יו: אני חושבת שמאוד חשוב להבין איך ממשיכים לבנות אבל מאוד חשוב להבין מה הפתרון לבעיה המימונית הזאת.
יעקב מרגי: אני אומר לך שלא תקבלי תשובה.
יעקב מרגי: לכן תכיני את הבג"ץ הבא שלכם.
<אן סוצ'יו: בסדר.
<אן סוצ'יו: עובדים על זה.
יעקב מרגי: כך אני מעריך.
יעקב מרגי: הלוואי והיו תשובות.
יעקב מרגי: משרד המשפטים נמצא אתנו?
חנין זועבי: ברשותך, אני רוצה לשמוע את עיר עמים.
<אשרת מימון: מנהלת פיתוח מדיניות בעיר עמים.
<אשרת מימון: מאז 2001 אנחנו עוקבים אחרי בינוי הכיתות.
<אשרת מימון: האמת היא שגם אני נדהמת כמו משרד האוצר מהטיעון התקציבי שהעירייה פתאום מעלה.
<אשרת מימון: שנה אחרי שנה, ואתם מוזמנים לפתוח את הפרוטוקולים של ועדת החינוך מהשנים הקודמות, חזרו ואמרו מהעירייה באופן חד משמעי שהבעיה היא לא תקציבית אלא הבעיה היא קרקעות.
<אשרת מימון: כאשר טענו טענות תקציביות, העירייה חזרה ואמרה שאין לה שום בעיה תקציבית עם בניית כיתות.
יעקב מרגי: גם היום הוא אמר את זה.
יעקב מרגי: לא שמעתי שהוא אמר שיש בעיה תקציבית.
<אשרת מימון: אני שמעתי את הרמיזות.
יעקב מרגי: עזבי רמיזות.
יעקב מרגי: כל אחד רוצה שייתנו לו שיפוי מלא במאה אחוזים וזה לגיטימי.
חנין זועבי: הוא אמר כאש יהיה לנו תקציב.
יעקב מרגי: הוא הצביע על המצוקה לייצר פתרונות.
יעקב מרגי: תקציב הוא יקבל.
<אשרת מימון: אני אשמח להבין מה בדיוק גרם לזה שרק היום מכינים תכנית חמש שנים קדימה.
<אשרת מימון: הייתה אמורה להיות תכנית חמש שנים אחורה.
<אשרת מימון: גם המספרים שאצלנו הם מספרים אחרים מהבינוי.
<אשרת מימון: בכל תקופתו של ברקת בנו 219 כיתות ואני לא יודעת מאיפה הגיעו למספרים שמסרו כאן.
<אשרת מימון: עדיין המחסור הולך וגדל.
<אשרת מימון: בדוח שלנו אנחנו מראים שבכל שנה רק הגידול הטבעי דורש יותר מ-60 כיתות ובממוצע עיריית ירושלים בונה 36 כיתות.
<אשרת מימון: הטיעון שפעם אחר פעם שמענו מהעירייה הוא חוסר בקרקעות ובאמת טוב שהוזמן לכאן משרד הפנים.
<אשרת מימון: על פי מקורות שלנו, רק 2.6 אחוזים מכל השטח במזרח ירושלים מתוכנן למבני ציבור.
<אשרת מימון: אבל זה לא רק משרד הפנים אלא כאשר עיריית ירושלים מתעקשת, בניגוד לטובת התושבים, על גן לאומי למשל במורדות הר הצופים, במקום להרחיב את שכונת עיסאוויה ובמקום להרחיב את שכונת א-טור שמבקשות לבנות שם בתי ספר ועיריית ירושלים מתנגדת כאשר רשות הטבע והגנים דווקא מוכנה לשמוע.
<אשרת מימון: כאשר עיריית ירושלים ממניעים פוליטיים ככל הנראה פועלת בניגוד לטובת התושבים שלה, העובדה היא שלא קמות במקומות שצריכות לקום קריות חינוך ואולי מאות כיתות, ובמקום זה מבקשים ליצור גן לאומי.
<אשרת מימון: אני חושבת שעיריית ירושלים, גם בהמשך למה שאן אמרה, צריכה להבהיר איך היא תבנה יותר מ-700 כיתות חמש שנים קדימה ותבנה 3,000 כיתות ממש בטווח הקרוב.
יעקב מרגי: משרד הפנים.
<עידו לבנה: כבודו צריך לחדד את השאלה כי נושא התכנון כבר לא נמצא במשרד הפנים.
<עידו לבנה: אם מדובר על נושא של תכנון מיזמים או הקצאת קרקעות, זה לא אצלנו אלא נמצא במשרד האוצר שהוא ממונה על התכנון.
<עידו לבנה: בנושא ההקצאה נכון להיום, צריך לפנות אליהם ולבחון את הנושא.
<עידו לבנה: אני יכול להגיד מתוך ידיעה ולא מתוך עיסוק שבמקומות בהם מתוכננים מתחמים גדולים, יושב ראש הוועדה מבקש להקצות קרקעות לצורכי ציבור אבל לתשובה יותר מפורטת והבנה יותר רחבה, צריך לפנות אליהם.
יעקב מרגי: אחד התסכולים שלי כמי שמכיר טוב את השלטון המקומי, מכיר את הפרלמנט ומכיר את הרשות המבצעת והייתי שר במשך קדנציה אחת, אני אומר לכם מה השאיפה שלי.
יעקב מרגי: המדינה לא אוהבת לקבוע תקינה כי תקינה היא מחייבת.
יעקב מרגי: האידיאל צריך להיות שראש רשות שמבקש לשנות תב"אות, תכניות מתאר, לא היה מגיע לוועדה בלי שהיו בודקים אותו, והוא יודע שבודקים אותו, לראות מה הוא רוצה.
יעקב מרגי: הוא רוצה גן לאומי, כיכרות, כל מיני פארקים כי יש לו תורמים וקודם כל נבדוק כמה הוא במעונות יום, כמה הוא בכיתות גן, כמה הוא בכיתות בתי הספר, כמה הוא במרפאות, כמה הוא בטיפות חלב ולאחר מכן ייתנו לו את כל הלוקסוס הזה.
יעקב מרגי: אז היינו מתנהלים אחרת.
יעקב מרגי: כאשר אנחנו לפעמים מתעקשים לתקינה, זה לא הכול פר כסף.
יעקב מרגי: המדינה והאוצר פוחדים לתקנן כי ברגע שיש תקינה, אלה עלויות.
יעקב מרגי: אבל לא רק עלויות אלא תראו מה אנחנו מפסידים.
יעקב מרגי: מי מתערב בשיקול הדעת בצרכים הלאומיים של רשות מקומית?
יעקב מרגי: אין מי שמתערב.
יעקב מרגי: אין אחד שיכול להגיד, סליחה, עם כל הכבוד לראש העיר שהחליט שהיום הוא רוצה משהו – ואני לא מזלזל בשום פרמטר כזה – כמו גנים לסקטבורד, יבדקו אותו קודם כל במה שצריך באופן הקיומי.
יעקב מרגי: יש פתגם במרוקאית על הומלס ערום ששואלים אותו מה הוא צריך והוא אומר שהוא צריך טבעת.
יעקב מרגי: זה בדיוק מה שקורה.
יעקב מרגי: מתעסקים בטבעת אבל לא מתעסקים בצרכים הקיומיים, בצרכים האמיתיים של אותה חברה, של התושבים.
חנין זועבי: תודה אדוני.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש, אנחנו כאן נמצאים בוועדה רצינית ואנחנו יכולים לא לברוח מהקונטקסט.
חנין זועבי: הדיון שלי כאן אינו הכרה בריבונות הישראלית אלא אני מדברת מתוך החוק הבין-לאומי, על חובת הכובש גם כאשר הוא שולט בשטח כבוש.
חנין זועבי: זאת חובה לתת שירותים לעם אותו הוא כובש וזה הקונטקסט של ירושלים.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש, אני יודעת שאתה שואל ברצינות וכואב לך המצב שם ואתה רוצה לשנות אותו.
חנין זועבי: הסיבה היא סיבה פוליטית.
חנין זועבי: הסיבה היא סיבה של הרס חברה פלשתינית בירושלים המזרחית.
חנין זועבי: אני רוצה להגיד לך שדוחות של האומות המאוחדות שהצביעו על כך שאפילו המערכת החינוכית בעזה בשיא המצור וההפצצות, המערכת החינוכית שם יותר עמידה ויותר מוצלחת מאשר החינוך בירושלים המזרחית.
חנין זועבי: זה תכנון של הרס חברה.
חנין זועבי: הדבר הזה מתוכנן.
חנין זועבי: זה לא כשל של מדיניות אלא זאת המדיניות.
חנין זועבי: הסטטיסטיקה הכי מרכזית שאנחנו חייבים להציג כאן היא האחוז הזה.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש, 36 אחוזים מהנוער בירושלים המזרחית לא מסיימים 12 שנות לימוד.
חנין זועבי: אז אנחנו מייצרים ורוצים לייצר דור מיואש, דור הרוס, דור של סמים, דור מובטל.
חנין זועבי: אנחנו רוצים את זה.
חנין זועבי: 36 אחוזים ואם אתה לא יושב על זה, אתה צריך ללכת הביתה.
חנין זועבי: עיריית ירושלים צריכה להיות מועמדת מול בית משפט בין-לאומי בגין ההרס שאתם עושים בחברה שם ובגין הרס שהוא גם הרס פסיכולוגי והרס פיזי.
חנין זועבי: זה חלק מהפקעת קרקעות, זה חלק מהריסת בתים.
חנין זועבי: מי שמפקיע קרקע ומי שהורס בתים, לא יבנה בתי ספר.
חנין זועבי: מי שמתאנה לאוכלוסייה, לא יבנה בתי ספר.
חנין זועבי: בכל זאת, זאת חובה של כובש על פי חוקים בין-לאומיים.
חנין זועבי: התוצאה של זה היא שגם המדינה וגם האזרחים היהודים יסבלו וישלמו.
חנין זועבי: זה לא עובר.
חנין זועבי: אנחנו רואים דור מיואש, מה הוא עושה כאשר אתה הורס אותו בכל הרמות.
חנין זועבי: הוא מיואש.
חנין זועבי: רוצים לייצר ייאוש.
חנין זועבי: לסטטיסטיקה.
חנין זועבי: הלכו לבג"ץ בשנת 2011 ובג"ץ אמר להכין – וזאת המלצה שתהיה לוועדה הזאת - תכנית חומש לקליטת כל הנוער שנושר.
חנין זועבי: המנכ"ל דיבר על 1,300 אבל הדוחות מדברים על מחסור של 2,300 כיתות.
חנין זועבי: מערב העיר, יש לך 21 תכניות למניעת נשירה אבל בירושלים המזרחית יש לך שמונה תכניות.
חנין זועבי: בירושלים המערבית יש לך 123 כיתות שח"ר ובירושלים המזרחית 41 כיתות.
חנין זועבי: יש לך שישים כיתות מב"ר במערב ירושלים ו-שלוש כיתות במזרח ירושלים.
חנין זועבי: כלומר, פי עשרים, פי שלושים ופי ארבעים השקעה בכיתות במערב ירושלים.
חנין זועבי: זאת סטטיסטיקה שאי אפשר לעכל.
חנין זועבי: שואלים מה עושה הנוער של ירושלים המזרחית.
חנין זועבי: הנה מה עושה הנוער המיואש בירושלים.
חנין זועבי: אנחנו צריכים לדרוש להכין תכנית חומש ולקיים בוועדה מעקב כל שישה חודשים.
חנין זועבי: התכנית הזאת, לפי אומדן של ארגוני זכויות אדם, מצליחה עם 15 מיליון שקלים בשנה.
חנין זועבי: התקציב השנתי של העירייה – ושלא יגידו תקציב כי אתה עושה הקצאה בירושלים המזרחית הכבושה ואתה פי עשרים ופי שלושים מקצה למערב ירושלים – מ-15 מיליון שזה הצורך עומד על שמונה אחוזים.
חנין זועבי: התכנית שלכם לדרוס את החברה הפלשתינית שם, קודם כל, לא אנושית ולא הומנית אבל אתה תסבול ממנה והאזרחים היהודים יסבלו ממנה.
יעקב מרגי: משרד החינוך, ההגדרה שלך היא מרכזת בכירה מיפוי ותכנון מחוז ירושלים.
יעקב מרגי: לפי ההגדרה, זה משהו בומבסטי.
יעקב מרגי: יש לך משהו להוסיף?
יעקב מרגי: את נערכת?
יעקב מרגי: מתכללת?
יעקב מרגי: ממפה?
<גנאדי קמנצקי: היא ביחידה אצלי ואני בעצם אמרתי את מה שהיה לנו לומר.
יעקב מרגי: לפי תיאור התפקיד חשבתי שהתשובה אצלך.
יעקב מרגי: רבותיי, לצערי הרב אין מיפוי ואין תכנון.
יעקב מרגי: ד"ר לורה ורטון.
יעקב מרגי: לא לחזור על דברים.
יעקב מרגי: נאומים חוצבי להבות, במקומות אחרים.
יעקב מרגי: תוסיפי לנו דברים שלא נאמרו.
<לורה ורטון: אני אתחיל בזה שאני מתנצלת שאיחרתי אבל נכנסתי וראיתי את השקופית האחרונה בה מנכ"ל העירייה הציג 382 כיתות בתהליך תכנון.
<לורה ורטון: אני מציעה להתעלם מכל התכנונים.
<לורה ורטון: אני שבע שנים בעיריית ירושלים וכל שנה ראש העיר מגלגל מספרים על מספר הכיתות בתכנון ותכל'ס אין אפילו עשירית מזה.
<לורה ורטון: בספטמבר, במועצת החינוך, ראש העיר היה צריך להציג מה נבנה במזרח העיר והיה מדובר על 26 כיתות במשך שנה שלמה.
<לורה ורטון: כן.
<לורה ורטון: זה מה שהיה.
<לורה ורטון: יש לי כאן את המצגת.
<לורה ורטון: אני אראה לך את המצגת.
<לורה ורטון: זה המספר שהציג מנח"י בפני מועצת החינוך וזה בערך המצב.
<לורה ורטון: יש עשן מסביב על כל מיני דברים ומחשבות אבל תכל'ס העבודה לא מתבצעת.
<לורה ורטון: כאשר מנסים להבין למה, אפשר לבדוק.
<לורה ורטון: נאמר כאן מפורשות על ידי מספיק אנשים שהבעיה היא לא תקציבית.
<לורה ורטון: בדרך כלל יש מיליונים – הבנתי שלפעמים גם מאות מיליונים – בתקציב שפשוט העירייה לא מממשת אותו לבנייה.
<לורה ורטון: דבר אחר שאין זה מחסור בקרקעות.
<לורה ורטון: אני גם דנתי עם ריטה לג'ינסקי שעכשיו היא אחראית על נכסים והיא הציגה טבלה שלמה.
<לורה ורטון: יש קרקעות, יש אנשים שהציעו את הקרקעות שלהם, יש קרקעות של ה-וואקף בכמה מקומות.
<אמנון מרחב: אסור.
<אמנון מרחב: המדינה לא מרשה לנו לבנות עליהן.
יעקב מרגי: את חברת מועצת עיר, נכון?
יעקב מרגי: יושבת ראש סיעה.
יעקב מרגי: יש לכם כמו בכנסת הצעות לסדר?
יעקב מרגי: תקיימו דיונים גם שם.
חנין זועבי: אתה מפקיע קרקעות לטובת דיור ליהודים.
חנין זועבי: אל תפקיע מהערבים.
חנין זועבי: יש מספיק אדמות מדינה שהמדינה השתלטה עליהן.
<אמנון מרחב: זה דיון שצריך להתקיים כאן.
יעקב מרגי: אני רוצה להפוך את הנאום שלך למשהו תכליתי.
<לורה ורטון: אני מנסה.
יעקב מרגי: משלי אין לי ואני רק מנסה לעזור משל אחרים.
יעקב מרגי: לפי הדברים, יוצא שאת אומרת שאת הפער הזה של אלפיים כיתות, אם עיריית ירושלים הייתה מפשילה שרוולים, יכולה לסגור אותו.
יעקב מרגי: יש קרקעות כאלה וכאלה.
יעקב מרגי: אני אומר לך שאני מוכן לקיים עוד דיון אם תבססי את הנתונים.
יעקב מרגי: אנחנו לא מתנהלים רק באמירות אלא רוצים כיסוי.
יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך שאני מוכן לקיים לא ברבעון ולא בשלישון אלא אפילו בשבוע הזה אם תביאי לי מסמך.
יעקב מרגי: אני אקיים עוד דיון אם את יודעת להצביע לי על דרכים שעיריית ירושלים כן מסוגלת ולא עושה, ואני אתמודד אתה.
<לורה ורטון: אני אשמח.
<לורה ורטון: אני לא יודעת אם נמצא כאן נציג מהמשרד לענייני ירושלים אבל יש להם מצגת שקיבלתי מהם ובה התייחסות גם לעניין הזה.
יעקב מרגי: אני אשמח לקבל אותה.
<לורה ורטון: יש הצעות מאוד מעשיות לבנייה בקומה שנייה.
<לורה ורטון: יש בתי ספר כמו בית ספר בסילואן.
יעקב מרגי: דיברו על אשכולות שבונים.
<לורה ורטון: לדעתי זאת לא בעיה של קרקעות אלא הבעיה היא נחישות של העירייה להגיע להסכמים עם בעלי קרקעות, עם ה-ואקף, עם האנשים האחרים.
יעקב מרגי: אתה לא חייב להגיב.
יעקב מרגי: היא אמרה וכבר פעם אחת אמרת אסור.
<לורה ורטון: מותר.
<לורה ורטון: יש גם צוות.
<לורה ורטון: אני רק אומר שאין בעיה לא של תקציב ולא של קרקעות אלא הבעיה היא של רצון ונחישות של העירייה.
<לורה ורטון: העירייה יודעת לבנות.
יעקב מרגי: אמרו לי שאת אישה רצינית.
יעקב מרגי: אני מבקש לבסס את האמירות שלך לגבי זה שאין בעיה של קרקעות ואין בעיה של תקציב.
יעקב מרגי: תבססי את האמירות האלה ואני אשמח להתמודד אתן.
<לורה ורטון: לגבי קרקעות, אני יכולה להעביר לך.
<לורה ורטון: הבעיה היא בניהול משא ומתן אותו העירייה לא עושה.
<לורה ורטון: יש אנשים שהציעו קרקעות, בעלי קרקעות פרטיים שהציעו את הקרקעות ודבר לא נעשה.
<לורה ורטון: אני אשמח להציג לך את הנושא.
יעקב מרגי: רן ארז.
<רן ארז: קשה לי להאמין שעיריית ירושלים ומשרד החינוך נוהגים בתכנית מקיאבלית לפגוע באוכלוסייה במזרח העיר ולא לבנות להם אלא לקפח אותם, לרמוס אותם ולפרק את החברה.
<רן ארז: קשה לי מאוד להאמין שהם יכולים לבנות ולא רוצים לבנות כדי לפגוע בחברה.
<רן ארז: יכול להיות שאין את כל התקציבים או את כל הקרקעות או את כל התכנון, אבל קשה לי לקבל את הגישה הזאת שבעצם רוצים לפגוע באנשים ולכן לא בונים.
יעקב מרגי: אתה יודע, מטעי אני לא קונספירטור.
יעקב מרגי: למה הגרפים מדברים תמיד על המצוקה האמיתית אצל החרדים והערבים?
יעקב מרגי: לא הכול ריבוי טבעי.
יעקב מרגי: אם היו שלושה אחוזים ריבוי טבעי, לא היינו מקיימים דיון.
יעקב מרגי: למה זה זועק אצל החרדים והערבים?
יעקב מרגי: אף אחד לא רוצה להרוס אף אחד, אנחנו מאמינים בכוונות הטובות של כולם, אבל עובדה והעובדות מדברות.
<רן ארז: כנראה, אני משער, אין לי תשובה בדוקה.
<אמנון מרחב: יש תשובות בדוקות וברורות.
יעקב מרגי: תודה אמנון.
יעקב מרגי: אתה מפריע לי פעם שנייה.
<רן ארז: כנראה שעניי עירך קודמים ולכן כל אחד דואג לאלה שקרובים אליו יותר.
יעקב מרגי: אנחנו כאן כדי לדאוג שעניי עירך יהיו כולם.
יעקב מרגי: מי שלא רוצה אוכלוסייה מסוימת, אם יש ראש רשות או ראש ממשלה שלא רוצה אוכלוסייה מסוימת בתחום המוניציפאלי שלו, שיפריד אותם.
יעקב מרגי: אי אפשר לאחוז את החבל משני קצוות.
<רן ארז: אני מדבר מבוא והקדמה למבוא.
<רן ארז: אחרי שאמרתי את מה שאמרתי אני רוצה לומר שאנחנו צריכים למצוא את הפתרון ולא להאשים אחד את השני.
<רן ארז: אנחנו צריכים לחפש את הפתרון איך אנחנו יכולים לשנות את המצב הזה.
יעקב מרגי: מהניסיון שלך, מרום שנותיך, יש לך הצעה?
<רן ארז: תכנית חומש או תכנית עשור, זה היה ברוסיה והם היו היכן שהיו.
<רן ארז: אני אומר בפירוש שממשלת ישראל – וזאת לא רק העירייה – צריכה להחליט שירושלים היא בראש מעיינינו ולכן אנחנו צריכים לעשות כמו שהרמב"ם אומר.
<רן ארז: אם אתה רוצה ליישר ברזל עקום, אתה צריך לעקם אותו לצד השני.
<רן ארז: כאן צריך לנהוג אחרת ובמדיניות אחרת.
יעקב מרגי: יוסף פפה אללו.
<יוסף פפה אללו: אדוני, הייתי חבר מועצה ובמשך שלוש שנים החזרתי את תיק החינוך של מזרח ירושלים בעיריית ירושלים.
יעקב מרגי: תיזהר.
יעקב מרגי: בדיון כזה, זה כמו להודות באשמה.
<יוסף פפה אללו: לא.
<יוסף פפה אללו: אני צעקתי.
<יוסף פפה אללו: כאן אנחנו שמענו על פער של עמדות בין משרד החינוך לעיריית ירושלים.
<יוסף פפה אללו: אני רוצה להגיד שגיליתי שמשרד החינוך צודק.
<יוסף פפה אללו: לא היה פעם שמשרד החינוך או עיריית ירושלים ביקשה תוספת עבור בית ספר כלשהו ולא קיבלה.
<יוסף פפה אללו: אם היה, שיביאו רשימה של כל בתי הספר.
יעקב מרגי: אני עוזר לך.
יעקב מרגי: ראינו גרף עם הצבע הכחול למעלה והאדום למטה.
יעקב מרגי: הכרה בצורך לעומת ביצוע.
יעקב מרגי: איך זה מסתדר עם הדברים, אני לא יודע.
<יוסף פפה אללו: אתה אמרת וביקשת מחברתי לורה להביא לך רשימה.
<יוסף פפה אללו: זאת אחת הבעיות, שלא רוצים לעשות רשימה.
<יוסף פפה אללו: לא רוצים.
<יוסף פפה אללו: העירייה עושה הכול, עושה מניפולציות, על מנת לא להביא רשימות של קרקעות פתוחות שיכולים לבנות עליהן.
<יוסף פפה אללו: בג"ץ קבע שצריך למנות פרוייקטור שמבין בעניין הזה כי בעירייה לא מבינים.
<יוסף פפה אללו: אדם בשם משה כהן שעבד במשרד הפנים התחיל לעבוד אבל אחרי חודשיים הוא התחיל לגלות את כל הקרקעות הקיימות, נעלם.
<יוסף פפה אללו: זאת אומרת, זאת לא הבעיה.
<יוסף פפה אללו: אני רוצה להגיד לך כל הכבוד אבל הכול בידיים שלך ואני לא סתם אומר לך את זה.
<יוסף פפה אללו: היינו חמש פעמים בבג"ץ כשהבג"ץ החמישי היה בפני השופטת פרוקצ'יה והיינו בביזיון בית המשפט.
<יוסף פפה אללו: אמרה לנו השופטת: אתם רוצים שאני אעקוב אחרי בניית הכיתות?
<יוסף פפה אללו: אנחנו לא יכולים, בית המשפט קבע שצריך לבנות אלף כיתות.
יעקב מרגי: אני אגיד לך מה בית המשפט היה צריך לעשות.
יעקב מרגי: לקחת את משרד החינוך, את שר החינוך דאז, את ראש העיר דאז, לשים להם חובה אישית, להטיל עליהם קנס על ביזיון בית המשפט בסך 300 אלף שקלים, 400 אלף שקלים, ואולי זה היה מזיז משהו.
<יוסף פפה אללו: יכול להיות.
יעקב מרגי: אין אמירה כזאת שעל ביזיון בית משפט השופטת שואלת מה היא יכולה לעשות.
יעקב מרגי: שופטת לא יכולה לומר דבר כזה.
<יוסף פפה אללו: אני יכול לקרוא לך מפסיקת הבג"ץ החמישי.
<יוסף פפה אללו: בית המשפט קבע מה צריך לעשות.
<יוסף פפה אללו: הביצוע תלוי בעירייה, במשרד החינוך ובכנסת.
<יוסף פפה אללו: הייתי כאן בוועדת החינוך לפחות בחמישה דיונים.
<יוסף פפה אללו: כולם קבעו שנצא ונסת
<יוסף פפה אללו: כל מה קורה בחוץ, אבל אף אחד לא יצא.
<יוסף פפה אללו: אני אומר לך שצריך לראות במו העיניים לא רק את חוסר הכיתות אלא את הזנחת הכיתות, הנשירה, חוסר במעבדות, חוסר במגרשי ספורט והכול חוסר, חוסר, חוסר בכל דבר.
<יוסף פפה אללו: אחר כך אנחנו מדברים על מצב הגזענות שקיימת בעיר.
יעקב מרגי: לכן אמרתי שאני לא רוצה לקחת את הדיון לשם אבל יש לזה הרבה השלכות.
חנין זועבי: זה לא הדדי.
יעקב מרגי: נציג ארגון ועדי הורים במזרח ירושלים.
<מוחמד עאדל גזאווי: אני רוצה להתחיל בקרקעות שנמצאות בכל מיני שכונות.
יעקב מרגי: לפני כן, משהו שקשור לדיון הקודם שהיה היום.
יעקב מרגי: יש נציגות הורים בבתי הספר?
<מוחמד עאדל גזאווי: בוודאי.
יעקב מרגי: בכולם?
<מוחמד עאדל גזאווי: ברוב.
<מוחמד עאדל גזאווי: באחוז גדול מהם.
יעקב מרגי: לא סתם שאלתי.
יעקב מרגי: תמיד אמרו לי שאני לא שואל סתם.
<אמנון מרחב: אני רוצה רק להבהיר שאנחנו עובדים יחד בשיתוף פעולה.
חנין זועבי: הוא ידבר.
חנין זועבי: הוועד עצמו.
חנין זועבי: אל תעזור לו.
<מוחמד עאדל גזאווי: אני לא רוצה להיכנס לזה אבל יש שני ועדי הורים, כאילו מזרח ומערב.
<מוחמד עאדל גזאווי: אתה מבין שהמצב כאן קצת שונה.
יעקב מרגי: דבר על מזרח ירושלים.
<מוחמד עאדל גזאווי: אני רוצה להגיד שוב שאנחנו ניסינו כמה פעמים להוכיח שיש קרקעות לתת לעירייה על מנת שתבנה אבל העירייה מסרבת.
<מוחמד עאדל גזאווי: יש לה כל מיני דברים.
<מוחמד עאדל גזאווי: הגן הלאומי אם זה בסילואן או בהר הזיתים.
<מוחמד עאדל גזאווי: תמיד מדברים על חוסר קרקעות אבל הקרקעות נמצאות אלא שלא מנצלים אותן.
<מוחמד עאדל גזאווי: אני אדם פשוט ואני לא יכול לנהל את העניין של המדינה אבל אני אומר שיש מקום לבנות אלא שלא בונים.
חנין זועבי: לא רוצים לבנות.
יעקב מרגי: אמרת שלא נפריע לו, נכון?
חנין זועבי: אני עוזרת לו.
<מוחמד עאדל גזאווי: אנחנו ועדי ההורים במזרח ירושלים שמייצגים 105 אלף תלמידים, אנחנו 550 חברי ועדי הורים ואנחנו עובדים טוב.
יעקב מרגי: אני אגיד לך את האמת, אתם לא עובדים טוב, העירייה לא עובדת טוב, משרד החינוך לא עובד טוב כי אם המצב הוא כזה, אף אחד לא עובד טוב.
יעקב מרגי: גם אנחנו לא עובדים טוב.
יעקב מרגי: גם הכנסת לא עבדה טוב ונרדמה בשמירה.
<מוחמד עאדל גזאווי: אנחנו ניסינו הרבה פעמים.
יעקב מרגי: לא חייבים להגיב על כל מה שאני אומר.
יעקב מרגי: תקשיבו, אני אומר לכם שאני מנהל דיונים ותסמכו עלי שאני יודע.
יעקב מרגי: אני יכול לנצל את כל הזמן של הדיון הזה ואני לא אנעל את הישיבה, אל תדאגו, אבל אני יודע שאני לא הולך לשום מקום.
יעקב מרגי: זה כמו מורה שבאה לכיתה או מורה שבא ושואל אם הכנתם שיעורי בית, תוציאו מחברות ואף אחד לא מוציא מחברות.
יעקב מרגי: זה מה שקרה כאן היום.
יעקב מרגי: אף אחד לא הוציא מחברות.
יעקב מרגי: אנחנו באותו מצב.
יעקב מרגי: אנחנו לא בלוקסוס חברתי כזה בירושלים כדי להרשות לעצמנו את ההזנחה הזאת.
יעקב מרגי: מי שמבין, אם הוא רוצה, אני אחדד את זה.
יעקב מרגי: אל תחפשו האשמות.
יעקב מרגי: נכון שההסתה היא פרועה וצריך לטפל בה אבל זאת לא רק הסתה.
יעקב מרגי: 36 אחוזי ילדים שלא מסיימים 12 שנות לימוד, זה זועק לשמים.
יעקב מרגי: מה אתם מצפים?
יעקב מרגי: הורדנו לתנאי הסף לקבלה לעבודות הכי פשוטות?
יעקב מרגי: לא הורדנו את תנאי הסף.
יעקב מרגי: כבר שילבנו את החברה הערבית באחוזים הראויים בחברה הישראלי?
יעקב מרגי: גם שם עוד לא היינו.
יעקב מרגי: מישהו אצה לו הדרך.
יעקב מרגי: אני חושב שבזה שיישמו את השלב הבא של העתירה, זה יעלה הרבה כסף למדינה.
יעקב מרגי: אני אומר לך אמנון, תקשיב טוב טוב.
יעקב מרגי: יש בית ספר אחד בהליך בנייה.
יעקב מרגי: יש מגרש אחד.
יעקב מרגי: בוא תסתכל באמת עם יד על הלב.
יעקב מרגי: חשבתם אולי לנצל את מקסימום השטח ולעשות קמפוס ענק ולמצוא פתרון יותר גדול?
יעקב מרגי: איזה סדרי גודל?
יעקב מרגי: יש בית ספר אחד שהוא קמפוס ומהווה מקבץ בתי ספר?
<אמנון מרחב: חד משמעית.
יעקב מרגי: יש לכם פרויקט כזה?
<אמנון מרחב: באל-סאלה אנחנו בונים בית ספר.
יעקב מרגי: כמה כיתות בפרויקט הכי גדול?
<אמנון מרחב: יש בדיון הזה פער בין היכולת לרדת לפרטי פרטים.
<אמנון מרחב: הרי גם כשאתה בונה בית ספר על מגרש, אתה צריך להבטיח שיהיה חצר, אתה צריך לתת חדרי ספח - - -
יעקב מרגי: אני אוהב את זה.
יעקב מרגי: ריבונו של עולם, אני לא שם.
יעקב מרגי: אמרתי וחזר אחרי רן ארז שבמצב הזה צריך לעבוד בשיטות אחרות ובכללים אחרים.
<אמנון מרחב: אנחנו אתך.
יעקב מרגי: אתה לא עושה.
יעקב מרגי: ברגע שאתה עונה לי ואומר לי שגם בבית ספר צריך להיות מגרש וצריכים להיות חדרי ספח, אני אומר שעיריית ירושלים לא יכולה לומר לי שכאשר היא מתכננת בית ספר, אתה לא במצב אידיאלי.
יעקב מרגי: אנחנו לא במצב האידיאלי.
<אמנון מרחב: אתה מתפרץ לדלת פתוחה.
<אמנון מרחב: אפילו הצגנו את זה.
יעקב מרגי: גם משרד החינוך צריך להקשיב.
יעקב מרגי: גם בחמש השנים האלה אנחנו לא במצב האידיאלי, אז אל תחפשו לי תירוצים להסתתר אחרי מגרש המשחקים ואחרי חדרי ספח ומעבדות.
יעקב מרגי: קודם כל בוא נגיע לסטנדרט מינימלי.
יעקב מרגי: אנחנו לא בסטנדרט מינימלי.
<אמנון מרחב: כבודו, אתה מתפרץ לדלת פתוחה בעניין הזה.
<אמנון מרחב: אין דבר אחד שלא נלקח בחשבון.
<אמנון מרחב: נושא הבנייה באשכולות שהזכרתי קודם, היא דוגמה אחת.
<אמנון מרחב: נושא של בנייה על קרקעות פרטיות שאנחנו הצענו אותה, היא דוגמה שנייה אבל לכל דבר כזה יש הרבה מאוד חסמים במדינה.
<אמנון מרחב: אני מציע, הדיון כאן מתמקד בהאשמות במקום בפתרונות.
יעקב מרגי: לא האשמנו אף אחד.
יעקב מרגי: הגוף היחיד שהאשים את עצמו זה אני ואמרתי הכנסת לא עושה את העבודה שלה.
<אמנון מרחב: הבעיה כאן היא רב מערכתית ורב ממדית.
<אמנון מרחב: גם אני לא עוסק בהאשמות.
<אמנון מרחב: אני מציע לא להתכנס ולהגיד שמאשימים אותי.
<אמנון מרחב: יש כאן בעיה שחסרות כ-3,50 כיתות לימוד וזה לא מספר בטל בשישים.
<אמנון מרחב: אף אחד לא מקל בזה ראש.
<אמנון מרחב: לבנות אותן צריך ארבעה מיליארד שקלים.
<אמנון מרחב: גם האוצר מודה שאין את הכסף הזה בקופה.
<אמנון מרחב: לתכנן את הכיתות האלה צריך כסף וגם את הכסף הזה אין בקופה.
<אמנון מרחב: אתם רואים את הנתונים העובדתיים.
<אמנון מרחב: יש קרקעות, חלקן הן קרקעות מדינה, הן מופקעות, הן מתוכננות, הן לא מספיקות.
<אמנון מרחב: צריך גם לבנות על קרקעות פרטיות ועל מנת לעשות את זה צריך לשחרר חסמים רגולטוריים.
חנין זועבי: אנחנו לא מקבלים את זה.
<אמנון מרחב: לא סיימתי.
<אמנון מרחב: עוד משפט אחד.
<אמנון מרחב: אני גם מזכיר לכבודו שהבעיה היא גם לא בעיה מהחמש והשמונה שנים אחרונות אלא היא בעיה של יובל שנים שלא טיפלו בסוגיה הזאת ואנחנו בהחלט מציעים עכשיו דרך שהיא רב מערכתית לטפל בזה.
<אמנון מרחב: עוד מילה לגבי הנשירה.
<אמנון מרחב: נתוני הנשירה ונתוני ההשקעה בפדגוגיה במזרח ירושלים הם לא כפי שמוצגים כאן.
חנין זועבי: הם בדיוק כאלה.
יעקב מרגי: לא, חנין, לא.
יעקב מרגי: אני לא מוכן.
יעקב מרגי: אמנון, אני לא רוצה לברוח לשום מקום.
יעקב מרגי: מותר לי להרהר בקול ואתה לא חייב להגיב על כל דבר.
יעקב מרגי: תקשיב, אני כרגע בבינוי ואל תברחו למקום אחר.
יעקב מרגי: לא אתן לאף אחד לברוח.
<אמנון מרחב: התייחסו כאן לנשירה.
יעקב מרגי: זה אחד הפרמטרים.
חנין זועבי: זאת תוצאה.
<אמנון מרחב: התוצאה של היעדר בינוי היא נשירה.
<אמנון מרחב: אדוני אמר את זה.
<אמנון מרחב: לכן אני מציע שבמקום שכל אחד ירחץ בניקיון כפיו, זה אומר תקצבתי, ההוא אומר אישרתי, זה אומר בית ספר במקום גן לאומי, ואני מציע – ואדוני, אני מוכן - אם במקום להשקיע זמן כאן, להשקיע עם אדוני בלשכתו שעה ולמעלה מכך ולהציג לו את הדברים לפרטי פרטים, אז אדוניו ייווכח שיש כאן תכנית אחת טובה, נכונה, רב מערכתית ורב ממדית שאם יינתנו לה כל הכלים, אנחנו נעמוד במשימה ונוכל לבצע ולבנות לגמור את הביזיון הזה של 3,500 כיתות שחסרות בירושלים.
יעקב מרגי: לורה, לא ידעתי אבל הפנו את תשומת לבי לפוסט שלך.
יעקב מרגי: אל תדאגי, אנחנו לא הולכים להקים כאן את ממלכת יהודה עם הסנהדרין.
יעקב מרגי: תציעי הצעה גם לשנות את הכנסת.
יעקב מרגי: הכנסת היא כנסת ישראל.
יעקב מרגי: אם זה יניח את דעתך שלא הולכים כאן להשתלט ולא הולכים לעשות מהפכה.
יעקב מרגי: הנה, אני מרגיע אותך, אין לנו שום תכניות.
<לורה ורטון: נרגעתי.
יעקב מרגי: עורכת דין באנה שגרי בדראנה.
<באנה שגרי בדארנה: אני מהקליניקה לזכויות אדם באוניברסיטה העברית.
<באנה שגרי בדארנה: הקליניקה מייצגת בשנה וחצי האחרונות את צורכי החינוך בכפר עיסאוויה.
<באנה שגרי בדארנה: יש נכונות ורצון אבל שמענו על מחסור של 12 כיתות כאשר לילדים אין מקום לימוד בתוך הכפר, ועוד 15 ילדים שלומדים במוכשר.
<באנה שגרי בדארנה: הפתרון הוא בית נוסף של שמונה כיתות.
<באנה שגרי בדארנה: שמונה כיתות, פעם אחרונה שחישבתי זה הרבה פחות מה-12 שהיום אין והרבה פחות מה-12 בעוד 15.
<באנה שגרי בדארנה: הפתרון הזה עוד לא מסתיים.
<באנה שגרי בדארנה: זאת אומרת, אני עוד לא יודעת האם אושרה התכנית הזאת בוועדת התכנון ומתי מתחיל הבינוי.
יעקב מרגי: את רוצה ספציפית לדבר עכשיו על זה?
<באנה שגרי בדארנה: נתתי דוגמה ספציפית.