GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קסניה סבטלובה: היה לי מאוד חשוב להיות בדיון הזה, למרות שאני עכשיו מתרוצצת בין איזה ארבע ועדות, זה דבר רגיל, אבל הנושא באמת דורש התייחסות והייתי רוצה שיהיו פה יותר מחבריי וחברותיי.
קסניה סבטלובה: גם יש לי משהו אישי לספר בעניין הזה, כי הבנות התאומות שלי בנות 6, שנה שנייה ברציפות שהן באות, הפעם מבית הספר, בשנה שעברה זה היה מגן חובה, והן מספרות לי את מה שמלמדים אותם על רצח רבין.
קסניה סבטלובה: הן ראו בטלוויזיה איזה שהיא תמונה ואמרו 'אה, אנחנו יודעים מי זה'.
קסניה סבטלובה: זה חימם את הלב, זה פשוט חימם לי את הלב, שהן יודעות ושזה משהו שמוטמע בתוך המערכת מגיל מאוד מאוד צעיר, כי ככה זה צריך להיות באמת.
קסניה סבטלובה: זה לא שמגלים פתאום ב-י' או ב-י"ב שדבר כזה קרה, אבל כבר מאוחר מדי קצת, כי אין את המסורת הזאת של להטמיע מה ההקשר של האירוע הזה.
קסניה סבטלובה: אז עכשיו הן יודעות על האירוע עצמו ויותר מאוחר הם ילמדו הלאה.
קסניה סבטלובה: אני גרה בשכונה מעורבת במודיעין, לידנו יש כמה בתי ספר, חלקם בתי ספר ממלכתיים דתיים ויש גם בתי ספר תורניים ורמת הלימוד, אני חייבת להגיד לכם, באותם הגילאים, כי כולנו חברים של כולנו וכולנו הולכים אחרי זה לאותו פארק ודנים בדברים האלה, הרמה של ההיכרות עם הנושא הזה היא שונה.
קסניה סבטלובה: אני רואה את זה עכשיו בין בתי ספר חילוניים, בתי ספר ממלכתיים דתיים ובתי ספר תורניים ששם בכלל לא נגעו בעניין הזה, לא בחובה ולא ב-א' ולא ב-ב'.
קסניה סבטלובה: אני לא יודעת מתי זה כן מתחיל, לצערי הרב לא היה לי מספיק זמן ללמוד את הנושא הזה, דווקא ספציפית לגבי בתי הספר התורניים.
קסניה סבטלובה: אבל אני אומרת, בגלל שאנחנו בונים את החברה הישראלית שלנו, שמורכבת מעולים ומוותיקים ומדתיים ומחילוניים, אבל כולנו ישראלים, זה הגורם המאחד, אז כאן באמת צריך התייחסות של משרד החינוך בעניין הזה כדי שהפערים האלה, ויש לנו הרבה פערים בחברה, זה לא היחיד, וזה לא אולי הכי גלוי, אבל שהפערים האלה ייעלמו.
קסניה סבטלובה: אין שום סיבה שהם יהיו כמו שהם עכשיו.
קסניה סבטלובה: הייתה לי התנסות כזאת לפני כמה זמן, עם מישהי, היא עכשיו בכיתה ה' או ו', והיא מסתכלת בעיניים פעורות ולא מבינה מה זה כל הפסטיבל, היא קוראת לזה 'פסטיבל'.
קסניה סבטלובה: אני לא יודעת אם זה משהו שהיא שמעה בבית שלה או בבית הספר.
קסניה סבטלובה: אני מאוד מקווה שלא בבית הספר, כי זה באמת צריך להיות המקום של הממלכתיות והמקום של גם לקבל תקציבים ממדינת ישראל וזה המקום ששם מתחברים, אחרי זה יותר מאוחר בצבא או במסגרת של שירות לאומי, אבל קודם כל בבית הספר, מתחברים לערכים של ישראליות.
קסניה סבטלובה: היה לי חשוב להגיד את הדברים האלה ולהגיד שכל פעם, אני מגלה שעוד שנה עברה והדברים האלה לא משתנים, אלא להיפך, הפער הולך וגדל.
קסניה סבטלובה: אז מה שאנחנו נוכל לעשות ביחד, אני מאמינה שיש הרבה מה שאפשר ואם כולנו נשקיע מהזמן ומהיצירתיות שלנו אז אני בטוחה שנצליח גם בזה.
<חביבה סלומון: אפשר להוסיף משפט?
<חביבה סלומון: קודם כל אני מאוד מתרגשת ממה שאמרת עכשיו, אני חושבת שהייתה כאן נגיעה כואבת, במיוחד בבתי הספר התורניים ששם זה פחות בא לידי מודעות ושם צריך להחיל את זה.
<חביבה סלומון: לפני שנכנסת בתחילת דבריי אמרתי שבמכינות הקדם צבאיות אנחנו רואים יותר ויותר מעורבות במכינות הדתיות וכנסים משותפים וסדנאות.
מירב בן ארי: נראה לי שכשמתבגרים קצת אז אפשר גם - - -
<חביבה סלומון: לכן אני אומרת שהיא נגעה כאן בנקודה חשובה, חבל להגיע למקום הזה כי זה נתח מאוד מצומצם של 10% מקרב בני הנוער שמגיעים למכינות, אבל צריך להתחיל כבר בשלבים הראשונים של הכיתות הנמוכות.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע עוד נציג של מועצת התלמידים.
<אופיר יקיר: אני יכולה לשאול שאלה, דווקא יותר אליכם ופחות לנוער?
מירב בן ארי: זה עובד פה שאני שואלת, אבל.
מירב בן ארי: .. איך קוראים לך?
<אופיר יקיר: אני אופיר יקיר.
מירב בן ארי: ואת הדוברת של מועצת התלמידים והנוער מחוז תל אביב?
מירב בן ארי: אוקיי, תשאלי.
<אופיר יקיר: בתור נוער וגם אני רואה על האחיות שלי - - -
מירב בן ארי: את בתור נערה, תתמקדי.
<אופיר יקיר: כל התלמידים ומכיתה א' עד י"ב נורא נורא נורא לומדים על רבין ויותר על קורות החיים שלו, שהוא למד בכדורי, שהיה רמטכ"ל, נורא את קורות החיים שלו ופחות על מה שהוא עשה ואיך שהוא עשה, שזה דברים שאני אישית למדתי על זה לבד, פתחתי ויקיפדיה, פתחתי אינטרנט, חיפשתי ולמדתי על זה לבד.
<אופיר יקיר: אני רוצה לשאול אתכם, אתם חושבים שככה זה אמור להיות?
<אופיר יקיר: בתור משרד החינוך שמעביר את התכניות הלאה, בכל הטקסים, בכל הפעולות שעושים, ממש מעבירים קורות חיים שלו, כשבאיזה שהוא שלב אתה כבר לומד את זה בעל פה.
מירב בן ארי: הבנתי את השאלה שלך.
מירב בן ארי: את רוצה להתייחס?
מירב בן ארי: אנחנו תיכף נצטרך לסיים, אבל אם את רוצה לומר מילה.
מירב בן ארי: למרות שאני לא חושבת, אגב, אבל אם את מביאה את זה אנחנו נשמע את ההתייחסות של משרד החינוך.
<יעל גוראון: אני רק אגיד, קודם כל, כמו שהחדר הזה אמר, אנחנו נמצאים בתהליך של 20 שנה, אז בתוך ה-20 שנה, את היית בכיתה א' ועכשיו את ב-י"א, זה היה במשך ה-20 שנה.
<יעל גוראון: אני חושבת שכמו שאמרו פה קודם, המערכת עוברת איזה שהוא דיון פנימי בנושא, אני לא בטוחה שמה שאת עברת השנה דומה למה שאת עברת לפני 6 שנים ולדעתי זאת צריכה להיות השיחה.
<יעל גוראון: אני דווקא התרשמתי מהחדר הזה שכולם מבינים שבחוק ציון רצח רבין, בטח יש לו שם יותר טוב, מדברים גם על מורשתו, כמו שאמרה נורית, וגם על לקחי הרצח ואנחנו בהחלט חושבים שהשיחה על לקחי הרצח היא שיחה יותר קריטית ויותר חשובה.
<יעל גוראון: באמת מעניין אותי, אני אומרת לך באמת, אני צריכה לראות - - -
מירב בן ארי: את תהיי בקשר איתה - - -
<יעל גוראון: לא, מעניין אותי איפה למדתם.
<יעל גוראון: כי אני לא מכירה, כדורי, מזמן לא שמעתי שמישהו מלמד על רצח רבין, אבל בואי נדבר.
<יעל גוראון: אם זה קורה, אנחנו נטפל.
מירב בן ארי: ניר מהסתדרות המורים פה?
<ניר עזרא: כן.
מירב בן ארי: אתה רוצה להתייחס?
<ניר עזרא: אני רוצה להתייחס למה שאת אמרת דווקא הרגע.
<ניר עזרא: אני לא מסכים באופן מלא, אבל בגלל שאני מנהל בבית ספר יסודי בפסגת זאב בירושלים, יש משהו במה שאת אומרת.
<ניר עזרא: אני לא אומר שמתעסקים רק באיש, וזה חשוב, אבל זה חשוב עד גבול מסוים.
<ניר עזרא: אולי צריך להפוך את היום הזה ואפילו לתת לו שם אחר ולדבר על משהו אחר, כשמדברים על תרבות של מחלוקת.
<ניר עזרא: היום יכול להיות מצוין ככותרת של רבין, אבל המהות צריכה להשתנות וזה נכון שבבית ספר יסודי זה יותר מורכב גם.
<ניר עזרא: כל העניין של תרבות של מחלוקת והנגישות לילדים, בטח לילדים ב-א'-ב' היא הרבה יותר מורכבת ולמורים, גם כשהם מקבלים הנחיות אחרות, יותר קל לעסוק בעניינים הטכניים.
<ניר עזרא: אפשר להסתיר את זה ואפשר להגיד את זה בקול רם, אבל לעסוק בקורות חיים של רבין זה הרבה יותר פשוט, זה הרבה יותר סטרילי.
<ניר עזרא: בזה אני מתחבר למה שנאמר קודם, יש משהו בסטריליות הזאת שצריך להתנקות.
<ניר עזרא: אפשר לדבר על זה, מותר לדבר על זה, הכול לגיטימי, אם אנחנו מגיעים ואני שומע פה, ואני רוצה להגיד, למרות שאני שומע עדיין הזדעזעתי שמגיעים מכל מיני מקומות ומצדיקים את הרצח, אז מערכת החינוך צריכה לשאול את עצמה הרבה מאוד שאלות, מה קרה פה ב-20 שנה.
<קריאה: אולי זה החברה הישראלית?
<ניר עזרא: קודם כל אני בא ממערכת החינוך, אז אני רוצה לייצג את מערכת החינוך.
<ניר עזרא: כמו שאנחנו יודעים בתור אנשי חינוך, להיכנס לתוך הבתים של הילדים זה קצת יותר מורכב, אבל יש פה עניין גם שלנו בתור מערכת חינוכית.
<ניר עזרא: אלה שאלות שצריך לשאול, איך מגיבים, מה קורה.
<ניר עזרא: אז בסדר, אז אני שומע שבבה"ד 1 הדיחו את הצוער, ובצדק, אבל באמת איך המערכת מגיבה, מה קורה, כמה זה באמת ברור, כי זה נשמע בחדר הזה, בתוך מה שאמרנו, שיש לא מעט קולות כאלה, וזאת שאלה.
<יעל גוראון: אני רק אגיד שאני אקח מזה, אני אומרת, אני אחראית על לימודי האזרחות בתיכון.
<יעל גוראון: לומדים אזרחות בישראל רק שנתיים בתיכון, לא לומדים מכיתה א' אזרחות, אז קודם כל אם יהיה פה לובי ללמוד אזרחות מכיתה א' אני הראשונה שאוביל אותו או אעזור שהוא יתקדם, ודבר שני, אני כן לוקחת על עצמי לבדוק את העניין ביסודי ולדבר עם העמיתה שלי שאחראית על מולדת, חברה ואזרחות בכיתות ב' עד ה' ולראות מה קורה שם.
<יעל גוראון: יכול להיות שלא עבדנו מספיק על ההנגשה של החומרים האלה לצעירים מאוד.
<יעל גוראון: בהחלט מגן הילדים וכיתות יסוד אפשר לעשות דברים אחרת ואני אקח את זה כהזדמנות.
<לילי הלפרין: אני רוצה לומר שלגבי הערכות הקיימות כיום במערכת החינוך הפורמלית והלא פורמלית לגבי הנצחת יום הזיכרון יש הרבה חומרים.
<לילי הלפרין: אין חומרים ואין איזה שולחן ערוך או משהו שנקרא עשה ואל תעשה לאמירות שבאות בחלקים הלא פורמליים.
<לילי הלפרין: אתה נתקל בתלמידים בהפסקות כשהם מקללים דמויות מסוימות, כשמדברים נגד דמוקרטיה, שאומרים שגזענות זה ערך.
<לילי הלפרין: אני נתקלת בזה כל הזמן בחלקים הלא פורמליים או בהרצאות שאני נותנת אחר הצהריים ואני חושבת שמה שצריך לעשות זה להוציא איזה מסמך, קצת הנחיה, איך לא להתנגח עם אותם קהלים, איך להתקרב אליהם בדרך שלא תעורר את הכעס ואת ההזדהות שלנו כביכול מצד אחד של המפה, אבל אסור יותר, לטעמי, במיוחד היום 20 שנה אחר כך, לא להתייחס אליהם.
<לילי הלפרין: יש גם פחד, כמובן, אני מודעת לזה, שמי שמשיב או מתעמת ברמה זו או אחרת, אני רואה את הקבוצות של יושבים בכיכר, בכיכר ציון, שיש בימי חמישי, אנחנו יושבים קבוצות של סטודנטים וכדומה, יום חמישי בערב ובמוצאי שבת, וההתלהמות והכעסים והקללות, ואז צריך לדעת איך לענות.
<לילי הלפרין: רק לשבת היום ולא להגיב לאמירות האלה, לדעתי זה להנציח את המצב.
מירב בן ארי: יש מישהו שממש חשוב לו לומר משהו?
מירב בן ארי: אז תהיי אחרונת הדוברים ואני אסכם.
<חמוטל רוזן: אני רציתי רק להעלות נקודה בהמשך לשלושת הדוברים האחרונים שדיברו, אנחנו, כמועצה וכנוער בחינוך הבלתי פורמלי, מתייחסים המון המון לנושא רבין.
<חמוטל רוזן: אני חושבת שבבתי הספר קצת מפחדים אולי, במיוחד בבתי ספר תיכוניים שבהם התלמידים מתחילים להכיר דברים, לשמוע דעות ולפתח איזה שהיא דעה עצמית משלהם.
<חמוטל רוזן: אני מרגישה איזה שהוא פחד מצד המורים, מצד הצוות החינוכי באמת, לפתח שיח אמיתי, שיח שיכול הרבה פעמים לפתור את הבעיות של הסתה ושל גזענות כערך.
מירב בן ארי: לא נעים לי לומר לך, אבל גם שיח אמיתי לא יפתור את בעיות ההסתה והגזענות.
<חמוטל רוזן: אולי יהיה - - -
מירב בן ארי: זה שאת צעירה ואופטימית זה מה שחשוב.
קסניה סבטלובה: כולנו אופטימיים, בגלל זה אנחנו כאן.
מירב בן ארי: אני רוצה לסכם את הדיון כדי שאני אספיק ללכת לעוד ועדה שאני אמורה להצביע שם.
מירב בן ארי: ראשית אני רוצה להודות לכל מי שהגיע וטרח לבוא לדיון החשוב הזה.
מירב בן ארי: באמת היה שיח מעניין, גם אני השכלתי, אני חושבת שכל אחד מאיתנו ייקח מפה את הדברים החשובים שנאמרו כאן.
מירב בן ארי: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.
מירב בן ארי: אני אגיד את הדברים הפורמליים ואני גם אוסיף משלי.
מירב בן ארי: הוועדה רואה בדאגה את הפיחות שחל בציון יום רצח רבין במערכת החינוך, הוועדה קוראת לציין את יום רצח רבין בכל מוסדות החינוך, גם במוסדות התורניים, לצד כל המוסדות בארץ, ללא הבדל דת בעיקר או מגזר.
מירב בן ארי: יום רצח רבין הוא יום שחוצה מגזרים וחוצה תרבויות ובסופו של דבר הוא יום שאמור להיות יום שמאחד ולא יום שמפלג.
מירב בן ארי: לכן אנחנו קוראים פה, כוועדה, לציין את יום רצח רבין בכל מוסדות החינוך של מדינת ישראל.
מירב בן ארי: אני קוראת כמובן למוסדות החינוך ובכלל לצפות בסרטון שהכנו נגד ההסתה, להעביר אותו לבתי הספר, גם אתם בחינוך הבלתי פורמלי, אפשר לחבר תלמידים לסרטון הזה, בעיקר כאלה שלא הכירו את רבין ולדבר על העניין.
מירב בן ארי: אני יכולה להבטיח לכם שאנחנו נצא לבתי הספר, חברי הכנסת, ונעשה פעילות בנושא הסתה במערכת החינוך במסגרת או שיעור חינוך או כישורי חיים או אזרחות.
<קריאה: יש גם יום שמציינים את זה.
מירב בן ארי: לא, אני לא מחכה לפברואר.
מירב בן ארי: עד פברואר אלוהים גדול, יש עכשיו את העניין, אנחנו רוצים - - - התגייסנו כבר שם.
מירב בן ארי: כמובן אחד הדברים החשובים, לדעתי, שעלו כאן, ואני יכולה להגיד שאני אביא את זה גם לפתחו של השר, זה באמת הגדלת שיעורי האזרחות.
מירב בן ארי: את מציינת שהיום זה שנתיים?
<יעל גוראון: שנה בכיתה ט' ושנתיים ב-י"א-י"ב.
מירב בן ארי: אז שלוש שנים.
<יעל גוראון: כן, אבל בכיתה ט' זה שעתיים וזה בחטיבות ויש בעיה קשה של אכיפה.
מירב בן ארי: אז בכלל, להגדיל את לימודי האזרחות במערכת החינוך.
מירב בן ארי: זה גם ייצא לשר החינוך וגם אני באופן אישי אטפל בזה כדי לבחון אפשרות, בעיקר במדינת ישראל כיום, איך אפשר להגדיל את לימודי האזרחות בבתי הספר ולאפשר לתלמידים רבים יותר להיחשף לנושאים החשובים האלה של דמוקרטיה, של שוויון, של זכויות, שכנראה כשאנחנו מגיעים מאוחר מדי אנחנו קצת מפספסים דור שלם, כמו אצלך בבית הספר היסודי, שלא נחשף למושגי יסוד של החברה הישראלית.
מירב בן ארי: זה הפורמלי.
מירב בן ארי: לסיכום אני אומר לכם, אני גם שמעתי את הדברים שאמרתָּ, גם אם נצא ונדבר על יום של סובלנות או יום של קבלת השונה עדיין לא קרה אירוע כזה במדינת ישראל, שרצחו ראש ממשלה וכשמה שנקרא הכתובת לא הייתה על הקיר אלא הייתה מרוחה על מה שנקרא חומה.
מירב בן ארי: לכן כן, כן חשוב להתמקד שרצחו כאן ראש ממשלה, אבל כן בהחלט חשוב, בעיניי ולדעתי גם בכלל כוועדת חינוך, להתמקד בנושא הרצח, כי זה השבר הגדול של החברה הישראלית.
מירב בן ארי: נכון, צריך לדבר על קורות חיים וצריך לדבר על ההישגים וצריך לדבר על ההיסטוריה, אבל כן צריך לדבר בעיקר על הרצח ומה שזה גרם לנו, למחלוקת הגדולה הזאת בתוך החברה הישראלית.
מירב בן ארי: אז אני מודה לכולכם שבאתם, היה לי דיון מאוד מעניין, אני בהחלט מזמינה אתכם גם לקחת חלק בדיונים הבאים, בטח מועצת התלמידים ומשרד החינוך, ותודה רבה לכולם.
יעקב מרגי: 14 בדצמבר 2015, ב' בטבת תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: הסעות תלמידות בבית שמש.
יעקב מרגי: אני אומר מספר מילות פתיחה ואתן להורים להציג את הבעיה.
יעקב מרגי: אם אני לא אדייק בדברי הסקירה תקנו אותי.
יעקב מרגי: רמת בית שמש ג' היא שכונה חדשה שכרגע אין בה מוסדות חינוך כמו בתי ספר ותלמודי תורה.
יעקב מרגי: בקיץ האחרון אוכלסה השכונה בכאלף משפחות חדשות.
יעקב מרגי: מוסדות החינוך נמצאות ברמה א' וחלק ברמה ב'.
יעקב מרגי: המרחקים בין רמה א' או ב' הם בין 3-4 עד 5 קילומטר ולכן היציאה לבתי הספר היא באמצעות תחבורה ציבורית.
יעקב מרגי: תחבורה הציבורית לוקה בחסר, האוטובוסים דחוסים, דחיפות ונפילות וחציית כבישים סואנים.
יעקב מרגי: אוטובוסים רבים מגיעים מלאים ולכן לא עוצרים בתחנות בהן ממתינים נוסעים.
יעקב מרגי: מה נעשה עד כה מבחינתו, בחודש יולי 2015 נערכה פנייה של נציגות ההורים אל עיריית בית שמש.
יעקב מרגי: מחזיק תיק התחבורה משיב לנציגת ההורים: "אין תקציב עבור הלומדים שלא במסגרות רגילות" באוגוסט 2015 מוציא ראש העיר משה אבוטבול מכתב לשר החינוך בבקשה למימון הסעות.
יעקב מרגי: לא ידוע לנו אם התקבלה תשובה.
יעקב מרגי: בספטמבר 2015 שולח יועץ שר החינוך וטוען שיש חוק במשרד הפנים שהרשות אמורה לספק תחבורה לתלמידי העיר.
יעקב מרגי: בספטמבר 2015 פונה אלינו הגברת תמר זוסמן, נציגת ההורים, ומבקשת דיון בוועדה, כמו כן אנחנו מקבלים עוד פניות מהורים נוספים.
יעקב מרגי: באוקטובר, אני עבדכם חבר הכנסת מרגי, מוציא פניה למר דרור גנון בבקשה לתגבר את קו 19 שיספק מענה עד לקיום ישיבה בנושא.
יעקב מרגי: בנובמבר 2015 דרור גנון משיב למכתב וטוען שהוא תגבר את הקו ועתיד לערוך בקרה עד לאחר חג חנוכה.
יעקב מרגי: נציג ההורים, תן לנו סקירה בבקשה, מה קורה עם זה.
<אורי אוהלי: אורי אוהלי, סגן יושב ראש הנהגת ההורים העירונית בית שמש.
<אורי אוהלי: המצב הוא כרגע שלמרות ההשתדלויות הרבות קו 19, הקו המקשר, אינו עונה על הצרכים.
<אורי אוהלי: סטטיסטית, האוטובוסים לא מסוגלים להביא את התלמידים ואת התלמידות למוסדות החינוך בזמן.
<אורי אוהלי: בנוסף, רמת בית שמש ג' מאופיינת כשכונה בעלת מאפיינים מאוד גבוהים של איום טרור הן מבחינת פיגוע שבוצע שם ובחסדי שמיים נוטרל בהצלחה, והן מבחינת נוכחות קבועה של שב"חים (שוהים בתלי חוקיים) וקירבה לקו התפר.
<אורי אוהלי: המצב שבו מאות תלמידים, בלי הגזמה, ממתינים בתחנה מדי בוקר הוא קצת לא סביר וחריג.
<אורי אוהלי: הצפייה היא לאיזו הוראת שעה שתיתן איזה מענה עד סוף שנת הלימודים הנוכחית לאור ההבטחות והמימושים של בניית מוסדות חינוך בתוך שכונת רמת בית שמש ג'.
<אורי אוהלי: בנוסף, המבנה הטופוגרפי הוא כזה שמעבר למרחק שנמדד באמצעי מדידה, הליכה רגלית בין השכונות היא לא ריאלית לחלוטין לתלמידים בגיל בית ספר יסודי ואפילו תיכון.
<אורי אוהלי: הפתרון היחידי הוא תחבורתי בלבד.
<אורי אוהלי: תודה רבה.
יעקב מרגי: תן לנו סקירה אם במצבים כאלה יש מענה, האם ההוראות, התקנות נותנות מענה או לא.
יעקב מרגי: העירייה נמצאת אתנו?
יעקב מרגי: כן נמצאים.
יעקב מרגי: בבקשה משרד החינוך.
<שי קלדרון: המקרה הזה מאפיין תלמידות של המוכר שאינו רשמי ששייך לבעלות החינוך העצמאי.
<שי קלדרון: משרד החינוך, כמו בכל הרשמי, עורך בתחילת שנה, קרי, אחרי שבתי הספר מסיימים את רישום התלמידים במנב"ס (מערכת ניהול בית הספר), הוא עושה הצלבת מידע במערכת הממוחשבת יחד עם משרד הפנים.
<שי קלדרון: זה יכול לקחת לכל היותר עד לסוף דצמבר, תחילת ינואר.
<שי קלדרון: כאשר מוכחת זכאותו של התלמיד המשרד מעביר לבעלות, לדוגמת החינוך העצמאי במקרה דנן, פייר קפיטה לכל תלמיד ולתלמיד.
<שי קלדרון: מי שמפעיל את מערך ההסעות ומחליט איזה סוג הסעה, המינונים והתחנות - - -
יעקב מרגי: מדובר בחינוך העצמאי.
<שי קלדרון: לדוגמה, וכן המעיין.
<שי קלדרון: ברשמי זה מועבר, אותו דבר, רק שזה ישירות לרשות המקומית.
<שי קלדרון: במקרה הזה כנ"ל.
<שי קלדרון: כנראה שהמרחק בהחלט יצדיק השתתפות המשרד בהסעות, לכשתגמר הבדיקה בסוף החודש הנוכחי או בתחילת ינואר לכל היותר, המשרד יעביר את חלקו לבעלות, קרי החינוך העצמאי.
יעקב מרגי: לכאורה זה נוהל קבוע, זה נמגר עד סוף דצמבר.
יעקב מרגי: אין מציאות שאפשר לקצר תהליכים כאלה?
יעקב מרגי: מ-1 בספטמבר עד 31 בדצמבר, אתה יודע, זה 4 חודשים כמעט.
<שי קלדרון: כאשר מדובר בהעברת התקציב לרשויות, כאשר הרשויות הן אלה שמפעילות את ההסעות, אז הרשויות סופגות את זה וסומכות על המקדמות ועל הכספים שיגיעו בהמשך.
<שי קלדרון: כאשר מדובר בבעלות ההחלטה שלהן אם הן רוצות לגשר על הפער.
<שי קלדרון: אנחנו מבחינתנו, כשמסתיימות הבדיקות מעבירים ישירות את הכספים.
<שי קלדרון: מכיוון שלוקח קצת זמן לבתי הספר להזין את הכיתות ואת התלמידים - - -
יעקב מרגי: זה רטרו מה-1 בספטמבר?
<שי קלדרון: רטרואקטיבי.
יעקב מרגי: זאת אומרת שהחינוך העצמאי, הבעלויות, במקרה הזה החינוך העצמאי או "המעיין" היו צריכים להיות קצת יותר- - - אם הן לא עושות זאת, הם יקבלו בכל מקרה מה-1 בספטמבר למרות שלא ביצעו?
<שי קלדרון: הם יקבלו פר קפיטה.
יעקב מרגי: למרות שלא ביצעו.
<שי קלדרון: לכאורה כן.
יעקב מרגי: אתם מבינים ההורים?
<שי קלדרון: יצטרכו אחר כך לעשות את הקיזוז מול ההורים ואת הגבייה מולם.
<שי קלדרון: אנחנו מבחינתו מעבירים רטרואקטיבית.
יעקב מרגי: אין לי טענות.
יעקב מרגי: עיריית בית שמש.
<מנחם ברוכמן: העירייה מקיימת - - -
יעקב מרגי: אני מציין ביושר, דיבר איתי אתמול ראש העיר, הוא השאיר את זה לשיקול דעת.
יעקב מרגי: יש לו דיון תקציב ארוך.
יעקב מרגי: הוא אמר לי" 'אם תחליט, אם זה דיון ארוך, אני אבוא או אשלח.
יעקב מרגי: ' אמרתי לו: 'תשלח לי כתובת מוסמכת לדבר בשמך'.
יעקב מרגי: הסכמתי לו.
<מנחם ברוכמן: דבר ראשון, אני חוזר על מה שאומר ועד ההורים.
<מנחם ברוכמן: כרגע נבנים בתי ספר ברמה ג' של בנים בנות ויסודי ועל יסודי.
<מנחם ברוכמן: גנים כבר קיימים לבנים ובנות, מאוכלסים כולם.
<מנחם ברוכמן: זאת אומרת שהבעיה הנוכחית היא עד לסוף שנת הלימודים כי בשנה הבאה כבר יהיו מוסדות חינוך ברמה ג'.
יעקב מרגי: שנת הלימודים הקרובה כבר תהייה - - -
<מנחם ברוכמן: תשע"ז, אם ירצה ה', ייפתח בית ספר יסודי לבנים ולבנות - - -
יעקב מרגי: שייתן מענה חלקי, כללי?
יעקב מרגי: <קריאה:> מעורב.
<מנחם ברוכמן: מעורב, אז נעבור לנושא.
<מנחם ברוכמן: את מי מקבלים ואת מי לא, זה נושא לדיון בפני עצמו.
<מנחם ברוכמן: זה הנושא של תשע"ז.
<מנחם ברוכמן: השנה אנחנו, הרשות המקומית מקיימת הסעות רק ממה שהיא מקבלת ממשרד החינוך לחינוך הממלכתי, ממלכתי דתי והחינוך המיוחד.
<מנחם ברוכמן: כל המגזר החרדי, המוכר שאינו רשמי, הכספים לא מגיעים לרשות וממילא אנחנו לא מבצעים את ההסעות.
יעקב מרגי: משרד התחבורה בחוסר המעש המשווע הן של הרשות המקומית שלא חייבה, רגע תנו לי לדבר, רשות החינוך מבחינתי זה משרד החינוך, בקטע הזה יש לו נוהל קבוע שהעירייה מכירה אותו, הבעלות, זה החינוך העצמאי שמכיר אותו.
יעקב מרגי: לכן אני אומר שבחוסר מעש של העירייה ושל רשתות החינוך, במקרה הזה החינוך העצמאי, האם אתם עשיתם משהו?
יעקב מרגי: ראיתם תחנות מלאות, ראיתם דחס בשעות השיא.
<דרור גנון: משרד התחבורה לא עושה הסעות תלמידים.
יעקב מרגי: במערך ההסעות הרגילות.
<דרור גנון: משרד התחבורה מפעיל תחבורה ציבורית לפי צרכים לכלל הציבור.
יעקב מרגי: לכך אני מכוון.
<דרור גנון: או.
<דרור גנון: קיי.
<דרור גנון: אתה פנית ולתת מענה ראשוני, בכל זאת, אחריות לא אחריות – זו אחריות ממשלה.
<דרור גנון: אנחנו נכנסנו לנושא של תגבורים.
<דרור גנון: צריך להבין שהשנה אנחנו נמצאים בשנה שלא היה תקציב, התקצוב אושר אתמול ועדיין אין לנו את האישור התקציבי.
<דרור גנון: מה שהולך לקרות, ממקורות אחרים בשביל לתת מענה לבקשתך, ב-21 בחודש נוסיף 6 נסיעות בשעות נסיעות התלמידים.
<דרור גנון: בתחילת השנה, קרי ינואר, אנחנו ננסה לתגבר יותר.
<דרור גנון: חשוב להבין מה שבסוף קורה, משרד התחבורה צריך מתקציבו לרכוש למפעיל אוטובוסים בעלויות של מיליוני שקלים בשביל להסיע נסיעה אחת בבוקר ונסיעה אחת בצהריים – זה בזבוז אדיר של תקציב ושל כספי משלם המיסים כי העירייה לא פנתה בזמן, כי למשרד החינוך יש לו נהלים אחרים.
<דרור גנון: אני מחויב לקחת נוסעים.
<דרור גנון: נקודה ואני אעשה את זה.
<דרור גנון: אני אומר שיש פה איזו תקלה שצריך לטפל בה.
<דרור גנון: גם אחרי שתהיינה הסעות תלמידים - - -
יעקב מרגי: אני פתחתי במילים: "חוסר מעש".
<דרור גנון: כשתהיינה בסוף ההסעות של תלמידים אני אשאר עם האוטובוסים האלה, אתה יודע, בגראז', בחנייה.
<דרור גנון: אוטובוס כזה עירוני עולה 1.3 מיליון שקל.
<דרור גנון: תעשה חשבון, כל נסיעה בבוקר זה אוטובוס, הנה כבר 3 מיליון פלוס הפעלה, זה 5 מיליוני שקלים.
<דרור גנון: אני לא יודע כמה משרד החינוך מתקצב, הוא בטוח לא מתקצב 5 מיליון שקלים וזה רק בשביל להסיע תלמידים בבוקר ובצהריים.
<דרור גנון: -
יעקב מרגי: אני רוצה לאוזן שלנו ולאוזן של הפרוטוקול, כמה משרד החינוך משקיע בשנה בהסעות תלמידים?
<דרור גנון: לא, אני לא נכנס לזה.
<דרור גנון: זה לא תפקידי - - -
יעקב מרגי: מאות מיליוני שקלים.
<דרור גנון: גם אין לי טענה למשרד החינוך כי אני מבין שהם עובדים לפי הפרוצדורות שלהם.
<דרור גנון: במסגרת שלנו אנחנו ניתן את המענה המקסימאלי שאנחנו יכולים.
<דרור גנון: אנחנו ננסה לפתור את הבעיה בטווח הקצר, אבל אני מקווה שבעתיד זה ייפתר בצורה יותר נכונה כי בסופו של דבר אלו תלמידים שאמורים ללמוד באותו אזור - - -
יעקב מרגי: אין אפשרות לייעל או להסיט?
יעקב מרגי: חייבים קנייה, רכישה של אוטובוס?
יעקב מרגי: <קריאה:> אי אפשר לשכור?
<דרור גנון: גם ככה התחבורה הציבורית נמצאת בחוסר.
<דרור גנון: <קריאה:> אי אפשר לשכור?
<דרור גנון: אין אוטובוסים עירוניים שאפשר לשכור.
<דרור גנון: זה מופעל רק בתחבורה הציבורית.
<דרור גנון: כל מפעיל שמחזיק אוטובוסים, בשעת שיא בבוקר הוא מפעיל אותם.
<דרור גנון: הבעיה עם תחבורה ציבורית, שהיא פועלת בשעות שיא בוקר ולאחר מכן יש שפל שבו חלק גדול מהאוטובוסים עומדים, לאחר מכן מתחיל שיא צהריים וערב וכן הלאה.
ענת ברקו: אז בעצם כולם עובדים על המודל הזה.
<דרור גנון: כולם עובדים על אותו מודל.
<דרור גנון: נכון, אבל הסעה עם חברה פרטית שיודעת למקסם את התועלות שלה, היא יוצאת בבוקר ולאחר מכן היא יוצאת לטיול, הולכת להקפצות וכן הלאה.
ענת ברקו: אתה יודע, בחו"ל האוטובוסים הצהובים, ה-school bus, יש להם חניונים שלמים והם עומדים ימים שלמים והייעוד שלהם בחיים זה אך ורק להסיע תלמידים.
ענת ברקו: זאת אומרת, זאת מטרה בפני עצמה.
ענת ברקו: אם יהיו נהגים קבועים גם יוכלו לשמור על הסדר ועל ביטחונם של הילדים.
ענת ברקו: אני חושבת, מה יותר טוב מזה שיהיו אוטובוסים למטרה הזאת.
ענת ברקו: זו מטרה כמו כל מטרה בכל העולם.
יעקב מרגי: צריך הצעת חוק מיוחדת לכך.
<דרור גנון: את פורצת לדלת פתוחה ואני אסביר.
<דרור גנון: אנחנו עכשיו נמצאים במהלך.
<דרור גנון: אנחנו עשינו תחשיב - - -
יעקב מרגי: אני רק רוצה לעזור לך גנון, סליחה.
יעקב מרגי: אני אמשיך את מה שהיא אומרת.
יעקב מרגי: בית שמש, אולי היא לא הדוגמה שאדבר עליה.
יעקב מרגי: אתה יודע מה קורה בירושלים ובביתר עילית במצב המתוח שיש היום?
יעקב מרגי: רוב הזכיינים מעבירים לקבלני משנה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להטיל דופי באף אזרח ישראלי ולא משנה מאיזו דת הוא.
יעקב מרגי: תאר לך הורה, במצב המתוח שיש היום מעלה את הילד הרך שלו, אנחנו אומרים יהלומים, כל אחד קורה לילד שלו 'היהלום שלי והיהלום שבכתר'.
יעקב מרגי: הוא שם אותו בטרנזיט או במיניבוס כשהוא רואה, הנהג הוא אזרח הגון, נהג ההסעות הוא רק ממזרח ירושלים, במצב מתוח כזה מה זה עושה להורים?
יעקב מרגי: אני חושב שה-school bus הזה נותן פתרונות.
ענת ברקו: אגב, גם מבחינה בטיחותית.
ענת ברקו: הלא אלו אוטובוסים, כשהם עוצרים הם פותחים תמרור, אף אחד לא יכול לעקוף אותם.
ענת ברקו: זה חוקים מאוד מאוד נוקשים ולכן זה אולי כיוון שצריך - - -
<דרור גנון: כמשרד תחבורה אנחנו זיהינו את הכשל.
<דרור גנון: מה שקרה, התחילו להישפך אלינו המון תלמידים שהרשויות החליטו שאין להן תקציב כן יש להם תקציב, לא מתאים להן כן מתאים להן.
<דרור גנון: הקטנת תקציב של משרדים אחרים גורמת לזה שאנחנו הפכנו להיות איזה משפך כזה ששופכים אליו הכול.
<דרור גנון: בשנה שעברה עשינו עבודה כלכלית ועשינו תחשיב כמה עולה למדינת ישראל להסיע את תלמידי המדינה.
<דרור גנון: אם היינו מסיעים את כל התלמידים, מסתבר שזה בערך שליש ממה שהמדינה משקיעה היום.
<דרור גנון: זאת אומרת, התקציב של משרד החינוך, התקציב שמשרד התחבורה משלם, הרשויות וההורים ביחד - - -
ענת ברקו: למה משרד התחבורה לא מרכז את הכול?
<דרור גנון: אנחנו התקדמנו.
<דרור גנון: כרגע אנחנו נמצאים בתהליך של סקרים.
<דרור גנון: אנחנו פונים עכשיו לכל משרדי הממשלה לקבל את הנתונים.
<דרור גנון: אנחנו נכין עבודה, היא לא אחריות שלנו, אנחנו לא אחראים על תלמידים, אנחנו אחראים על התחבורה - - -
יעקב מרגי: בגלל שזה נופל עליכם אתם - - -
<דרור גנון: נופל ובשמחה ובאהבה.
<דרור גנון: בסופו של דבר זה גם עוזר לתחבורה הציבורית, אני תכף אסביר גם למה.
<דרור גנון: אנחנו עד סוף השנה הזאת, זה בתכנית העבודה שלי, אנחנו נגבש תכנית, אנחנו נביא אותה לשר התחבורה <קריאה:> כשאתה אומר 'סוף השנה', זה סוף 2015 או שנת הלימודים?
<דרור גנון: בסוף השנה נגבש תכנית.
<דרור גנון: הכוונה היא - - - <קריאה:> סוף שנת הלימודים הזאת?
<דרור גנון: סוף שנת 2015.
<דרור גנון: אנחנו לא משרד החינוך.
<דרור גנון: אצלי זה מראשון עד ראשון.
ענת ברקו: אני גם יכולה לומר, אני פשוט חייבת לרוץ לוועדת חוקה.
ענת ברקו: בסך הכול משרד התחבורה שמוכיח יכולות, ויש לו יכולות מוכחות לאורך השנים האחרונות מבחינה ביצועית, אם הוא לוקח על עצמו פרויקט כזה ועושה אותה במקצועיות בצורה אפקטיבית, בעלות כלכלית פחותה ממה שאנחנו רואים, כתוצאה מהפיזור הזה, וגם יודע לעשות את העבודה מול אנשי המקצוע.
ענת ברקו: בסך הכול אתם עובדים איתם ביום-יום – זה הנכון, זאת התחבורה אז למה לא שתתכנן במשרד התחבורה.
ענת ברקו: אני באמת חושבת שזה גם מוכיח לאורך שנים האחרונות איזו הכרה ביכולות של המשרד הזה ובתפוקות שלו.
<דרור גנון: הרעיון הוא קצת יותר משוכלל.
<דרור גנון: אנחנו נכין החלטת ממשלה לשר התחבורה שבה אנחנו נמנה וועדת שרים ומנכ"לים, זה תלוי מה שיוחלט, שהיא - - -
ענת ברקו: אז זה ייקח עוד הרבה זמן.
<דרור גנון: היא תלווה את התהליך כי בכל זאת צריך לקצץ פה תקציבים ממשרדים - - -
יעקב מרגי: איגום משאבים.
<דרור גנון: ולאחר מכן יחליטו באיזה מבנה לעשות את זה.
<דרור גנון: יכול להיות שהרשות תטפל בזה.
<דרור גנון: אנחנו מנסים לפתור פה את הבעיה, לא מחפשים את הכבוד.