GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: אני חייבת לשתף אותך, אדוני היושב ראש, בהתעוררות שהייתה לי לגבי היום הזה.
עליזה לביא: הרבה מההבנה התחילה אחרי שדיברתי עם פז.
עליזה לביא: אני רוצה להכיר לכם את פז אושרן.
עליזה לביא: פז הוא מתנדב אצלי בלשכה ויום אחד פז אמר לי 'עליזה, את לא באמת מכירה אותי, נכון?
עליזה לביא: ' ואז ישבנו ודיברנו ופז חשף בעיניי פן שאני לא כל כך הכרתי בהבנה שלו כבר כנער צעיר, איך אין לו עתיד תעסוקתי בתוך המסגרות הקיימות.
עליזה לביא: פז הצביע על מחדלים קשים בתוך מערכת החינוך, מערכת שמתווה באופן מסורתי לכיוונים ישנים ומיושנים והביא בגיל צעיר תבונה שלא הייתה לי ואני לא מזהה גם אצל ילדיי, ראייה ברורה שהמערכת רחוקה מאוד ממה שנדרש היום.
עליזה לביא: פז העדיף לזהות, והוא יספר, אני מקווה שהיושב ראש יאפשר, לזהות את הכישורים שלו עצמו, לקדם באופן אישי את עצמו בעזרת הזיהוי הזה, גם במסגרת הצבאית וגם לאחר מכן בקורסים שהוא רכש.
עליזה לביא: הוא ויתר על השכלה אקדמית והוא מנהל את עצמו כלכלית בעזרת הבנה של איך כלכלה צריכה באמת להיות באדפטציה לדור העכשווי, על המצוקות הקיימות.
עליזה לביא: אתה יודע, אדוני, כבר אין יותר פנסיה תקציבית, הדור הצעיר חי לגמרי אחרת, אבל הוא מזהה עבורי תופעה שהיא באמת מרתקת במובן של האחריות האישית.
עליזה לביא: אבל זה לא מה שקורה במערכת, זה ממש לא מה שקורה במערכת החינוך.
עליזה לביא: מערכת החינוך קופאת על שמריה, היא לא מבינה שהמוקד היום נמצא בהקניה של מיומנויות, של כישורים אל תוך עולם משתנה.
עליזה לביא: אני התחלתי לטפל בנושא הזה לפני כחצי שנה, שמונה חודשים, ולא ידעתי שלפני כשבועיים, בדבוס, כשמציגים את הנתונים על עולם משתנה, עולם תעסוקה אחר לגמרי, תוך חמש שנים שינוי משמעותי, שהרבה מאוד אנשים יאבדו את מקומות העבודה שלהם כי נכנסים מקצועות חדשים וכי הרבה מאוד מקצועות נעלמים ואנחנו ממשיכים בהבניה הקיימת.
עליזה לביא: אנחנו ממשיכים בלשלוח.
עליזה לביא: אין פה דרך של איך למשל אפשר לבוא ולהעביר מידע, גם לציבור הצעירים שלנו שמשתחרר מהצבא.
עליזה לביא: הרי אדוני יודע שהצעירים שלנו מגיעים לעולם העבודה בגיל מאוחר יותר בהשוואה למדינות העולם, זו עוד נקודה שצריך לדבר עליה.
עליזה לביא: בנוסף לכך יש לנו שינויים מאוד מאוד גדולים בהרכב הדמוגרפי העתידי הקרוב של מדינת ישראל, מבחינת אוכלוסיות שתגענה, מאיפה הן מגיעות, מאיזה מערכת.
עליזה לביא: הסוגיה הזאת של לבוא ולקחת יד מכוונת, בתיאוריות אנחנו יודעים, אבל בהטמעה של החשיבה של השינוי אנחנו מאוד מאוד רחוקים ממה שצריך.
עליזה לביא: זו אחריות של המדינה לבוא ולקחת את המושכות ובאמת לקדם לעולם המשתנה, ולא, אנחנו דנים את הילדים ואת הנכדים שלנו לאבטלה שתהיה כאן במספרים שלא הכרנו ולא ידענו ולהליכה לאחור.
יעקב מרגי: אני חושב שיום כזה הוא יום חשוב, כי לא אחת, כאן בוועדת החינוך, אנחנו נדרשים, וזו דילמה, אנחנו מכירים תקופות שממשלה ויסתה כמעט כל דבר ואז הייתה זעקת החופש, בואו ניתן לכוחות השוק ולעבוד ולשחרר ולשחרר, והנה כששחררנו, אנחנו היום מתמודדים עם מצב שיש מקצועות כמעט בהכחדה, לעומת זאת יש מקצועות שהאינפלציה היא רבה.
יעקב מרגי: יש לנו חוסרים, הקהילה המדעית והעסקית משוועת לידיים.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים הרבה על הברכה שהגיעה בעלייה הברוכה בשנות ה-90, אבל המגזר העסקי סמך עליהם והנה הם מתבגרים ועומדים לפרוש ומי אמור להחליף אותם.
יעקב מרגי: שאלת החינוך הטכנולוגי וזהותו וההסללה, איך עושים מיקס כזה של היי טק ו-low tech.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את הדיון בממשלה, כשמישהו דיבר על להחיות את החינוך הטכנולוגי ושר מסוים אמר לראש הממשלה, 'תשלח את הבן שלך להיות חרת'.
יעקב מרגי: אבל מה לעשות, זה הכרח שלא יגונה, צריך חרתים גם.
יעקב מרגי: ואנחנו שואלים את עצמנו.
יעקב מרגי: יש לנו כלכלה מתפתחת ומפעלים שהגיעו בהצלחה רבה למקומות הכי טובים בעולם ואנחנו נשמע אותם גם היום, נשמע מיד.
יעקב מרגי: ברשותכם, חברי הכנסת, לפני שאני אתן לכם את רשות הדיבור, הייתי רוצה לתת לנחום בלס ממרכז טאוב להציג.
<נחום בלס: תודה רבה.
<נחום בלס: הפתעת אותי שנתת לי להיות ראשון.
יעקב מרגי: אתה רוצה, אני אתן להם.
<נחום בלס: לא, זה בסדר גמור.
יעקב מרגי: קח אוויר, אל תדאג.
יעקב מרגי: אנחנו ביום חגיגי, אז הפטיש לא בשימוש.
<נחום בלס: המצגת לא מסתדרת לי, אבל זה בסדר.
יעקב מרגי: דבר עמנו ונשמע.
<נחום בלס: אני רוצה לפתוח את הדברים, למרות שהתכוננתי ואני אדבר על הנושא של הכישורים העתידיים, אבל אי אפשר שלא להתייחס לדוח של ה-OECD על המצב במשק הישראלי.
<נחום בלס: הוא איתר שתי בעיות, הבעיה הראשונה שהוא דיבר עליה היא בעיית פריון העבודה והבעיה השנייה היא בעיית ה - - -
יעקב מרגי: מרכז טאוב אוהב את הסוגיה הזו, הוא מתמודד איתה הרבה פעמים בדוחות שלו.
<נחום בלס: מרכז טאוב לא אוהב את הסוגיה, הוא מתמודד איתה.
<נחום בלס: בדרך פלא, או לא בדרך פלא, כמו תמיד, מטילים את האחריות לזה על מערכת החינוך.
<נחום בלס: אז אני רוצה לומר כאן אולי דבר שהוא לא כל כך פופולארי.
<נחום בלס: אני לא חושב שמערכת החינוך היא המערכת שאחראית, לא לפערים החברתיים ולא לפריון הנמוך.
<נחום בלס: דווקא אם אנחנו מסתכלים על הנושא של פריון העבודה, אם יש גורם שמשפיע חיובי זה ההון האנושי בישראל.
<נחום בלס: ההון האנושי בישראל נוצר על ידי מערכת החינוך.
<נחום בלס: סך הכול היום אנחנו נמצאים במצב שהחציון, מחצית מאוכלוסיית מדינת ישראל, יש להם 15 שנות לימוד.
<נחום בלס: במגזר היהודי מדובר ב-70%, במגזר הערבי מדובר במעל 40%.
<נחום בלס: הבעיה שלנו, קל תמיד להשליך דברים על מערכת החינוך, למערכת החינוך שלנו יש כמובן את הפגמים שלה, אבל היא לא המערכת שאשמה במצב, לא בפריון העבודה הנמוך, בוודאי ובוודאי שלא בנושא של הפערים החברתיים.
<נחום בלס: זו הייתה רק הערה מקדימה, שאני חושב שזה חשוב לדבר על מערכת החינוך תוך ההתייחסות המתאימה.
יעקב מרגי: מערכת החינוך היא חלק מאורגן אחד גדול שנותן לנו - - -
<נחום בלס: מערכת החינוך היא חלק מאורגן גדול - - -
יעקב מרגי: אבל אם תוכל להתמקד בסוגיה.
<נחום בלס: היות שנתנו לי כאן
<נחום בלס: עשר דקות בלבד - - -
יעקב מרגי: לא יודע מי נתן לך עשר דקות, אבל פה הנוהג הוא שלוש דקות ולקחת אותן בנדיבות.
<נחום בלס: מה שאני רוצה לומר זה את הדבר הבא, את כל מערכת החינוך, על פי הבנתי, צריך לחלק אותה בצורה אחרת ממה שהיא מתחלקת היום.
<נחום בלס: עד כיתה י"ב מה שצריך לעשות זה מתן כישורים בסיסיים בלבד.
<נחום בלס: הכישורים הבסיסיים צריכים לכלול שפות, שפות לצורך הזה זה עברית, אנגלית וערבית במגזר הערבי, כישורים חברתיים וכישורי הסתגלות לעבודה ואזרחות.
<נחום בלס: המערכת השנייה, השלב הבא הוא מערכת של ההכשרה המקצועית.
<נחום בלס: ההכשרה המקצועית יכולה להינתן מרמה של חודש אחד, למי שרוצה להכשיר מקצוע מאוד פשוט, ועד רמה של 15 שנים.
<נחום בלס: גם חוקר דוקטור, נתת לו בעצם הכשרה מקצועית.
<נחום בלס: השלב השלישי הוא השלב של העשרה.
<נחום בלס: כל הנושא של ההכשרה המקצועית שהוא הנושא שבו אנחנו מתעסקים כאן, צריך לנתב אותו בהתאם להחלטות שמתקבלות במשותף על ידי המעסיקים, הממשלה והעובדים בכל הקשור לתנאי כניסה למקצוע מצד אחד ותנאי קידום מצד שני.
<נחום בלס: כל הכשרה אחרת של הכשרה מקצועית היא איננה רלוונטית לצורך ההכשרה המקצועית.
יעקב מרגי: אני הייתי רוצה לשמוע, נמצאת איתנו אילה מילר, סמנכ"ל אחריות תאגידית גלובלית, טבע.
יעקב מרגי: תנסו להתמקד בממשק שלכם, מה תרומתכם לנושא שהתכנסנו.
<אילה מילר: תודה רבה.
<אילה מילר: אנחנו מאוד מברכים על הדיון ואנחנו גם מחויבים לו ואנחנו גם חושבים שהתעשייה צריכה להיות חלק מהפתרון, חלק מהשותפות וצריך למצוא את הדרכים לייצר את השותפות יותר מערכתית בין התעשייה לבין החינוך.
<אילה מילר: אנחנו חושבים שהשותפות הזאת היא מנוע צמיחה לטובת מצוינות מדעית, טיפוח הון אנושי ובריחת מוחות בישראל.
<אילה מילר: אנחנו מסתכלים על הממשק הזה בשתי רמות.
<אילה מילר: אחת, אנחנו צריכים לראות חינוך ותחומי ידע שעולים מהצרכים של התעשייה באים לידי ביטוי בתכנית הלימודים, בעיקר במערכת החינוך היסודי והתיכון, אבל גם במערכת האקדמית.
<אילה מילר: איך אנחנו מייצרים את הממשק?
<אילה מילר: במודל שעושה הצבא עם מערכת החינוך, אנחנו מסתכלים על הצרכים ומחברים את המערכת לצרכים של התעשייה.
<אילה מילר: אנחנו מתמקדים בתחום הכימיה.
<אילה מילר: כימיה הוא מקצוע שיש בו הרבה עבודה בישראל, בתעשיית האגרו - - -
יעקב מרגי: לא לחינם נתתי לך את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: באמת השאלה המתבקשת, הממשק הזה, כמו שקיים בין צה"ל למשרד החינוך, מתקיים איתכם?
יעקב מרגי: אתם בכל אופן גוף גדול, עתיר ידע, עתיר כוח אדם.
<אילה מילר: התשובה היא כן.
<אילה מילר: בהחלט.
<אילה מילר: יושב פה ידידי ממשרד החינוך ואנחנו מנהלים מערכת שותפות, איתנו ועם עוד גורמים, לטובת החינוך לכימיה, הסתכלות מערכתית, עזרה בבניית תכניות רחבות.
מאיר כהן: אבל זה בטל בשישים כי כמעט ואין מגמות כימיה.
<אילה מילר: אבל זאת התנועה שאנחנו רוצים לשנות.
יעקב מרגי: אם זה היה עובד, לא היה צריך את הדיון.
<אילה מילר: בדיוק.
<אילה מילר: אנחנו רואים היום שרק 8% מהתלמידים - - -
יעקב מרגי: בכוונה הבאנו את ההשוואה לצה"ל, בגלל שהתעוררה המצוקה במקצועות הטכנולוגיים.
עליזה לביא: אדוני, 5 יחידות בכימיה פותח את השערים והתלמידים לא יודעים את זה.
עליזה לביא: מי שיש לו 5 יחידות בכימיה פותח שערים, גם אם אין לך באזרחות, או בתנ"ך או במקצועות אחרים.
עליזה לביא: תראי כמה ילדות וילדים לא לומדים כימיה.
<אילה מילר: נכון.
<אילה מילר: זאת התנועה שאנחנו רוצים לשנות, וזה ביחד עם המשרד.
<אילה מילר: אנחנו עושים תכנית משותפת לקידום מורים והסבת מורים, כי אם לא יהיו לנו מורים ולא יהיו לנו מורים טובים אז זה לא יקרה, כי המורים הם המנוע של מערכת החינוך.
<אילה מילר: יש לנו תכנית משותפת עם המשרד בעניין הזה, יש לנו תכנית משותפת עם המשרד להיכרות עם הכימיה בחטיבת הביניים, למעלה מעשר שנים ואנחנו רואים שמי שנחשף לתכנית, לתכנים של כימיה, שהם לא רק הטבלה המחזורית, בוחר יותר את המקצוע כימיה, מתחבר יותר למקצועות מדעיים וזאת התנועה שאנחנו רוצים לעשות.
<אילה מילר: זו תנועה גדולה, צריך בה הרבה משאבים, הרבה שותפות והיא לוקחת זמן, אבל אנחנו בהחלט רואים שזה הכיוון.
<אילה מילר: אז כיוון אחד הוא באמת החיבור בין משרד החינוך לבין מקצועות שצריכים אותם כיום במדינת ישראל.
<אילה מילר: החיבור השני, שאני חושבת שגם צריך להסתכל עליו הוא חיבור למקצועות תשתית ופה כימיה היא חשובה וגם מתמטיקה וגם פיזיקה.
<אילה מילר: מקצועות תשתית שיתאימו גם למקצועות המחר.
<אילה מילר: הם הבסיס להמון המון מקצועות שאנחנו עדיין לא יודעים מה הם.
<אילה מילר: אנחנו רוצים לשמור על ההון האנושי של ישראל, אם אנחנו רוצים לייצר חדשנות.
<אילה מילר: אנחנו צריכים כל הזמן לקיים את השיח הזה, בין אקדמיה לבין תעשייה במרחבים של חדשנות, של יוזמה, לנסות לייצר מרחבים מיוחדים.
<אילה מילר: אנחנו עושים את זה.
<אילה מילר: יש לנו שיתוף פעולה עם כל האוניברסיטאות, למשל קידום לימודי מדעי המוח, איזה שהיא דיסציפלינה שהיא אינטר דיסציפלינארית, שהיא מסתכלת איך אנחנו מקדמים חדשנות, איך מקדמים מצוינות מדעית.
יעקב מרגי: שזו התקדמות בשנים האחרונות, בעשור האחרון.
<אילה מילר: כן.
<אילה מילר: אלה המרחבים שאני חושבת שהתעשייה יכולה גם להביא את הערכים שיש לה, שזה גם ראייה של העולם, גם ראייה תהליכית אחרת, גם ידע.
<אילה מילר: אלה המרחבים.
<אילה מילר: אז אני חושבת שאנחנו לגמרי צריכים להיות חלק מהפתרון ואנחנו פה בשביל - - -
יעקב מרגי: אני מאוד מודה לך, זה היה חשוב.
יעקב מרגי: דווקא כשזה בא מכם כטבע, ואת אומרת שהממשק הזה קיים והשיח הזה מתקיים, זה כיוון נכון וחשוב ונראה בהמשך - - -
עליזה לביא: את זה צריך לפתח.
יעקב מרגי: לפתח, ודאי, לשכפל את המסלולים האלה.
עליזה לביא: מי שהבין את זה הוא הנשיא אובמה.
עליזה לביא: הנשיא אובמה וחלק מההטמעה של השינוי בארצות הברית זה הנושא של שיתוף והבנה והידע גם של האזרחים וגם של הסטודנטים והאפשרויות, השילוב הזה של אני מסיים תעסוקה, אל כיוון עולם קריירה ובישראל זה לא קיים.
עליזה לביא: זה ממש לא קיים.
עליזה לביא: אני מברכת על היוזמה הזאת, אבל היא קטנה וצריך להעצים אותה בהרבה הרבה תחומים.
יעקב מרגי: ואין ספק, אם אנחנו חוזרים לדובר הראשון, לגבי הפריון, מכון טאוב, זה אחד הפרמטרים שיכול לשפר.
יעקב מרגי: פרופ' מנואל טרכטנברג, שיש לו רקורד גם כמי שייעץ לממשלה בתחומים האלה והיום הוא פרלמנטר, הוא היה גם בוות"ת, אז יש לו תרומה נכבדה ונראה לאן זה הולך.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה לברך על היוזמה, חברת הכנסת עליזה לביא.
מנואל טרכטנברג: מאוד חשוב שמדינת ישראל תדון בנושא הזה שעה אחת קודם, כי אנחנו כבר באיחור.
מנואל טרכטנברג: מתרחשת למול עינינו מהפכה טכנולוגית אדירה שמשנה סדרי עולם גם בתחום התעסוקה.
מנואל טרכטנברג: אנחנו לא ערוכים, לא כדי לתת מענה לדור הנוכחי ואחת כמה וכמה לא לדורות הבאים.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה להתמקד בהשכלה הגבוהה.
מנואל טרכטנברג: יש לי הרבה מה להגיד גם על הגיל הרך, אבל זה לא המקום ולא השעה.
מנואל טרכטנברג: פעם מערכת ההשכלה הגבוהה ראתה את עצמה כאליטה, שצריכה לספק את הכלים הכי מתקדמים למתי מעט שהיו בחזית, גם במדע, בתעסוקה, בפרלמנט וכו'.
מנואל טרכטנברג: זה השתנה.
מנואל טרכטנברג: כיום יש מסיפיקציה של ההשכלה הגבוהה.
מנואל טרכטנברג: במדינת ישראל הגענו לכך ש-50% מתוך כל מחזור שמסיים תיכון מגיע להשכלה גבוהה ועל כן האחריות לא יכולה להיות רק לאליטה, אלא למרב האנשים, גם בפן התעסוקתי.
מנואל טרכטנברג: הרי ברור לחלוטין שמעל ל-90% של הבוגרים לא השתלבו במחקר או באקדמיה אלא בתעסוקה, והשאלה היא האם מה שהאקדמיה מציעה כיום מתאימה לשוק הנוכחי של התעסוקה.
מנואל טרכטנברג: על אחת כמה וכמה האם היא מתאימה לשוק העתידי.
מנואל טרכטנברג: זו שאלה אחת.
מנואל טרכטנברג: והתשובה היא לא, אבל השאלה השנייה, שהיא לא פחות חשובה, מה קורה עם המחצית השנייה של כל מחזור גיל שלא מגיע להשכלה גבוהה, איזה השכרה אנחנו מקנים להם.
מנואל טרכטנברג: התשובה היא שהמדינה מתנערת מאחריות על מחציתו של כל דור צעיר בכך שהיא לא דואגת לו להכשרה, לרכישת כלים וכישורים שיאפשרו לו תעסוקה איכותית בעתיד.
מנואל טרכטנברג: זו המציאות של מדינת ישראל כיום.
מנואל טרכטנברג: יש הרבה מה לדבר על כך, אני רוצה רק לציין שני כיוונים עיקריים.
מנואל טרכטנברג: לגבי המחצית השנייה, עלינו להקים, ואני יוזם כיום מהלך כזה, מה שאני קורא המל"ט, המועצה להשכלה טכנולוגית, שיהיה גוף מקביל למל"ג, המועצה להשכלה גבוהה, שהגוף הזה ייקח אחריות על הכשרה של המחצית השנייה כדי לספק את הכישורים ואת המיומנויות הדרושות לשוק התעסוקה.
מנואל טרכטנברג: לגבי ההשכלה הגבוהה גופא.
מנואל טרכטנברג: מילת המפתח זה גמישות לעומת קשיחות.
מנואל טרכטנברג: המערכת היא מאוד קשיחה במבנה הדיסציפלינארי של הפקולטות, כמו שהיה במאה ה-19, החוגים, כימיה, פיזיקה וכו', כאשר זה לא מתאים, לא למחקר המדעי, שהוא אינטר דיסציפלינארי לחלוטין, או יותר נכון קורית התופעה של converges, של התכנסות של תחומים.
מנואל טרכטנברג: מדעי המוח זו אחת הדוגמאות הקלאסיות של הדבר הזה, זה לא שייך לשום תחום קלאסי אלא בערך לארבעה-חמישה תחומים כאלה יחדיו.
מנואל טרכטנברג: הקשיחות הזאת היא תופסת גם לגבי מבנה הלימודים, עדיין שולט בכיפה ההרצאה הפרונטלית מול כיתה שיושבת.
מנואל טרכטנברג: כיום כשאתה נכנס לכיתה באוניברסיטה או במכללה ואתה מסתכל על הקהל, אף אחד לא מסתכל עליך, כולם מסתכלים על מסכים.
מנואל טרכטנברג: רבותיי, זה ענתיקה, המודל הזה.
מנואל טרכטנברג: מדברים כיום על הכיתה ההפוכה ועל כל מיני מודלים אחרים.
מאיר כהן: ראינו ביום חמישי.
מנואל טרכטנברג: זה בתיכון, אבל גם במכללת אוהלו, אבל יש גם במקומות אחרים.
מנואל טרכטנברג: מדובר על כך שההוראה הכי איכותית, כמה כוכבים יש בעולם לכל תחום?
מנואל טרכטנברג: מעטים, אז כיום יש טכנולוגיה, הקורסים המתוקשבים של קורסרה ו-EDX ואחרים שיכולים להנגיש את זה להרבה מאוד אנשים.
מנואל טרכטנברג: מדובר על כך שאנחנו עדיין בוחנים הישגים על פי מבחנים קלאסיים, כמו שהיה לפני 1,000 שנה.
מנואל טרכטנברג: זה לא יכול להיות, הרי מה שאתה רוצה לבחון זה קשת הרבה יותר רחבה של כישורים ויכולות וכך הלאה.
מנואל טרכטנברג: והדבר הנוסף, שהוא לא פחות חשוב, ופה זה אתגר גדול מאוד, אדוני היושב ראש, זה עניין של התארים.
מנואל טרכטנברג: עדיין בי.
מנואל טרכטנברג: איי, אמ.
מנואל טרכטנברג: איי, דוקטורט.
מנואל טרכטנברג: רבותיי, זה לא הולך ככה.
מנואל טרכטנברג: כיום, בארצות הברית בעיקר, אבל לא רק, מתחילות להתפתח סדרות קצרות של קורסים שמקנות איזה שהוא בסיס ידע ומיומנות בכיוון מסוים.
מנואל טרכטנברג: אתה יכול לקחת את זה, תרשום את זה כיום בקורות החיים שלך, להשתלב בתעסוקה ובעוד שנה לקחת עוד סדרה כזאת שמעדכנת אותך ומביאה אותך קדימה וכך הלאה, בלא שקיבלת תואר אקדמי.
מנואל טרכטנברג: כיום יש הרבה מאוד צעירים בישראל גם, שלא הולכים לאקדמיה, מוכשרים ביותר ואפילו מתחילים לעבוד ותוך כדי כך מתעדכנים וכו', אני לא מציע את זה כחזות הכול.
מנואל טרכטנברג: אני אומר שמה שדרוש זה הגמשה של השיטה, של המודל, של המתכון, של המוסדות, כדי שנהיה הרבה יותר מחוברים לצרכים ולעתיד.
יעקב מרגי: אין רגע יותר מתאים, אחרי הדברים של חבר הכנסת פרופ' מנואל טרכטנברג, לספר לנו את הסיפור שלך.
<פז אושרן: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
<פז אושרן: לי קוראים פז אושרן, אני למדתי בארצות הברית שני תחומים, אחד נקרא היפנוזה, השני נקרא NLP.
<פז אושרן: הקמתי את מגמת NLP בקמפוס ברושים באוניברסיטת תל אביב, עד שיצאתי לדרך עצמאית.
<פז אושרן: היום אני מלמד - - -
יעקב מרגי: ואתה יוצא מתוך הנחה שכולם יודעים פה מה זה NLP.
מאיר כהן: זה דמיון מודרך, לא?
<פז אושרן: NLP זה שיטת טיפול שעובדת עם תת המודע.
<פז אושרן: אני מחזק לאנשים ביטחון עצמי ובעיקר עובד עם אנשים על פחדים, פוביות וחרדות.
יעקב מרגי: ואלה שיש להם עודף, אתה יודע לרסן אותם?
מנואל טרכטנברג: כן, רציתי להגיד, בכנסת אתה תהיה מובטל.
<פז אושרן: אין לי תואר, אין לי גם בגרות, מסיבה אחת פשוטה, שקצת מוזר לי שבבתי הספר מלמדים אותנו תנ"ך, היסטוריה, ביולוגיה וכימיה, אבל לא מלמדים אותנו כימיה בין אישית, לפתח ביטחון עצמי ולעשות כסף, ואלה דברים שלדעתי יותר חשובים.
<פז אושרן: אני לא מזלזל לרגע, לא - - -
יעקב מרגי: יש לי בלשכה שלי מסגרת עם תמונה, כל הדברים שלא לימדו אותי בבית הספר.
<פז אושרן: כן, לגמרי.
<פז אושרן: אני לא מזלזל, לא בצ'כוב, לא בביאליק, לא בנפוליון, רק שאף פעם לא שמעתי על מישהו שנכשל בראיון עבודה כי הוא לא הכיר אותם.
<פז אושרן: יש היום דור שלם שהולך לאיבוד כי יש לו הצהרה סמויה של 'היי, למדתי 12 שנים לדקלם, לשנן ולהקיא הכול במבחן, האם אוכל לתרום לכם איכשהו?
<פז אושרן: ' במקרה הטוב אומרים לו 'בטח, בוא תדקלם את התפריט ואז תספר את זה לאורחים', ובמקרה הרע שואלים אותו 'תגיד לי, האם יש לך איזה שהם יכולות וכישורים?
<פז אושרן: האם אתה יודע לנהל, להדריך, פיתחת חשיבה יצירתית?
<פז אושרן: איך יכולת הסקת המסקנות שלך?
<פז אושרן: האם אתה יודע לקרוא רק מילים או גם לקרוא אנשים ושפת גוף?
<פז אושרן: ' אבל למועמד האומלל אין מושג מה הוא אשם, כי הוא למד בסך הכול מה שלימדו אותו.
יעקב מרגי: ספר לי מה עשית.
<פז אושרן: מה שאני עשיתי זה דבר כזה, אני בסך הכול נותן לאנשים את כל הכישורים שלא לימדו אותם במערכת החינוך.
<פז אושרן: מה שקורה, הדור השתנה, המערכת לא.
<פז אושרן: המערכת נשארת אותו דבר, אם פעם דור היה עובר מדור לדור, אם אתה היית סנדלר, הבן כנראה גם היה סנדלר, היום אנשים מחליפים עבודה מפעם לפעם ולא למדנו לעבור ראיון עבודה, לא למדנו ליצור חיבור, תקשורת בין אישית וכן הלאה.
<פז אושרן: מה שאני עושה בסך הכול, אני מלמד אנשים את הכישורים האלה.
<פז אושרן: זו כל העבודה שלי.
<פז אושרן: אני מעביר קורסים גם בתל אביב וגם בראשון לציון.
<פז אושרן: מסיבה אחת פשוטה, ההבנה הפשוטה שלי היא שזה לא ידע, מה שמקדם אותנו בחיים, ידע, הכול נמצא בגוגל בקליק, אתה נכנס היום לגוגל, הכול נמצא שם בקליק, מה שחסר זה המיומנות, המיומנות לחשוב אחרת, המיומנות לשאול שאלות, המיומנות להתפתח ולהשתנות.
<פז אושרן: אני לא מאשים אתכם מסיבה פשוטה, שהמערכת לא יודעת לתת את מה שאין לה - - -
יעקב מרגי: גם אנחנו תוצר של אותה מערכת, אתה לא יכול להאשים אותנו.
יעקב מרגי: תתחשב.
<פז אושרן: אי אפשר להאשים למשל, שאנשים לא יודעים להשתנות כשמערכת החינוך לא יודעת להשתנות.
<פז אושרן: אי אפשר ללמד אנשים שלא מלמדים אותם לעשות כסף כשמורה מרוויח 5,000 שקל והוא אמור לחנך את הדור הבא איך לעשות כסף.
<פז אושרן: זה קצת בעייתי ומתנגש.
יעקב מרגי: אתה לא מעודכן, הם כבר מרוויחים כמעט 7.
<פז אושרן: ההצעה שלי היא שבמקום לעשות פס ייצור שיתחילו להכיר באינטליגנציות, בעוד הרבה אינטליגנציות שקיימות, אינטליגנציה חברתית, אינטליגנציה רגשית, אינטליגנציה קולינרית, אינטליגנציה מרחבית, אינטליגנציה מוזיקלית.
<פז אושרן: לפתח כל אחד למקום האישי שלו, לא כולם צריכים לפתח הכול, לכל אחד יש את המקום שלו.
<פז אושרן: ואם כל אחד יהיה במקום שלו, כל אחד יכול להגיע למקומות מדהימים.
<פז אושרן: הבעיה שהיום ידע הוא לא הדבר החשוב ואנחנו צריכים לראות אנשים כמיומנות, מה המיומנות שהכי תקדם אותם.
יעקב מרגי: אבל גם אתה יודע בסוף בסוף שמה שאתה מציע זה משלים ל-, זה לא יכול לבוא במקום.
יעקב מרגי: ,
<פז אושרן: אין בעיה.
<פז אושרן: שוב, אני לא מזלזל במה שקורה היום, אני בעד להוסיף מיומנויות.
יעקב מרגי: באיזה גיל התחלת למרוד?
<פז אושרן: בגיל 15.
<פז אושרן: במקום לעשות בגרות אני טסתי לארצות הברית ולמדתי את אותם כישורים, למדתי לשאול שאלות, למדתי להתחבר לאנשים, למדתי לפתח ביטחון עצמי.
<פז אושרן: אני פעם לא הייתי יודע לדבר מול אנשים, למדתי לעמוד מול קהל.
<פז אושרן: בעיניי זה הרבה יותר חשוב.
<פז אושרן: אם מישהו יודע לדבר ולהסביר את הדעה שלו, לא לצטט מישהו אחר שהוא למד בבית הספר, אלא להסביר מה אני חושב - - -
יעקב מרגי: רבותיי, רובנו מתחברים לחלק מהדברים, כי כולנו, מה לעשות, מדעי החיים זה המקצוע הכי - - - כל אחד מתחבר איכשהו ואין ספק שגם בדיונים כאן לא אחת זה עולה.
יעקב מרגי: לי מותר לגלות את הגיל שלי, אמרתי, לחברי הוועדה כבר נמאס לשמוע את הגיל שלי, אני יליד 60', תוצר של מערכת החינוך הממלכתית ואני רואה היום את מערכת השיעורים של תלמידי התיכון, מערכת השעות היא כמעט העתקה גמורה למערכת השעות שהייתה לי אני, שום דבר כמעט לא השתנה.
יעקב מרגי: אלה אותם בוגרי מערכת חינוך שאחרי חודשיים-שלושה אנחנו סומכים עליהם לעשות את התפקידים הכי כבדים, מפקידים בידיים שלהם גורלות ומשאבים רבים.
יעקב מרגי: לכן אין ספק שמה ששמענו מפז, מה ששמענו גם מחברי הכנסת ועוד נשמע, זה לא הולך לריק, אנחנו ממשיכים לטפטף את זה.
יעקב מרגי: מערכת החינוך שהיא מגיל הלידה, כולל ההשכלה הגבוהה כולה, אנחנו לא מאשימים, היא מערכת גדולה, עתירת משאבים, עתירת כוח אדם.
יעקב מרגי: זה כמו, מי שמבין קצת בטכנולוגיה, להיות נהג של רכבת גדולה בלי הגה כוח, מי שיודע מה זה הגה כוח, זה ההגה הקל שיש לנו, פעם לא היה, פעם היית צריך להסתובב עם כל הגוף כדי לסובב את ההגה וככה זה.
יעקב מרגי: ואין את האדם האמיץ שיבוא ויגיד 'סטופ, תוך כדי הליכה אנחנו צריכים להתאים את עצמנו'.
יעקב מרגי: מערכת החינוך מתאימה את עצמה בתיקוני דרך, לא בחשיבה יסודית.
יעקב מרגי: תודה רבה, פז.
יעקב מרגי: חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה, שחינוך זורם בעורקיו.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, אני רוצה להתחיל באיזה שהיא אמירה פרובוקטיבית, שהיא לא עולה בקנה אחד עם - - -
יעקב מרגי: הפחדת אותו, פז.
יוסי יונה: עם הדחיפות של הנושא.
יוסי יונה: אני לימדתי שנים ארוכות, ואולי עוד אלמד, פילוסופיה ותמיד היה סטודנט או סטודנטית שהטרידו אותי עם השאלה הקבועה שצפיתי והשאלה הייתה מה אני אעשה עם מה שאתה מלמד אותנו בפילוסופיה.
יוסי יונה: התשובה שלי הפרובוקטיבית להם הייתה - - -
מנואל טרכטנברג: תהיה שר האוצר.
יוסי יונה: המענה שנתתי להם, שהכעיס אותם קצת, היה כלום, 'לא ייצא לכם כלום ממה שאני מלמד אתכם'.
יוסי יונה: שים לב, אדוני היושב ראש, אמרתי 'לא ייצא לכם כלום', משום שהחשיבה שלהם הייתה מאוד מאוד אינסטרומנטליסטית, הם רצו הלימות מלאה בין מה שלומדים באוניברסיטה לבין מה שהם עושים עם הנושא הזה מיד לאחר שהם מסיימים.
יוסי יונה: לצערי דווקא אני אומר את זה.
יוסי יונה: לכן זה קצת פרובוקטיבי, בהינתן שהדיון שאנחנו מקיימים כאן המון פעמים סטודנטים מגיעים לאוניברסיטה וכל מה שמעניין אותם זה לא השאלה מה אלא איך, מה המיומנויות שהם מקבלים וכיצד המיומנויות האלה אמורות לבוא לידי ביטוי בעולם התעסוקה.
יוסי יונה: פה אני רוצה להמשיך ולציין הערה אחת, שהיא לא צריכה להפליא אותנו, שמערכת החינוך תמיד משתרכת מאחורי שוק העבודה.
יוסי יונה: מערכת החינוך לא ממציאה דפוסי תעסוקה, העולם ממציא דפוסי תעסוקה והאקדמיה היא תמיד בפיגור, היא זו שבדיעבד אומרת עושים ככה ואנחנו עכשיו ניצור עוד איזה שהוא מוסד שמכשיר לתחום כזה או אחר.
יוסי יונה: אבל התחום ברוב המקרים בא לפני האקדמיה.
יעקב מרגי: בוודאי, אבל השאלה אם האקדמיה ואם מערכת החינוך ערה לכך שהיא צריכה לעשות את ההתאמות הנדרשות.
יוסי יונה: בדיוק, לכן התפקיד של האקדמיה זה להיות בוא נאמר חצי צעד אחרי מה שקורה בשוק.
יוסי יונה: זה לא במקרה אם היא לא מקדימה אותו.
יוסי יונה: את זה צריך להבין, כך שאם אנחנו מלינים עליה שהיא מפגרת, אז זה מהותי לה שהיא תפגר, השאלה עד כמה הפיגור.
יוסי יונה: זו השאלה המעניינת.
יוסי יונה: אני רוצה להגיד עוד כמה דברים, ברשותך, אדוני היושב ראש.
יוסי יונה: קראתי איזה שהוא מחקר שהתפרסם לפני מספר ימים בקנדה, שהם חוזים את סוגי העבודה שהשוק נצרך וכך הם עושים את החלוקה הזאת.
יוסי יונה: הם אומרים, 11% מכוח העבודה העתידי יילך לניהול, 25% מכוח העבודה אלה אנשים שמקבלים תואר ראשון, 35% תארים גבוהים ביותר,19% זה בתי ספר תיכון ו-19% ללא מיומנויות מיוחדות, ויוצא להם ה-100%.
יוסי יונה: אני רק רוצה כאן להתריע, אני יודע שמדברים המון, ואדוני היושב ראש ציין את זה בתחילת הדברים או במהלך הדברים, העניין הזה של מסגרות ולא מסגרות ומה השר אמר ומה ראש הממשלה אמר ומה השר השיב.
יוסי יונה: עדיין יש לי את החשש הזה, שמא אם נלך עם ההתלהבות הזו של החינוך הטכנולוגי המקצועי, משום שבישראל אנחנו עדיין לא הפנמנו ערכים של סובלנות, של פתיחות ושל פלורליזם, הרי שיש סכנה מאוד מאוד גדולה שחינוך מקצועי ברמתו הלא גבוהה במיוחד תופנה לאוכלוסיות יעד מסוימות כמו היום, אנחנו יודעים, יוצאי אתיופיה, יוצאי קווקז.
יוסי יונה: יש כאלה שאומרים שבכל חברה יש ריבוד מעמדי, הסכנה שאנחנו כאן משכפלים ריבוד מעמדי שיש לו גם מסמנים לאומיים, אתניים, מגדריים, עדתיים ועוד דברים שכאלה.
יוסי יונה: לכן אני לא הייתי רץ מהר ועושה את זה אם לא הייתי לומד את התחום הזה מאוד מאוד טוב ומבטיח שהדבר הזה לא יקרה.
יוסי יונה: הדבר האחרון הוא התארים שאנחנו רואים אותם בשוק העבודה.
יוסי יונה: דרך אגב, יש גם צפי שעליו מדברים חוקרים, שיכול להיות שאנחנו מגיעים לשלב שבו ההשכלה הגבוהה היא over qualified, במובן זה שהשירותים שנדרשים בעתיד, השירותים של קשישים, אחיות ואחים, בעניינים הללו, ויכול להיות שבסיטואציות מסוימות דווקא רכישת השכלה גבוהה תהיה מקח טעות.
יוסי יונה: לכן אנחנו צריכים להיות רגישים לכל הסוגיות הללו לפני שאנחנו נגיע עם איזה שהן מסקנות ברורות וחד משמעיות מה על מדינת ישראל לעשות כדי להתאים את מערכת ההשכלה שלה לשוק העבודה.
יעקב מרגי: יוסי, דווקא מה שאתה אומר מחייב אותנו שהמערכות יערכו את החשיבה, לא בתחושה, בידיעה שזה הולך לכיוון תנועה של עדר ואין הכוונה מסוימת.
יעקב מרגי: אני גם לא חסיד ההכוונה הטוטאלית - - -
יוסי יונה: לכן אני מברך על הדיון, בוודאי.
יעקב מרגי: זה סיעור מוחות, צריך להעלות את הנקודות.
יעקב מרגי: לפני שאני אעביר לחברי הכנסת, לסירוגין, אינטל, אלי.
יעקב מרגי: אתם התנחלתם טוב ויפה במדינה.
יעקב מרגי: אני באמת רוצה למקד אותך, אתם עתירי כוח אדם וזו ברכה, ועתירי ידע, אחרי שאתם מקבלים מהמערכות בישראל את המועמדים לתעסוקה אצלכם, או המועסקים, אתם עושים התאמות.
יעקב מרגי: השאלה אם זה 180 מעלות או התאמות מתבקשות ולא יותר מזה.
<אלי מנשהאוף: תודה רבה, כבוד היושב ראש, שלום לכולם.
<אלי מנשהאוף: ראשית אני רוצה לברך על היוזמה לקידום המטרה החשובה הזאת.