GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ארנה בראון-לבינסון: אנחנו חושבים ששיח עם החברה החרדית והצבת פלטפורמה של הצבא כמעודד הכנסה לעולם התעסוקה במקצועות כמו מקצועות הסייבר ומקצועות אחרים יכולה להיות פלטפורמה מאוד טובה עבור האוכלוסייה הזאת.
<ארנה בראון-לבינסון: אנחנו חושבים שצריכה להיות גם חשיבה מחודשת בהתוויית מדיניות לגבי תארים מתקדמים ולא רק לגבי התואר הראשון, כי עדיין כן יש רצון של הבחנה והפרדה של תכניות ייעודיות לנשים ולגברים.
יעקב מרגי: יש מישהו סביב השולחן שרוצה להתייחס?
<צבי אמיר: אני צביקה אמיר ואני עובד בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ורק רציתי לספר לכם שכל הנושאים שהוזכרו פה היום, אנחנו מדדנו אותם במהלך השנה וחצי האחרונות כחלק מפרויקט של ה-OECD, שגם הוא ער לכל הבעיות שפה הועלו סביב השולחן הזה ויהיו הנתונים שיאפשרו לכל מקבלי ההחלטות לעשות ניתוח מאוד מעמיק, אם זה לחרדים, או אם זה פריפריה או מה תורמת ההשכלה.
<צבי אמיר: הסקר שאנחנו עשינו זה מה מביא את הכישורים, איזה כישורים ישנם ועד כמה הכישורים תורמים לאנשים בנושא שוק העבודה של המאה ה-21.
<צבי אמיר: אני יכול לקצר לנו קצת, כי 23 מדינות כבר עשו את הסקר הזה שנתיים לפנינו, וחלקם עושים את זה כבר שלושים שנה, אצלנו זו פעם ראשונה.
<צבי אמיר: אחת המדינות האלה, שכבר הוזכרה פה, זה ארצות הברית וגם דיברו על חלק מהפתרון.
<צבי אמיר: אני רוצה להגיד על אחד הנתונים, שרואים בכל המדינות המפותחות, הבעיה היא לא עובדי אינטל או עובדי טבע, עם כל הכבוד, רוב האוכלוסייה שלנו היא עם מיומנויות נמוכות והם גם לא יגיעו לאינטל ולא יגיעו לטבע.
<צבי אמיר: זאת הבעיה הקשה, שכל המדינות מתמודדות איתה, האנשים עם האין-כישורים.
<צבי אמיר: הכישורים לא בהכרח קשורים בהשכלה.
<צבי אמיר: זה קשור, אבל אנחנו מוצאים גם בעלי תואר שלישי ושני וראשון שלא יודעים לקרוא, או לא יודעים לעשות תרגילים פשוטים במתמטיקה, כמו השוואת מחיר בסופר.
<צבי אמיר: אז זה לא רק ההשכלה, עם כל הכבוד פה לכל - - - גם אני עברתי השכלה די נרחבת, לא הכול לתלות עליהם.
<צבי אמיר: אנחנו לומדים הרבה גם מבית אבא ולומדים הרבה בעבודה ולומדים הרבה ברחוב, זה לא רק זה.
<צבי אמיר: כחלק מהסקר שלנו זה גם מאיפה יש לאנשים את הכישורים ומאיזה שפות וכו'.
<צבי אמיר: בכל המדינות מקבלים תוצאות מאוד דומות.
<צבי אמיר: בחלק זה יותר ובחלק זה פחות, אבל התוצאה הברורה היא שברוב המדינות הדור הצעיר נחות מהדור היותר מבוגר.
<צבי אמיר: זאת אומרת הדור שעוזב את שוק העבודה יוצא עם כישורים שלא בהכרח יש מישהו שמחליף אותו והעיסוקים השתנו מאוד, זה כבר הזכירו פה, ונדרשים כישורים חדשים ואחרים.
<צבי אמיר: שתי דקות אני אגזול מזמנכם, הזכירו פה את אובמה.
<צבי אמיר: הוא קיבל את הדוח הזה, שאנחנו עכשיו מכינים בלמ"ס, ב-2014, והוא מינה את ג'ון ביידן עם ועדה רצינית שתדון איך מטפלים בתוצאות האלה, המעט שהזכרתי פה, וג'ון ביידן כתב דוח עב כרס.
<צבי אמיר: אני רוצה להזכיר שתי נקודות מתוך הדוח הזה.
<צבי אמיר: אומר ג'ון ביידן, הבעיה בשוק העבודה זה שיש הרבה מאוד מקצועות שהם מקצועות כניסה לשוק העבודה והם dead end.
<צבי אמיר: זה כמו שאצלנו זה מלצרים וזה שומרים וזה זבניות ועיסוקים כאלה.
<צבי אמיר: הוא אומר שהאנשים האלה לא משתכרים מספיק, הם צריכים לעבוד כפול מהזמן או בשני עיסוקים או עם שעות נוספות, הם לא מטפלים בילדים שלהם כי הם כל הזמן עסוקים בפרנסה.
<צבי אמיר: אנחנו צריכים לדאוג לאנשים האלה.
<צבי אמיר: מה שהם עשו, ובתקציבים שקיימים שם, הם רק מיקדו אותם לתחומים האלה, האנשים האלה, בעיסוקים הבסיסיים שהם נכנסים לשוק העבודה הם לומדים משהו, הם יודעים קצת חישוב, הם יודעים קצת שירות לקוחות והם יודעים קצת אבטחה, שלא יגנבו להם מהמדפים והם יודעים עוד כל מיני דברים.
<צבי אמיר: הוא אומר, בואו ניקח את הכישורים האלה ונפתח אותם.
<צבי אמיר: וזה לא הרבה וזה לא תואר אוניברסיטאי וגם לא קולג', הם בכוונה אומרים לא, כמו שהזכיר פרופ' טרכטנברג - - -
יעקב מרגי: שאלה, סתם הרהור בקול, אולי צריך לייצר תואר ספציפי - - -
<צבי אמיר: הם אומרים בלי תואר, נקודות זכות.
יעקב מרגי: תואר ספציפי לכישורים האלה.
<צבי אמיר: מה שהם עושים, אנחנו המדינה, או הסטייט, אנחנו נממן להם גם את הלימודים וגם את אובדן ההכנסה, שהם לא עושים את השעות הנוספות.
<צבי אמיר: אחרי שהם יקבלו את זה נעזור להם להתקדם בעבודה לעיסוק נוסף שמתאים לכישורים החדשים, הם ילמדו מזה כמה דברים.
<צבי אמיר: האחד זה שאם אתה לומד אתה מתקדם, דבר שני, בעיסוק החדש הם כבר לא יצטרכו לעבוד כל כך הרבה שעות כי הם יוכלו להתפרנס בכבוד ולטפל גם בביתם.
<צבי אמיר: אגב, חלק ממה שמוצאים בכל הסקרים של הכישורים זה שהילדים מושפעים מאוד מהכישורים של ההורים.
<צבי אמיר: הדבר השלישי, אנחנו מוציאים משוק העבודה את כל אלה של ה- dead end הראשון ואחרים יכולים להיכנס לשוק העבודה, שזה מה שמטריד אותם, אותה כמות גדולה של אבטלה שישנה בכל המדינות סביבנו.
יעקב מרגי: אני רוצה לחזור לכל הדוברות הקודמות, קרן יזמות אברהם וגם מהאוניברסיטה, לגבי השכלת חרדים.
יעקב מרגי: רק שנדע, בין 2000 ל-2020 יש גרף עם בטן קעורה כלפי למטה, שאנחנו נמצאים בשנים האלה מבחינת כמות הסטודנטים, אנחנו שומעים באחוזים 50%, אבל צריך לדעת שהשנתונים הם נמוכים.
יעקב מרגי: הדרך היחידה ליישר את הגרף בנקודת מיצוע מסוימת זה לשפוך לשם, סליחה על הביטוי, הרבה חרדים וערבים.
יעקב מרגי: אתם לא הייתם מגיעים לתוצאה של המחקר הזה אילו לא היו המגמות שאכן הבינו את הצרכים המנטליים והסביבתיים של החברה הערבית ושל החברה החרדית, מה שבמל"ג בשנים האחרונות לא היה.
<תהילה קלעג'י: בגלל זה חבל שפרופ' טרכטנברג יצא, כי רציתי להגיב ל - - -
יעקב מרגי: כן, כי הוא אחד מהאדריכלים.
יעקב מרגי: כשאמרתי חומש אבוד, שנבין, זה כבר צורך קיומי של החברה בישראל.
יעקב מרגי: החברה החרדית, כבר עברנו את השלב הזה שהיא מעוניינת, אנחנו יודעים שהיא מעוניינת וזה קורה, עדיין יש את המגבלות האובייקטיביות כחברה סגורה יותר.
יעקב מרגי: כנ"ל גם בחברה הערבית.
יעקב מרגי: אנחנו לפעמים כדי לקדש איזה תביעות מסוימות לכאורה שוויוניות, אבל אי אפשר, אני חוזר על הפתגם הזה, שעמירה חיים אומרת שהיא אמרה אותה לאותו אחד שאמר לנו את זה, 'אין דבר יותר לא שוויוני מלתקצב או לפעול באופן שוויוני לאנשים שחיים במצב לא שוויוני'.
יעקב מרגי: צריך להגדיר יעד.
יעקב מרגי: אני אמרתי למל"ג, תקשיבו לי טוב טוב, אם אנחנו נגיע שהאחוז בחברה החרדית והערבית לא יגיע לאחוז של החברה הכללית, אבל ל-75%, אני אדרוש מכם לעצור עם כל ההתאמות.
יעקב מרגי: אבל אנחנו לא שם.
יעקב מרגי: מה שקרה הוא שהמתח הזה בין המכללות לאוניברסיטאות והתחרות על הסטודנטים יצרה איזה בהלה במל"ג והם אמרו, 'רגע, אנחנו נאבד כיוון, בואו נשלוט', ואנחנו היום במציאות שמספרית אנחנו נמוכים בכמות הסטודנטים, הולכים ויורדים.
ענת ברקו: גם באיכות.
<צבי אמיר: גם בהיקף המקצועי שהוא מאוד ספציפי.
יעקב מרגי: זה משליך על הכול.
יעקב מרגי: היום, שתדעו לכם, זה לאנשי האוניברסיטאות ונציגיהם שיושבים כאן, יש פתיחות.
יעקב מרגי: דיברנו על מקצועות מסוימים, יש פתיחות, גם בחברה החרדית וגם בחברה הערבית, לצאת מאותם מקצועות, רק שהאקדמיה תפסיק לחשוש, תשאירו את החרדות לחרדים ותתחילו להיפתח.
ענת ברקו: מה שאני רוצה לומר, אני מאוד מסכימה עם הדברים שאמר יושב הראש.
ענת ברקו: זה מתחיל מזה שאין היום אסטרטגיות למידה ברמה הנמוכה ביותר לילדים.
יעקב מרגי: תאמרו בהסתייגות כי באת מאוחר והם דיברו על חלק.
ענת ברקו: סליחה, אני מצטערת, הייתי בוועדה אחרת, ואני רצה לוועדה אחרת, אז אני מראש מתנצלת.
ענת ברקו: אני רוצה לחבר אתכם לחוק שעבר בקריאה טרומית, שקוראים לו מקבילה אזרחית למקצוע צבאי.
ענת ברקו: זה אומר שהצבא היום בהכשרות המקצועיות שלו, החוק שלי מדבר על זה, שאנחנו ניקח נישות מתוך ההכשרה הצבאית ונבצע את ההתאמות לאזרחות ואנשים ייצאו עם תעודת מקצוע, לאו דווקא אקדמיה.
ענת ברקו: אם בדור שלנו לא כולם היו חייבים להיות אקדמאים והיום יש הרבה מאוד אקדמאים שלא בהכרח התעודות האלה משקפות, לא את הידע, לא את היכולת להגיע למשהו בשוק שכבר לא מתרשם מכל התארים, לצערנו הרב.
ענת ברקו: אם פעם היינו אומרים תואר ראשון או תואר שני, זה היה וואו, היום זה כבר לא ככה, צריך להגיד את זה.
ענת ברקו: הצעירים, בעיקר אלה שמשתחררים מהצבא, כי החרדים, דרך אגב, בצבא זוכים במקצוע ויוצאים מקצוע לחיים, הם בעצם מחפשים את עצמם.
ענת ברקו: חלק מחיפוש העצמי והתחלת הלימודים בגיל יותר ויותר מאוחר, אם אנחנו משווים את זה למקומות אחרים בעולם, אלה שנים אבודות גם מבחינת התעסוקה שלהם.
ענת ברקו: אם לנו היה, בדור שלנו, דחוף להיכנס לשוק העבודה, ללמוד, לרוץ ולהתחיל את החיים שלנו, יש איזה דחייה מסוימת כי זה נראה ששום דבר גדול לא מחכה.
ענת ברקו: זה בעיה.
ענת ברקו: לכן אני חושבת שהאקדמיזציה המוגזמת היא לא דבר נכון.
ענת ברקו: צריך לשמור על הרמה ואנחנו רואים שהרמה הולכת ויורדת.
ענת ברקו: אני רואה את זה בעבודות סמינריוניות של סטודנטים שלי, הכתיבה, כושר הניתוח, שגיאות כתיב, שפעם זו הייתה הבושה הכי גדולה בדור שלנו, בכיתה ג', אם למישהו עוד היו שגיאות כתיב היו מכתימים אותו בצורה הכי נוראית שיש.
יעקב מרגי: כמה הכתבות עשו לי ביסודי?
ענת ברקו: ברור, אבל אתה יודע מה אומרים היום?
ענת ברקו: תכתוב, תתבטא, לא משנה, לא נתקן אותך, זה לא נורא, העיקר שתתבטא.
ענת ברקו: זאת אומרת שגם המערכת הפכה להיות יותר סלחנית, פחות קפדנית, פחות ממושטרת, פחות ממושמעת ואנחנו משלמים על זה מחיר מאוד יקר.
ענת ברקו: אנחנו רואים את זה בכל מסגרת משפחתית, בתא המשפחתי הקטן שלנו וזה בא לידי ביטוי גם בלימודים.
ענת ברקו: אם אין דרישה להישגים - - - אני אספר לכם משהו מצחיק שאולי אני לא צריכה להגיד, כי זה משהו אישי, אבל הילדים שלי עשו לי מין שלט כזה של אמרות שאמא אומרת והם שמו באחד המקומות משפט כזה, 'כשאנחנו מקבלים ציונים טובים אמא תמיד אומרת שהיא אוהבת אותנו יותר'.
ענת ברקו: אסור להגיד את זה, אבל הם רואים שאני שמחה מזה שהם מקבלים ציונים טובים.
ענת ברקו: אני לא משדרת את זה, 'הכול בסדר אם לא קיבלתם ציונים טובים'.
ענת ברקו: לא, לא הכול בסדר, תתאמצו, תעשו.
ענת ברקו: צריך עזרה?
ענת ברקו: ניתן לכם, אבל אני לא מוכנה לוותר על זה שתקבלו ציונים טובים, אני רוצה שתקבלו ציונים טובים.
ענת ברקו: הקטע הזה של הפשרנות שלנו היא מה שהובילה לעניין הזה.
ענת ברקו: לכן אני חושבת שצריך לחפש נתיבים מקצועיים שהשוק זועק אליהם, הם דרושים, זה המקצועות הטכנולוגיים.
ענת ברקו: אני בתיכון למדתי בבית ספר טכנולוגי, זה לא הפריע לי להיות דוקטור בדברים אחרים.
ענת ברקו: זה לא משנה, לימודים טכנולוגיים ברמה גבוהה הם פתח מבחינה אינטלקטואלית וכושר למידה שזקוקים לו להרבה מאוד דברים.
ענת ברקו: מצד שני אלה שלא ממשיכים ויכולים ללכת להיות טכנאים או הנדסאים, הם יכולים להשתכר באופן מאוד מכובד ולהגיע באמת ליכולת לפרנס משפחה וגם להתקדם בציר המקצועי.
ענת ברקו: לכן אני חושבת שצריך לחזק בתי ספר שגם בתיכון מתווים את הדרך.
ענת ברקו: המקצועות, שאנחנו פתחנו את זה להמון המון מקצועות וזה טוב, זו העשרה אינטלקטואלית, אבל קצת לתת איזה שהיא הכוונה תעסוקתית.
ענת ברקו: בסופו של דבר בגיל 18, 19, 20, כשאנשים עוד מחפשים את עצמם, או מיד עם השחרור מצה"ל, הם ממשיכים לחפש את עצמם ואנחנו מאבדים הרבה מאוד שנים ובסוף מגיעים למקצוע שגם כך לא שלמים איתו, כי פשוט כבר לא הייתה ברירה וזה גיל 25, 26, 27 ואין ברירה אחרת.
ענת ברקו: זה הכיוון לדעתי.
יעקב מרגי: אורה חכם, בבקשה.
<אורה חכם: אני רוצה קודם כל לומר תודה ליושב ראש הוועדה, שהוא נכנס לעומקם של דברים, הוא מוביל נושאים שבאמת אולי יצעידו אותנו למשהו.
ענת ברקו: זה נכון.
<אורה חכם: אני רוצה לשים דגש על הנושא.
<אורה חכם: מה שנאמר פה, הכול נכון, אבל איפה שוויון ההזדמנויות בחינוך?
<אורה חכם: ומה אני רוצה לומר?
<אורה חכם: אם אנחנו רוצים לקדם את ההישגים בחינוך נתחיל בכיתות א' בשאלה, למשל, האם אינטל וכל הארגונים הטכנולוגיים המפותחים, יש להם חשיפה מובנית לאוכלוסיות חלשות בתוך מגמה לחשוף אותם, כדי שיהיו לנו גם חרדים וגם ערבים וגם שכונות ומה שאתם רוצים.
<אלי מנשהאוף: בהחלט יש.
<אורה חכם: שנית, אני קראתי לפני כמה ימים מאמר שמדבר על הבעיה והקושי איך לעדכן תכניות שתהיינה רלוונטיות.
<אורה חכם: זאת אומרת זה לא מובן מאליו שאנחנו יודעים.
<אורה חכם: יש אחד בארצות הברית, שהיום הוא מוביל, אני לא יודעת את שמו, לא זוכרת שמות, שאומר שהוא רוצה להשתמש בכל מיני נוסחאות דרך ענן וכו' כדי ליצור מין תוכנה שמעדכנת אוטומטית את המערכות, מזינה אותה במערכות של מידע, שיעזרו לה.
<אורה חכם: אני מדברת על משרד החינוך, שהוא אמון על החינוך היסודי והתיכון וכן הלאה.
יעקב מרגי: כל החינוך.
<אורה חכם: אני מדברת בעיקר על החינוך היסודי והתיכון ואני מקדמת בברכה, גם את המגמה שמשתקפת בבירור בדברי יושב ראש הוועדה, לשתף עסקים מתפתחים בכלל בהכנת תכניות, לא רק כללית, לעזור בהכנת תכניות, אבל בדגש על שוויון הזדמנויות בחינוך, קבוצות מוחלשות.
<אורה חכם: אני לא באה לפה לחזק את אלה ש - - - בהתחלה אני חשבתי שאתה מדבר על זה וזה קצת ככה העלה לי את הטונים, 'אנחנו רוצים לחזק את האפשרויות של הרבה אנשים מוחלשים שאין להם כישורים'.
<אורה חכם: יש להם הרבה כישורים, רק מי מביא אותם לידי כך שיבואו לידי ביטוי?
<אורה חכם: הם לא יודעים אפילו.
<אורה חכם: אני רוצה לראות את זה בתכניות ואני אשמח מאוד אם בעזרת היושב ראש נמשיך בזה ואני חושבת שהאוזניים כרויות.
יעקב מרגי: אנחנו הגענו לסיום, אני מוכן לחרוג, אבל נעשה את זה טלגרפית, לכל מי שהצביע, בבקשה.
<נורית שגב: שלום, צהריים טובים.
<נורית שגב: יש לי שתי הצעות לייעול.
<נורית שגב: שמי ד"ר נורית שגב, אני מפקחת ארצית בשירות לשיקום תעסוקתי מקצועי במשרד הרווחה ואני גם מרצה במכללת עמק יזרעאל והייתי שותפה להקמת החוג לעבודה סוציאלית שם.
<נורית שגב: זה מתקשר לדיון בבוקר של תעסוקה בפריפריה.
<נורית שגב: יש לי שתי הצעות שיכול להיות שאפשר לקחת אותן בחשבון ולראות איך אפשר ללכת איתן הלאה.
<נורית שגב: האחת היא נושא של לימוד קריירה ורכישת מיומנויות רוחב תעסוקתיות כבר בגיל בית ספר.
<נורית שגב: זה קצת מתחבר למה שפז אמר.
<נורית שגב: לצד למידת תנ"ך, ספרות וכו', אם אתה לא מדבר עם ילדים כבר בשלב שבו הם מתפתחים והזהות שלהם מתפתחת, על נושא של תפיסות של קריירה ותפיסות של הכוונה מקצועית ורכישת מיומנויות רוחב תעסוקתיות, שכאן הכוונה היא לא ללמוד מקצוע, אלא לדעת איך מכבדים בוס, איך עובדים בעבודת צוות, איך מגיעים בזמן לעבודה.
<נורית שגב: אלה בעצם המיומנויות שעליהן כל אדם ואדם נבחן עליהן, אלה המיומנויות שאתם זקוקים להן כחברי כנסת, שאני זקוקה לכן כמרצה, שהפחח זקוק להן כפחח, בסופו של דבר אלה מיומנויות רוחב שאם אנחנו נשכיל ונלמד אותם כבר מגילאי היסוד זה משהו שיהיה מוטמע וטבוע בהם.
<נורית שגב: הדבר השני שאני רוצה להציע זה הנושא של החיבור בין השדה לאקדמיה.
<נורית שגב: כמו שהצגתי את עצמי, אני רגל באקדמיה ורגל במשרד הרווחה, אבל אני עוף מוזר.
<נורית שגב: ישנם מעט מאוד אנשים שיכולים לעשות את שני התפקידים האלה, פשוט מכיוון ששתי המערכות, גם המל"ג וגם הנש"מ, לא מאפשרות את זה באופן שנותן מרחב נשימה.
<נורית שגב: אני צריכה לעבוד בהיקף מאוד מאוד מצומצם שם, אני צריכה לדווח שם, אבל ברגע שאנחנו נכניס יותר ויותר אנשים מתוך משרדי הממשלה, משרד הרווחה בתוך החוגים לעבודה סוציאלית, עם משרד המדע בטכניון וכדומה, אנחנו נוכל להכניס מיד און ליין את החידושים, את החדשנות ואת המדיניות שאנחנו מקדמים פה במשרדי הממשלה אוטומטית ולא להיות במצב של מי אמר?
<נורית שגב: 'לנצח נהיה מפגרים'.
<נורית שגב: אני לא חושבת שלנצח אנחנו צריכים להיות מפגרים, אני מתכוונת לאקדמיה.
יעקב מרגי: כי אנחנו לא מפגרים.
יעקב מרגי: זה הכרח שלא יגונה, זו המציאות.
יעקב מרגי: היא יכולה לצפות פני עתיד מבחינת התארגנויות של תכניות .
<נורית שגב: אני מתכוונת לצמצום הפער הזה בעניין ההתקדמות של השטח.
<נורית שגב: צמצום הפער הוא צמצום הפיגור בין השטח לאקדמיה.
<נורית שגב: ככל שמשרדי הממשלה ישכילו לאפשר לעובדים שלהם להיכנס גם כנציגים וכעובדים בתוך האקדמיה ולפתח מחקרים ולהכשיר את הסטודנטים על הדברים שבבוקר הם מפתחים את המדיניות כאן ובצהריים או בערב הם הולכים ומלמדים את זה באקדמיה אנחנו לא נמצא את עצמנו בפאזה כזו, אלא אנחנו נצמצם את הפערים.
<נורית שגב: זה מה שאני משתדלת לעשות בהיקף המאוד מאוד מצומצם שכרגע המדינה מאפשרת לי.
<קריאה: ובהקשר הטכנולוגיות?
<נורית שגב: גם הטכנולוגי, גם עבודה סוציאלית.
יעקב מרגי: ביקשתי טלגרפית, זה היה נאום ארוך.
<דליה בורגנה: ממש טלגרפית.
<דליה בורגנה: שמי דליה בורגנה ואני מייצגת פה עמותה שנקראת ההתאגדות לחינוך מבוגרים.
<דליה בורגנה: זו עמותה שמשתדלת להשלים פערים, משרדי הממשלה וגופים אחרים לא הצליחו לתת את המענים האלה לאותן אוכלוסיות שהזכירה חברת הכנסת הנכבדה.
<דליה בורגנה: אנחנו מגיעים לכל מגוון האוכלוסייה שקיים במדינת ישראל, לאוכלוסייה דוברת ערבית, לאוכלוסיית עולים, ונותנים להם השלמות, גם כשיש חסם שפה, לכיוון תעסוקה, וגם כאשר קיים חסם של השלמת השכלה, כדי להגיע לתנאי סף שאנחנו יכולים לכוון אותם לתעסוקות הכי בסיסיות שהם זקוקים להם לפרנסה.
<דליה בורגנה: כל חברי ההנהלה של העמותה פועלים בהתנדבות.
<דליה בורגנה: אני מאמנת בתחום התעסוקה, פה אני מתחברת למה שפז אמר, אני בעצם נותנת באמצעות סדנאות את כל המיומנויות שאותן אוכלוסיות זקוקות להן.
<דליה בורגנה: תתפלאו לשמוע, כל מפוטרי נגב טקסטיל עברו את הסדנאות האלה, כל מפוטרי מגבות ערד ומפוטרי טמפו ירוחם, הם עברו את הסדנאות האלה ולמרות הגישה של 'מה אני שווה עכשיו?' 'לאן אני אלך בגיל 63, איזה מיומנויות אני יכול עוד לממש, אם רק ידעתי להפעיל מכונות קיטור?
<דליה בורגנה: ' או משהו כזה.
<דליה בורגנה: כולם משולבים בשוק העבודה, בגלל שהצלחנו איכשהו לתת להם להרגיש שהם מסוגלים ויכולים.
<אילה מילר: רק סוגיה לעניין הפריפריה.
<אילה מילר: אני חושבת שצריך להסתכל ראייה רב מערכתית.
<אילה מילר: אנחנו פועלים בקרית שמונה, אנחנו המעסיק הפרטי הכי גדול בקרית שמונה, יש לנו שותפות עם האקדמיה תל חי, עם בתי הספר, עם העירייה.
יעקב מרגי: אתם פועלים ברמת נגב, פועלים בנתניה.
<אילה מילר: לא, אבל איזה שהיא ראייה רב מערכתית וכמובן אנחנו מזמינים אתכם להסתכל על המודל של קרית שמונה ולבקר שם כמודל.
<איילת ורשביאק: אני הבעלים של חברת קולגה שהיא חברת שירותי השמה.
<איילת ורשביאק: אני מלווה את שוק התעסוקה כבר כמעט 27 שנה.
<איילת ורשביאק: אני מתחברת להדגש אחד, מדובר היום לאו דווקא באוכלוסיות מודרות, מדובר גם באנשים ממדינת תל אביב.
<איילת ורשביאק: אם לא נלמד ניהול קריירה, כמו שחברתי אומרת, אנחנו ניקלע למצב שיהיו כל כך הרבה עמותות שיטפלו באנשים אחרי שהם יפוטרו.
<איילת ורשביאק: אנחנו ניגשים לשוק תעסוקה חדש, לא שוק של משרות, אלא שוק של כישרונות, שרוצים מישהו לחלקיות משרה, של פרילנסרים, של מיתוג אישי.
<איילת ורשביאק: אם אנחנו לא נלמד היום את הנוער, את הילדים, שהם אמורים לבנות מותג אישי, שהם לא אמורים להיות מועמדים יותר למשרד בהכרח, הם אמורים לבנות לעצמם מותגים ולהיות איזה שהם שחקנים בשוק מאוד משוכלל ומאוד אכזרי, זו קריאתי בוועדה, ניהול קריירה מכיתה ג'.
יעקב מרגי: לכן צריך את מה שאמר לנו פז, משלים.
יעקב מרגי: יש רפואה משלימה, יש חינוך בלתי פורמלי.
<איילת ורשביאק: זה לא פס רחב, חנוך לנער על פי דרכו, למדנו את זה מ - - -
יעקב מרגי: אנחנו אוהבים לקחת את האמרות החזקות האלה ולהתאים אותן לדרכנו.
<איילת ורשביאק: אבל אנחנו רוצים שלא יהיה מצב שאנשים לומדים 5 יחידות מתמטיקה כי מכריחים אותם ולא בהכרח הם מתאימים להם.
יעקב מרגי: אני גם לא חי טוב עם זה שאני יודע שיש תלמידים שרצו ויכלו להגיע להישג הזה ומישהו דיכא להם את זה, כדי שהמערכת לא תעמוד למבחן.
יעקב מרגי: גם זה קיים.
<קארין קאופמן: אני מנהלת המרכז קריירה של הבינתחומי הרצליה, שכבר עלה פה היום.
<קארין קאופמן: אנחנו נותנים שתי במות של שירותים, במה אחת היא במה של - - -
יעקב מרגי: חשבתי שהיום אני לא אשמע את המרכז הבינתחומי, כי מירב בן ארי נמצאת בחו"ל והיא בוגרת המרכז הבינתחומי וזה חוזר לנו בוועדה.
יעקב מרגי: שמעתי אותה ואני מצדיע, אוקיי.
<קארין קאופמן: לגמרי, גם אני.
<קארין קאופמן: שתי במות של שירותים שאנחנו נותנים.
<קארין קאופמן: אגב, חשוב להגיד, יש כמוני, אם לא בכל בהרבה מאוד מוסדות אקדמיים.
<קארין קאופמן: במה אחת היא במה של ייעוץ קריירה, ניהול קריירה.
<קארין קאופמן: אגב, לא בכל המוסדות הדבר הזה ניתן, לטעמי, ברמה מספיק רחבה וטובה.
<קארין קאופמן: הבמה השנייה זה באמת במה של השמה, של חיבור בין הזדמנויות לסטודנטים, שזה באמת משהו שקיים יותר רחב.
<קארין קאופמן: אני רציתי לדבר פה דווקא על המוסד, אני חושבת שיש איזה שהוא מתח, כמישהי שחיה בתוך האקדמיה, יש לי תואר שני, יש סוג של מתח בין התפקיד של האקדמיה, אנשים שהם הרבה שנים בתוך האקדמיה, הם אוהבים או רואים את עצמם יותר כבמה למתן ידע, זאת אומרת איפה מסתדר המתח בין מתן ידע לבין פרקטיקה.
<קארין קאופמן: לא תמיד כשאתה מדבר עם אנשים אקדמאים נוח להם עם המקום הפרקטי ולא תמיד הפוך.
<קארין קאופמן: לשמחתי המוסד שאני חלק ממנו כן רואה את הפרקטיקה כחלק חשוב מההקניה של הכלים הניתנים בלימודים, אנחנו פתרנו את זה במידה מסוימת.
<קארין קאופמן: זה גם עונה על הפער שנוצר בשנות הלימוד לגבי הדינמיקה המהירה שקורית היום בשוק העבודה.
<קארין קאופמן: לקראת שנה ג' אנחנו כן מנסים לפנות לפקולטות שונות אצלנו ולהמליץ על מתן של הכשרות שאינן קשורות, חשוב להגיד, לתכנית הלימודים המקצועית שהמל"ג מאשר.
<קארין קאופמן: זה משהו שניתן כהעשרה לסטודנטים.
<קארין קאופמן: למען הדוגמה, סטודנטים לכלכלה מקבלים קורס מאוד מתקדם באקסל שעוזר להם.
<קארין קאופמן: הנושא הנוסף, וזה לדעתי משהו חדשני שאפשר לחשוב עליו, שהקמנו אותו השנה.
<קארין קאופמן: הנושא של internships, התמחויות, לאו דווקא לנושא ראיית חשבון.
<קארין קאופמן: זה דבר שאני ניסיתי אישית להקים, חשבנו להקים כמה וכמה פעמים, השוק בישראל לא היה פתוח לזה, ממש לא, בניגוד לארצות הברית ששם זה מאוד מפותח ובאמת מקנה דריסת רגל מאוד טובה לסטודנטים.
<קארין קאופמן: אני חייבת להגיד, כל מיני דינמיקות שקשורות לאנשים מחו"ל, סטודנטים צעירים מחו"ל, כל תכניות מסע ותגלית, פתחו את העיניים של המעסיקים לכוח העבודה המעניין הזה של סטודנטים בסוף הלימודים שרוצים את הרגל הזאת ומוכנים לבוא וללמוד.
<קארין קאופמן: הקמנו השנה, ממש עכשיו, מערך התמחויות, יש הרבה מעסיקים שמעוניינים.
<קארין קאופמן: חומר למחשבה.
יעקב מרגי: אני חושב שסך הכול מה שקרה היום סביב הדיון, כמעט כולם מדברים על אותו דבר, כל אחד מכיוונו הוא ומגיעים למסקנה, אל"ף, טוב שנעשה משהו ושמענו שנעשה וצריך להטמיע את זה במערכת, שזה יהיה בנוי בתוך המערכת, ותהליך החשיבה, ההתאמה, חייב להיות מובנה במערכת, לא כל פעם יציאה מהמסלול לצורך בדיקה, בחינה וחזרה, אלא בנוי בתהליך העבודה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון, הוועדה מודה גם ליוזמת הדיון ומנהלת היום הזה, חברת הכנסת ד"ר עליזה לביא.
יעקב מרגי: הוועדה שמחה לשמוע שיש דיאלוג בין התעשייה למערכות החינוך והאקדמיה, הוועדה קוראת לאקדמיה ולמל"ג להעתיק חלק מהמודל האמריקאי שמעבר לתארים הידועים, בי.
יעקב מרגי: איי, אמ.
יעקב מרגי: איי, PHD, לאפשר סדרת קורסים והתמחויות משלימים לתארים, או תוספתיים לתארים, שיהיו לפי צרכים משתנים.
יעקב מרגי: הוועדה נוכחה לדעת שסביב השולחן הייתה הסכמה שהמערכת צריכה להעניק מיומנויות של כישורי חיים, פיתוח אינטליגנציה אינטלקטואלית ורגשית.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לוות"ת, מל"ג ומשרד החינוך לקיים דיון מתמיד בדבר ההתאמה הנדרשת של המוסדות להשכלה גבוהה לעולם התעסוקה המשתנה.
יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון יותר מעשי בסוגיית ההתאמות לאור הדברים שנאמרו כאן בדיון.
יעקב מרגי: היום, י"ג בכסלו התשע"ו, 25 בנובמבר 2015.
יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הוא הגנה על ילדים מפני אלימות במסגרות חינוכיות של המציעים חברי הכנסת איציק שמולי, מירב בן ארי, עיסאווי פריג', עבדאללה אבו מערוף, אורן אסף חזן וקארין אלהרר.
יעקב מרגי: חברת הכנסת קארין אלהרר מנהלת כרגע דיון בוועדה לביקורת המדינה ונבצר ממנה להגיע לדיון שלי וממני נבצר להשתתף בדיון שלה בהיותי חבר הוועדה לביקורת המדינה, אבל כפי שאומרים אצלנו בבית הכנסת, אף על פי שאינה כאן, כבודה כאן.
יעקב מרגי: רבותיי, לפני שאני אעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת המציעים, אני חייב לומר שאמרתי קודם לחבר הכנסת איציק שמולי שכנראה רוצים לקלקל אותי.
יעקב מרגי: אני לא מחברי הכנסת המתלהמים ולא מאלה שיוצאים בכותרות בומבסטיות, אבל אנחנו הפכנו להיות לחברה אלימה.
יעקב מרגי: לא צריך לחקור את זה ושלא יספרו לנו שבגלל המצב הביטחוני אנחנו כנראה יותר מדי.
יעקב מרגי: היום אנשי ציבור, לאו דווקא חברי כנסת, הם אמורים על הדיבור, תפקידם כמעט מרכזי לומר את מה שהם חושבים וכל פעם הם מסתכלים ימינה לראות מה יאמרו ומה יגידו וכך אנחנו בתוך החברה ואפילו ילדים כבר חוששים להביע את דעתם שמא יקבלו איזו הערה עוקצנית או חרם או נידוי בחברה.
יעקב מרגי: זה לא בא לנו משום מקום אלא זה בא מדבר אחד.
יעקב מרגי: מערכת החינוך חייבת להיות יותר ערכית, המשפחה חייבת להיות יותר ערכית וגם ההורים, סגנון הדיבור של ההורים משפיע ומקרין.
יעקב מרגי: זאת עבודה רב מערכתית של כולנו, של נבחרי הציבור, של מערכות החינוך, של התקשורת הישראלית, של המדיה הישראלית.
יעקב מרגי: אתמול ציינו בכנסת את יום האלימות נגד נשים.
יעקב מרגי: האווירה סביבנו היא אלימה, אלימה, אלימה.
יעקב מרגי: היה הקמפיין הזה שחברת הכנסת מירב בן ארי הריצה ואפילו אותי, הדוס, גייסה אותי להצטלם יחד עם חברי כנסת שהריצו על הפנים שלהם את הטוקבקים האלימים ואת ההסתה האלימה.
יעקב מרגי: חברת הכנסת תמר זנדברג כמעט יכולה לחבר ספר רק מהטוקבקים המאיימים שהיא קיבלה.
איציק שמולי: ראשית, אני רוצה להודות לך ולוועדה על הבנת הדחיפות, כהרגלכם, שבבעיה ושיבוץ דיון מהיר בסדר יומה של הוועדה.
איציק שמולי: אני רוצה גם להודות לחברי הכנסת שהצטרפו אלי להצעה הזאת, למירב בן ארי, לעיסאווי פריג', לעבדאללה אבו מערוף, לאורן חזן ולקארין אלהרר וכמובן לחברי הכנסת הנוכחים שהגיעו לדיון.
איציק שמולי: אני רוצה להתחיל באמירה שהיא מקדימה כדי שהדיון לא ילך למקומות לא נכונים.
איציק שמולי: רוב אנשי החינוך, לרבות המורים, הסייעות, המחנכים, הגננות, הם אנשי חינוך טובים, מסורים, מעולים שאוהבים את העבודה שלהם ועושים את עבודתם נאמנה.
איציק שמולי: אני מאמין ש-99,9 אחוזים מאנשי החינוך במדינת ישראל הם כאלה.
איציק שמולי: אבל הבעיה הזאת היא אמנם בעיה שנוגעת באחוז מאוד קטן ממי שנמצא בתוך מוסדות החינוך, ואני מזכיר לכם שאנחנו מדברים על מוסדות החינוך בחברה של היצורים שהם הכי חסרי ישע בתוך החברה שלנו ואלה הפעוטות והילדים הקטנים.
איציק שמולי: אנחנו מדברים בעיקר על גילי אפס עד שש שחווים אלימות בתוך הגנים ובתוך הפעוטונים.
יעקב מרגי: באחת הישיבות הראשונות אמרתי גיל אפס עד שלוש ותיקנו אותי וזאת שתיקנה אותי נמצאת לימיני.
מירב בן ארי: לידה עד שש.
חיים ילין: השאלה אם הנתונים שיש לנו כאן הם מלידה עד גיל שש או מגיל גן עד שש.
איציק שמולי: אנחנו מדברים על ילדים בגילי לידה עד שש שחווים אלימות נוראית במקום שאמור להיות הבטוח ביותר.
איציק שמולי: אדוני היושב ראש, אני רוצה להגיד גם תודה למרכז המחקר והמידע של הכנסת שפעל באופן מהיר.
יעקב מרגי: הוא ייתן סקירה אחרי חברי הכנסת.
איציק שמולי: אם כן, אני לא אכנס לנתונים אלא אני רק אפנה את האצבע לשלושה דברים מרכזיים.
איציק שמולי: האחד, שימו לב בנתונים שנמצאים לנגד עיניכם, יש שיא בשנת 2014-2015 במספר התיקים שנפתחו בגין אלימות כלפי ילדים - ילדים, זה נשמע משהו אמורפי – כלפי פעוטות מגילי לידה.
איציק שמולי: לעומת זאת שימו לב למספר נמוך מאוד, אולי שפל חסר תקדים, בהגשת כתבי האישום.
איציק שמולי: זאת בעיה מספר אחת.
איציק שמולי: הבעיה השנייה.
איציק שמולי: שימו לב בעמוד 2 של הדוח ותראו שכמעט 88 אחוזים מהתיקים שנפתחו בגין אלימות, נסגרים מחוסר ראיות.
איציק שמולי: 28 תיקים מתוך 32 וזה מעלה שאלה שאני יודע שהיא שאלה טעונה אבל צריך לשאול אותה בקול רם.
איציק שמולי: אני אומר לכם שאני מסתובב עם כאב הבטן הזה כבר שלושה שבועות, האם להניח את הצעת החוק הזאת או לא להניח אותה.
איציק שמולי: אם יש בעיה לפרקליטות – ותכף נשמע ממנה מה יש לה לומר בעניין הזה – בגיבוש תשתית ראייתית, יכול להיות שאנחנו צריכים להגביר את אמצעי הפיקוח בתוך הגנים, לרבות הצבת מצלמות.
איציק שמולי: אני אומר לכם שאני מודע היטב לפגיעה.
איציק שמולי: תפסיקי לנדנד לי בראש.