GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<לירן שפיגל: העתירה שהוגשה על-ידי פרופ' סלומון ואחרים נוגעת במספר היבטים שקשורים בכניסה של טבלטים לבתי הספר, נוגעת גם להיבטים שקשורים ליישום גביית תשלומי הורים, מנגנון ההסכמה - - -
יעקב מרגי: הוא תקף את זה מכל הבחינות, פדגוגי והכול?
יוסף ג'בארין: מה הדרישה?
יעקב מרגי: הוא ביקש מבית המשפט להפסיק?
<לירן שפיגל: הם ביקשו להפסיק.
<לירן שפיגל: היתה בקשה לצו ביניים והבקשה נדחתה.
<עופר רימון: לסיכום, הטכנולוגיה מתקדמת.
<עופר רימון: אנחנו במשרד החינוך וגם השטח הכולל את רשתות החינוך, הרשויות המקומיות, בתי הספר, המורים וההורים מעוניינים להתקדם עם הטכנולוגיה בשל היתרונות הרבים.
<עופר רימון: אנחנו חושבים שתפקידנו לאפשר לזה לקרות, אבל לבצע את זה נכון, כמו שאתה ביקשת, לוודא שיש פיקוח, לוודא ששום ילד לא נשאר מאחור, לוודא שמבחינות בטיחותיות הדברים מתנהלים בסדר.
<עופר רימון: למיטב הבנתנו זה מה שאנחנו עושים.
יעקב מרגי: פרופ' עמי וולנסקי, המדען הראשי של משרד החינוך.
<עמי וולנסקי: שלום ותודה רבה.
<עמי וולנסקי: אני אשתדל בקצרה לומר כמה דברים על מגמות בין-לאומיות.
יעקב מרגי: יש לנו הרבה דוברים, אז באמת בקצרה.
יעקב מרגי: זה נאמר לכולם.
<עמי וולנסקי: אם עד היום הקמנו מדדי השוואה בין מדינות על בסיס תוצר לאומי גולמי, תוצר פר נפש, היום בין היתר מדובר, גם אם יש להן תוצר או הכנסה של 60,000 או 70,000 דולר פר נפש, ביכולת להטמיע טכנולוגיות בתוכן.
<עמי וולנסקי: השינויים הטכנולוגיים – כל תחומי החיים, החל מעולם הנסיעות ועבור לעולם הרפואה, מתבססת על עולם הטכנולוגיה.
<עמי וולנסקי: לכן אוריינות של חברה בתחום הטכנולוגיה, היכולת של חברה לקלוט טכנולוגיה, של אזרחיה, לעשות שימוש מושכל בטכנולוגיה, היא חלק מההבנה לאן העולם צועד.
<עמי וולנסקי: יכולה להיות חברה שההכנסות שלה גבוהות מאוד, אבל האוריינות הטכנולוגית של אזרחיה יחסית נמוכה.
<עמי וולנסקי: ולכן במעבר לכלכלת ידע, במעבר למציאות הזאת, הסוגיה הזאת היא על הפרק והיא חלק ממדדים חדשים.
<עמי וולנסקי: למשל אחד המושגים הקיימים זה כמה פטנטים חברה מייצרת בהשוואה בין חברות.
<עמי וולנסקי: זה במציאות הרחבה או במציאות הבין-לאומית.
<עמי וולנסקי: כאשר אנחנו פונים לשתי סוגיות בעולם המורכב הזה של הטמעת טכנולוגיה, משרד החינוך כבר קרוב ל-30 שנה עושה מאמצים, ובשנים האחרונות תחת ההנהגה של ד"ר רימון הדברים קיבלו תאוצה, גם בטכנולוגיה וגם בספרות הדיגיטלית בהרבה מאוד היבטים.
<עמי וולנסקי: עם זאת, האתגרים שרובצים לפתחנו הם שניים: האחד זה ה-digital divide – הפערים שקיימים.
<עמי וולנסקי: העולם שלנו חי במושגים של פערים ואנחנו מתמודדים עם הקטנת עלות המים והקטנת עלות התחבורה הציבורית, וה-digital divide הוא מציאות של פערים שהספרות המקצועית דנה בו בהרחבה, וזה קשור להון התרבותי, ההון הכלכלי, ההון החברתי, זה חלק מתשומת הלב של כל המדינות וזה חלק מאתגר מורכב.
<עמי וולנסקי: זה לא נשוא לביקורת, אבל זה נשוא לבוא ולומר: לפתחנו יש בעיה.
יעקב מרגי: המדען הראשי, פרופ' עמי וולנסקי, נדרשתם על-ידי המחלקות המקצועיות בתחילת הפרויקט, לפני הפרויקט או בתחילת הפרויקט – נדרשתם לחוות-דעת?
<עמי וולנסקי: לא.
<עמי וולנסקי: של מה?
יעקב מרגי: אתה המדען הראשי של משרד החינוך?
<עמי וולנסקי: כן.
יעקב מרגי: יצא פרויקט לדרך, פיילוט - - -
<עמי וולנסקי: אני מיד אומר.
<עמי וולנסקי: הסוגיה השנייה היא הפערים הקיימים, בכל העולם אגב, בין המציאות של הילדים שבאים לבתי הספר עם איזה אוריינטציה טכנולוגית, עם איזה נגיעה טכנולוגית, לבין האופי הרחב.
<עמי וולנסקי: ואני מדבר על המציאות הבין-לאומית, שדפוס ההוראה נשאר ביסודו קונסרבטיבי, נשאר שמרני.
<עמי וולנסקי: והבעיה הקיימת כיום היא איך לחבר, להפוך את הפדגוגיה כמובילה את הטכנולוגיה, ולא את הטכנולוגיה כמובילה את הפדגוגיה.
<עמי וולנסקי: לפני חודשיים פרסמנו קול קורא בשיתוף עם המינהלים הפדגוגיים, ביחד עם המינהל של עופר, קול קורא בהשקעה למחקר ופיתוח, כדי להביא לכך שהפדגוגיה תוביל את הטכנולוגיה.
יעקב מרגי: עד היום זה לא נעשה?
יעקב מרגי: אף אחד לא חשב לעשות את זה?
<עמי וולנסקי: הקול הקורא כבר התפרסם, רק עכשיו מגישים חוקרים בולטים - - -
יעקב מרגי: אני לא חוקר, אבל הייתי מצפה, כשאני מוציא תהליך כזה לדרך, אני כמשרד החינוך, הייתי צריך לוודא שבאמת פדגוגיה תוביל את הטכנולוגיה.
<עמי וולנסקי: אני מעלה את הדברים - - -
יעקב מרגי: זו תהייה.
יעקב מרגי: שמת את זה באוויר.
<עמי וולנסקי: להגינותו של משרד החינוך כל היושבים כאן - - -
יעקב מרגי: אין לנו ספק בזה.
<עמי וולנסקי: - - - את משרד החינוך.
<עמי וולנסקי: לא רק היו שותפים לעניין, היו שותפים בלהט להבנה הזאת.
<עמי וולנסקי: אני מסב את תשומת הלב שהנושא שעל הפרק, שמנוהל כרגע, הוא נושא של עולם מורכב שיש בו אין-ספור שדות מוקשים שצריך להתמודד אתם, וההתמודדות קשורה בין היתר לתודעה.
<עמי וולנסקי: האם משרד החינוך מודע לכך?
<עמי וולנסקי: משרד החינוך מאוד מודע לכך, ולכן השותפות עם המינהל של עופר, המינהל הפדגוגי, המזכירות הפדגוגית.
<עמי וולנסקי: הם מבינים את העניין.
<עמי וולנסקי: בין היתר אלה חלק מהתהליכים.
יעקב מרגי: תודה, פרופ' עמי וולנסקי.
<עמי וולנסקי: נציג השלטון המקומי.
<דרור אלוני: אני ראש המועצה המקומית של כפר שמריהו, חבר ועדת החינוך של השלטון המקומי.
<דרור אלוני: לצורך העניין הזה אני מייצג גם את מרכז השלטון המקומי וגם את מרכז המועצות האזוריות.
<דרור אלוני: בכדי לקצר אני אקרא לכם את האמירה שלנו: מרכז השלטון המקומי ומרכז המועצות האזוריות תומכים מאוד בהוראה מתוקשבת ובלמידה מתוקשבת, זה חלק בלתי נפרד מהקִדמה.
<דרור אלוני: אנו מחויבים לשיפור ההשכלה ולבריאות הילדים.
<דרור אלוני: אנו מתחייבים לפעול בהתאם לתקנים אשר מפורסמים על-ידי הרשויות המוסמכות ולעמוד לביקורת טכנית כפי שתידרש.
<דרור אלוני: הידע המקצועי שלנו תומך בקידום הוראה מתוקשבת, אך יש לתת את הדעת לתוכניות מאזנות כאמנות, חקלאות, ספורט וכדומה.
<דרור אלוני: אני באופן אישי, כמי שאחראי על התחום הזה בשלטון המקומי' זימנתי לשבוע הבא דיון משותף למשרד החינוך, ועדי הורים מייצגים, ספקי תוכן ועמותות, בכדי לגבש דרך משותפת לשימוש מושכל במחשבים להוראה וללמידה, ואולי בכך נחסוך את הדיונים כאן בכנסת.
יעקב מרגי: דרור, קטונתי מלתת לך ציונים, אתה נחשב אחד האנשים הרציניים, ואומרים לי את זה בכל דיון, אבל שמת לב שבפתיח אמרתי, ואת זה לא שמעתי מהמרכז לשלטון מקומי: לית מאן דפליג בחשיבותו של התנעת הפרויקט.
יעקב מרגי: אמרתי את זה בתחילת הדיון ונאמר שאני שם את זה עכשיו במרכז השולחן, אנחנו לא שם.
יעקב מרגי: המרכז לשלטון מקומי הוא הזרוע המבצעת, הוא רשות החינוך המקומית, הוא משרד החינוך לצורך העניין, אנחנו שואלים, ועופר רימון בתחילת הדברים, בשונה מהדיונים הקודמים, התמקד בנקודות שמפריעות לציבור, א', שזה נעשה על-פי החוק, על-פי הנהלים ועל-פי הכללים בסוגיית תשלומי הורים, ב', המכרוז של הנושא, ג' נושא הקרינה, ד' פדגוגיה, כשאתה נשען על גורם מקצועי, ואחרון-אחרון, הילד בקצה – קודם כול האם ניתן לו מענה, וגם אם ניתן לו מענה, איך ניתן המענה הזה ולא עם קיטבג כבד שיישא כל חייו, אותה צלקת בגלל המענה.
יעקב מרגי: פה לא שמעתי אותך.
<דרור אלוני: אני אומר, ברשותך, אם יינתן לי הזמן לכך, גם ניהלתי בית ספר עם יותר מ-2,000 תלמידים, אני ראש מועצה כבר קדנציה שלישית, ואני מאוד מנוסה בתחום הזה.
<דרור אלוני: קודם כול, לכל בית ספר יש את תרבותו והמבנה הארגוני שלו ויש בחירה חופשית בבית הספר כיצד לנהוג בתיאום עם ועדי ההורים.
<דרור אלוני: כך גם רשויות, אין רשות דומה לרשות אחרת, ובתוך הרשויות יש מגוון שונה של התנהלויות.
<דרור אלוני: מסיבות ברורות אני לא אביא את הרשות שאני עומד בראשותה כדוגמה, אבל נמצאת פה למשל הגברת מגי אסייג, שהיא מייצגת עמותה גדולה מאוד, שפועלת להטמעת תקשוב במקומות שבהם אין יד המשפחות משגת מחשבים, והם מספקים להם את המענה בצורה יוצאת מן הכלל.
<דרור אלוני: יש עוד כמה עמותות כאלה שפועלות.
יעקב מרגי: מאחר שאני מוגבל בזמן, אני מודה לך על ההשלמה, אבל אני מצפה - - -
<דרור אלוני: לגבי הקרינה שאליה הוזמנתי - - -
יעקב מרגי: אני מצפה מגורמים שלטוניים במיוחד – עזוב מה עושות העמותות וההשלמות, הכול מבורך – אני מצפה שנהיה ערניים, ואני מצפה ממך שאתה היום מהדיון הזה תלך לשלטון המקומי, לוועדת החינוך שלכם, ותאמר שזה ירד לשטח, שהדברים ייעשו לפי הכללים.
יעקב מרגי: אני אומר לכם בכנות, כפי שאמרתי בפתיח, לא ישבתי בשקט, התאמצתי לקבל תשובות מהיועצת המשפטית של משרד החינוך.
יעקב מרגי: גם כשכבר עברו חודשיים ומחצה, כמעט שלושה, לאחר שנדנדתי, קיבלתי תשובה שיש בה הכול ואין בה כלום.
יעקב מרגי: אתם מכירים את זה, בדרך כלל בפוליטיקה יודעים לתת תשובות כאלה.
יעקב מרגי: פניתי לראשי רשויות שדיברו עליהם בדיון הקודם שייתנו לי תשובות, אני לא מתבייש, הם אפילו לא סופרים אותנו.
<דרור אלוני: אני רוצה בכל זאת, ברשותך - - -
יעקב מרגי: אני לא רוצה שתגיב.
יעקב מרגי: בהמשך אולי יהיה לנו - - -
<דרור אלוני: צו החינוך שמובא לדיון כאן אינו כולל את המרכיב הזה, ואני חושב שיש בהחלט לדון במסגרת צו החינוך גם על הנושא של רכישת המחשבים הניידים.
<דרור אלוני: זה לא מובן מאליו שילד צריך לרכוש מחשב או משפחתו צריכה לרכוש מחשב.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, ממשיכים, עד שתאמרו לי מי, מה, מו.
יעקב מרגי: אתם כבר בשלב הזה?
יעקב מרגי: נתחיל בסדר.
יעקב מרגי: מוטי יוגב, בבקשה.
מרדכי יוגב: יש לי כרגע רק שאלה.
מרדכי יוגב: עופר, כשדיברת על מספרים מוחלטים, אני מבקש לדעת לכמה עוד אין ביחסיות הזאת של 1,800 תלמידים, ובתוך כמה זמן - - -
<עופר רימון: זה לא 1,800 תלמידים, זה 1,800 בתי ספר.
מרדכי יוגב: 1,800 בתי ספר, סליחה.
<עופר רימון: יש 1,800 בתי ספר שהנושא מתחיל להיכנס אליהם באופן מדורג.
יעקב מרגי: תן לו לסיים את השאלה.
מרדכי יוגב: בתוך כמה זמן אתם חושבים שבתוכנית הרב-שנתית תשלימו את כלל בתי הספר בישראל?
<עופר רימון: אני אגיד לך את האמת, אין לנו תקציבים היום להשלים את כלל בתי הספר במדינת ישראל.
<עופר רימון: בנושא הזה חסר הרבה מאוד תקציב אם אנחנו רוצים להגיע למצב שנוכל לאפשר לכל בתי הספר במדינת ישראל לעבוד עם אמצעי קצה.
<עופר רימון: בתפיסה שלנו כל בית ספר כזה, אנחנו חייבים לתת מענק כספי כדי להוריד את תשלומי ההורים למינימום, והיום יספרו לך על זה מנהלים ועמותות שהדרישה בשטח אדירה.
יעקב מרגי: נתת תשובה, עופר.
מרדכי יוגב: יש בזה בעיה.
מרדכי יוגב: אני מודע - - -
יעקב מרגי: זה באוויר, לכן יש דיון.
יעקב מרגי: בבקשה, ד"ר יוסף ג'בארין, חבר כנסת.
יוסף ג'בארין: שתי הערות.
יוסף ג'בארין: הערה ראשונה לגבי 1,800 בתי הספר.
יוסף ג'בארין: החשש שלי הוא שתוכנית התקשוב אולי תרחיב פערים חברתיים.
יוסף ג'בארין: בעיקר אני מתכוון לבתי ספר בפריפריה, בתי ספר במצב סוציואקונומי נמוך, בתי ספר בחברה הערבית, כי כולם יודעים שתקשוב מצריך מחשבים ויש לזה השפעות כספיות שאולי בעייתיות במקומות מסוימים.
יוסף ג'בארין: אני אשמח לשמוע באיזה מידה המשרד מודע להשלכות התוכנית על אוכלוסיות מוחלשות, לשמוע גם מה הפילוח של אותם 1,800 בתי ספר, ואם יש בעיה, מה המשרד מתכנן לעשות כדי להתגבר על הבעיה הזאת.
יוסף ג'בארין: האמת היא שההערה השנייה שאלתי לגבי העתירה של פרופ' סולומון ז"ל – חברים, בכל זאת אנחנו מדברים על חתן פרס ישראל לחינוך, דמות מאוד מוערכת בתחום החינוך, ולכן לא כל-כך אהבתי את ההתייחסות המבטלת.
יוסף ג'בארין: אם אפשר לדעת, מה בדיוק היו הטיעונים בעתירה נגד התוכנית.
יוסף ג'בארין: חשוב לנו לשמוע.
יוסי יונה: אני פה אחד מהעותרים.
יוסף ג'בארין: גם אתה תרחיב.
יוסי יונה: להעיר לתשומת לבכם.
יעקב מרגי: משרד החינוך יגיב בסוף.
יוסף ג'בארין: השאלה היא לא רק מה היו הטיעונים, השאלה על ההתמודדות של משרד החינוך - - -
יעקב מרגי: אני רוצה להמשיך בדיון, וכפי שהבטחתי לסירוגין אורחים וחברי כנסת.
יעקב מרגי: לימור הררי, ראש תחום תקשוב אקדמי גורדון להכשרת מורים.
יעקב מרגי: שתי דקות.
יעקב מרגי: מה אתם עושים סביב הפרויקט הזה?
<לימור הררי: סביב הפרויקט הזה אנחנו מכללה שמכשירה את דור המורים הבא.
יעקב מרגי: חלק מדור המורים הבא.
<לימור הררי: ברור.
<לימור הררי: יש לנו 2,500 מורים.
<לימור הררי: יש 23 מכללות להכשרת מורים בארץ, אנחנו אחת מתוכן.
<לימור הררי: אני ראש תחום תקשוב באקדמית גורדון, פיתחנו תוכנית ייחודית שמכשירה את המורים שלנו להשתמש באייפדים בצורה מושכלת, כך שהם יעוררו את ההנאה הפנימית של התלמידים.
יוסי יונה: עד כמה הפרויקט שלכם חדשני וייחודי?
<לימור הררי: עוד רגע, לא סיימתי את דברי.
יוסי יונה: אני יודע.
<לימור הררי: תוך כדי אני אשלב את התשובה לשאלתך.
<לימור הררי: יש לנו 30 קורסים שמשלבים אחד על אחד אייפד ומגוון של אפליקציות.
<לימור הררי: אנחנו עובדים על-פי מודלים תיאורטיים שיוצרים הגדרה מחדש לפדגוגיה.
<לימור הררי: המיקוד הוא בפדגוגיה, הטכנולוגיה רק עוזרת לנו לקדם את חווית הלמידה.
<לימור הררי: יש לנו קורסים בכל תחומי הדעת, החל ממקרא, טעמי המקרא – אני חושבת שהיושב-ראש ישמח לשמוע את זה – מתמטיקה, החוג לאנגלית כולו - - -
יעקב מרגי: אני שמח לשמוע הכול.
יעקב מרגי: אני מאלה שהאוזניים שלו כרויות לכול.
<לימור הררי: נפלא.
איציק שמולי: הוא אפילו היה בצבא.
איציק שמולי: .. מה את יודעת.
יעקב מרגי: וגם אין לו קרניים...
<לימור הררי: אנחנו מסתמכים על מחקרים שנעשו, ואנחנו עושים סיורים בבתי ספר בעולם.
<לימור הררי: רק עכשיו היינו בבתי ספר בניו-קסל ששילבו, והקפיצו את הישגי התלמידים מ-18% ל-86% בבית ספר יסודי, primary school, כשיש שם מצב סוציואקונומי מורכב.
<לימור הררי: ההורים של התלמידים שם הם דור חמישי לאבטלה, ובעזרת שינוי של פדגוגיה פלוס טכנולוגיה הקפיצו את בית הספר לרמה גבוהה מאוד.
יוסי יונה: סליחה שאני עוצר אותך.
יוסי יונה: האם הפרויקט שלכם הוא פרויקט בראשיתי, ראשוני, במכללות להכשרת מורים?
<לימור הררי: אנחנו שנה שלישית ב - - -
יוסי יונה: האם את יודעת על עוד פרויקטים דומים?
<לימור הררי: אני יודעת על עוד מכללות שמכשירים.
<לימור הררי: אני יודעת, כיוון שאני חברה וקולגה של עמיתים במכללות אחרות, על עוד מכללות שמשלבות אייפדים כמובן ברמה זאת או אחרת בדרכים נוספות.
יוסי יונה: האם כבר הכנסתם מורים למערכת החינוך שקיבלו את ההכשרה הזאת?
<לימור הררי: כן.
יוסי יונה: מה מספר המורים שהוכשרו?
<לימור הררי: כיוון שזו השנה השלישית - - -
יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אתה יודע למה שאלתי את השאלה הזאת?
יוסי יונה: כי אז אנחנו נדע, לדוגמה, אם הטבלטים יוכנסו למערכת החינוך לפני שבכלל הוכשרו מורים - - -
יעקב מרגי: התשובה היא כן.
מירב בן ארי: לא רק זה, יש גם רכז בכל בית ספר.
<לימור הררי: רכז בית ספרי.
<לימור הררי: הכשרה של מורה אורכת ארבע שנים.
<לימור הררי: בד בבד, תוך כדי ההתנסות, הסטודנטים שלנו מתנסים אחת לשבוע בבתי הספר, וכבר מלמדים עם הטכנולוגיה, בהתאם לתשתית שיש בבית הספר כמובן.
<לימור הררי: אנחנו מזמינים אלינו, יש לנו תוכנית של אקדמיית שדה, אנחנו מזמינים אלינו בתי ספר, אנחנו ממוקמים בחיפה, אז גם מדלית אל כרמל וגם מחיפה באים אלינו תלמידים, סטודנטים שלנו מלמדים אתנו, וברגע שהם חוזרים לבית הספר מורים מבקשים ממנהל בית הספר להצטרף ולרוץ קדימה עם זה.
מירב בן ארי: אני מקשיבה.
יעקב מרגי: איציק שמולי.
איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אין ספק שמדובר במהלך פורץ דרך, ולפני שאני אגיד איזו מילה של ביקורת אני חושב שצריך לברך את משרד החינוך על כך שמאז הדיונים האחרונים שהיו, כשגם ההורים וגם חברי הכנסת הביעו דאגה מכל נושא הקרינה, לפי הנתונים שמסרת – זה בסדר שההורים עדיין מודאגים ותמיד יהיו מודאגים – נראה שלקחתם ברצינות את הביקורת, ולפחות בתחום הזה עשיתם מעשה.
איציק שמולי: אני כן רוצה לשאול בעניין של הקרינה, אם נציגי משרד הבריאות נמצאים פה, אם תוכלו לענות אחר-כך - - -
יעקב מרגי: אמורה להיות פה ד"ר איזבלה.
איציק שמולי: זה בסדר שיש תקן ישראלי, אבל אני רוצה לדעת גם איפה עומד התקן הישראלי ביחס לתקנים במדינות אחרות בעולם המערבי.
איציק שמולי: זה פעם אחת.
איציק שמולי: פעם שנייה, אותו תקן של 40 מיקרו, שעליו דיבר עופר רימון, האם התקן הזה מתייחס באופן ממוקד לכיתה אחת או האם באותה כיתה יכולה להגיע קרינה – סליחה על הבורות – גם ממקומות סמוכים שבהם יש כיתות שמופעלים בהן טבלטים בעת ובעונה אחת?
איציק שמולי: זאת שאלה לגבי הצד הבריאותי.
איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, הצד שהוא הרבה-הרבה יותר מטריד אותי זה הצד החברתי.
איציק שמולי: כן, הטכנולוגיה – אפשר לעשות בה דברים מופלאים, אבל אם יש בעיר אחת, בבית ספר אחד, בשכונה אחת, ילד אחד ששולחים אותו לצד של הכיתה כדי לעבוד על מחשב נייח, צריך לקחת את כל הפרויקט הזה ולהעיף אותו לפח.
איציק שמולי: כן-כן, תמשיכי לעשות ככה עם היד.
יעקב מרגי: העוויות פנים וכן או לא, זה לועג אפילו לאינטליגנציה שלנו.
איציק שמולי: ההבדל כנראה שאת לא היית בצד הזה של הכיתה, אני כן הייתי בצד הזה של הכיתה.
יעקב מרגי: אתה לא היחיד.
איציק שמולי: יכול להיות שאת בחיים לא הרגשת את ההרגשה הזאת של מה זה להיות שווה פחות.
איציק שמולי: אני הרגשתי.
<קריאה: אני עושה הכול כדי - - -
איציק שמולי: אני מאמין לך שאת עושה, אני רק אומר לך שעד שלא תהיי במקום הזה, ואני לא מאחל לך להיות במקום הזה ולא לאף אחד מקרובייך – עד שלא תהיי במקום הזה, לא תדעי למה אני אומר את מה שאני אומר.
איציק שמולי: אני לא מטיל ספק בכך שמשרד החינוך והגורמים האמונים, בתי הספר והרשויות המקומיות, כולם עושים כל שביכולתם כדי למנוע את התופעות כאלה, אבל לראיה, גברתי, גם לשולחן שלי וגם לשולחן של חברי כנסת אחרים מגיעות פניות, מגיעות פניות על כך שיש ילדים במערכת החינוך שיושבים בצד, מגיעות פניות על כך שיש לחץ בלתי אפשרי גם על ילדים וגם על הורים כדי לגבש אותו רוב מוסכם של 70%, מגיעות פניות על כך שכבר הוכנסו טבלטים לבתי הספר, אבל ילד יושב דה-פקטו בכיתה בלי טבלט, ולא במקרה אחד ולא בשניים.
איציק שמולי: זה דבר שצריך להדיר שינה מעיני הקברניטים במשרד החינוך, כי התפקיד המרכזי של מערכת החינוך, חוץ מהקניית דעת והקניית כישורים, זה לשמש מכשיר לסגירה של פערים חברתיים.
איציק שמולי: ואם ילד מגיע למערכת החינוך והמסר הלוא הישיר, אבל העקיף, שהוא לא פחות חזק, שעובר אליו, שהוא שווה פחות, כי להורים שלו אין, מערכת החינוך במקרה כזה נכשלת כישלון חרוץ.
<עופר רימון: נניח שהמסר הוא הפוך?
איציק שמולי: אז אתם זכאים להדליק משואה ביום העצמאות.
איציק שמולי: אני לא אומר את זה בציניות.
<רונית אשכנזי: אני מזמינה אותך אלי לבית הספר.
יעקב מרגי: גברתי, את רוצה שדבריך יישמעו?
<קריאה: דברי חכמים בנחת נשמעים.
איציק שמולי: לסיכומו של עניין, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול את עופר, בהתייחס למה שאמר חברי, יוסף ג'בארין, על אותה פריסה בכל רחבי הארץ.
איציק שמולי: אני לא בטוח שבעיר כמו לוד או ברהט מגיעים כל-כך מהר לאותם 70%, וגם על ההליך הפנימי שבמסגרתו מתגבשת אותה "הסכמה" אצל ההורים.
איציק שמולי: אני רוצה לשאול אותך על תשלומי ההורים.
איציק שמולי: הטבלטים למיטב ידיעתי הם מחוץ לתשלומי ההורים - - -
יעקב מרגי: תשלומי רשות.
איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, זה ברשות, עד שהילד שלך בא אליך ואומר לך שלכולם יש ולך אין.
יעקב מרגי: או "בגללנו", "אנחנו תוקעים את הפרויקט".
<גדעון לייכנר: הוא חורג מהרשות.
איציק שמולי: שאלותי הממוקדת.
איציק שמולי: הראשונה, מה קורה מבחינת משרד החינוך?
איציק שמולי: איזה ביקורת מפעיל משרד החינוך בעניין הזה כבר מהשלב של גיבוש ההסכמה של ההורים או האם הוא ראש קטן והוא נכנס רק בהמשך לתהליך?
איציק שמולי: איך משרד החינוך מוודא שלא מפעילים לחץ מיותר, לא על הורים ולא על תלמידים?
איציק שמולי: והשאלה השנייה, מה אתם עושים כדי למנוע את אותה סיטואציה מבעיתה שדיברתי עליה?
איציק שמולי: והשאלה השלישית היא על הפריסה הגיאוגרפית.
יעקב מרגי: כפי שאמרנו נשמע גם מנהלי בתי ספר שתומכים בפרויקט ואנשי ציבור שמתנגדים לפרויקט.
יעקב מרגי: חבר הכנסת, פרופ' יוסי יונה.
יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה קודם הנחת עבודה אחת.
יוסי יונה: כאשר אנחנו באים ומבקרים את הפרויקט, אז אנחנו לא נמנים – איך נכנה אותם?
יוסי יונה: – עם הלודיטים של המאה ה-19 באנגליה - -
יעקב מרגי: אתה לא חשוד.
יוסי יונה: - - שהלכו ושברו את המכונות, משום שזה פוגע בפרנסה שלהם.
יוסי יונה: כולנו מחוברים בטבורנו לעידן התקשובי הזה, ועבדכם הנאמן כמעט-כמעט בכל אמצעי טכנולוגיה מפותח משתמש.
יוסי יונה: כך שאם יש ביקורת, ואכן יש ביקורת, היא לא בין אלה שלכאורה אבירי הקדמה אל מול אלה שרוצים להחזיר את האנושות לתקופת האבן.
יוסי יונה: כך שההנחה הזאת תהיה פה ברורה וצריך להגיד אותה.
יוסי יונה: אני בין אלה שעתרו לבג"ץ בנושא הזה של הטבלטים, ואדוני היושב-ראש גם יודע על היוזמה שלנו – וזה כבר מתקשר לסוגיה של שוויון הזדמנויות ותשלומי הורים – שניסחנו הצעת חוק שמשרד החינוך התנגד לה, כפי שקיבלנו הודעה לפני מספר ימים, שלפחות תשלומי הורים, בכל פעם שמשרד החינוך מאפשר לבתי ספר שלא בתחילת השנה להגדיל תשלומי הורים, שזה יובא בפני ועדת החינוך.
יוסי יונה: קיבלנו מענה חד-משמעי שלילי, שמשרד החינוך מתנגד להצעת החוק הזאת, שזו איזו אינדיקציה שמעידה על רוח - - -
יעקב מרגי: עדיף שתבין רק למה מתנגדים.
יעקב מרגי: יש לי פנייה ממוסד חינוכי מסוים, וההורים השיגו את המאזנים של אותו מוסד חינוכי.
יעקב מרגי: זה מוסד חינוכי גדול – זה בתחום חוק חינוך חובה – אם תדע מה מרכיב תשלומי הורים שם, זו שערורייה אחת גדולה.
יעקב מרגי: זה סטרטאפ שמתפתח בבתי הספר, ואחר-כך אומרים שרוצים לחזק את החינוך הממלכתי.
יעקב מרגי: זו הדרך שמשרד החינוך מעודד פתיחת מסגרות חינוך כאלה, על-ידי מפעילים חיצוניים, על-ידי גופים אחרים, ושם זה שטח הפקר שההורים נתבעים ונותנים, נתבעים ונותנים.
יעקב מרגי: מה רצינו פעם?
יעקב מרגי: שאפנו שההשכלה האקדמית תהיה בחוק חינוך חינם.
יעקב מרגי: רבותי, היום, תדעו לכם שיש גילאי יסודי ותיכון, שהורים נדרשים לשלם כמעט כמו בהשכלה הגבוהה.
יעקב מרגי: סליחה שהפרעתי.
יוסי יונה: אני שמח על הערת הביניים שלך, שהיא מאוד-מאוד חשובה, אדוני היושב-ראש, כי הנקודה שציינתי מעידה, אם תרצו, על ההפקרות שמאפשרים במערכת החינוך באשר לסוגיה הזאת של גביית תשלומי הורים.
יוסי יונה: כדי שאציג את הטענות שלי באופן יותר סיסטמתי וקוהרנטי, אדוני היושב-ראש, אתה הצגת את הנקודות המרכזיות שאנחנו דנים בהן:
יוסי יונה: האחת זה הערך הפדגוגי שעל פניו – שכחתי את שמך, גברת, שהצגת כאן - - -
<לימור הררי: לימור הררי.
יוסי יונה: אני מודע, דרך אגב, לדוח שה-OECD המציאו ב-15 בספטמבר 2015, לא לפני עידן ועידנים, מחקר שנערך לאורך של שלוש שנים, 39 מדינות, אדוני היושב-ראש, 500,000 תלמידים, ואחת הטענות המרכזיות של המחקר הזה היתה שמחשוב בבתי הספר כמו שהוא היום לא מקדם את התפתחותו של התלמיד.
יוסי יונה: כפי שהוא היום.
יוסי יונה: אנחנו לא אומרים שלא יכול להיות, אבל ה-OECD אומר "כפי שהוא היום".
יעקב מרגי: לא מקדם את מה?
יוסי יונה: התפתחותו של התלמיד.
יוסי יונה: לכן גם אם נגיד שאנחנו בעד, ואנחנו בעד הקִדמה ובעד תקשוב ובעד שימוש מושכל בטבלטים, נשאלת שאלה עקרונית האם באמת היתה היערכות משמעותית של משרד החינוך שאכן יש שימוש מושכל בטבלטים.
יוסי יונה: זו נקודה אחת, חשובה ביותר, שהיא נקודה פדגוגית.
יוסי יונה: הנקודה שחברי, איציק שמולי, הציג כאן, נקודה כאובה של שוויון הזדמנויות והאפשרות של הפעלת לחץ על ההורים שירכשו את המחשבים הללו – גם אם אין בידם היכולת הם יעשו הכול.
יוסי יונה: אתם מכירים את זה.
יוסי יונה: זה הופך להיות כמו, אדוני היושב-ראש – אימא, אבא, לילד ההוא יש "נייקי", למה לי לא מגיע?
יוסי יונה: סוג כזה.
יוסי יונה: וכולכם יודעים על מה אני מדבר, והורים המון פעמים לא יכולים לעמוד בלחץ הזה.
יוסי יונה: אני מצטרף לשאלה של חברי, איציק שמולי, כדי לדעת מהם מנגנוני הפיקוח.
יוסי יונה: הדבר הנוסף שמתקשר לעניין הזה, חברות מסחריות הן שמספקות את הטבלטים הללו.
יוסי יונה: ואנחנו יודעים שחברות מסחריות, כל מה שמעניין אותן זה שורת הרווח, ולכן הן ידחפו בכל הכוח שייכנסו יותר ויותר, וזה מתקשר לנקודה - - -
יעקב מרגי: שיקנו סוג מכשיר מסוים והוא יתייקר אחר-כך בגלל הביקוש.
יוסי יונה: מן הסתם הוא גם יתכלה מהר.
יעקב מרגי: יש כללים בכלכלה.
יוסי יונה: היום אנחנו עוסקים במחשוב שחייב להתכלות מהר, חייב, כי על בסיסו יש צמיחה כלכלית, אז צריכים להחליף אותו בכל שנה-שנתיים.
יוסי יונה: פה עולה הסוגיה של הקרינה, שזו הסיבה שאנחנו מתכנסים כאן היום, אדוני - - -
יעקב מרגי: אחת הסיבות.
יוסי יונה: אחת הסיבות המרכזיות.
יוסי יונה: אם זה חברות מסחריות כמו שחברה מסחרית פועלת – במיוחד בישראל חברות מסחריות, כפי שאנחנו יודעים, ההגינות שלהן היא לא מי יודע מה והאחריות הציבורית שלהן לא מי יודע מה.
מירב בן ארי: הוא קצת נסחף פה.
יוסי יונה: אני לא נסחף.
יוסי יונה: מגה - - -
יעקב מרגי: יוסי.
מירב בן ארי: לכל החברות המסחריות אין אחריות תאגידית?
יוסי יונה: כן, כן, כן, מירב.
מירב בן ארי: לא שאני איזה אשת כלכלה, אבל חברות ישראליות - - -
יעקב מרגי: זו זכותו.
מירב בן ארי: אם הוא קונה כיסאות ושולחנות, הוא יעלה את מחיר הכיסאות?
יוסי יונה: את ואני חלוקים עמוקות בנושא הזה.
יעקב מרגי: מירב, לא נורא.
יעקב מרגי: הוא אמר.
יעקב מרגי: הערת.
מירב בן ארי: כן, אבל לא כל החברות במשק, אין להן אחריות.
יוסי יונה: להגיד "כל", אף אחד לא אמר.
מירב בן ארי: אני ממש לא אשת כלכלה, אני בחינוך כל החיים שלי.
יוסי יונה: מירב, בשביל זה לא צריך לדעת כלכלה, צריך לדעת סוציולוגיה.
מירב בן ארי: בגלל זה אני מגיבה, כי זה נראה לי - - -
יוסי יונה: אין שום בעיה.
יוסי יונה: את יכולה לטעון טענות בתחום הסוציולוגיה לגבי התרבות הארגונית של המון תאגידים בישראל, ואני עומד על דעתי שחלק ניכר מהם לא מאופיינים באחריות תאגידית.
יעקב מרגי: תודה, יוסי.
מירב בן ארי: אין בעיה, בסדר.
יעקב מרגי: יוסי, אתה חייב לסכם.
יוסי יונה: לכן אני אומר: בהינתן העובדה הזאת, אנחנו יודעים על אפשרויות לצמצם את הקרינה, אנחנו יודעים שהאפשרות לצמצם את הקרינה הוא מעבר לרשתות שעולה המון-המון כסף.
יוסי יונה: וכאן, אדוני, עופר רימון, אני שואל אותך: האם נעשה מהלך כזה?
יוסי יונה: אם לא נעשה, מדוע לא נעשה מהלך כזה?
יוסי יונה: ועד כמה אתם, על בסיס הדברים שאמרת, שאתה אמון על בריאותם של התלמידים, מתכוון לעשות מהלך כזה?
יוסי יונה: נניח להעביר את הטבלטים מהוויי-פיי שלהם לרשתות?
יוסי יונה: ציינת שגם ברשתות חשמליות קיימת סכנה, אבל אנחנו יודעים שבהשוואה בין רשתות חשמליות לבין וויי-פיי, הרי שהוויי-פיי מהווה סיכון חמור לילדים, במיוחד כשיש 30-40 תלמידים ולכל אחד יש טבלט.
יעקב מרגי: משרדי הממשלה, בסוף ניתן לכם להתייחס, גם משרד הבריאות וגם משרד החינוך.
יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.
יעקב מרגי: הגברת פנינה שוויקי, מנהלת בית ספר רמון, מודיעין.
יעקב מרגי: דקה.
<פנינה שוויקי: אני חושבת שלמערכת החינוך יש תפקיד להיות רלוונטית לעולם שנמצא מחוץ לה.
<פנינה שוויקי: אנחנו לא יכולים להיות מנותקים ממה שקורה בעולם, מחוץ לכותלי בית הספר.
יעקב מרגי: אני נותן הצעה לסדר, וזה לכולם, מאחר שאני לא בנוי להתחיל בנאומי שבח.
יעקב מרגי: את מנהלת בית ספר רמון במודיעין?
<פנינה שוויקי: נכון.
יעקב מרגי: יש לכם פרויקט, תתייחסי אליו.
<פנינה שוויקי: אני מנהלת בית ספר רמון במודיעין, זו השנה הרביעית שאנחנו נמצאים בדגם המתקדם של המחשוב.
<פנינה שוויקי: כל תלמידי שכבות ד', ה', ו', לומדים באמצעות ספרים דיגיטליים את מקצועות הליבה.
<פנינה שוויקי: לכל התלמידים באמצעות משרד החינוך יש אמצעי קצה - - -
יעקב מרגי: יש את כל הספרים?
<פנינה שוויקי: כן, יש לנו את כל הספרים הדיגיטליים, באמצעות ספקי תוכן.
<פנינה שוויקי: אני מדברת על - - -
יעקב מרגי: מי משלם על הספרים האלה?
<פנינה שוויקי: משרד החינוך תקצב אותנו ב-20,000 שקלים, אנחנו עשינו חשיבה - - -
<זאב גולדבלט: כמה ההורים משלמים?
<פנינה שוויקי: לא משלמים.
יעקב מרגי: זאב, תודה על השאלה.
יעקב מרגי: להבא – לא.
יעקב מרגי: שאלתי, היא אמרה "משרד החינוך".
איציק שמולי: אתם זה לא - - -
<פנינה שוויקי: אנחנו כן.
איציק שמולי: אז מי שילם על הטבלט?
<פנינה שוויקי: יש כל מיני מודלים, אנחנו בדגם שמשרד החינוך העמיד לבית הספר שמונה עגלות מצוידות עם אמצעי קצה לכל אחד מתלמידי בית הספר.
<פנינה שוויקי: ההורים לא היו שותפים ברכישה של המחשבים.
<פנינה שוויקי: אין מצב שילד נמצא בבית הספר ואין לו ציוד קצה.
איציק שמולי: אם משרד החינוך מספק אצלך, ברור שלא יהיה.
איציק שמולי: השאלה מה קורה בבתי ספר - - -
מירב בן ארי: אני יכולה לתת לה דקה משלי?