GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: לא, אני אשאל את השאלה.
יעקב מרגי: תקציב משרד החינוך, כמה הוא?
<דודי מזרחי: כ-50 מיליארד שקל.
יעקב מרגי: תנטרל ממנו השכלה גבוהה.
<דודי מזרחי: 50 מיליארד זה בלי השכלה גבוהה.
מירב בן ארי: לא, ההשכלה הגבוהה, אדוני היושב ראש, היא בנפרד.
<דודי מזרחי: 50 מיליארד חינוך נטו עד גילאי 18.
יעקב מרגי: נכון, הם בנפרד.
מירב בן ארי: ההשכלה הגבוהה כפופים ישירות מהאוצר.
יעקב מרגי: 50.
יעקב מרגי: כמה אתה משחק איתם דיפרנציאציה, מתוך ה-50?
מירב בן ארי: יותר מ-50.
יעקב מרגי: בסדר, זה בגדול.
<דודי מזרחי: מכל תקציב החינוך, סדר גודל של בין 15% ל-20% ממנו זה תקציב שמוקצה על פי קריטריונים פרוגרסיביים.
יעקב מרגי: כמה זה?
<דודי מזרחי: 10 מיליארד, באופן גס.
יעקב מרגי: 10 מיליארד מתוך ה-50?
מירב בן ארי: כן, כש-40 הולך לשכר.
<דודי מזרחי: אני אסביר מה נכנס שם.
<דודי מזרחי: למשל כשעשינו את התכנית, ציינת, שי פירון הוביל, נפתלי בנט אימץ את הקו הזה, של תכניות תקצוב דיפרנציאלי בחינוך היסודי וחטיבות הביניים.
<דודי מזרחי: התייחס לזה חבר הכנסת יונה, אנחנו התעקשנו שיהיה סל בסיסי לשעות הוראה וכל האקסטרה, כל הדיפרנציאציה תהיה על בסיס זה.
<דודי מזרחי: אגב, מלחמות מאוד גדולות היו עם האוצר על זה, כי אנחנו התעקשנו שיהיה סל בסיסי לכיתה, לא לתלמיד – - -
יעקב מרגי: אי אפשר בחינוך ליצור את הכול דיפרנציאלי.
<דודי מזרחי: והתעקשנו ואנחנו לא – - -
יעקב מרגי: איזה ליבה קשיחה, חייבת להיות ליבה קשיחה.
<מיכל מנקס: אני רוצה לחזק את המהלך הזה, הוא מדהים.
יעקב מרגי: אתה לא חותר למגע.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע שואפים לדחוף את זה ולהעצים את זה כדי להביא כמה שיותר למתן הזדמנות שווה לתלמידי ישראל.
יעקב מרגי: אני שואל אותך עכשיו, אתה באת ואמרת ש-90% קשיח, 10% – - –
<דודי מזרחי: 90% שכר, לא קשיח, 5% פרויקטים, 5% העברות לשלטון המקומי.
<דודי מזרחי: ורוב השיח כרגע הוא על העברות לשלטון המקומי.
יעקב מרגי: יפה, אז ה-10%, נכון?
יעקב מרגי: 90% קשיח, 10% משתנה.
יעקב מרגי: לא חלקת עליי.
<דודי מזרחי: 90% הוא פחות גמיש.
יעקב מרגי: על 10% כולו הוא דיפרנציאלי?
<דודי מזרחי: לא, בתוך ה-5% העברות לשלטון המקומי 1% – - -
יעקב מרגי: איך הם מועברים?
יעקב מרגי: גם דיפרנציאלי.
<דודי מזרחי: הרכיב של הדיפרנציאליות שם הוא יותר מינורי.
<דודי מזרחי: כל ההערות הגדולות, מזכירים, שרתים, קב"סים, פסיכולוגים, אחוז הדיפרנציאליות שם הוא – - –
יעקב מרגי: קשיח.
<דודי מזרחי: על זה רוב השיח.
יעקב מרגי: אז 5% הוא דיפרנציאלי, פחות או יותר.
<דודי מזרחי: ה-5% של הפרויקטים הוא דיפרנציאלי.
יעקב מרגי: מה השאיפה שלכם, לאן אתם חותרים?
יעקב מרגי: להגדיל את הקטע הדיפרנציאלי, כמה זה?
<דודי מזרחי: כל התקציב שלנו, סדר גודל של בין 15% ל-20% הוא דיפרנציאלי.
<דודי מזרחי: תגיד למה פער כל כך גדול?
<דודי מזרחי: כי השאלה מה אתה מכניס בפנים.
<דודי מזרחי: אם אני אכניס בפנים גם את כפרי הנוער – - -
<דודי מזרחי: למה אני סותר?
יעקב מרגי: אני לא מצליח להגיע איתך לנתון סטטיסטי פשוט.
יעקב מרגי: תקשיב, אני כרגע סימנתי, אני צריך להגיע ליעד, אתה לא מסמן לי את היעד.
יעקב מרגי: היעד, אתה צריך לבוא לוועדה ולומר, הוועדה שואלת אותך, כדי להגיע למקסימום מתן הזדמנות שווה אני צריך שיטת תקצוב דיפרנציאלית, נכון?
יעקב מרגי: היום אני סך הכול משחק עם 5% בפרויקטים – - -
<דודי מזרחי: 20%.
<דודי מזרחי: חבר הכנסת, שאלת אותי.
<דודי מזרחי: היום מתוך תקציב של כ-50 מיליארד שקל היקף המשאבים שמוקצים לא באופן אחיד, אלא על פי מפתח חברתי כלכלי, זה כ-20%.
יעקב מרגי: אמרת, חצי מזה הולך לרשויות המקומיות וחצי מזה זה פרויקטים.
<דודי מזרחי: לא, לא.
<דודי מזרחי: אז אני לא הייתי ברור.
יעקב מרגי: תחזור על עצמך.
<דודי מזרחי: אני לא הייתי ברור, אני אחזור מהתחלה.
<דודי מזרחי: תקציב משרד החינוך כ-50 מיליארד שקל.
<דודי מזרחי: 90% שעות הוראה, 5% העברות לשלטון המקומי, 5% פרויקטים.
<דודי מזרחי: עד כאן בסדר.
<דודי מזרחי: מבין כל החבילה הזאת, גם שעות ההוראה, גם 5% העברות לשלטון המקומי, גם 5% פרויקטים – - -
יעקב מרגי: גם שם יש דיפרנציאלי.
<דודי מזרחי: בכל פרמטר יש – - –
מירב בן ארי: ברור, גם בשעות של המורים.
יעקב מרגי: עכשיו חידדת את זה.
<דודי מזרחי: השינוי המשמעותי שעשינו, שאגב אין לך זה מספיק בולטות, בשיתוף הדוק עם האוצר, היה הרפורמה בשעות ההוראה.
<קריאה: אבל כדי להבין את זה יותר, הערה, אם עולה מכאן שהוא מוקצה באופן דיפרנציאלי, לכן הוא יותר מה – - –
יעקב מרגי: זה 20%, הוא אמר לך.
<דודי מזרחי: בין 15% ל-20%, תלוי לפי איזה פרמטר אתה לוקח.
יעקב מרגי: מה השאיפה שלכם, לשפר את הדיפרנציאציה, באיזה תחומים?
<דודי מזרחי: אני חושב, אם אני מסתכל היום על כל המערכת, בקדם יסודי יש תקצוב דיפרנציאלי, למרות מה שנאמר כאן.
<דודי מזרחי: הנתונים יכולים לפעמים להטעות, רואים שזה לא יוצא בדיוק אחד לאחד כך, בגלל שבמגזר הערבי בחלק מהמקומות לומדים 5 ימים, אנחנו לא נשלם סתם ככה עוד יום, כל יישוב שירצה ללמוד 6 ימים ילמד 6 ימים, יש שם תכניות של צהרונים וכו'.
<דודי מזרחי: אז יש בקדם יסודי, יש ביסודי, יש בחטיבת הביניים.
<דודי מזרחי: זה מתווה צומח, כי אי אפשר מהיום למחר, בעוד שלוש שנים נהיה שם.
<דודי מזרחי: המקום היחידי ששם באמת צריך עוד להבקיע זה החטיבה העליונה, התיכונים, ששם נכון להיום אין תקצוב דיפרנציאלי.
<דודי מזרחי: יש במספר מקומות, משקיעים בכיתות שח"ר, כיתות קטנות ו – - –
יעקב מרגי: למה אין?
<מיכל מנקס: יש – - -
יעקב מרגי: מיכל, מה לעשות, אני בשיטת האלימינציה – - -
<מיכל מנקס: אתה צודק, לראות איך מגיעים למטרה.
יעקב מרגי: אני אפילו לא מתווכח על ההסתייגות שלך לגבי קדם יסודי, בסדר?
יעקב מרגי: הצלחת בקדם יסודי, הצלחת ביסודי, למה לא הצלחת – - –
מירב בן ארי: לדעתי זה בגלל השרים.
יעקב מרגי: למה לא הצלחת בעל יסודי?
<דודי מזרחי: מבחינת סדרי העדיפויות התחלנו – - – זו מדיניות של השר, בסוף הכול זה משאבי עתק.
<דודי מזרחי: הגיל הרך, אחרי זה חינוך יסודי, אחרי זה חטיבות הביניים – - -
יעקב מרגי: המרכז לשלטון מקומי הוא שחקן?
<דודי מזרחי: ודאי שהוא שחקן.
<מיכל מנקס: אנחנו הבעלות.
יעקב מרגי: לא הבנת אותי, אני יודע שאת הבעלות.
יעקב מרגי: אני אומר, הצלחת ביסודי, ביחד איתם, בהסכמתם?
<דודי מזרחי: הם היו שותפים למהלך, כן.
יעקב מרגי: ומה מידת האופטימיות שלך שהם יהיו שותפים למהלך גם ב – - -
<מיכל מנקס: אנחנו חברים טובים, הוא אופטימי.
<דודי מזרחי: אני מניח שדברים טובים עושים ביחד, לא עושים לחוד.
<דודי מזרחי: אני חושב שהשיח כרגע לגבי התקצוב הדיפרנציאלי הוא צר מאוד.
<דודי מזרחי: זאת אומרת הוויכוח שיש כרגע, הרשויות מדברות כרגע, ובעיקר השיח הציבורי והמאבק שיש הוא על ההעברה של ה-4 מיליארד, בין 4 ל-5 מיליארד שקל תשלומים שעוברים ישירות לרשויות המקומיות.
<דודי מזרחי: אבל צריך להסתכל על זה בספקטרום יותר רחב.
יעקב מרגי: משרד הכלכלה.
<מורן רייכמן: אני נציג האגף להכשרה מקצועית במשרד הכלכלה.
<מורן רייכמן: אני אקח פה את הדיון טיפה הצידה, מערכת החינוך של משרד הכלכלה היא מערכת קטנה, היא כוללת 61 בתי ספר, כ-12,000 תלמידים שמהווים 3% מהמחזור.
מירב בן ארי: כן, אבל תגדיר גם את בתי הספר ש – - –
<מורן רייכמן: בתי ספר מקצועיים, תעשייתיים, שבנויים ממודל של לימודים ויום או יומיים עבודה.
<מורן רייכמן: התקציב של המערכת הוא בערך כחצי מיליארד שקלים, כ-1% מתקציב משרד החינוך, ויש שם ייצוג נכבד מאוד לתלמידים ערבים, בערך כ-40%, אל תתפוס אותי במילה, ואני רוצה להגיד – - -
יעקב מרגי: אתה יודע, אנחנו אנשי מספרים, סטטיסטיקה.
יעקב מרגי: אין לי תחומים חזקים בחיים, ברגע שהגרפים מראים, פועל יוצא, רק חיזקת לנו את המובן, שזה מסה גדולה שבאה מ – - –
<מורן רייכמן: כן.
יעקב מרגי: אתה מכיר את האמירה, אתה לא חייב להכיר או לזכור, של שר בממשלה שאמר לראש הממשלה 'שהבן שלך ילמד פחחות'?
<מורן רייכמן: מכיר.
<מורן רייכמן: בכל מקרה המערכת הזאת, אני לא מתווכח, ברור שאני חושב שהיא צריכה להיות קיימת, כי היא משלימה למערכת החינוך, יש כאלה אולי שחושבים אחרת, בכל מקרה אני רוצה להביא פה את זעקתה של המערכת הזאת שהיא, הייתי אומר, כולה מין פריפריאלית, שלא לומר אקס טריטוריאלית למדינת ישראל.
<מורן רייכמן: אני נציג משרד הכלכלה, התלמידים שלנו הם תלמידי מדינת ישראל – - -
יעקב מרגי: אני מכיר אותה מקרוב, אני אתן לך נקודת אור.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את בתי הספר התעשייתיים שמשלבים לימודים ועבודה וגם מכיר את התעשייתי בתוך המפעלים.
יעקב מרגי: אני באתי ממקום עבודה כזה, איכותי, שלימים חלק מהבוגרים – - –
<מורן רייכמן: התעשייה האווירית?
יעקב מרגי: לא, הקריה למחקר גרעיני בדימונה.
יעקב מרגי: לימים בוגר של בית ספר תעשייתי כזה היה כלכלן בכיר וחשב הקריה למחקר גרעיני וחלקם גם זכו להיות בדירוג מחקר כמדענים.
<מורן רייכמן: אז באמת הקמ"ג – - -
יעקב מרגי: לכן אני אומר, אותם האנשים, בסטטיסטיקות האלה, בגרפים האלה יש לנו מדענים, יש לנו כלכלנים, יש לנו סופרים, יש לנו משוררים, יש לנו, סליחה על הביטוי המושאל, חומרי גלם איכותיים, שהתפקיד שלנו והשליחות שלנו היא להציף אותם כלפי מעלה.
<מיכל מנקס: מותר שאלה?
<מיכל מנקס: אז יש לנו מערכת חינוך כפולה במדינת ישראל.
<מיכל מנקס: שואלים איפה הכסף, למה זה לא במשרד החינוך?
<מיכל מנקס: וחלילה אין לי דבר וחצי דבר נגד – - –
יעקב מרגי: מיכל, אל תיכנסי לזה, זה דיון בנפרד.
יעקב מרגי: למזלנו הרב, מזלנו הטוב, שמשרד הכלכלה, למרות שכמעט גרם לנמק לחינוך הטכנולוגי, עוד קיים משהו, כי משרד החינוך ומערכת החינוך חיסלה את החינוך הטכנולוגי.
יעקב מרגי: תארי לך שגם זה היה מחוסל, מה היינו עושים עם אותה מסה קריטית של 40% ו – - -
<דודי מזרחי: אנחנו נשמח לקלוט אלינו את בתי הספר ויש גם מגעים בכיוון.
יעקב מרגי: דודי, אתה יודע שאני חסיד שכל מה שקשור לחינוך יהיה בחינוך, אבל אני אומר לך, מזל שאלה הסתתרו לנו מן הפנס, הם עוד נשארו חיים.
<מיכל מנקס: זה חלילה בלי להלין על מה שהם עושים.
מירב בן ארי: יש תהליך גם של המעונות של הגיל הרך, זה גם אוצר והחינוך, כדי להחזיר אותם לחינוך.
מירב בן ארי: גם את המעונות וגם את ה – - –
יעקב מרגי: תנו לו להשלים, בבקשה.
מיכל רוזין: משרד החינוך, הוא לא רק ישמח לקלוט את מערכת החינוך של משרד הכלכלה, הוא גם עושה הכול כדי לחנוק אותה ולהגיד שהיא לא מצליחה וכדי ש – - – לא, זה אני יכול להגיד לכם שאני רואה במו עיניי.
יעקב מרגי: ראה ערך י"ג-י"ד הנדסאי עם מסלול כפול, מקביל, משרד הכלכלה ומשרד החינוך.
יעקב מרגי: אבל אני לא יכול לבוא אליהם בטענות, כי י"ג-י"ד של מערכת החינוך מצליח והוא ברמה גבוהה.
יעקב מרגי: רק נשאר לנו שהמועדון האליטיסטי במדינת ישראל ייתן את הקרדיט האקדמי הנכון והמתאים גם להנדסאים.
יעקב מרגי: כמו שקורה בכל העולם.
יעקב מרגי: אצלנו אנחנו חסידים במה שלא צריך להיות חסידים.
<מורן רייכמן: אני אקצר ואני אגיע לשורה התחתונה.
<מורן רייכמן: התלמידים שלנו הם מופלים לרעה בהשוואה לתלמידים שנמצאים במשרד החינוך.
<מורן רייכמן: קודם כל מלכתחילה זה לא תלמידים שהם – - – הקמ"ג זה אולי היוצא דופן, אבל זה לא תלמידים שמגיעים מהאליטות, זה לא התלמידים החזקים ביותר במדינת ישראל, והם צריכים, לפי ההיגיון הדיפרנציאלי, יותר תמיכה ועזרה וסיוע, אבל בפועל אנחנו נלחמים על כל שקל ואנחנו לא מצליחים להביא אותם לאותה רמת תקצוב של תלמידי משרד החינוך.
<מורן רייכמן: אפילו אם מספרים מסוימים יראו אחרת, אבל התקציב הכולל – - –
יעקב מרגי: אני אומר לך למה, אתה רוצה לדעת למה?
יעקב מרגי: זה נושא שליוויתי אותו, כי שרי הכלכלה, התמ"ת לדורותיהם, החינוך התעשייתי היה החצר האחורית של המשרד.
יעקב מרגי: מה"ט סבל מחנק שנים רבות, וכל הכבוד אם שרי הכלכלה ייקחו את זה וישימו את זה בקדמת הבמה, זה היה נראה אחרת.
יעקב מרגי: זה לא בעיה של אוצר.
יעקב מרגי: זה שמשרד החינוך נאבק על תקציבים משלו, יבורך וכך צריך ואנחנו נסייע בעדו.
יעקב מרגי: זה שתרצו שנסייע לחינוך הטכנולוגי נסייע, רק תעשו.
יעקב מרגי: תעשו, זה המדיניות של השרים.
יעקב מרגי: אני חושב ששרי הכלכלה לדורותיהם לא שמו את החינוך הטכנולוגי בקדמת הבמה.
יעקב מרגי: רצתה לדבר גילת סיימון, מנהלת אגף חינוך על יסודי בעיריית נתניה.
<גילה סיימון: שלום לכולם.
<גילה סיימון: אני רוצה קודם כל מאוד להתחבר לדברים שאמרה מיכל ולייצג את העיר נתניה מתוך איזה שהוא כאב מאוד גדול.
<גילה סיימון: אנחנו מבינים כולנו שחסר לכולם, אנחנו לא מערערים על הצורך בהקצאה דיפרנציאלית, אבל המשמעות הנוכחית של מה שעומד להתרחש, לפי מה שאנחנו הבנו, זה פגיעה בהיקף של משהו כמו מיליון או מיליון וחצי שקל בעיר.
<גילה סיימון: בתור מנהלת אגף על יסודי של נתניה אני יכולה לומר לכם שפריפריה חברתית זו הגדרה נכונה לא רק לתל אביב, אלא בהחלט לעיר נתניה, והקשיים שאנחנו נתקלים בהם הם קשיים שמאוד קשה לנו להתמודד איתם לבד.
<גילה סיימון: ראש העיר שלנו שמה את החינוך בראש מעייניה, אני חושבת שכולם יודעים את זה כאן ועדיין, להישאר לבד עם הבעיה או פחות – - -
יעקב מרגי: בוועדת החינוך, התרבות והספורט, גם את הספורט היא שמה בראש מעייניה.
<גילה סיימון: נכון.
<מיכל מנקס: יש לה 30% עולים בעיר.
<גילה סיימון: והרווחה.
<גילה סיימון: אני באמת רוצה להעלות כאן את הנקודה של העולים.
<גילה סיימון: אני מבינה שההחלטה שהעיר נתניה עברה מ-5 ל-6 התקיימה בשנת תשע"ה, מאז הגיעו לעיר נתניה בגל העלייה הנוכחי אלפי עולים נוספים, שכולם מגיעים למערכת החינוך שלנו ואנחנו קולטים אותם באהבה רבה, אבל אנחנו קולטים אותם לבד.
<גילה סיימון: אני חושבת שכולם כאן מבינים מה המשמעות של עולים חדשים.
<גילה סיימון: עולה חדש לא נגמר אחרי שנה.
<גילה סיימון: אני נשואה לעולה חדש מדרום אפריקה כבר 30 וכמה שנים, הוא עדיין עולה חדש בהיבטים מסוימים.
יעקב מרגי: בילדותי איך ידענו מי עולה חדש?
יעקב מרגי: סביב לוחית הזיהוי של הרכב הייתה מסגרת לבנה, זה היה שנתיים זכאות.
יעקב מרגי: היום עולה חדש 30 שנה לא רוצים להוריד לו את זה.
<קריאה: היום יש לו רק את המסגרת.
יעקב מרגי: חשבתי שרק אני זוכר את זה, בגלל הגיל שלי.
<גילה סיימון: זה בדיוק מה שרציתי לומר לך, שאני יכולה להגיד לך בן כמה אתה.
<גילה סיימון: אז באמת אני רוצה להדגיש כאן את הנקודה שמיכל העלתה קודם, שגם עבור ערים שהן באשכול הבינוני החיים קשים מאוד, וכמו שנאמר כאן, השמיכה היא קצרה ואנחנו ניפגע.
<גילה סיימון: כשאני אומרת אנחנו אני מדברת על הילדים שלנו, של העיר.
<גילה סיימון: ואני רוצה להעלות את זה כאן ולומר את זה ברור.
יעקב מרגי: אני חוזר על הדברים שאמרתי גם ליוסי ברודני – - –
יוסי יונה: להם מגיע, דרך אגב, תקציבים שלא נותנים להם בגלל שהם עיר קולטת עלייה.
<גילה סיימון: ונתניה היא לא עיר קולטת עלייה.
<גילה סיימון: זאת שערורייה בפני עצמה.
יעקב מרגי: אני רוצה לחזור ולומר, שיש מקום מבחינתי ומבחינת הוועדה לבחון שוב את מדדי הטיפוח.
<גילה סיימון: תודה, זה מה שרציתי – - –
יעקב מרגי: יש מקום לבחון.
יעקב מרגי: אתה שומע את הדברים, יש מקום, אנחנו לא אומרים שזו הנוסחה האופטימלית.
יעקב מרגי: אני גם הגעתי למשרד שמצאתי מדדים אלה ואחרים.
<גילה סיימון: אנחנו עם בתי ספר שיש להם מדד טיפוח, על בתי הספר אני מדברת, ששם ככל שזה יותר גבוה זה פחות טוב, יש לנו בתי ספר עם 8.3, 7.7, בתי ספר על יסודיים גדולים, מירב מכירה אותם, שפירא, ריגלר, בתי ספר שבאמת מייצגים את האוכלוסייה הזו שדיברנו עליה, שאנחנו שם ואם לא אנחנו אז ההזדמנויות הולכות ומצטמצמות, ואף אחד לא רוצה להיות במקום הזה, אנחנו רק רוצים להיות במקום שמצמיח ומטפח ועכשיו יוקשה עלינו.
יעקב מרגי: זוהר אביטן.
<זוהר אביטן: אני אציג את עצמי בכמה משפטים, כדי שתבינו למה אני רוצה לומר מה שאני אומר.
<זוהר אביטן: אני תושב שדרות מגיל שנה, אני במכללת ספיר משנת 1977, מורה בתיכון בשדרות כמה שנים, אשתי עד היום, חבר מועצת העיר 12 שנים, ארבע שנים אחריות על תיק החינוך.
<זוהר אביטן: ואני רוצה להעיר כמה דברים.
<זוהר אביטן: יש שני דברים שונים לחלוטין, שוויון הזדמנויות, שזו מדידה ארוכת טווח, היא לא מדידה תקציבית, היא מדידה שנתית, ויש שוויון בתקצוב.
<זוהר אביטן: משהו שלא השתנה עד היום הזה, במה שמכונה תקציבי ההעברה של המדינה לרשויות מקומיות היום מועברים 70% מהעלות של כל דבר שנוגע לתקציב העברה, בין אם זה רווחה ובין אם זה חינוך.
<זוהר אביטן: כתושב שדרות וגם כמחזיק תיק חינוך אני אוכל לומר לכם, גם אם תושבי שדרות היו משלמים כולם 100% מסים, העיר שדרות, בסך כל הכנסותיה ממסים לא הייתה יכולה להשלים את 30% הנותרים.
<זוהר אביטן: המצב בישראל, 253 רשויות מקומיות, רק 24 מתוכן מסוגלות להחזיק את עצמן.
<זוהר אביטן: בעניין התקצוב, הנתון הזה קיים כבר, אני חושב, משאז קום המדינה.
<זוהר אביטן: מיכל, נדמה לי, אמרה, שהמדינה יצרה את הפערים, מה פירוש יצרה את הפערים?
<זוהר אביטן: חלוקת היישובים בארץ יצרה מצב שהמדיניות הנוהגת היום מעדיפה את 50% אוכלוסיית ישראל המתגוררת בערים הגדולות בגוש דן – - -
<מיכל מנקס: ולכן היא נותנת להם צהרונים – - -
יעקב מרגי: מיכל, הוא לא הפריע לך.
מירב בן ארי: אבל זה לא נכון מה שהוא אומר.
יעקב מרגי: אין לי פטיש כאן.
מירב בן ארי: אני רק רוצה להגיד לך שהשר שלך, אתה יודע מה הוא אמר עכשיו אצל רינו צרור?
יעקב מרגי: מי זה השר שלי?
מירב בן ארי: דרעי.
יעקב מרגי: כל השרים הם שרים שלי.
מירב בן ארי: אתה יודע מה הוא אמר עכשיו?
מירב בן ארי: אני רק חייבת להגיד משהו בהערת אגב.
מירב בן ארי: עכשיו בתכנית של רינו צרור, אני גם רשמתי את זה, פריפריה זה לא רק הנגב והגליל, יש במדינת תל אביב שכונות שבעזה היו מתביישים בהם.
מירב בן ארי: אבל אני אדבר על זה כשאני אדבר על נתניה ועל תל אביב.
<זוהר אביטן: מירב, נדמה לי שההערה לא נכונה, כי לא זה מה שאמרתי.
<זוהר אביטן: בסך הכול אמרתי שבשבוע שעבר פורסם נתון שבחמש השנים הקרובות 50% מאוכלוסיית ישראל תגור בגוש דן, ה-50% האחרים – - – לא אני פרסמתי את הנתון, זה הלמ"ס.
<זוהר אביטן: בערים יש פריפריה, אני רוצה לדבר על הפריפריה הגיאוגרפית, שבה ממוקדת תשומת הלב במה שאתם מזכירים, פערים בחינוך, שוויון בחינוך.
<זוהר אביטן: על פי מחקר שאני עשיתי תוספת הכסף לא תיצור שוויון הזדמנויות, כי אין בפריפריה, בגלל קוטנם של היישובים, שוויון הזדמנויות.
<זוהר אביטן: זה מובנה בהגדרת הפריפריה הגיאוגרפית.
<זוהר אביטן: באזור שלנו לבד, שזה כולל כמה מועצות אזוריות ושלוש ערים, יש 18 בתי ספר תיכוניים.
<זוהר אביטן: בממוצע מספר התלמידים בבית ספר הוא 400.
<זוהר אביטן: זו התפלגות אוכלוסייה שלעולם אי אפשר להגיע בה ליותר משלושה, מקסימום חמישה תלמידים שיכולים ורוצים ללמוד 5 יחידות פיזיקה, 5 יחידות מתמטיקה.
<זוהר אביטן: אלה נתונים שרשות מקומית צריכה להחליט, כי מהנתונים שאני למדתי כחבר מועצת העיר, לקיים מגמה בפיזיקה עולה חצי מיליון שקל בשנה.
<זוהר אביטן: רשות מקומית צריכה להחליט למה להקצות, לשלושה תלמידים שלומדים פיזיקה או לכמה גני ילדים?
<זוהר אביטן: זה לא בנושא הדיון היום, אבל השאלה היא לא תקצוב.
<זוהר אביטן: אני ישבתי בתת ועדה של ועדת דוברת והצענו מבנה, שקיים באירופה ובארצות הברית.
<זוהר אביטן: הבעיה המרכזית היא, כמו שאתם ציינתם, היא לא בחינוך היסודי, אלא בחינוך התיכוני.
<זוהר אביטן: בחינוך התיכוני אני הצעתי מבנה של הקמה, זה עניין לעשר שנים, קריות חינוך אזוריות, שמרחק הנסיעה אליהם הוא רבע שעה, 20 דקות, דוגמת קריה אקדמית, אבל תיכונית, שגם ילד בשדרות יוכל ללמוד בבית ספר מסוג תלמה ילין אמנות, או בבית ספר גבוה למדעים או בבית ספר טכנולוגי גבוה.
<זוהר אביטן: זה לא נושא הדיון, אבל נושא הדיון – - -
יעקב מרגי: אין ספק, זוהר, זה נושא – - –
<זוהר אביטן: אני מבקש שתרשמו לפניכם, שוויון בתקצוב זה לא שוויון הזדמנויות.
יעקב מרגי: אמרת דברי טעם והם נושקים לדיון שלנו, כי בסוף בסוף בסוף זה גם תקצוב.
מירב בן ארי: קודם כל תודה, אדוני היושב ראש, על קיום הישיבה וגם מתנצלת על האיחור, הגעתי מוועדת הכלכלה.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר כמה דברים, על גילת וברוך, שיושב שם מאחורה, שעושים עבודה מעולה בתיכון טשרניחובסקי בנתניה.
מירב בן ארי: אני מגיעה מ-10 שנים של עבודה עם נוער בסיכון ואני מגיעה מהפריפריה החברתית של מדינת ישראל.
מירב בן ארי: אין תחרות, אוקיי?
מירב בן ארי: פה סובלים ופה סובלים, שלא נתבלבל.
יעקב מרגי: בוא לא נתחרה על מי – - -
מירב בן ארי: אין לי תחרות מי יותר סובל, חלילה, ממש לא.
מירב בן ארי: להיפך.
מירב בן ארי: אני מלאת הערכה, הייתי גם בסיור באופקים, אני חלק מהשדולה לצמצום פערים בחינוך, עם מאיר כהן, והייתי בסיור, התרשמתי באמת מהעבודה שעושים, שהיא מעל ומעבר באמת למה שראינו עד עכשיו.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד שני דברים כאן, אדוני היושב ראש.
מירב בן ארי: האחד, הנושא הזה של ההשקעה, ראינו, קראנו את הדוח, המצוין אגב, של הממ"מ, שבו רואים שגם המגזר הערבי, וגם באותה פריפריה גיאוגרפית, משקיעים יותר בקדם יסודי וביסודי.
מירב בן ארי: אלה נתונים שקידמנו.
מירב בן ארי: לדעתי הבעיה היא עם העל יסודי, זה באמת עניין של מדיניות שהתחילה מאוחר מדי.
מירב בן ארי: היא התחילה עם גדעון סער, עברה דרך שי פירון, עכשיו נפתלי בנט וכולם באותו קו.
מירב בן ארי: מה היה לפני גדעון סער?
מירב בן ארי: אני לא יודעת, אולי יושב ראש הוועדה יוכל להגיד, הוא יותר ותיק ממני, אבל נראה שהעניין הדיפרנציאלי התחיל אז ולכן לא הגענו עד התיכון, אבל אני מאמינה שאנחנו בדרך לשם.
מירב בן ארי: זו נקודה אחת, לעניין ההתייחסות שלי לעניין מה שמיכל אמרה וגם דודי, שגם אני מתחברת למה שאתה אומר.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו, בהתייחס למה שהשר דרעי אמר.
מירב בן ארי: יש בעיה שבגלל הרצון להשקיע כל כך בפריפריה הגיאוגרפית לעיתים אנחנו שוכחים, ואני גרה בתל אביב, הייתי חברת מועצת העיר תל אביב-יפו, שכונות כמו כפר שלם, כמו התקווה, כמו עזרא, שכונות שמשום מה נשכחו – - –
<קריאה: פי ארבעה יותר מירוחם בגודל.
מירב בן ארי: אתה יודע שכפר שלם וגרורותיה זה 30,000 איש, זה בערך כמו עיר.
מירב בן ארי: וכמובן שכונות, כמו השכונות שאני עבדתי בנתניה, שכונת דורה וקרית נורדאו ואזורים, שמהרצון האדיר לקלוט עלייה הביאו למה שנקרא גושים בתוך ה – - – גטו.
מירב בן ארי: אוקיי, אתה הגדרת את זה במונח.
מירב בן ארי: יש שכונה בנתניה כמו חפציבה שממש נראית כמו גטו, ודורה ושכונות אחרות, ולא יכול להיות, וזה, אדוני, אני מבקשת שתתייחס לזה גם, שפריפריה חברתית של מדינת ישראל איפה שהוא נשכחה.
מירב בן ארי: ושוב, אין לי תחרות איתך, להיפך כולי פרגון והערכה למה שאתם עושים כאן, אבל לא יכול להיות שכשאתה מדבר על תקציבים אתה בא ונותן לפריפריה הגיאוגרפית ובגלל שעיר כמו תל אביב מדורגת 8, אתה שם את השכונות שלהם בצד.
יעקב מרגי: אבל מדד הטיפוח הבית ספרי נותן מענה ל – - -
מירב בן ארי: נכון, אבל אתה יודע מה?
מירב בן ארי: תכניות כמו ציל"ה ומיל"ת, אני מגיעה מ-10 שנים בקרן רש"י, אלה תכניות של קרן רש"י.
מירב בן ארי: עכשיו אני יכולה להגיד לך אנקדוטה, חבר הכנסת מרגי.
מירב בן ארי: הייתה מחאה, צדק חברתי, כולם יצאו להפגין ברחובות, נכון?
מירב בן ארי: יצאו, הלכו, ידידי יוסי יונה מכיר היטב, הייתה מחאה, יצאו והפגינו.
מירב בן ארי: התחילה המחאה בשדרות רוטשילד בתל אביב, לא באופקים ולא בשדרות, התחילה, אתם יודעים, כולם יודעים, ומשם נהיה באמת באזז מטורף בכל הארץ.
מירב בן ארי: מה הפריע לי קצת בעניין הזה?
מירב בן ארי: שאחרי צדק חברתי הגיעה ועדת טרכטנברג.
מירב בן ארי: ועדת טרכטנברג קבעה באמת שצריך תקצוב דיפרנציאלי וצריך לתת לך ובגלל זה באמת זה חל עליהם.
מירב בן ארי: אבל מי אלה שקיבלו קודם כל?
מירב בן ארי: לפני שהגיעה ועדת שטראוס, מי אלה שקיבלו את כל התקציבים והמשאבים?
מירב בן ארי: אתה יודע מי?
מירב בן ארי: אני אגיד לך, כל אלה שמדורגים 8 עד 10, ומי אלה?
מירב בן ארי: זה בדרך כלל המגזר הערבי, הבדואי, או המגזר ה – - – אני רוצה להגיד לך, אף אחד מהם לא ישב ולא היה בצדק חברתי.
מירב בן ארי: ולמה זה מטריד אותי?
מירב בן ארי: כי האנשים שהפגינו בנושא של הצדק החברתי ובנושא של פערים חברתיים, בסופו של דבר הרבה פעמים מדורגים גבוה ולא מקבלים את היחס ההולם ממדינת ישראל.
יעקב מרגי: את יודעת למה לא הפגינו?
יעקב מרגי: אם היו באים לבאר שבע, הייתי שם.
מירב בן ארי: חבל, דרך אגב, שהמחאה החברתית לא התחילה בשדרות, אולי אז היו חושבים אחרת.
<דודי מזרחי: אגב, נציגות של – - –
יעקב מרגי: דודי, אנחנו לא מקיימים דיון על רוטשילד.
מירב בן ארי: משפט אחרון לסיכום, לנקודה שלי, יש פריפריה חברתית במדינת ישראל ולדעתי היא לא מקבלת את המשאבים הראויים לה.
מירב בן ארי: ושוב, בלי לפגוע בפריפריה הגיאוגרפית, שכבודה במקומה מונח.
יעקב מרגי: יש דובר נוסף אחרון שרוצה להתבטא או שאני מסכם את הדיון?
<דודי מזרחי: הגענו להסכמה.
יעקב מרגי: תרשי לי להכניס לסיכום שיש פריפריה חברתית מעבר לפריפריה ה – - – אני מכניס את זה כאמירה של הוועדה.
מירב בן ארי: בוודאי, מה?
מירב בן ארי: אני – - –
יעקב מרגי: לא חידשת לנו, אבל אני חושב שהוועדה תיתן – - -
<קריאה: שזה יהיה חצוב בסלע.
מירב בן ארי: שזה יהיה חצוב בסלע פה.
מירב בן ארי: אתה יודע גם מה זה מצוקה.
<קריאה: ברור, אני גר בשכונת עוני.
יעקב מרגי: בוא נתחרה על איזה שכונות גדלנו, כל אחד?
מירב בן ארי: הוא לא יכול להתחרות עם השכונה שלי.
יעקב מרגי: את לא יכולה להתחרות עם השכונה שלי.
יעקב מרגי: אני גרתי בשכונה שהיא יותר גדולה מאופקים, שכונה ד' בבאר שבע, הרבה קציני משטרה בדימוס חייבים להם את הקידום.
יעקב מרגי: אמנם מירב נאמה נאום חוצב להבות, והיא הדגישה את הזה, אבל אני אומר לך, אני כאיש הדרום, כאיש באר שבע לשעבר, אני איש הנגב היום, סמוך לבאר שבע, אני עדיין אומר את הכתובת שלי, מושב שדה צבי, באר שבע, יוצא לי 'באר שבע'.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, קחו לדוגמה את באר שבע, שעברה מצב – - -
יעקב מרגי: ואני אומר לך, עם רצון טוב של ראש הרשות הוא יכול להתמודד עם – - -
מירב בן ארי: וראש מינהל החינוך .
יעקב מרגי: הוא יכול להתמודד עם הפריפריה החברתית שלו בתוך השכונות.
יעקב מרגי: הוא יכול להתמודד עם הסוגיה הדיפרנציאלית.
<זוהר אביטן: אדוני היושב ראש, אני מודה לך על המשפט, מכיוון שהם כולם קולגות שלי, אני לא יכול להגיד כזה דבר.
מירב בן ארי: אז תגיד לה, כי היא הייתה איתנו בסיור של השדולה לצמצום פערים ונתנה שם תצוגת תכלית על מערכת החינוך בבאר שבע, מרשימה מאוד.
יעקב מרגי: חפצי זוהר?
יעקב מרגי: היא נולדה בשכונה ד', שכנה שלי.
<מיכל מנקס: אז צריך להעניש אותה?
<מיכל מנקס: עכשיו הוא מעניש אותם כי הם הצליחו.
יעקב מרגי: מירב, כששואלים אותי מה נשמע, מה אני עונה?
יעקב מרגי: תלוי איפה תשימי את האוזן.
יעקב מרגי: הנה, אמרנו נתון שכולנו מסכימים איתו וכל אחד לקח אותו לפירוש בסיוע שלו.
יעקב מרגי: זה מוכיח שאם רוצים, אמר אותו אחד, אין לו אגדה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת שהגיעו לכנס שדרות ולאורחים שהשתתפו בדיון ותרמו לרמת הדיון.
יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הפערים בתקצוב של אוכלוסיות מוחלשות בחינוך בארץ.
יעקב מרגי: הוועדה מכירה שישנה פריפריה חברתית, מעבר לפריפריה הגיאוגרפית.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למרכז השלטון המקומי להמשיך ולשתף פעולה עם המגמה שהוביל המשרד בתקצוב דיפרנציאלי במגמה מאוזנת ומדורגת.
יעקב מרגי: הוועדה שמחה לשמוע על ההתקדמות במגעים ליישום התקצוב הדיפרנציאלי גם בחינוך העל תיכוני.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה על העיוותים הקיימים בקביעת מדד הטיפוח היישובי והבית ספרי.
יעקב מרגי: יש מקום לעדכון המדד ולהתאמתו למצוקת הרשויות המקומיות, הוועדה קוראת לשבת, להתכנס ולשמוע ולעמוד מקרוב על אותן מצוקות.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.
יעקב מרגי: 2 בדצמבר 2015, כ' בכסלו תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא: תשלומי הורים/ביטוח.
יעקב מרגי: הישיבה הזו בדרך כלל מתקיימת, מה שנקרא 'ערב שבת בין השמשות', לפני תחילת שנת הלימודים כשאין אוויר בריאות ואומרים לך: 'אין מה לעשות צריך לאשר כי מחר הילדים יהיו בלי ביטוח'.
יעקב מרגי: כך עשו לנו.
יעקב מרגי: אני אגיד לכם, מותר להודות, תפסו אותי ירוק בתחילת הקדנציה של הוועדה הזאת ואמרו לי: 'שמע, הילדים לא יהיו מבוטחים ואין מחיר אחר, כמה שנים לא עדכנו ביטוח ולא ניתן להשיג' – כל התירוצים הטובים ואישרנו.
יעקב מרגי: לומר לכם שהייתי מרוצה, לא.
יעקב מרגי: לומר לכם שלא חטפתי מדוקטור קדמן, חטפתי.
יעקב מרגי: אבל מה לעשות, יש עוד שחקנים במגרש.
יעקב מרגי: פה המקום להודות לפורום, עד שלא תשנו את השם שלכם אני כל הזמן אתקע עם זה.
יעקב מרגי: אני לא מבין, אי אפשר תואר עם שתי מילים, צמד מילים?
יעקב מרגי: פורום ההורים היישובים - - -
<זאב גולדבלט: גם הפורום זה בסדר.