GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף ג'בארין: זה נושא שילווה אותנו, אבל דווקא בתקופות כאלה, אנחנו מודעים עד כמה היה חשוב שהתקנים הללו יאושרו.
יוסף ג'בארין: לגבי תכני הלימודים.
יוסף ג'בארין: אני שאלתי את גברתי מתג מאיר, כי הרושם, רושם שנבנה גם על ידע, תכניות קיימות בתחום הזה של חיים משותפים, הן לא מיושמות בהיקף הראוי.
יוסף ג'בארין: כבוד יושב הראש, אנחנו לא צריכים לחכות לתקופה כזאת, כדי עוד פעם לעורר את הנושא ועוד פעם.
יוסף ג'בארין: ולכן אני אשמח אם ועדת החינוך תקיים בתקופה הקרובה דיון בנושא הזה, של תכנים לחיים משותפים, ללא קשר לתקופה האחרונה.
יוסף ג'בארין: אני יכול למשל להתייחס לוועדת עיסוואי – סלומון של שנת 2009.
יוסף ג'בארין: זו ועדה לקידום לימודים לחיים משותפים בתוך בתי הספר.
יוסף ג'בארין: יש שם המלצות מאד מפורטות לגבי השינויים שצריכים להתחולל בתוך המערכת.
יוסף ג'בארין: אני מבין מהאנשים שמעורבים בוועדה הזו, שרק חלק יחסית קטן מהמלצות הוועדה הזו יושם, וזה חבל.
יוסף ג'בארין: ושוב, אנחנו לא צריכים לחכות רק למקרים כמו בתקופה האחרונה, כדי עוד פעם לעורר את זה.
יוסף ג'בארין: אני חושב שמשרד החינוך צריך לקחת ברצינות יותר את ההמלצות הללו וליישם אותן.
יוסף ג'בארין: למשל יש שם המלצות מאד חשובות, שאני גם עכשיו קורא ליישמן.
יוסף ג'בארין: למשל כמו תכניות של מפגשים בין תלמידים יהודים וערבים.
יוסף ג'בארין: לא פעם בשנה.
יוסף ג'בארין: פשוט תכנית ממוסדת של מפגשים שבועיים – פעמיים בשבוע אפילו, וזה בהחלט אפשרי.
יוסף ג'בארין: תכניות של הכרת האחר, התרבות - - -
יעקב מרגי: כמו שנפגשים עם ההורים פעמיים בשבוע אתה רוצה.
יוסף ג'בארין: גם עם הורים, אבל לפחות התלמידים.
יוסף ג'בארין: תכניות שלא קיימות כיום, לא קיימות יותר, בעיקר בחינוך ה - - - של הכרת האחר, התרבות האחרת.
יוסף ג'בארין: צריך גם להתמודד עם כל מיני תכנים שמציגים גם את האחר, הערבי בעיקר, בין אם הוא אזרח, בין אם הוא פלסטיני, אולי כאויב או כמישהו זר או כל מיני דימויים שליליים.
יוסף ג'בארין: הדברים הללו קיימים ואני חושב שמבלי להתמודד עם סיבות העומק הללו למתח שמתקיים בין שתי הקהיליות, טיפול נקודתי כאן וכאן לא יעזור.
יוסף ג'בארין: לכן יש לי קריאה לוועדת החינוך, שאולי נקיים דיון באיזו שהיא תקופה על סוגית לימודים לחיים משותפים במערכת החינוך, שאולי פעם ולתמיד אפשר יהיה להתמודד בצורה משמעותית יותר עם הסוגיה.
יעקב מרגי: ציפי דביר, הסתדרות המורים.
<ציפי דביר: בוקר טוב כבוד יושב הראש.
יעקב מרגי: שוב, להתייחס לתחום, לנושא שלגביו התכנסנו.
<ציפי דביר: אוקיי, בוודאי.
<ציפי דביר: רק לסבר את אוזניכם, מתוך 143,000 חברי הסתדרות המורים, יש לנו למעלה מ-28,000 חברים ערבים בכל הסקטורים – בדואים, דרוזים, צ'רקסים, מורים, גננות, מנהלים, מפקחים.
<ציפי דביר: היחסים והקשרים הם כמו במשפחה.
<ציפי דביר: הזכויות שוות ללא כל הבדל לכל חברי הסתדרות המורים.
<ציפי דביר: רבים מהחברים הערבים שלנו מכהנים בהנהלה הבכירה ובמוסדות הארגון ואנחנו שוקלים לקיים בימים אלה - - -
יעקב מרגי: אתם מצליחים להנחית את האווירה הידידותית הזו גם לתלמידים, כמורים?
<ציפי דביר: בוודאי.
יעקב מרגי: אז תספרי לנו איך אתם עושים את זה.
<ציפי דביר: אני פחות בבית ספר, אני יותר בארגון עצמו, אבל רציתי לספר לכם על יוזמה שלנו, של הסתדרות המורים, לקיים כינוס אקדמאי של מורים יהודים וערבים, יחד עם מרצים מהאקדמיה ואנשי חינוך מהרמה העליונה, כדי לדון כיצד אנחנו ממשיכים בחיים המשותפים, למרות המצב ובמה אנחנו, ארגוני המורים, יכולים לתרום כדי להביא לרגיעה ולחינוך לחיים בדו קיום ובשלום.
יעקב מרגי: חבר הכנסת שמולי לא נמצא.
חנין זועבי: אדוני יושב הראש, באמת תודה רבה על הדיון הזה.
חנין זועבי: אני חושבת שכאשר מדובר בוועדת החינוך, אז השאלה המרכזית היא לא איך מערכת החינוך מתמודדת עם האווירה העכשווית, שהיא תוצר של מציאות, אלא איך היא מחסנת נגדה.
חנין זועבי: ומה האיום?
חנין זועבי: האיום הוא על ערכים.
חנין זועבי: אנחנו לא מדברים פה במושגים ביטחוניים.
חנין זועבי: אנחנו מדברים במושגים של חינוך.
חנין זועבי: השאלה המרכזית האם אווירת ותרבות השנאה ודה-לגיטימציה והריסת כבוד האחר היא נכנסת לבתי הספר או שיש חסינות אצל התלמידים, שלא מאמצים את השנאה, לא מחזקים את השנאה שנמצאת בחוץ ואת רמיסת זכויות האדם.
חנין זועבי: בשביל לענות על השאלה האת, אדוני יושב הראש, לא שואלים מה נעשה עכשיו, אלא שואלים באיזה מערכת ערכים התלמידים נמצאים.
חנין זועבי: שואלים איזה תכנית של אזרחות ושל חינוך לדמוקרטיה, המערכת הזאת מעניקה לתלמידיה, בשביל לחזק את החסינות הזאת.
חנין זועבי: כאשר אנחנו יודעים שבוועדות החינוך הקודמות אנחנו עלינו לניתוח, לשיחה, שתקציב האזרחות עבר ללימודי ציונות, ועל זה אנחנו דנו בנושא בוועדת החינוך, ואיך הצטמצמו בצורה דרסטית כל התכניות של אזרחות, של חינוך לדמוקרטיה למען ציונות, אפילו לא למען יהדות, למען ציונות, ואיך אין כמעט תכניות של כבוד אדם.
חנין זועבי: לכן תג מאיר ולכן הפורום נגד גזענות נאלצים להתמודד עם הבעיה הזאת, כאשר מערכת החינוך היא זו שצריכה להתמודד עם הבעיה הזאת.
חנין זועבי: אז מתחילים בסטטיסטיקה שאומרת, לפי מדד הדמוקרטיה שעשה המכון הישראלי לדמוקרטיה - ואתם מכירים אותו - אני לא יודעת אם מערכת החינוך מכירה אותו – של שנת 2013.
חנין זועבי: 63% מהנוער בבתי ספר לא מאמינים בשוויון.
חנין זועבי: אז איך להתמודד עם האווירה הזאת, אם 63% מהתלמידים במערכת החינוך-.
חנין זועבי: כלומר, השאלה האם אנחנו מחזקים מחשבה ביקורתית, מצמיחים סוג של מנהיגות אחרת, זו החסינות.
חנין זועבי: אבל אנחנו בנקודת ההתחלה, לפני גל השנאה הזה ואפילו המושג גל הטרור הוא חד צדדי.
חנין זועבי: זה חד צדדי.
חנין זועבי: יש מציאות שאנחנו מתעלמים ממנה.
חנין זועבי: אז לפני הגל הזה, אדוני יושב הראש, צריכים פה, בוועדת החינוך, כי את זה אתה לא תשמע לא בוועדת הפנים ולא בשום ועדה אחרת.
חנין זועבי: לפחות בוועדת החינוך, צריכים לשמוע ולהתחיל מהנקודה שיותר מ-60% מהתלמידים לא מאמינים בשוויון.
חנין זועבי: נתחיל מזה.
חנין זועבי: וכאשר מדברים - - -
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: גם את לא מאמינה בשוויון.
יעקב מרגי: חבר הכנסת פורר.
יעקב מרגי: אתה רשום לזכות דיבור.
יעקב מרגי: חנין, תסיימי.
חנין זועבי: וכאשר כל מה שאנחנו עושים הוא לחזק את כבוד האדם, לחזק את השוויון, וזו הערה אחרונה, אז גם בתי ספר ערבים חוששים לשוחח.
חנין זועבי: מפחדים.
חנין זועבי: אתה תזמין פה והזמנו לפני שנתיים, ניסינו להזמין מורים ערבים.
חנין זועבי: הם מפחדים להגיד.
חנין זועבי: מפחדים מהמפקח או ממערכת החינוך.
חנין זועבי: זה נכון או לא? אתם יודעים.
חנין זועבי: מסעוד היה מורה.
חנין זועבי: המורים הערבים, המורות, המנהלים, מפחדים להגיד שמא לסטות מהקונסנסוס ומה ש - - -
יעקב מרגי: בסדר, השאלה איזה קונסנסוס.
חנין זועבי: הימני.
יעקב מרגי: במגזר הערבי חוששים, חנין?
יעקב מרגי: בחייך.
חנין זועבי: חוששים להגיד את דעתם, שזה גם נמסר למפקח והמפקח מוסר למנכ"לית.
חנין זועבי: רק הערה אחרונה.
יעקב מרגי: כל פעם זה אחרונה.
חנין זועבי: מרצה באוניברסיטה, כאשר הוא הביע דאגה לקורבנות של שני הצדדים, הוא ננזף.
חנין זועבי: סטודנטים באוניברסיטה – וזה חלק מהתפקיד שלך – קראו להם, הזמינו אותם לוועדת האתיקה בגלל חשש לקורבנות בשני הצדדים.
חנין זועבי: אז זו האווירה שאנחנו נמצאים בה ומערכת החינוך - - -
יעקב מרגי: דאגתך נשמעה ונתייחס אליה.
חנין זועבי: מוטלת את האחריות.
חנין זועבי: אחריות אפילו להתנגד לכל ה - - -
יעקב מרגי: הסכמנו.
יעקב מרגי: הסכמנו שמפסיקים כשאומרים תודה.
יעקב מרגי: אני חורג מן המנהג לשים 'אורח'.
יעקב מרגי: יש אילוץ.
מרדכי יוגב: אתה רוצה שאשים 'אורח'?
מרדכי יוגב: אשים 'אורח' לפני.
יעקב מרגי: אחז?
<אחז אגם: כן, אחז אגם.
<אחז אגם: אני יו"ר פורום הגנים בוועד הורי תל אביב.
<אחז אגם: ממש בקצה.
<אחז אגם: אני יכול להגיד שגם בבתי הספר בתל אביב וגם בגנים, אין נוכחות של משרד החינוך בכל העניין של הדרכות לסובלנות והדרכות לעבודה משותפת.
<אחז אגם: לא הייתה התמודדות עם גל הטרור, למרות שגם תל אביב סבלה מסיטואציות שבהן גל הטרור הגיע לתל אביב.
<אחז אגם: לא הייתה התמודדות בבתי הספר ואפילו להיפך, ניסו להרחיק את הדברים מהילדים.
<אחז אגם: ניסו למנוע מהם להבין את הסיטואציה ואת המצב ובהחלט יש מקום לעשות את הדברים כמו שצריך.
<אחז אגם: אגב, מילה קטנה לגבי מה שאמר מר ברושי, חבר הכנסת ברושי, סליחה.
<אחז אגם: אתמול נגמר המימון של משרד - - -
יעקב מרגי: נשאר מר, למרות שהוא חבר כנסת.
<אחז אגם: אתמול נגמר המימון של משרד האוצר לגבי האבטחה במוסדות בכלל, מוסדות החינוך בכל הארץ.
<אחז אגם: נגמר המימון.
יעקב מרגי: זה לא הדיון, אבל נתייחס בסוף.
<אחז אגם: אז אני אומר, זה לא בהכרח נכון להגיד שגם הסוגיה הזאת נפתרה, כי היא לא נפתרה.
יעקב מרגי: נשמע התייחסויות בסוף.
מרדכי יוגב: ראשית אני דווקא מבקש להעריך את העבודה של משרד החינוך ושל הגורמים האחרים, גם של יוכי שסקרה פה יחד עם האחרים ושל מחלקת הביטחון של אריה מור ואחרים.
מרדכי יוגב: כבוד יושב הראש, וגם אותך, שיזמתם את הדיון.
מרדכי יוגב: צריך שהוא יהיה מתמשך, כי אנחנו באמת בתוך גל טרור שכולנו מקווים שיסתיים, אבל המשימה הזאת מתקיימת ביום-יום בשוטף, וכשיש גל כזה, אז אנשים עובדים קשה יותר.
מרדכי יוגב: הדבר השני שאני סבור, כמו שאמרו פה, זה עניין היררכי.
מרדכי יוגב: זאת אומרת זה צריך לרדת במערכת אל המחוזות ומהם בסוף זה מורה וגננת, שאם צריך אז ההורים מדברים איתה והיא שם.
מרדכי יוגב: היא בטבעיות מדברת עם האנשים, עושה שעת מחנך ואם היא מרגישה שהמציאות היא מעט יותר משמעותית, אז מבטלים שיעור של תוכן ועושים שעת מחנך.
מרדכי יוגב: אלה דברים לגאליים של מחנך או גננת.
מרדכי יוגב: הדבר הנוסף, כבוד יושב הראש, אני ער לחרדות.
מרדכי יוגב: גם בציבור ישראלי מסוים, לא כולו, גם בציבור הערבי, חלקו בציבור הערבי, צריך לומר את זה ביושר, בין היתר נובע מכך – ואני רואה את זה פה בירושלים, אפילו דיברתי עם תלמידים ערבים – כי בין היתר בפייסבוקים או בווסאפים של הציבור הערבי, יש גם תמונה חלקית.
מרדכי יוגב: יש פה נציג משטרה, ואני רוצה לומר שרואים את השוטר, או את החייל או את האזרח הורג ילד.
מרדכי יוגב: הורג ערבי.
מרדכי יוגב: רואים חצי.
מרדכי יוגב: את החצי השני.
מרדכי יוגב: לא רואים את החצי הראשון, וזו אמת שילדים מ אמינים לה.
מרדכי יוגב: אני אומר את זה לא כהתרסה, אני אומר את זה כמציאות.
מרדכי יוגב: הילדים הללו מאמינים ומפחדים שמא הוא ירה בהם.
מרדכי יוגב: גם אלה שאינם מתכוונים.
מרדכי יוגב: יש תופעה נוספת, היא בשוליים, אבל במציאות הזאת של גל הטרור הזה, היא לפעמים גם מציאות של נוער בסיכון, או אנשים בסיכון, שאפילו אביהם לא רצה בהם ושלח אותם לדקור והם ילכו על המזבח והוא אולי יזכה בכסף.
מרדכי יוגב: יש מציאויות כאלה, פה בירושלים.
מרדכי יוגב: לכן אני אומר לגבי זה, יש גם אה-סימטריה מסוימת.
מרדכי יוגב: אני אומר לחברי פה מהרשימה המשותפת, אין בציבור הישראלי חינוך לא להרג ולא לשנאה, ואם יש דבר הזה הוא מציאות חד משמעית חריגה, שכולנו מגנים אותה וכולנו לא רואים בה לא יסוד לקיומו ולא ערך של חיינו, אלא הערך שלנו הוא ערכים של חיים.
מרדכי יוגב: עכשיו קוראים את פרשיותיו אברהם אבינו, חיים לנו ולאנושות כולה וגם למי שסביבנו.
מרדכי יוגב: יש במידה מסוימת, ואני לא רוצה כרגע להתריס, אני מעדיף שהישיבה פה תלך דווקא למקום טוב, באה-סימטריה הזאת של האידיאות.
מרדכי יוגב: אני סבור ואני בזה אסיים את דברי, בשני דברים אולי.
מרדכי יוגב: אחד באמת, שאולי ראוי שיופצו יותר מודלים למפגשים הללו.
מרדכי יוגב: אני גם סבור שזה לא בכפייה.
מרדכי יוגב: זה לא יכול לבוא כל שבוע ופעמיים בשבוע, כי בסוף יש מערכות שלומדות.
מרדכי יוגב: במקום מסוים שהמתח הוא יותר קשה, אז צריך לעשות בו יותר.
מרדכי יוגב: מקום מסוים שאפשר לשים אותו בחממה שלו, אז פחות.
מרדכי יוגב: ויש מקום לתת את המודלים בצד משרד החינוך ואיך עושים מפגש כזה.
מרדכי יוגב: מספר מודלים, למספר גילים.
מרדכי יוגב: מעין פעולת הנחייה כזאת, שלמורים תהיה איזו חוברת הנחיה.
מרדכי יוגב: אולי דבר נוסף שאני נכחתי בו ביפו אחרי הקיץ של ההפגנות.
מרדכי יוגב: אחרי הקיץ של ההפגנות נעשה איזה שהוא שילוב ביפו שיהודים וערבים יחד, עם לשכת הרווחה, סייעו למשפחות מצוקה.
מרדכי יוגב: הייתה עוד אז חברת הכנסת לשעבר נאדיה חילו - - -
יעקב מרגי: זיכרונה לברכה.
יעקב מרגי: זיכרונה לברכה, והיו שותפים בזה יהודים וערבים, כמודל של עשיית חסד, שלא הבדיל בין יהודים וערבים, דרך לשכות הרווחה, וגם בו, כמודל מחבר, היה בו לשבר סטיגמות ולייצר את החיים ביחד כמודל נוסף.
יעקב מרגי: בעזרת השם.
יעקב מרגי: הזאר מסרי חוסיין, בבקשה, תציגי את עצמך.
<הזאר מסרי חוסיין: הזאר מסרי חוסיין, מנהלת תחום החינוך לחיים משותפים ביזמות קרן אברהם.
<הזאר מסרי חוסיין: אין עוררין על המצב הקשה שחווה החברה הישראלית ועל גילויי הגזענות שעולים וגוברים בין כותלי בתי הספר ובכלל בחברה הישראלית.
<הזאר מסרי חוסיין: במקביל גם גוברים הצורך והדרישה ממשרד החינוך, לגבש מדיניות מערכתית לקידום חינוך לחיים משותפים.
<הזאר מסרי חוסיין: חינוך לחיים משותפים שיהיה משולב בתכנים הנלמדים במערכת החינוך מהגיל הרך ועד סיום התיכון.
<הזאר מסרי חוסיין: ביזמות קרן אברהם אנחנו עשינו ועדיין עושים.
<הזאר מסרי חוסיין: אנחנו עם ניסיון של כ-20 שנה, למעלה מ-20 שנה בתוך מערכת החינוך, ביישום תכניות כאלה לחינוך לחיים משותפים ואנחנו מציעים בעצם מודל חינוכי מקיף, שכולל הוראת השפה הערבית, שילוב בין מגזרי של מורים ערבים במערכת החינוך העברית ומורים יהודים במערכת החינוך הערבית.
<הזאר מסרי חוסיין: תוכניות ומפגשים, לימוד משותף.
<הזאר מסרי חוסיין: כל אלה, אדוני יושב ראש הוועדה, כל אלה הן תכניות שנועדו לחינוך לחיים משותפים, והם צריכים להיות מגובשים במדיניות מוצהרת ומובהקת במשרד החינוך.
יעקב מרגי: את מרגישה שזה הולך חלק, או שיש מניעות, קשיים?
<הזאר מסרי חוסיין: קודם כל, כל עוד זה לא במדיניות ברורה שהיא מגובה במשאבים והקצאה ברורה של משאבים, שהם נועדו לטובת הדבר הזה, זה לא הולך חלק.
<הזאר מסרי חוסיין: אנחנו לא צריכים לחכות שיהיו גלים כאלה ואחרים.
<הזאר מסרי חוסיין: אנחנו כל הזמן חיים במצבים מאד לא קלים, רק שבחודשים מסוימים יש פיקים כאלה גדולים, שפתאום אנחנו כולנו מתעוררים שעכשיו יש צורך.
<הזאר מסרי חוסיין: כל הזמן יש צורך לאורך כל הדרך.
יעקב מרגי: תכניות לחיים משותפים זה לא חלק ממערכת הלימוד?
<הזאר מסרי חוסיין: זה לא חלק.
יעקב מרגי: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.
<לימור אדלר: רק אם אפשר להוסיף.
<לימור אדלר: במשפט אחד.
יעקב מרגי: לא, את לא יכולה.
יעקב מרגי: לא, יש פה סדר.
יעקב מרגי: את רוצה, תבקשי רשות דיבור.
יעקב מרגי: אתה ברשות דיבור עכשיו.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: בעניין הזה הייתי רוצה לשמוע קודם את משרד החינוך לגבי התכניות - - -
יעקב מרגי: תאמר מה שיש לך.
יעקב מרגי: בסוף משרד החינוך יתייחסו להכל.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: אני רוצה לומר בעניין הזה לגבי נושא השוויון, שאני חושב שאולי יש פה קונסנסוס, אז נגלה שיש פה קונסנסוס וזה דווקא יהיה נחמד.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: כי אני חושב שהחינוך לשוויון הוא חשוב והתכניות המשותפות הן חשובות, ובאמת אני ארצה לשמוע אחר כך את ההתייחסות של משרד החינוך כדי להבין כמה מהתכניות האלה ישנן.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: אלף נושא השפה הוא קריטי.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: אני חושב שחמור שיש ציבור שלם שלומד ויש פה שני מסלולים.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: או שאתה למד במסלול שאתה מדבר רק ערבית בבתי הספר, או שאתה מדבר רק עברית בבתי הספר.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: עברה הצעת חקיקה בעניין הזה לגבי הלימודים ואני חושב שהצעד הראשון הוא בוודאי שיידעו ערבית בבתי הספר העברים וידעו עברית בבתי הספר הערביים, כי יש אנשים שמסיימים 12 שנות לימוד ולא יודעים מילה אחת בעברית.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: אבל כן מפריע לי נושא החד-צדדיות.
מסעוד גנאים: סליחה, בבתי ספר ערביים לומדים עברית.
יעקב מרגי: אתה יודע כמה ישראלים מקנאים כששומעים דוברים ערבים בעברית רהוטה?
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: נכון.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: הדבר השני שרציתי להתייחס אליו זה נושא השוויון.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: ובנושא השוויון, אני חושב שהערכים של שוויון הם ערכים שצריכים להיות של שוויון זכויות ושוויון חובות ביחד, לא בנפרד.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: וחשוב שהמורים שמלמדים במגזר הערבי ומה שהתלמידים יראו, זה גם מורים שלוקחים חלק בחיים המשותפים, לא רק בצד הזכויות, אלא גם בצד החובות.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: ולכן אי אפשר לדגול בשוויון מצד אחד ומצד שני להתנגד לשירות צבאי, אזרחי או לאומי לכולם.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: ואני חושב שזה חלק ממה שהילדים צריכים לראות גם מול המורים וגם כערכים שהם רואים לעצמם.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: כי הערך של חיים משותפים הוא הערך שאנחנו לוקחים חלק בהשתתפות בכלל הדברים שאנחנו עושים פה בחברה.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: גם השירות הצבאי, האזרחי והלאומי, וחבל שזה לא בא לידי ביטוי גם בתוך מערכת החינוך, ולו לפחות גם בתנאים של איזה מורים אנחנו מגייסים.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: כי זה אחרת אם עומד מורה שדוגל בכך שלא ישרתו, לעומת מורה שאומר אנחנו חלק ואנחנו רוצים לקחת חלק בתוך החברה הזו והקהילה הזו.
<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: תודה.
יעקב מרגי: זאב גולדבלט, תציג את עצמך בבקשה.
<זאב גולדבלט: טוב, אני מרכז את פורום וועדי ההורים היישוביים בישראל.
<זאב גולדבלט: פורום שמונה למעלה מ-130 רשויות מקומיות, וועדי הורים ברשויות מקומיות.
<זאב גולדבלט: קודם כל פורום ועדי ההורים היישוביים רוצה לחזק את ידי משרד החינוך, כשהוא מתמודד עם אתגר חינוכי שעומד לפתחנו, אתגר חינוכי ממש לא פשוט.
<זאב גולדבלט: אנחנו רוצים להבהיר שהמצב הנוכחי הוא מצב לחץ, אבל בניגוד למה שאמרה דוברת משרד החינוך, אני לפחות בראייתי לא רואה אותו כמצב חירום.
<זאב גולדבלט: כי אין כאן שום איום על קיומה של מדינת ישראל, שום איום קיומי אמיתי.
<זאב גולדבלט: הוא איום פיזי על מי שתוקפים אותו באותו רגע, אבל הוא ממש לא איום פיזי קיומי על מדינת ישראל.
<זאב גולדבלט: אז לחץ כן, חירום לא.
<זאב גולדבלט: על מערכת החינוך לדעתנו לכוון לזהירות, להגברת המודעות, להבנת המטרות והיעדים של הטרור, אבל בפירוש לנסות לעשות הכל כדי להימנע מהכללות ותיוג של מגזר שלם כאיום קיומי.
<זאב גולדבלט: ויש לפעמים כאלה שכן נוטים לעבור את הגבול הזה ומתייגים כתוצאה מזה אוכלוסייה שלמה.
<זאב גולדבלט: אני מזכיר דרך אגב, שבפורום וועדי הורים יישוביים יש לו מעט וועדי הורים של יישובים ערבים, כמו למשל טירה וטייבה וסכנין וקלנסווה ועררה וכן הלאה וכן הלאה.
<זאב גולדבלט: עלינו לזכור שהמסרים והמושגים שמוטמעים בימים אלה אצל הילדים במערכת החינוך, עשויים לבוא לידי ביטוי בעתיד ולכן צריכים להיות מאד מאד זהירים עם זה, כי איך שלא יהיה, לא משנה מה יהיה הפיתרון הפוליטי או המדיני, תמיד אנחנו נחיה ביחד כאן.
יעקב מרגי: אתה יודע, לפעמים יש לי גם חוש הומור.
יעקב מרגי: פעם גננת באסיפת הורים - - -
<זאב גולדבלט: תמיד יש לך חוש הומור.
יעקב מרגי: גננת באסיפת הורים אמרה להורים, תקשיבו, תשתדלו כשאתם מתווכחים ביניכם – ההורים – ומביעים את הדעה על החמות, אל תעשו את זה ליד הילדים, כי הם באים ומספרים.
יעקב מרגי: אז קמה בסוף איזה אמא ואומרת לגננת, אני מבקשת ממך, תעשי טובה, כשאת מרכלת עם הסייעת על השכנה שלך או על חמותך, אל תעשי את זה ליד הבן שלי.
יעקב מרגי: למה אני מספר את זה?
יעקב מרגי: כי בסוף בסוף גם הילדים, זה לא רק מערכת החינוך.
<זאב גולדבלט: נכון מאד.
יעקב מרגי: בסוף מאד זה גם הבית, זה גם ההורים.
יעקב מרגי: השאלה מה הם גם מביאים מהבית.
יעקב מרגי: ואנחנו פה סביב שולחן עגול, כולנו יש לנו תפקיד חשוב לתרום את חלקנו.
יעקב מרגי: זה הכי קל להיות - - -
<זאב גולדבלט: אתה צודק לחלוטין.
יעקב מרגי: ולזרוק סיסמאות חסרות אחריות.
יעקב מרגי: צריך להסתכל אל תוך הקיום, אל תוך הליבה של הקיום של החברה הזאת, ולהורים יש תפקיד - - -
<זאב גולדבלט: אני מאמץ בחום כל מילה שאמרת.
יעקב מרגי: לכן זה מסר שחשוב שיעבור דרך ארגוני ההורים.
יעקב מרגי: ואיך אמרת, אפקט המניפה גם מאצלכם לילדים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים ולאחר מכן סמאח סליימה.
מסעוד גנאים: הדיון הוא חשוב מאד, אבל אני חושב שאת החינוך ואת הלימוד להכרת האחר, חשוב לנו - - - כדמוקרטיה.
מסעוד גנאים: הם היו צריכים להוות את החסינות, את המנע לכל מה שקורה היום.
מסעוד גנאים: אבל לצערי הרב, המערכת החינוכית בישראל, במיוחד באזרחות, היום הם מדגישים ומעדיפים את הציוני היהודי, על חשבון הדמוקרטי, הליבראלי, הפלורליסטי.
מסעוד גנאים: הנוער והתלמידים הערבים נחשפים לכל גילויי השנאה והאלימות והם מפחדים, אם זה ברשתות, אם זה בתקשורת, אבל גם בפיזית.
מסעוד גנאים: כאשר הם רואים ושומעים שכל ערבי הוא חשד ביטחוני ואם הוא יסתובב באיזה קניון ובכרמל, אצלנו בצפון הוא יכול להיפגע משום שהחזות שלו ערבית, משום שהוא מדבר בערבית, אז הוא נחשף לכל החרדה והפחד הזה.
מסעוד גנאים: לכן ההתייחסות של משרד החינוך, פדגוגית, ואני לא שמעתי, לא הייתי בהתחלה, האם הייתה התייחסות באמת גם לבתי ספר הערביים, כדי להתמודד עם התופעה הזו - - -
יעקב מרגי: הייתה התייחסות.
יעקב מרגי: וזה שכרם של המאחרים.
מסעוד גנאים: אז אני חושב שהעניין של החינוך זה העיקר.
מסעוד גנאים: אדוני יושב הראש, שאלו מישהו מתי למדת איך לחנך את הילדים שלך.
מסעוד גנאים: הוא אמר, לפני שהתחתן בהרבה זמן.
מסעוד גנאים: הכוונה החינוך של עצמו ואחר כך של הילדים שלו.
יעקב מרגי: של עצמו, נכון.
מסעוד גנאים: כוונתי היא, כאילו שיש אמירה ברורה, מדיניות ברורה שהיא מתוקצבת גם על ידי משרד החינוך בלימוד ובחינוך לדמוקרטיה, לכיבוד האחר, להכרה באחר, אני חושב שהיינו רואים - - -
חנין זועבי: בספרים של אזרחות.
יעקב מרגי: חנין, אמרת.
מסעוד גנאים: היינו רואים את זה.
יעקב מרגי: התבטאת.
חנין זועבי: יש עובדה קיימת.
יעקב מרגי: אבל אמרת.
יעקב מרגי: זה יהיה בסיכום.
מסעוד גנאים: מה שאנחנו יודעים שהרבה מהחינוך הזה נעשה על ידי עמותות או גופים חיצוניים ולא על ידי משרד החינוך בצורה ישירה.
מסעוד גנאים: אני חושב שמן הראוי שמשרד החינוך ישים דגש שהיעד העיקרי, היעד הראשון של החינוך בישראל זה קבלת האחר, כיבודו, פלורליזם וגם סובלנות.
יעקב מרגי: לפני שאני אתן לך לדבר, תראו, כשמישהו מתייחס רק לסמנטיקה, אני מתקומם.
יעקב מרגי: אבל הסמנטיקה גם חשובה.
יעקב מרגי: כשאומרים האחר הוא אני, זה כבר בעייתי.
יעקב מרגי: אני חושב שהסמנטיקה צריכה להיאמר וצריכה להיות בצורה הזו: אני הוא אחר.
יעקב מרגי: אם כל אחד יחשוב, אם כל אחד סביב המעגל יחשוב שאני הוא אחר, תאמינו לי, יכולת ההכלה, כיבוד האחר, החיבוק, ההבנה, כבר 50% מהעבודה נעשתה.
יעקב מרגי: אם כל אחד יחשוב שהאני הוא האחר ומשם נבוא להידברות, להורדת המחיצות, אני חושב שזה דבר חשוב ונכון.
<סמאח סליימה: שלום, תודה.
<סמאח סליימה: אני סמאח סליימה מעמותת סיכוי, מנהלת מיזם לקידום מדיניות בנושא חינוך לחיים משותפים.
<סמאח סליימה: אם הזכרת מספרים והאחר הוא אני, אני לא יודעת אם כבודך יודע ש-80% מה - - -
יעקב מרגי: עכשיו תיקנתי אותך, שאני הוא האחר.
<סמאח סליימר: אני האחר.
<סמאח סליימר: אני האחרת בעצם.
<סמאח סליימר: 80% מהמורים ומהמנהלים שבחרו, מה-12 האחרים שנמצאים בחברה הישראלית, 80% בחרו ילדים עם מוגבלויות, למרות שהיו שם נשים ומיעוטים ואחרים.
<סמאח סליימר: כמובן גם המיעוט הלאומי.
<סמאח סליימר: אבל לא פלא ש-80% בוחרים את הנושא של ילדים עם מוגבלות, שהוא גם נושא חשוב, אבל יחסית הוא קל להתמודדות מבחינה פדגוגית.
<סמאח סליימר: הזכיר חבר הכנסת מסעוד גנאים מי עושה את העבודה, מי היום מחנך את ילדי ישראל לחינוך לחיים משותפים.
<סמאח סליימר: זה אנחנו.
<סמאח סליימר: זה העמותות, זה רוב הפעילות וזה בהודעה של המשרד, שיותר מ-90% מהתכניות שנכנסות לבתי הספר הם ממימון והתערבות וליווי מקצועי של NGO'S ושל עמותות שעושות עבודה נהדרת ונפלאה, אבל זה עדיין לא מגיע לרמת מדיניות.
<סמאח סליימר: שאלת מי במשרד החינוך.
<סמאח סליימר: אני חושבת שהתשובה היא לא, כאשר יש יותר מ-60 מכללות שמכשירות מורים במדינת ישראל, ורק חמש מהן מתייחסות איך שהוא ללימוד, איך ללמד את המורים, איך לעשות חיים משותפים בלימודי אזרחות ודמוקרטיה.
<סמאח סליימר: כל התכנים האלה נדחים - - -
יעקב מרגי: אחרי שיסיימו ללמד אותם איך ללמד, הם ילמדו אותם גם את זה.
<סמאח סליימר: נכון, אבל אנחנו לא יכולים לבוא למורים בטענות, כשההכשרה שלהם לא כוללת את האלמנטים האלה והם נכנסים לכיתה ומצפים מהם לעשות פלאים וניסים.
<סמאח סליימר: זה לא קורה.
<סמאח סליימר: אז אני רק פשוט פותחת – בואו נבדוק מי עושה את העבודה והאם באמת המשרד הרים את הכפפה.
<סמאח סליימר: בואו נבדוק.
<סמאח סליימר: יש מטה לחינוך לאזרחות וחיים משותפים במשרד החינוך.
<סמאח סליימר: בואו נבדוק את התקציב המזערי הזעום שהמטה הזה מקבל, והיום, כולנו, כולנו סובלים מהתוצאה של הזנחה רבת שנים שהגיעה לאן שהגישה.
יעקב מרגי: זעקתך נשמעה.
איציק שמולי: תודה רבה, אדוני יושב הראש.
איציק שמולי: תראו, אני אגיד רק דבר אחד.
איציק שמולי: אם באמת יש מציאות כזאת, שבה משרד החינוך לא מתייחס באופן שיטתי והוליסטי לכל התחום הזה הפדגוגי, של הכרת האחר, ועכשיו אנחנו מדברים פה בעיקר על ערבים ויהודים.
איציק שמולי: חברים, גם החברה היהודית בישראל היא חברה שבטית.
איציק שמולי: מאז נאום הנשיא ריבלין, לפני כשנה, ששם לנו את המראה הזאת מול הפרצוף, אז כאילו כולם רואים את האור.
איציק שמולי: אז התובנה הזאת פתאום כל כך ברורה, וזה עוד לפני שדיברנו על הקונפליקט בתוך החברה הישראלית, בין האוכלוסייה היהודית לבין האוכלוסייה הערבית.
איציק שמולי: אז אם אכן אין במשרד החינוך תכנית ועבודה שיטתית לטפל בעניין הזה, זה דבר שהוא מדאיג מאד וצריך לטפל בו.
איציק שמולי: אגב, בעניין של מה שאומרים החברים מהרשימה המשותפת, תראו, אין סתירה – מהמקום שממנו אני מגיע, בין חינוך לציונות לבין שלילת האחר.
איציק שמולי: כלומר, עצם ההצבה של שני הדברים האלה באותה משוואה היא קצת מקוממת.
איציק שמולי: ציונות לא מדברת על הדרת אחרים.
איציק שמולי: לכל עם, כמו עמים אחרים בעולם, יש זכות לבית לאומי וכך עושים גם היהודים.
איציק שמולי: זה לא אומר שחלילה צריך לנשל ולהדיר את האזרחים שהם לא יהודים במדינת ישראל.
איציק שמולי: וזה תפקידה של מערכת החינוך.
איציק שמולי: אז אני אומר לכם במשפט סיכום, אני השבוע, כל הציון של רצח רבין, ביקרתי בבית ספר, שאני לא אגיד לכם את שמו, אבל הוא בעיר מגורי, בלוד, ואני אומר לכם, אני הזדעזעתי כשנכנסתי לכיתה.
איציק שמולי: היה איזה מורה שניסה בשארית כוחותיו להסביר לתלמידים שלא כל הערבים הם מחבלים ולא כל השמאלנים הם בוגדים.
איציק שמולי: זו הייתה משימה מאד מאד קשה.
איציק שמולי: ואז הצלצול הגיע והגיע הזמן כבר ללמד היסטוריה, או אני לא יודע מה.
איציק שמולי: ונורא הצטערתי שהיה מאד מאד דחוף עכשיו להמשיך בלימודי החשבון או הגיאוגרפיה, או אני לא יודע מה זה היה, ולמה להתעכב עוד כמה דקות על הדבר החשוב באמת.
יעקב מרגי: יואב זמרן, בבקשה.
<יואב זמרן: טוב.
יעקב מרגי: לא טוב.
יעקב מרגי: התחלת לא טוב.
<יואב זמרן: שמי זימי, יואב זמרן ואני סגן ראש מינהל החינוך בירושלים.
<יואב זמרן: אני רוצה לתאר קצת את העשייה שלנו בשלושת המגזרים.
<יואב זמרן: צריך להבין ירושלים, 270,000 תלמידים שבעצם כל מגזר במובן מסוים הרגיש שהוא המוקד של העסק.
<יואב זמרן: אם זה המגזר החרדי שבתחילת הדרך הרגיש שממש עיקר הנפגעים היו חרדים וחיילים או שוטרים והיה דיון איפה עובר קו הגבול.
<יואב זמרן: האם הוא עובר במאה שערים או עובר במקום אחור, כי זאת בהחלט הייתה תחושה.
<יואב זמרן: הובלנו שם מהלך גם למול המנהלים, הרשתות של הקמת צל"חים, שהייתה התנגדות עד אז במגזר החרדי והיום יושב מאחורי מוביל מהלך של הכנסת תודעה לטיפול גם בהיבט הפסיכולוגי, אבל גם בהיבט הפיזי.
יעקב מרגי: אצלנו תמיד באיחור.
יעקב מרגי: מה שלא הולך במוח, הולך בכוח.
<יואב זמרן: אם זה במערב העיר, ששם אנחנו עובדים למול חדרי המורים והתלמידים.
<יואב זמרן: יצאה הנחיה מצד אחד הדרכה, בעיקר בתיכונים, של מוגנות, שגם בזה התעסקנו, כי תלמידים התחילו להביא לא רק גז פלפל, גם כל מיני סכינים והכל הסתובב בתיקים ופתאום התחושה היא שמלחץ אתה מאבד שליטה.
<יואב זמרן: הוצאנו הנחיות מאד מאד מסודרות מצד אחד בהיבט הפיזי, מצד שני הנחנו יחד עם משרד החינוך והשפ"כ – השירות הפסיכולוגי העירוני, את חדרי המורים איך לעבוד למול הילדים.