GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הדרה רוזנבלום: ברור שכשה
<הדרה רוזנבלום: תלמידים היו בחוויה ואני גם אז היו לי ילדים מאוד צעירים, אני לא חושבת שילד כבר מגיל 5 לא ידע שעובר משהו על ההורים וקרה משהו במדינה.
<הדרה רוזנבלום: אתה ראית את ההתחברות ואני חושבת שב-8-10 השנים הראשונות גם המורים יותר חוו את זה ויותר דיברו על זה.
<הדרה רוזנבלום: היום גם חלק גדול מהמורים היו אז ממש ילדים קטנים וכששואלים איפה היית כשזה קרה, כמובן הדברים השתנו וכל ההיבט השתנה.
<הדרה רוזנבלום: גם ההתייחסות.
<הדרה רוזנבלום: אני זוכרת שכל שנה משרד החינוך נתן נושא שבו הוא החליט שהוא דן ומתמקד.
<הדרה רוזנבלום: זה התחיל כשבועיים לפני התאריך וזה עוד המשיך עד סוף החודש.
<הדרה רוזנבלום: אז זה היה מאוד מאוד לגיטימי לדבר על עניין הכרעת הרוב וקבלת הדעות השונות וכו' מחד, אבל מאידך היה בהחלט קרע מאוד מאוד בעם והייתה קבוצה מאוד גדולה במשך כמה שנים של אנשים חובשי כיפה שהרגישו שהם לא רוצים לדבר על זה, לא רוצים לעסוק בזה.
<הדרה רוזנבלום: היה משום מה איזה שהוא פטור, כלומר לא לחצו עליהם שהם צריכים לדבר על זה, היו המון אשמה והמון כעס.
<הדרה רוזנבלום: אני זוכרת, אני אז אמנם עבדתי במשרד החינוך, אבל עוד יומיים לימדתי בתיכון, לא כל כך הסכימו שאני אעבור לגמרי ונורא ניסו לרכך - - - הרעיון היה לעשות דיאלוג, לעשות שיח, לדבר בין האוכלוסיות.
<הדרה רוזנבלום: במהלך הזמן, ובטח אולי יגידו לך אפילו פה, ילדים שבבית ספר דתי הפסיקו לדבר על הנושא.
<הדרה רוזנבלום: הרבה מאוד בתי ספר דתיים מצאו פתרון ונסעו לבקר בקבר רחל אמנו, זה נפל על אותם ימים.
<הדרה רוזנבלום: השנה בחוזר המנכ"ל ממש לא נתנו אישור לצאת לטיולים, אנחנו הוצאנו חוזר מנכ"ל בעניין ואפילו דיברנו עם מִנהלת הטיולים שלא יוצאים לטיולים ביום הזה, כדי שיעסקו בנושא.
<הדרה רוזנבלום: בכל אופן, 20 שנה.
<הדרה רוזנבלום: בהחלט היו מקריאים שירים.
<הדרה רוזנבלום: אני הייתי אז מורה לספרות ואני יודעת מאחרים, הנושא לא היה רק להתעסק בשבר, אלא גם דיברו באמת יותר על מה זה לרצוח ראש ממשלה, הקשר לגדליה בן אחיקם.
<הדרה רוזנבלום: זאת אומרת לקחו כל מיני נושאים וניסו לשלב אותם ולדבר איתם עם כל בני הנוער.
<הדרה רוזנבלום: היום זה מצטמצם, לצערי, מאוד לשבוע של האירוע, שיעור חינוך פה, היום עצמו.
<הדרה רוזנבלום: אנחנו מאוד מקפידים, גם במשרד, שישמרו על הנושא של חוק יום הזיכרון.
<הדרה רוזנבלום: אנחנו צריכים להזכיר את זה, כבר מאוגוסט אנחנו עובדים יחד עם מרכז יצחק רבין ואנחנו כותבים מערכי שיעור שמותאמים משנה לשנה.
<הדרה רוזנבלום: משנה לשנה זה יותר קשה, משנה לשנה, למרות שאולי יש יותר הבנה במגוון שונה של האוכלוסייה, יש גם יותר לגיטימציה להגיד דברים שלא העזו לומר אותם פעם.
<הדרה רוזנבלום: מאוד כואב לי, כאדם שנולד פה וגדל פה והכשיר פה הרבה דורות של אנשים, לראות כמה בני הנוער לא מכירים את ההיסטוריה, איך שינו את הסיפור.
מירב בן ארי: זאת אומרת - - -
<הדרה רוזנבלום: מורים מפחדים לעסוק בזה.
<הדרה רוזנבלום: זאת הבעיה.
מירב בן ארי: את אומרת שיש חשש אצל המורים עצמם לעסוק בנושא הזה, בגלל המורכבות שלו, בגלל הפסיפס של החברה הישראלית ובכלל השינוי?
מירב בן ארי: את אומרת שמשנה לשנה זה יותר נדחק?
<הדרה רוזנבלום: זה לא שזה נדחק, זה באוויר, אבל נאמרים - - -
מירב בן ארי: אבל לא באותה עוצמה כמו - - -
<הדרה רוזנבלום: לא באותה עוצמה.
<הדרה רוזנבלום: למרות שאנחנו מאוד מנסים.
<הדרה רוזנבלום: השנה אנחנו עשינו בדיקה, יש 28 בתי ספר, למשל, שנקראים רבין.
<הדרה רוזנבלום: אמרנו, אולי נחדד ואחרי 20 שנה ניתן להם איזה שהוא תפקיד אחר, לא רק שיש שם.
<הדרה רוזנבלום: ביקשנו שהם יפתחו את שערי בתי הספר לדיאלוג בין האוכלוסיות כשהם נמצאים שם במוקד.
<הדרה רוזנבלום: אם זה עם הורים, אם זה בית ספר על יד, אם זה תנועות הנוער שאחר הצהריים, ממש לפתוח את בית הספר, להפוך אותו למעין מרכז קהילתי.
<הדרה רוזנבלום: עוד הובילו בזה מרכז רבין ואפילו הוא אמר שהוא יתמוך בהם בתקציב.
מירב בן ארי: ואיך זה?
<הדרה רוזנבלום: זה עבד נפלא.
<הדרה רוזנבלום: אנחנו גם שלחנו את המדריכים שלנו לסייע וכתבנו תכניות.
<הדרה רוזנבלום: הדברים עדיין נעשים, אבל אין מה לדבר שהתמריץ המיוחד של המשרד רומם את הנושא.
<הדרה רוזנבלום: יחד עם זאת כשאתה פותח את הדברים אז גם עולים הדים ודיבורים שאולי קשה לשמוע, אבל אנחנו צריכים ללמוד שמשהו השתנה גם בחברה שלנו.
מירב בן ארי: את רוצה להוסיף?
<יעל גוראון: הדרה רוצה שאני אוסיף.
<יעל גוראון: קוראים לי יעל גוראון ואני אחראית על לימודי האזרחות בישראל, אני אחראית על כל המגזרים חוץ מהמגזר החרדי.
<יעל גוראון: אני דווקא רוצה לדבר דברים הפוכים לגמרי להדרה, ולחבק אותה קודם ולומר שאני אגיד דברים לגמרי הפוכים.
<יעל גוראון: דווקא ב-20 שנה אני רוצה לתת פרשנות אחרת לחדר הריק היום, לצורך העניין.
<יעל גוראון: אני חושבת שדווקא העיסוק ברצח ראש ממשלה בישראל היה השנה במיוחד יותר מורכב, יותר מעניין ויותר רלוונטי להרבה מאוד קבוצות, ואסף לתוכו מכיוונים שונים אנשים שונים שדווקא מתוך חשבון נפש כבר לא מוכנים להניח לעצמם לא לעסוק בנושא וכל אחד עושה את זה בדרכו.
<יעל גוראון: אני אפילו אגיד, שכמו שיהודה עמיחי אמר, מהרבה שלבים וכניסות צדדיות.
<יעל גוראון: זה קורה בכל מיני מקומות ובעיניי הייתה חוויה מאוד מעניינת מבחינת החברה הישראלית ביום הזה, בתוך כל הקושי שאנחנו נמצאים בו.
<יעל גוראון: אני ראיתי הרבה מאוד השתדלות, כנסים מאוד מגוונים - - -
מירב בן ארי: את בגישה אופטימית יותר, אני רואה.
<יעל גוראון: מה זה אופטימית?
<קריאה: היא צעירה.
מירב בן ארי: קודם כל היא צעירה יחסית, וזה שאת אחראית על כל לימודי האזרחות במדינה זה כבר כל הכבוד.
<יעל גוראון: כבוד חברת הכנסת, בת כמה את?
מירב בן ארי: לא מדברים על זה כאן.
<יעל גוראון: אני חושבת שאני מבוגרת ממך בשנה, נדבר אחר כך, אבל אני אגיד שאני חושבת שאני גם מחזיקה מקום אחר מהמקום של הדרה, אבל שגם משרד החינוך הוא מקום שיש בו את הגיוון הזה.
<יעל גוראון: מבחינתי אני יודעת להגיד בוודאות ש-2,000 מורים לאזרחות בישראל קיבלו ערכות מאוד מגוונות.
<יעל גוראון: אני הייתי מאוד גאה בדברים החד משמעיים ששר החינוך כתב ותלה באתר של רבין, שהיו דברים שבשבילי הם כיוון נכון שבו המערכת הולכת.
<יעל גוראון: אני רוצה להגיד מה חסר.
<יעל גוראון: בתוך האופטימיות שאת שומעת ממני, אני חושבת שיש הרבה מאוד התארגנויות והרבה רצון טוב ועשייה מאוד מגוונת ומעניינת והשתדלות מאוד גדולה.
<יעל גוראון: אני חושבת שחסר לנו עדיין, כשאת או כבוד היושב ראש אמר בהתחלה שאנחנו מסתכלים על הנוער ומצפים שמהם יבואו הדברים, ואנחנו, דווקא המורים לאזרחות, ואני בראשם, ואני שאמורה לתת למורים לאזרחות חומרים לעסוק בהם, אני צריכה את מנהיגי הרוח, את אנשי הציבור.
<יעל גוראון: כל טקסט, ולו הקטן ביותר שיוצא מהבית הזה, אנחנו לוקחים אותו ומלמדים אותו בבתי הספר, ככל שיותר מובילי דעת קהל, מכל המגזרים, יספקו לנו יותר חומרים טובים.
<יעל גוראון: הדבר הראשון שאני רוצה לעשות כשאני יוצאת מפה זה לקחת את הפרוטוקול ואת הדברים שיו"ר הוועדה אמר, לצלם ולהפוך אותם לשאלת תרגול לקראת הבגרות.
<יעל גוראון: כי כשאנחנו מלמדים על החברה הישראלית או על אלימות פוליטית בישראל אין לנו מספיק.
מירב בן ארי: אני רוצה לכוון אותך למשהו שעשינו בחודש שעבר, אני לא יודעת אם ראית, את יכולה לראות את זה באתר של איגוד האינטרנט, סרטון שעשינו על הסתה נגד חברי כנסת, במיוחד לתקופה הזאת.
מירב בן ארי: צוות החינוך, אני אעדכן אתכם, הסרטון נמצא באיגוד האינטרנט והוא חושף ח"כים מהיום שחשופים להסתה ברשתות החברתיות.
מירב בן ארי: עשיתי את הסרטון הזה במיוחד באוקטובר כדי שאפשר יהיה לקחת אותו למערכת החינוך וכדי שמורים שצריכים להסביר מה זה הסתה נגד חבר כנסת נבחר ציבור, אז הם יראו.
מירב בן ארי: את חלק מהח"כים הם מכירים ואומרים 'הנה, אנחנו מכירים אותם, הם עכשיו', שאולי יהיה להם קצת יותר קל להתחבר מאשר לראש ממשלה שהם פחות מכירים, אלא שמעו.
מירב בן ארי: הנה, הם רואים פה את ינון מגל, רואים את תמר זנדברג, רואים את יוסי יונה, רואים את נאוה בוקר, שאומרים לה 'חבל שלא נשרפת עם בעלך בכרמל'.
מירב בן ארי: סרטון מצוין, סרטון חזק מאוד.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שכ-follow up לזה אנחנו התארגנו, קרוב ל-40 ח"כים, בשיתוף משרד החינוך, השר גם יודע והמנכ"לית, כמובן זה בשיתוף פעולה איתה, אנחנו נבוא לבתי הספר עם הסרטון ועם מערך שיעור שאתם תביאו לנו שיעסוק נושא הסתה שרלוונטי אפ טו דייט.
מירב בן ארי: אז שתדעי שגם פה, בבית המחוקקים, מבינים את הנושא ועד כמה הוא כבר נמצא בחברה הישראלית וכדי להפוך אותו לרלוונטי באמת אני יזמתי את הסרטון הזה.
מירב בן ארי: הוא פורסם ברשתות החברתיות בכל מקום, אבל המטרה שלי בסופו של דבר זה שאותו תלמיד שיישב מול הסרט ויראה הוא יבין כמה הנושא עדיין רלוונטי אחרי 20 שנה.
מירב בן ארי: אז שתדעי שבדיוק עכשיו קיבלתי את ההתייחסות של מנכ"לית המשרד והיא אמרה לי 'תקבעו יום ותצאו לבתי הספר'.
מירב בן ארי: כבר 40 נרשמו.
מירב בן ארי: יכלו להירשם יותר, פשוט הייתי צריכה לכתת רגליים במליאה ובאיזה שהוא שלב - - - את יודעת, לא כולם מגיעים.
<יעל גוראון: אני רק אסיים ואגיד שני דברים.
<יעל גוראון: קודם כל מצוין ותודה ובהחלט כל דבר כזה, אנחנו משתמשים בו ותמיד הוא רלוונטי, לצערי הרב.
<יעל גוראון: מעבר לזה שאנחנו שותים בצמא כל דבר שאומרים מנהיגי הציבור שלנו - - -
מירב בן ארי: לא, לא תמיד תשתי בצמא, כן?
<יעל גוראון: שקשור לחיזוק ערכי הדמוקרטיה וחיזוק ההסכמות בחברה הישראלית וחיזוק שותפות הגורל וחובתנו לחיות פה בצורה מאפשרת נשימה.
<יעל גוראון: אני רק אגיד שבכל זאת אנחנו עדיין מתקשים מאוד להתמודד עם הפער בין מה שקורה ברשתות החברתיות ומה שהמורה צריך לעשות בכיתה ואני חושבת שלזה אנחנו עדיין מחפשים פתרון כי באמת ברשתות החברתיות קשה מאוד לדעת למה הילדים חשופים, מה ממה שקורה ברשת הוא אמיתי ומה הוא קצת בועה מנופחת וגם איך מתמודדים עם זה שבעצם אין ברשתות כמעט בכלל אכיפה או התמודדות ממשית של שיח ערכי שנותן איזה שהוא פידבק לשיח שהוא לעיתים מאוד מאוד מאוד אלים, מאוד מוחק.
<יעל גוראון: אני אגיד שאני בעיקר באתי לדיון הזה כדי ללמוד ולשמוע, כי בשבילי זו הזדמנות להכיר פה גורמים, כמו שאת אומרת, פוגשים את זאת שאחראית על כל ה-, אז יש פה בשולחן עוד כמה, וגם לשמוע את הילדים ולראות איך אנחנו הולכים עוד קדימה.
מירב בן ארי: תודה רבה, יעל.
מירב בן ארי: משרד התרבות והספורט, יש נציג?
<ציפי גולדברג: נציגה.
<ציפי גולדברג: בוקר טוב.
<ציפי גולדברג: אני ממינהל התרבות במשרד התרבות והספורט.
<ציפי גולדברג: אני אחראית על מכוני מחקר תורניים.
<ציפי גולדברג: אני מחליפה כאן את גב' בטי דן שהייתה אמורה להגיע, היא לא הרגישה טוב, היא אחראית על מורשת ומחקר.
<ציפי גולדברג: קודם כל מאוד מרתק לשמוע, עצוב גם, כשחושבים על כל הדברים.
<ציפי גולדברג: חשבתי על זה שלא מזמן היה לנו יום צום, צום גדליה שבעצם אפשר לעשות איזה שהיא הקבלה בין מה שקרה לפני הרבה מאוד שנים, אחרי חורבן הבית הראשון, שנרצח מנהיג יהודי כאן בארץ ישראל על ידי יהודים, לבין מה שקרה כאן.
<ציפי גולדברג: העובדה שעד היום, שזה הרבה מאוד מאוד שנים, אנשים צמים יום שלם כדי לציין את האירוע הנורא והאיום הזה.
מירב בן ארי: שאגב, לפעמים הם לא יודעים מה המהות של הצום.
<ציפי גולדברג: כן, אבל יש איזה השתדלות להסביר, לדבר על זה.
<ציפי גולדברג: אולי לא מספיק, אבל זה משהו שלפחות יש איזה ציון של יום מאוד משמעותי כדי לעצור רגע ממרוץ החיים ולומר 'קרה כאן משהו נורא ואיום ואי אפשר לעבור לסדר היום'.
<ציפי גולדברג: לא אוכלים יום שלם ומנסים להבין למה, זה משהו שמעורר תהייה ושאלה.
<ציפי גולדברג: אני חושבת שבאופן כללי, כדי לציין ימים כל כך קשים צריך לעשות משהו מאוד משמעותי.
מירב בן ארי: איך המעורבות של המשרד שאותו את מייצגת ביום כזה?
<ציפי גולדברג: אנחנו לא מעורבים כל כך במערכת החינוך - - -
מירב בן ארי: לא, בתחום שלך, מבחינת תכנים, יש התייחסות של משרד התרבות ליום כזה?
<ציפי גולדברג: לא, למיטב ידיעתי, בתחום שאני אמונה עליו, כי אלה תחומים יותר מקצועיים שעוסקים בנושאים ספציפיים מסוימים.
<ציפי גולדברג: לפי מה שאני יודעת מגב' בטי דן, אנחנו לא תומכים במורשת רבין, זה שייך למשרד ראש הממשלה ולכן אין לנו - - -
מירב בן ארי: אולי עדיף שזה שייך למשרד ראש הממשלה.
<ציפי גולדברג: לכן הסיי שיש לנו בעניין הזה הוא פחות, אבל כמובן שליבנו עם כל העניין הזה ובעזרת ה' שלא יקרה דבר כזה חס וחלילה ושבאמת נדע ככל האפשר לציין את היום הזה ביתר עוז וביתר תוקף.
מירב בן ארי: יש נציג של משרד הכלכלה?
<אהרון ברנשטיין: כן.
<אהרון ברנשטיין: שמי רוני ברנשטיין, אני מפקח פדגוגי ארצי על המערכת של משרד הכלכלה, מערכת בתי הספר התיכוניים המקצועיים.
<אהרון ברנשטיין: אני בהחלט יכול לומר שבמערכת שלנו התלמידים שמגיעים למערכת שלנו, הפרובלמאטיוּת, המורכבות של הנושא, כל הדברים שקשורים לנושא רצח רבין, השם רבין, מאוד תוססים ולא פשוטים במערכת מבחינה חינוכית.
<אהרון ברנשטיין: זה ממש כמו סוג של חזית חינוכית מהבחינה הזאת.
<אהרון ברנשטיין: הכותרת שנקבעה בזמנו, גם בחקיקה וכדומה, גם הכותרת של הדיון היום, זה מורשת רבין ובזמנו הייתה איזה שהיא אמירה לגבי המורשת עצמה של האיש, של ראש הממשלה, של הדור וכן הלאה.
<אהרון ברנשטיין: היום, גם כל הדיון שאני שומע כאן והדיון בכלל סביב היום, זה מורשת רצח רבין, מורשת האירוע הנורא, כפי שציפי ציינה לגבי צום גדליה, שזה בהקשר למאורע הטראומטי שקרה.
<אהרון ברנשטיין: אני מרגיש, במיוחד בשנים האחרונות, ובכלל בכל התהליך, לאורך כל ה-20 שנה, ואנחנו במיוחד רואים את זה בבתי הספר, אבל היום גם יותר ויותר בשיח הציבורי, שאנחנו עוד לא השתחררנו מהעובדה, יש יותר ויותר מושגים ורבין, המילה רבין, היא אחת מהם, ששייכים לסקטור מסוים, לצד אחד במפה.
<אהרון ברנשטיין: אם עושים אירוע ביום השנה לרבין, אני יכול להגיד את זה מבתי הספר, אני יכול להגיד את זה במגרשי הכדורגל וכיוצא בזה, אז יש את מי שמרצין פנים וכועס על אלה שלא מזדהים, ויש את אלה שרואים בזה איזה שהיא אמירה פוליטית, והיום יותר ויותר מושגים הופכים להיות כאלה.
מירב בן ארי: אתה אומר, רוני, כשאתה מדבר על רצח של מנהיג, כמו שהתייחסה לזה גם ציפי, זה שלבוא ולשים אותו במוקד מבחינה הסברתית זה יותר פשוט מאשר אם לבוא ולהגיד, ותיכף את כמובן תתייחסי לזה, שאנחנו עושים את מורשת רבין.
מירב בן ארי: כי לגבי המורשת שלו יכולים להיות אותם חילוקי דעות בעם שלא הסכימו עם דעותיו.
מירב בן ארי: השאלה שלי, נגיד שבאג'נדה הטכנולוגית, לא יודעת אם להגיד אג'נדה, אולי בחיבור לתלמידים יותר קל לדבר על הרצח מאשר זה.
מירב בן ארי: השאלה שלי אם האם כך באמת נהוג לשים דגש, או לא צריך משהו, או פשוט, כמו שגם שמענו ממשרד החינוך, לצאת לטיול.
<אהרון ברנשטיין: בכל בתי הספר שלנו, גם אחרים, עושים טקסים ביום הזה.
<אהרון ברנשטיין: לא היום, אותו יום שנקבע.
מירב בן ארי: ברור, לפי התאריך העברי.
<אהרון ברנשטיין: כן, ויש גם הרבה פעילות סביב היום הזה, יש המון תכנים, גם שמשרד החינוך מכין וכן הלאה.
<אהרון ברנשטיין: יש המון רצינות, המון קדרות פנים ביום הזה, מספרים על האיש, בהחלט גם עושים דיונים וזה הצד היותר חיובי, של מה קורה היום בחברה.
<אהרון ברנשטיין: אני יכול להמליץ, מנקודת המבט שלנו כמי שמלווים את בתי הספר, שהדגש צריך להיות לא בבוא נזכור את האיש, למרות שזה מאוד חשוב ואני לא נכנס פה לוויכוח של האם חשוב להזכיר את האיש או לא, זה מאוד חשוב, אלא הדגש צריך להיות, בדיוק כמו צום גדליה, על מה קורה לנו בחברה, על איך הגענו למצב של רצח ראש ממשלה, איך הגענו למצב שגם היום אנחנו חוששים מזה.
<אהרון ברנשטיין: הנושא הזה הוא מאוד בוער בקרב בני הנוער, בקרב התלמידים, וזה הרבה יותר רלוונטי ומאחד את כולם.
<קריאה: אבל יש ערכה - - -
מירב בן ארי: רגע, אני רוצה לשמוע את נורית, מרכז רבין, בבקשה.
<נורית כהן-לוינובסקי: בוקר טוב ותודה על ההזדמנות להופיע בפני הוועדה ולשמוע את העמיתים לעיסוק ולדאגה וגם לתקוות.
<נורית כהן-לוינובסקי: אני אולי אתחיל בזה שאני אומר שאחת ממטרות העל שלנו כמרכז יצחק רבין זה להציב את הרצח הזה מעל לכל מחלוקת פוליטית שהיא ולהוציא את זה מהשיח הרגיל של שמאל וימין.
<נורית כהן-לוינובסקי: אנחנו רוצים שתהיה הבנה בכלל הציבור הישראלי שהרצח הזה היה רגע מסוכן לנו כאומה, הרוצח ניסה להרים יד על הריבונות הישראלית, ושהסכנה היא סכנה חוצת מחנות.
<נורית כהן-לוינובסקי: אנחנו פועלים בתחושת דחיפות גדולה משום שאנחנו פוגשים הרבה מאוד תלמידים אצלנו במרכז יצחק רבין, וגם חיילים, שאחת לשבוע, 10 ימים, מצדיקים את הרצח, אומרים שהם היו שמחים ללחוץ על ההדק בעצמם.
<נורית כהן-לוינובסקי: אם הדרה דיברה קודם על מחיצות שנפלו וגדרות שנפלו ואמירות שפעם לא יכולנו להעלות על הדעת שיישמעו, הן היום נשמעות בריש גלי בלי היסוס בכלל, לפעמים אפילו עם גיבוי מצד איש החינוך שמלווה אותם, בין אם זה קצינת החינוך ובין אם זו המורה.
<נורית כהן-לוינובסקי: אנחנו פועלים בתחושת דחיפות גדולה משום שאנחנו יודעים שיש מגזרים שלמים בציבוריות הישראלית שלא עוסקים ברצח הזה, אם זה המגזר החרדי, אם זה, לצערנו, המגזר הערבי ואם זה, לצערנו גם, מערכת החינוך הממלכתית דתית.
<נורית כהן-לוינובסקי: אני אומר מה אנחנו עושים.
<נורית כהן-לוינובסקי: יש לנו שני שותפים אסטרטגיים מאוד חשובים, האחד זה משרד החינוך והשני זה צבא ההגנה לישראל ודרכם אנחנו פועלים לאורך כל השנה, אבל כמובן ביתר שאת סביב יום השנה לרצח בפעולות עומק חינוכיות שאנחנו מייחסים להם את החשיבות העליונה.
<נורית כהן-לוינובסקי: זה מבחינתנו גולת הכותרת של הפעילות שלנו.
מירב בן ארי: שאלה.
מירב בן ארי: את נותנת פעילויות למשרד החינוך ולצבא?
מירב בן ארי: את מעבירה להם תכנים?
<נורית כהן-לוינובסקי: אנחנו כותבים במשותף.
מירב בן ארי: יש לכם דיאלוג משותף שבו - - -
<נורית כהן-לוינובסקי: יש דיאלוג משותף, גם עם קצין חינוך ראשי, גם מינהל חברה ונוער, המטה לחינוך אזרחי, מפמ"רית אזרחות.
<נורית כהן-לוינובסקי: יש לנו את ערוצי התקשורת.
<נורית כהן-לוינובסקי: אנחנו פועלים במשותף, כמובן שסביב יום השנה יש איזה שהיא פעילות שיא, עם משרד החינוך אנחנו כותבים את המערך המשותף שלנו שמופץ לכלל מוסדות החינוך בארץ.
<נורית כהן-לוינובסקי: כמה נעשה בו שימוש, זו שאלה כאמור אחרת.
<נורית כהן-לוינובסקי: ועם צה"ל יש לנו - - - כאן אולי צריך להגיד שבין הכתלים שלנו במרכז יצחק רבין פועל המוזיאון הישראלי, שהוא מבחינתנו כלי מרכזי בארגז הכלים החינוכי שלנו.
<נורית כהן-לוינובסקי: זה מוזיאון שמספר גם את סיפור חייו של יצחק רבין, אבל יותר מזה, בעיקר את תולדותיה של מדינת ישראל.
<נורית כהן-לוינובסקי: התלמידים והחיילים, עשרות האלפים של התלמידים, החיילים והמבקרים שפוקדים אותנו מדי שנה, מבקרים במוזיאון, מסיירים בו באופן מודרך ולאחר מכן עוברים סדנאות שאמורות לקחת את מה שראינו במוזיאון ונגמר ב-95' לכאן ועכשיו שלנו ולשאול מה התפקיד שלנו היום בחברה הישראלית, איך אנחנו יכולים לעשות פה דמוקרטיה יציבה יותר וחברה טובה יותר.
<נורית כהן-לוינובסקי: סביב יום השנה ה-20 הרחבנו את מעגלי הפעילות שלנו וניסינו, בנוסף לפעילויות העומק הללו, עם מערכת החינוך ועם הצבא, ורק אולי נספר על קצה המזלג שעם הצבא בנינו ביחד ניידת רבין שמסתובבת בבסיסים ומדברת לא רק על רבין, בעיקר על הרצח, ואולי על זה אני אגיד אחר כך עוד משהו.
<נורית כהן-לוינובסקי: בנינו ערב תרבות בכמה וכמה עשרות בסיסים, עשינו תחרות של צילומים בכלל צה"ל שדיברה על 'ממחלוקת לשיח של שותפות'.
<יעל גוראון: - - - פורום המטכ"ל?
<נורית כהן-לוינובסקי: כמובן.
<נורית כהן-לוינובסקי: כמו בכל שנה אירחנו, ביום שני השבוע, את פורום המטכ"ל לישיבה מיוחדת ואנחנו מארחים ספ"כים של הרבה מאוד אלופים ומפקדים בכירים בצה"ל שבאים עם הספ"כים שלהם ליום עיון על החברה הישראלית.
<נורית כהן-לוינובסקי: זה בעבודה עם צה"ל.
<נורית כהן-לוינובסקי: בעבודה עם משרד החינוך, יש לנו את המערך, עשינו השנה את הפעילות גם עם בתי הספר על שם רבין, אבל גם עם בתי ספר נוספים.
<נורית כהן-לוינובסקי: עשינו מערך משותף יחד עם הסוכנות לבתי ספר תאומים בחו"ל ובישראל, כך שיש מניפה מאוד רחבה בשני המוקדים שאנחנו מייחסים להם את החשיבות העיקרית.
<נורית כהן-לוינובסקי: בנוסף לזה עשינו פעילויות שרצינו שתהיה נגיעה לציבור רחב יותר או כמה שיותר רחב כדי שזה לא יהיה עניין מגזרי ולא צבוע בצבע ותובן החשיבות הכללית של הדבר הזה.
<נורית כהן-לוינובסקי: יש לנו יום של טיולי מורשת שאנחנו עושים בשיתוף עם קרן קימת לישראל כבר ארבע שנים.
<נורית כהן-לוינובסקי: השנה עשינו את זה בתל אביב, הלכנו בעקבות תחנות בחייו של יצחק רבין וסיימנו בטקסים אצלנו במרכז.
<נורית כהן-לוינובסקי: בנוסף לזה הוצאנו קובץ מאמרים שערכה פרופ' אניטה שפירא ואני סייעתי בידה ויש בו ביטוי ונציגות לקבוצות השונות שמרכיבות את החברה הישראלית.
<נורית כהן-לוינובסקי: אני לא אפרט.
<נורית כהן-לוינובסקי: עשינו פעילויות מפעילויות שונות.
<נורית כהן-לוינובסקי: אני אגיד אולי משהו אחד אחרון.
<נורית כהן-לוינובסקי: המנדט שלנו הוא מנדט כפול, אנחנו צריכים לעסוק גם בנרצח וגם ברצח, אם אנחנו היינו צריכים לבחור תחום אחד שבו נעסוק היינו עוסקים ברצח ולא בנרצח, חשוב ככל שיהיה, משום שהסיפור הגדול פה זה הרצח והרגע הזה שבו מישהו הרים יד על הדמוקרטיה הישראלית.
מירב בן ארי: סגן הדר הראל, את רוצה להתייחס?
<הדר הראל: כן, אני אגיד בכמה מילים מה אנחנו עושים בתוך המערכת הצבאית.
<הדר הראל: קודם כל האירוע נתפס אצלנו כאירוע מאוד מאוד משמעותי בתכנית החינוך הכלל צה"לית, מעבר לעובדה שיש פקודה מטכ"לית שמחייבת את יחידות צה"ל לעסוק באותו יום בטקסים יחידתיים, במסדרים, בערבי תרבות ובמסכות.
<הדר הראל: יש כמובן את סגלי החינוך שמעבר לפקודה יש להם הנחיות מקצועיות.
<הדר הראל: אנחנו הוצאנו מטעם הרמטכ"ל פקודת יום שנקראה על מגרש המסדרים בכל יחידה צה"לית ב-25 באוקטובר, כל היחידות עסקו בנושא - - - מרכז רבין, כמובן שבנינו עוד כלים חינוכיים.
<הדר הראל: נורית הזכירה חלק מהכלים, שכמובן מבחינת התוכן אנחנו שותפים מלאים ויד ביד עם מרכז רבין.
<הדר הראל: יש עוד כל מיני כלים חינוכיים.
<הדר הראל: ההצגה שהיא תיארה זו הצגה של תיאטרון צה"ל של שעה.
<הדר הראל: אתגר לא פשוט להתחיל להנגיש את הרצח לחיילים שלא היו פה, אני מניחה שמשרד החינוך מתמודד עם אותם אתגרים, לא פשוט בכלל.
<הדר הראל: ההצגה הזו, עבדנו עליה שלושה או ארבעה חודשים, היא עוברת היום בין כל בסיסי צה"ל.
<הדר הראל: אנחנו לא עוסקים בזה רק כרגע, אנחנו עוסקים בכל האירוע המשמעותי הזה במהלך כל חודש נובמבר.
<הדר הראל: אנחנו לקחנו את זה למקום של 'ממחלוקת לשיח של שותפות'.
<הדר הראל: ניצלנו את ההזדמנות, אמרנו שאנחנו לא מדברים על מורשת רבין בלבד, מדברים גם, אנחנו מנצלים את ההזדמנות לעסוק בנושאים שמעסיקים את החברה הישראלית.
<הדר הראל: במקביל, את אמרת בהתחלה, וגם אנחנו מתעסקים, גם עם הסתה וגם עם גזענות.
<הדר הראל: אנחנו עושים הכול במקביל והכול מדבר אחד עם השני.
<הדר הראל: עשינו כמובן השתלמויות לסגלי החינוך, יש פה גם חלק מהחומרים שהפקנו לטובת סגלי החינוך וסגלי החינוך שלנו רצים כמובן עם כל הכלים.
מירב בן ארי: ספרי לי על דילמות, כמו נגיד עכשיו האירוע הזה שהיה גם עם בה"ד 1.
<הדר הראל: אז אני רציתי להגיד שאצלנו לא מתעלמים מאמירות.
<הדר הראל: יש אמירות שמצדיקות את הרצח וכולם פה, אני מניחה, שיודעים, צוער הודח מבה"ד 1 על אמירה שהרצח היה לגיטימי.
<הדר הראל: עוד כלים, שנורית לא הזכירה, תערוכת תמונות שעשינו יחד עם מרכז רבין.
<הדר הראל: יצאנו בתחרות, כלל חיילי צה"ל, כל חייל הגיש שני צילומים, צילום אחד של מחלוקת וצילום אחד של שותפות.
<הדר הראל: אותה תערוכה, אנחנו העתקנו אותה 14 פעמים, היא עוברת ונודדת בין כל בסיסי צה"ל, כל ערב נפתח באותה תערוכה, כל ספק מחויב, נורית הזכירה את זה, גם לעבור יום עיון.
<הדר הראל: אני לא אלאה אותך בכל הפעילויות, יש המון פעילויות.
<הדר הראל: האירוע הוא אירוע משמעותי, הוא אירוע מרכזי בתכנית החינוך שלנו ואין יחידה שבוחרת או מחליטה שהיא לא עוסקת בנושא.
מירב בן ארי: תודה רבה, הדר.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את החבר'ה ממועצת התלמידים.
מירב בן ארי: בני, בבקשה.
<עומר בר: אני אדבר במקומו.
<עומר בר: אני עומר בר, סגן יושב ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<עומר בר: מועצת התלמידים והנוער הארצית היא הגוף הנבחר והמייצג והרשמי של - - -
מירב בן ארי: יודעת, יודעת, מכירה גם את אליאב היטב, הכול בסדר.
מירב בן ארי: תתקדם.
<עומר בר: כמו שהדרה הזכירה, מועצות התלמידים והנוער קמו בעקבות הרצח של יצחק רבין ז"ל, מועצות התלמידים והנוער דוגלות בערכי הדמוקרטיה, אם זה בהכרעת הרוב ואם זה - - -
מירב בן ארי: תחסוך לי את הנאום על מועצת תלמידים, באמת.
מירב בן ארי: תאמין לי שאני מלווה אתכם מהיום הראשון שאני בכנסת.
<עומר בר: אנחנו יודעים.
מירב בן ארי: ספר לי על המעורבות של מועצת התלמידים באירוע כזה כמו יום רצח רבין, איך אתם עושים.
מירב בן ארי: הרי משרד החינוך מעביר את התכנים, אנחנו שומעים כאן גם ממרכז רבין, איך המעורבות שלכם בפועל בנושא הזה.
<עומר בר: קודם כל כמו שהדר אמרה אנחנו היינו שותפים ביחד בכל מה שקשור לרצח רבין במשרד החינוך.
מירב בן ארי: יש לכם, נגיד, משקל במקום שאתם באים ויכולים להגיד למשרד החינוך, 'תשמעו, נראה שנושא ההסתה החברתית מאוד מטריד בני נוער', אתם יכולים להביא את הדעות של העם, מה שנקרא?
<עומר בר: כמובן.
<עומר בר: חלק ממועצות ילדים ונוער, הנושא השנתי שלנו, שהוא חיבור בין שונים.
<עומר בר: לדעתי זה הכי מתקשר לנו לנושא הזה כי אנחנו עדיין רואים את ההסתה הקיימת ואנחנו עדיין רואים את, אני לא אוהב להגיד שסע, כי שסע זה רחב וקשה מאוד לאחד אותו, אבל חלוקה לשבטים מאוד ניכרת במדינה.
<עומר בר: אני כבן נוער שלא היה ברצח ולא שומע את המקרה ממקור ראשון - - -
מירב בן ארי: איך אתה מתחבר לנושא של רצח רבין?
מירב בן ארי: מאיזה מקום זה מחבר אותך?
<עומר בר: 17.
מירב בן ארי: איך אתה מתחבר לעניין הזה?
מירב בן ארי: איפה זה נותן לך את החיבור עם האירוע הזה, איך אתה מרגיש כבן נוער?
מירב בן ארי: מעניין אותי לשמוע, כי לי ולה ולה זה די ברור.
<עומר בר: יום רבין מבחינתי הוא יום מאוד חשוב שצריך לציין ולזכור במשך המון דורות.
<עומר בר: זה משהו שסימל התחלה של קרע מאוד קשה בחברה שאנחנו כבני נוער מאוד מרגישים אותו.
<עומר בר: גם בשיח המשותף שלנו, אם זה בשיעורי אזרחות, עדיין שומעים את ההסתה הניכרת.
<עומר בר: בשבילי זו תזכורת לדמוקרטיה, למושג עצמו, שכרגע אומרים דמוקרטיה וכולם כזה נאלמים כי זה מושג שהולך ודועך, לצערי הרב, מהשיח בחברה הישראלית.
<עומר בר: זה חשוב, כי אנחנו כבני נוער רוצים לראות את העתיד של המדינה כמו שאנחנו רוצים ומה שאנחנו רוצים זו חברה סובלנית וסבלנית יותר.
מירב בן ארי: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה שהצטרפה אלינו.
מירב בן ארי: אני גם היחידה שאומרת את השם שלה כמו שצריך.
קסניה סבטלובה: בשמחה.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך משהו, עומר, אתמול היה יום בטיחות בדרכים בכנסת ואנחנו דיברנו והשר סיכם.
מירב בן ארי: הוא הקריא הרבה מהדף, נתונים נתונים, ואז הוא עזב את הדף והתחיל לדבר על אירוע שקרה לו אישית, בנושא הזה של תאונות דרכים, וכל הח"כים, כל הח"כים, החמישה שהיו במליאה, נתנו לו טיפ שהרגע שהנאום התחיל להיות מעניין זה הרגע שהוא עזב את הדף וסיפר לנו מה זה תאונות דרכים ומה זה בטיחות בדרכים בשבילו.
מירב בן ארי: ואני רוצה להגיד לך גם, הרגע הזה שאמרת שמבחינתך הנושא של רצח רבין זה דמוקרטיה והנושא הזה שככה זה תופס אותך במקום שלך, זה הפך בעיניי ליותר מעניין ויותר רלוונטי, כי לנו זה ברור.
מירב בן ארי: כשאתה בא ואומר שהנושא של הרצח ובכלל מדבר איתי על המשקל של הדמוקרטיה ו'איך אני תופס את השלטון הזה', זה הכי חשוב.
מירב בן ארי: זה גם מה שאנחנו מנסים פה כל הזמן לנגוע, וגם דיברה על זה נורית ממרכז רבין שבסופו של דבר האירוע עצמו זה מה שערער את היסודות הדמוקרטיים של מדינת ישראל.
<עומר בר: יותר מזה שזה העתיד שלנו כחברה והעתיד שלנו כבני נוער זה מאוד חשוב לנו לשים דגש על זה שאנחנו מאוד מקווים שדבר כזה לא יקרה שוב.
<עומר בר: זה דבר נורא, זה חשוב שיזכרו.
מירב בן ארי: חברת הכנסת קסניה, התייחסות שלך.
מירב בן ארי: אני רוצה שתדעי, בגלל שלא היית כאן בדיון, היה לנו דיון מאוד מעניין, יש כאן נציגים של משרדי הממשלה וכמובן עומר שייצג את מועצת התלמידים ואנחנו עשינו דיון קצת על הנושא הזה של התייחסות כרצח של מנהיג, כמובן הרצח של רבין, אבל באנו ודיברנו ושמעת עכשיו במשפט האחרון שלי, איך רצח מערער את היסודות של המדינה הדמוקרטית שאנחנו רוצים להנחיל פה.