GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איציק שמולי: השאלה, עופר, מה קורה בבתי ספר - - -
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע מנהל בית ספר בשטח.
מירב בן ארי: יש לך קשיים?
יעקב מרגי: רבותי, אני לא מפתח דו-שיח.
יעקב מרגי: יהיו עוד מנהלי בתי ספר.
<פנינה שוויקי: אני חולקת על מה שאמרת - - -
יעקב מרגי: גברתי, תקשיבי, אנחנו במצוקת זמן.
יעקב מרגי: סביב הפרויקט הזה התחלת יפה, תמשיכי.
<פנינה שוויקי: הפרויקט מצמצם פערים בין הילדים, התוכניות באמצעות ספקי התוכן מאפשרות הוראה מותאמת.
<פנינה שוויקי: התוכניות נותנות מענה מותאם לילדים ולשונות שקיימת בין הילדים.
<פנינה שוויקי: לכל אחד מספקי התוכן שאנחנו עובדים אתם יש מינהל למידה.
<פנינה שוויקי: המורה מקבלת בזמן אמת מה קורה עם כל אחד מהילדים והיא יכולה לתת לו מענה, מה שהיא לא יכולה לעשות בכיתה של 35 ילדים כשהיא עומדת מול לוח.
<פנינה שוויקי: היא רואה בזמן אמת איפה הילד מתקשה, נותנת לו את התוכנית המותאמת שלו בלחיצת כפתור.
<פנינה שוויקי: התוכנית נותנת מענה לילדים מאתגרים, שיש להם בעיות גרפומוטוריות, לילדים עם לקויות למידה - - -
יעקב מרגי: יש מענה?
<פנינה שוויקי: יש מענה, מענה הולם, מענה פדגוגי נכון ומותאם.
מירב בן ארי: דקה, ואני אצטרך ללכת לדיון על ההנדסאים, שאנחנו מלווים אותו ביחד.
מירב בן ארי: זה בוועדת העבודה.
יעקב מרגי: לך יש פריבילגיה לנטוש.
מירב בן ארי: קראתי את כל מה שמשרד החינוך שלח, גם בדיון הקודם הייתי מעורבת.
מירב בן ארי: אני חושבת שעשיתם כאן עבודה טובה.
מירב בן ארי: אני חושבת שיש לנו בעיה בכלל בשיח.
מירב בן ארי: ראינו את זה גם אתמול להבדיל, אבל גם ראינו את זה גם במקרה של "הובר".
מירב בן ארי: יש כאן עניין, יש קִדמה, יש טכנולוגיה, העולם מתקדם, ואנחנו בכל פעם נשרכים מאחור, גם במקרה הזה.
מירב בן ארי: שלא יהיו טעויות, אני באתי מחינוך, התעסקתי עם נוער שלא היו לו אפשרויות, ולכן כשראיתי ישר נזעקתי לאותו ילד שיושב עם המחשב.
מירב בן ארי: אני הבן-האדם הראשון שאעשה את זה.
מירב בן ארי: בדקתי את העניין, ראיתי, דיברתי גם עם אנשי החינוך.
מירב בן ארי: אני חושבת שנעשתה פה עבודה טובה, גם מבחינת הגנת הסביבה, גם מבחינת משרד הבריאות וגם מבחינת משרד החינוך.
מירב בן ארי: כמובן אנחנו כוועדה, ואני כחברה קבועה בוועדה אומרת שאם יש מצב שבו ילד נמצא בכיתה ואין לו טבלט, אחרי כל הבדיקות של משרד החינוך, אנחנו צריכים כוועדה לדעת את זה באופן אישי – הנה, אני גם אומרת עלי – אבל כפרויקט אנחנו כוועדה צריכים לתמוך בזה.
מירב בן ארי: אני חושבת שזה דור העתיד.
מירב בן ארי: דיברת על זה, המנהלת, בתחילת דבריך, זו הטכנולוגיה, זו הקִדמה.
מירב בן ארי: ילדים לומדים עם ספרים דיגיטליים, ילדים חוזרים הביתה.
מירב בן ארי: הסיבה היחידה שקניתי את הטבלט הזה, כדי שבעוד חודש-עוד חודשיים, אני אגמל מהדפים ואעבוד רק עם זה.
מירב בן ארי: לדעתי כולנו צריכים להתגייס לזה.
מירב בן ארי: אני מודה לכם על העבודה שעשיתם ושלקחתם ברצינות את מסקנות הוועדה, עופר, כי הוועדה הזאת התכנסה בשל הנושא החברתי המדאיג.
מירב בן ארי: קראתי ורשמתי את הסיכום של כל הדברים שלך.
מירב בן ארי: יישר כוח.
מירב בן ארי: אני מקווה שכל המנהלים יצטרפו לזה.
<קריאה: כל הכבוד לך.
מרדכי יוגב: ברשות היושב-ראש, אני רוצה להצטרף לחברי, חברת הכנסת מירב בן ארי וחבר הכנסת איציק שמולי ולברך על הפרויקט.
מרדכי יוגב: א', אני חושב שזאת הקִדמה ושם אנחנו צריכים להיות.
מרדכי יוגב: ב', לא כל-כך מהר הייתי שוכח את הספרים, כי גם בהם לפעמים מוצאים דברים שאין במכשירים.
מרדכי יוגב: ג', נושא הקרינה, אני רואה בו עניין טכני.
מרדכי יוגב: אני בקיא בו מחמש שנים שעסקתי בו כסגן ראש מועצה לגבי בנייה של כיתות ודברים אחרים, ובהחלט מקבל את מה שאתם אומרים, אבל תראו פה את הזעקה שעולה.
מרדכי יוגב: ביטא אותה חבר הכנסת איציק שמולי, ביטאה אותה חברת הכנסת מירב בן ארי, אני פשוט מבקש להצטרף – ואני היום ממלא-מקום יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון ומתחיל לקיים שם דיונים – לזעקה שעולה שמשרד החינוך, ולא רק, יראה לנגד עיניו לתת מכשיר לכל ילד.
מרדכי יוגב: הייתי בדימונה, בבית ספר אחד יש ובבית ספר שני, אותו דבר יכול להיות בכפר ערבי זה או אחר, או שאין את הברקו למורה, או שאין את החיבורים, או שאין לילד, והדבר הזה היטיב אציק לבטא.
מרדכי יוגב: אני אסיים את דברי.
מרדכי יוגב: בין אם נביא לזה מגזר שלישי, בין אם נביא לזה קרנות, בין אם זה כסף ממשלתי, אני חושב, כבוד היושב-ראש, שזו צריכה להיות אמירה שלנו למשרד החינוך, לראות את זה כיעד ששם את זה על פני שלוש שנים, על פני ארבע שנים, הרי גם בין המורים יש אלה שיתקשו וזה ייקח דור, - -
מרדכי יוגב: - - להביא לידי כך שכמה שיותר מהר תהיה האפשרות הזאת לכל ילד ובית הספר גם יעמיד את האפשרויות האלה.
יעקב מרגי: פנייתך נשמעה ואין לי ספק שיתייחסו בסוף.
יעקב מרגי: אליהו בטיטו, יושב-ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<אליאב בטיטו: בוקר טוב.
<אליאב בטיטו: ממש בקצרה.
<אליאב בטיטו: קודם כול, הנקודות שהעליתם כאן מצוינות, אני באמת מצטרף לדברי מירב.
<אליאב בטיטו: הפרויקט הזה חשוב, הוא חשוב, כפי שהמנהלת אמרה, גם לבעלי צרכים מיוחדים, גם מבחינת המחיר.
<אליאב בטיטו: יש כאן משהו שלא תמיד מביאים בחשבון.
<אליאב בטיטו: כשאנחנו נכנסים היום לבית ספר, למרות חוק חינוך חינם, אנחנו עדיין משלמים כסף.
<אליאב בטיטו: דיברנו על זה בשבוע שעבר, באמת היה לנו כאן פאנל בכנסת, אתך, כבוד היושב-ראש - - -
יעקב מרגי: מה זה פאנל?
יעקב מרגי: היה פה - - -, והתלמידים הכריעו.
<אליאב בטיטו: לכבוד יום ההולדת לכנסת.
יעקב מרגי: לא משנה שלא הצלחתי להשתלט על הדיון.
<אליאב בטיטו: רוב התלמידים באמת הצביעו בעד, מתוך הבנה שלמרות שבחוק חינוך חינם אנחנו משלמים כסף, ובעיקר בסוף שנה.
<אליאב בטיטו: יש פה תופעה מדאיגה שאני חושב שהמקום להעלות אותה זה דווקא בוועדת החינוך, הרבה בתי ספר מתחילים ללמד עם מיקודיות, מתחילים מתחילת השנה, בגלל שבתחילת שנה מתפרסמת המיקודית, אבל מה שקורה שתלמידים צריכים לקנות את המיקודית מהכסף שלהם, והספר כבר לא רלוונטי כי המיקודית הפכה לספר לימוד.
<אליאב בטיטו: הטבלט נותן לזה מענה, כי הוא נותן פתרון לכל החומר בעולם בפעם אחת.
<אליאב בטיטו: אתה קונה טבלט אחד והוא משמש אותך לכל תקופת לימודיך.
יעקב מרגי: בקיצור, אנחנו צריכים לאלץ את משרד החינוך לתת טבלט לכולם ואת כל הספרים דיגיטליים.
מירב בן ארי: לפחות לאלה שקיבלו.
יעקב מרגי: מה יעשו "ספרי שולמית" רק פעם בשנה, פעמיים בשנה?
<אליאב בטיטו: יש רק בעיה אחת שאני חושב שצריך לשים אליה לב – תלמידים דתיים.
<אליאב בטיטו: תלמידים דתיים לצורך העניין לא יכולים להשתמש בחומר אם הוא נמצא בטבלט במהלך השבת.
<אליאב בטיטו: אני מעיד על זה כנער דתי.
<אליאב בטיטו: בשבת אין לי טבלט שאני יכול לפתוח וללמוד את החומר.
<אליאב בטיטו: צריך לשים לזה לב, ואני חושב שדווקא כאן המשרד צריך למצוא לזה פתרון.
יעקב מרגי: הם בונים על זה שזה כל-כך טוב ומוצלח שלא תצטרך ללמוד בשבת, לך לנוח.
<אליאב בטיטו: צריך לשים לב שאנחנו כל היום עם הטלפונים.
<אליאב בטיטו: יותר נכון בשיעור אנחנו בלי הטלפונים, לפחות על-פי החוק, מגיעים להפסקות ואז ישר רצים לטלפונים ולא רואים אחד את השני.
<אליאב בטיטו: ברגע שיהיו לנו הטבלטים, אני מאמין שהרגש החברתי שלנו ישר ירצה לעזוב את הטבלט בהפסקה ולהיות עם החברים, ואז אולי נכיר אחד את השני.
יעקב מרגי: אתם לא יודעים שלא מוחאים כפיים?
יעקב מרגי: אבי מידן, מנהל בית הספר הרב-תחומי הולץ חיל האוויר.
<אבי מידן: אני מנהל בית הספר הרב-תחומי הולץ, חיל האוויר, מקבוצת עמל, שייך לרשת עמל - - -
יעקב מרגי: בדקה אחת תאמר לי מה אתה בפרויקט הזה.
<אבי מידן: נכנסנו לפרויקט לפני ארבע שנים וחצי.
<אבי מידן: יש בבית הספר שלנו 1,000 אייפדים, לכל תלמיד יש אייפד.
<אבי מידן: חשוב לי לציין שבית הספר ממוקם גיאוגרפית בתל-אביב, אבל התלמידים מגיעים אליו מכל הארץ, והם לא לנים בתל-אביב, הם עושים את הדרך כל יום מנהריה, קריית ים, בית שמש, ירושלים, אשקלון לבית הספר ובחזרה ממנו הביתה.
<אבי מידן: אתם מבינים כמה זמן הם מבלים בדרך, כך שאייפד מהווה כלי משמעותי מאוד כשהוא נמצא אתם ברכבת בדרך הביתה.
<אבי מידן: התלמידים שלנו נבחנים במבחני הבגרות.
<אבי מידן: ופה זה המקום לומר לעופר רימון תודה וגם על הירתמות הרשת שמלווה אותנו.
<אבי מידן: השמחה של הילדים להיכנס למבחן בגרות – אני רוצה רק להזכיר כי ישב פה תלמיד – ילד שנבחן במבחן בגרות יש בו רתיעה, חשש, ברגע שהילדים נבחנים עם האייפדים, אתם צריכים לראות את השמחה להיכנס ליום הבחינה, ואולי גם למשוך אותם באוזן שיצאו מהבחינה, כי הם יותר מחוברים.
<אבי מידן: החוויה היא חוויה לימודית פדגוגית טהורה.
יעקב מרגי: בדקת את הקרינה?
<אבי מידן: דיבר פה אותו פרופסור, הטלפון הסלולרי הוא לא חלק מתשלומי הרשות.
<אבי מידן: אין לשום תלמיד בבית הספר שלי, 1,000 תלמידים, אין לו טלפון סלולרי עם קלפה, כולם מגיעים עם הטלפון הכי חדשני שיש והם דואגים להתעדכן.
<אבי מידן: האייפד מלווה אותם ארבע שנים והם לא צריכים להתחדש.
<אבי מידן: הקרינה באה מעמוד הקרינה בטלפון הסלולרי מחוץ לבית הספר, ולא מהוויי-פיי של בית הספר.
יעקב מרגי: בנושא הפדגוגי מה אתה אומר?
<אבי מידן: כשנכנסנו לפרויקט, בית הספר עמד, אני מצטער לומר, אפילו מתבייש, על זכאות לבגרות שעומדת על פחות מ-60%.
<אבי מידן: אנחנו ארבע שנים וחצי אחרי שימוש באייפד, וחנכנו לפני חודש את התוצאה – 94% זכאות לבגרות.
יעקב מרגי: כמה שיפור מתוך זה אתה זוקף לטבלט?
<אבי מידן: אני לא יודע, אבל הטבלט לא הפריע.
<אבי מידן: הוא יצר אווירה לימודית מהנה שהביאה להצלחה.
יעקב מרגי: אצלי לא עוברים נתונים בלי בחינה, לכן שאלתי אותך.
<אבי מידן: חששתי כמנהל בית ספר שמכשיר הקצה שאני אכניס לכיתה אולי יפגע בהישגי התלמידים.
<אבי מידן: לא רק שהוא לא פגע, אני מניח שהוא גם תרם להצלחה.
יעקב מרגי: נשמע את הקליינטים אחרי התלמידים – את ההורים.
יעקב מרגי: זאב גולדבלט.
<זאב גולדבלט: מי שידבר מטעמנו זה צביקה כספי.
יעקב מרגי: בבקשה, כספי.
<צביקה כספי: בוקר טוב לכולם, אני יושב-ראש ועד עירוני של העיר בת-ים ומשמש כחבר ומוביל בפורום ועדי הורים יישוביים, שהוא הגוף היחיד כיום שמייצג את הורי המדינה וילדיה.
<צביקה כספי: נהניתי לשמוע את כל המילים הטובות, את כל התשבחות, רק שנראה לי שכולם פה חיים באטמוספירה אחרת.
יעקב מרגי: ספר לי על האטמוספירה שלך עכשיו.
<צביקה כספי: אני לא יודע מאיפה כולם הביאו את הדוגמאות שלהם.
<צביקה כספי: כולנו בעד תקשוב, כולנו בעד טכנולוגיה, אף אחד לא אמר שלא.
<צביקה כספי: בניגוד לאנשים אחרים אנחנו נמצאים בשטח, עובדים, לא נמצאים בבית ספר אחד ולא נמצאים במשרד אחד ואנחנו מקדמים את הדברים.
<צביקה כספי: הבעיה שלנו בכמה נושאים, אחד מהם זה הנושא שהעלתה הוועדה בפעם הקודמת, והוא נושא התשלומים שאסור.
<צביקה כספי: משרד החינוך מוצא לעצמו כל מיני פרצות - - -
יעקב מרגי: כמה כל תלמיד נדרש לשלם?
<צביקה כספי: נכון להיום זה מתחיל בסדר גודל של 2,400 שקלים, כולל הספרים דיגיטליים, כשמשרד החינוך החליט משום מה השנה – זה אומרת מנהלת המחוז שלי – להתחכם לוועדת החינוך ולאמירה שלה ולהפוך את הספרים הדיגיטליים שווי ערך לספרים הכתובים.
<צביקה כספי: פרויקט השאלת ספרים הוא חוק.
<צביקה כספי: אותם לא מעניין החוק, לא מעניין אותם מה קורה.
<צביקה כספי: יעלה 300 שקל, יעלה 400 שקל – ההורים צריכים לשלם.
<צביקה כספי: כל הנושא של הבאת ציוד קצה, גם הוא בניגוד לחוק.
<צביקה כספי: אף אחד לא מעניין את משרד החינוך, לא אם יש לילדים או אין לילדים.
<צביקה כספי: אני לא יודע באיזה ערים אתם גרים.
<צביקה כספי: רבותי, אני מזמין אתכם לכאן - - -
יעקב מרגי: אתה אומר שכל ילד נדרש לשלם - - -
<עופר רימון: הוא חתום על העתירה, הוא חלק מהעותרים.
<צביקה כספי: ודאי שאני חתום על העתירה.
יעקב מרגי: עכשיו עובדתית, לא כספי, אומר משה מזכרון, הוא לא חתום על העתירה, בא ואומר - - -
יוסי יונה: אם הוא חתום על העתירה זה מחשיד אותו במשהו?
יעקב מרגי: למה לפתוח דיון על זה?
יעקב מרגי: מה אכפת לך, אני זורם.
יעקב מרגי: אני אדם שאוהב לזרום.
יעקב מרגי: עזוב, יוסי.
יעקב מרגי: יוסי, אין לנו זמן.
יעקב מרגי: אני לא פותח דיון על כל הערה.
יעקב מרגי: כל הורה נדרש לשלם 2,400 - - -
<צביקה כספי: בערך.
<קריאה: 1,300.
יעקב מרגי: תפריד בין הטבלט לספרים.
<צביקה כספי: מפריד.
<צביקה כספי: הטבלטים עולים בערך 1,400 שקלים, הספרים הדיגטליים עולים בערך 350 שקלים.
<צביקה כספי: זה נע.
יעקב מרגי: זאת אומרת, אם אני בכיתה ו', שילמתי 1,300 על הספרים, אני עולה לכיתה ז', הטבלט שלי עולה אתי, אז אני לא צריך לשלם, אבל על הספרים החדשים בכיתה ז' אני אצטרך לשלם?
<צביקה כספי: נכון וביטוח.
יעקב מרגי: אם במסגרת ההשאלה אני משלם את ה-300 האלה - - -
<צביקה כספי: 280.
יעקב מרגי: אתם אוהבים לדקדק, בסדר.
יעקב מרגי: הבנתי אותך.
יעקב מרגי: יש לך עוד משהו כהורה?
<צביקה כספי: כן, יש לנו הרבה דברים.
יעקב מרגי: מה עוד בפרויקט הזה?
<צביקה כספי: בחלק הפדגוגי אנסו את ההורים להכניס תוכניות לא מאושרות.
<צביקה כספי: דרך אגב, ישבתי עם מינהל התקשוב, לא פעם ולא פעמיים.
<צביקה כספי: לצערי הגדול מינהל התקשוב לא עומד בסיכומים שלו, לא בפעם הראשונה ולא בפעם השנייה.
<צביקה כספי: כל הנושא של - - - שהוכנס בכוח.
<צביקה כספי: אני מביא את בת-ים כדוגמה רעה.
<צביקה כספי: כל נושא התשלומים, אני אומר ישירות לעופר, אבל אני רוצה שכולם ישמעו, וזו מילה מאוד בוטה - - -
יעקב מרגי: אל תאמר פה מילים בוטות.
<צביקה כספי: אני חייב להגיד.
יעקב מרגי: אתה לא חייב.
<צביקה כספי: אני חייב.
<צביקה כספי: ברגע שאתה בא למנהל, נותן לו - - -
יעקב מרגי: כספי, אתה מקשיב לי?
יעקב מרגי: אפשר לומר את המסר שלך לא בבוטות?
יעקב מרגי: תאמר את המסר בצורה לא בוטה.
<צביקה כספי: אני אומר שכל מנהל וכל מי שבא לפה להיות יפה נפש, ומקבל מעופר רימון תקציבים של רבע מיליון שקל הטמעה, כאשר בסופו של יום לא העירייה או לא המוסד משלמים על המכשירים האלה, ועל כל ההצטיידות משלמים ההורים, אני חושב שזה חוצפה וגם בניגוד לחוק.
<צביקה כספי: אני רוצה להגיד עוד משהו.
<צביקה כספי: סיכמנו שיהיה שולחן עגול והדברים ייעשו בהסכמה מבעוד מועד ולא כלאחר יד.
<צביקה כספי: אני חושב שגם הוועדה המכובדת הזאת אמרה את זה בצורה חדה מאוד ובוטה.
<צביקה כספי: עוברים פה על חוקים מכל הכיוונים, לאף אחד לא אכפת.
<צביקה כספי: סליחה, הוועדה הזאת בלי שיניים, לא מקובל עלי.
<צביקה כספי: יש פה אנשים - - -
יעקב מרגי: אתה מנסה להשתמש באגו שלי?
<צביקה כספי: אני אומר את זה בצורה כואבת.
יעקב מרגי: לא כדאי לך לקבל נשיכה ממני בוועדה.
<צביקה כספי: אני כן רוצה לקבל נשיכה, כי אני חושב שמשהו צריך להיעשות פה.
<צביקה כספי: עם כל הכבוד לכל המנהלים פה ולכל האנשים שבאים כדי ליפות את הדברים, אנחנו בעד טכנולוגיה, אנחנו בעד התקשוב, אנחנו רוצים לעשות את זה נכון, הילדים שלנו סופגים מכל הכיוונים וגם ההורים.
יעקב מרגי: כספי, תודה.
יעקב מרגי: אני חושב שביטאת את הדברים בצורה ברורה וחד-משמעית.
יוסי יונה: היושב-ראש נציג של ההורים פה.
יעקב מרגי: ביטאת את הדברים.
יעקב מרגי: אני חושב שהסוגיה הזאת של תשלומי הורים צריכה להיות מלובנת.
<צביקה כספי: אין 70% הסכמה, אין אופציה כזאת.
יעקב מרגי: למה אתה מפריע לי?
<צביקה כספי: סליחה.
יעקב מרגי: היתה פה הצהרה בתחילת הדיון של משרד החינוך שהוא מתחייב לבדוק, לוודא, לפקח שזה מתנהל בצורה טובה.
יעקב מרגי: אני ער למה שאתה אומר.
יעקב מרגי: יכול להיות לכאורה מצב של ניגוד עניינים סמוי בקטע הזה, כי אם מנהל בית ספר מקבל מענק ליישם את הפרויקט הזה, הוא הופך להיות חלק מהתהליך והוא לא יכול להיות הכי-הכי אובייקטיבי בקטע הזה ביישום הנהלים.
יעקב מרגי: יש פה בעיה.
יעקב מרגי: אני מופתע שזה הסכום שהורים צריכים לשלם על ספרים.
<צביקה כספי: מה קורה כשיש לך שניים ושלושה ילדים?
יעקב מרגי: בשונה ממך אצלי היה שגריר בכל שכבה, אז אל תלמד אותי מה זה כשיש ילדים.
<פנינה שוויקי: אפשר לענות על העניין של הספרים הדיגיטליים.
יעקב מרגי: קיבלת את רשות הדיבור ויש עוד הרבה שרוצים לדבר.
יעקב מרגי: ד"ר רונית אשכנזי, סמנכ"לית ומנהלת הפדגוגיה של רשת עמל.
יעקב מרגי: אם תורידי מעצמך את הערות הביניים, נשארה לך דקה.
<רונית אשכנזי: ראשית, אני רוצה להתייחס למורים.
<רונית אשכנזי: לדעתי הדבר הכי חשוב במערכת החינוך זה המורים.
<רונית אשכנזי: אנחנו הכנסנו למידה ניידת, למידה באמצעות אייפדים, ואני רואה מורים עם אור בעיניים, מורים מתלהבים, וכשהמורים מתלהבים, אוהבים את מה שעושים והם מחוברים לשינויים וללמידה אחרת, חדשנית, מעניינת, מרתקת, מעצבת למידה, אז גם התלמידים נהנים מאוד.
<רונית אשכנזי: והתלמידים לומדים בחוויית למידה ואוהבים את מה שהם עושים.
יעקב מרגי: אם זה כל כך טוב, למה את לא מטמיעה את זה בכל רשת עמל בכל השכבות?
<רונית אשכנזי: אנחנו בתהליך.
יעקב מרגי: תנסו בפילנתרופיה, תאנסו את משרד החינוך שזה יוחל על כל השכבות.
יעקב מרגי: אני לא יודע מה זה טוב סלקטיבית.
יעקב מרגי: אם זה כל-כך טוב, היא הנותנת.
יעקב מרגי: אמר חבר הכנסת ד"ר יוסף ג'בארין, זה מנציח פערים - - -
<רונית אשכנזי: ההיפך.
יעקב מרגי: סליחה, אל תפריעי לי.
יעקב מרגי: זה מעמיק פערים אם רק 1,800 בתי ספר.
יעקב מרגי: זה חיבור בסיסי ולמדתי ליבה.
יעקב מרגי: יש לי בן שלא למד ליבה, אבל למד דברים יותר גדולים ממני, הוא עבר בהצטיינות כי הגנתי עליו מפגעי מערכות החינוך, הוא עבר בהצטיינות הרבה דברים שלא הצלחתי.
יוסי יונה: בלי טבלטים...
יעקב מרגי: בלי טבלטים.
יעקב מרגי: הוא עבר מכינה קדם אקדמית, והוא בר מניין, הוא יצא מישיבה שחורה להנדסה בהצטיינות תוך שנה אחת, לא ב-12 שנים.
יעקב מרגי: 1,800 בתי ספר מתוך הכלל זה פצע פתוח.
<רונית אשכנזי: אני רוצה - - -
יעקב מרגי: אני לא מסתכל עליך.
יעקב מרגי: כנראה את צריכה להתאמן בשיח, בדיון.
יעקב מרגי: כשב-1,800 בתי ספר זה מיושם, אני מבין שאי-אפשר בכל שכבות הגיל.
יעקב מרגי: החלטנו שבכיתה ה', אז שבכיתות ה' בכל הארץ יהיה להם, שזה יהדהד.
יעקב מרגי: אנחנו מצד אחד מדברים גבוהה-גבוהה על צמצום פערים, ביד שמאל הקהה, החלשה, פותחים פערים בצורה אגרסיבית.
יעקב מרגי: אין מציאות כזאת.
יעקב מרגי: אם זה טוב, ודווקא בגלל שזה טוב, שזה יהיה בכל כיתות ה', אז לא יהיה בכיתות ו' ו-ז'.
<רונית אשכנזי: סליחה, אז אני רוצה להגיד - - -
יעקב מרגי: אני לא אתן לך את רשות הדיבור, אם לא תתני לי לשאת את הדברים.
יעקב מרגי: ועוד לא דיברתי על הסכומים שההורים משלמים.
יעקב מרגי: הפכנו להיות הפרה הנחלבת של הממסד.
יעקב מרגי: אני מתפלא על ההורים, מתפלא על הסטודנטים פעם אחר פעם.
יעקב מרגי: במדינות אחרות היתה קמה זעקה, השבתה טוטלית.
יעקב מרגי: הסטודנטים נסחטים, נעשקים, לא שומעים אותם.
יעקב מרגי: יש תא זה ותא זה בקמפוס, והם רבים ביניהם בתאים - -
<זאב גולדבלט: אתה קורא לנו לשבות?
יעקב מרגי: - - והגנבים עושים את עבודתם מתחת לשולחן, סליחה על הדימוי.
יעקב מרגי: כנ"ל גם ההורים.
יעקב מרגי: רבותי, אני אגלה לכם סוד, אל תגלו.
יעקב מרגי: בשנתונים זה מופיע ברור, שלושה וארבעה ילדים זה לא נחלת החרדים והערבים, היום זה החברה הכללית בישראל.
יעקב מרגי: כשיש שלושה וארבעה ילדים מוציאים על חינוך חינם לכאורה באמתלות כאלה ואחרות.
יעקב מרגי: אני אומר לכם לא קם הגבר שיכול להיות החריג בכיתה וגם לא יקום כנראה.
יעקב מרגי: הגיע הזמן, בלי שום קשר לטבלטים, שהסוגיה הזאת של תשלומי הורים, ואנחנו לא נרפה, תיבחן ותיחקר לעומק.
יעקב מרגי: אפילו אני אומר לכם שיש בתי ספר שזה גובל בפלילים.
יעקב מרגי: זה נושא לוועדת חקירה.
יעקב מרגי: אם לא הייתי בקואליציה – חברי האופוזיציה, אל תיקחו חומר למחשבה - - -
<דרור אלוני: אולי יש פה הזדמנות להעלות את הנושא הזה.
יעקב מרגי: בבקשה, גברתי, תמשיכי.
<רונית אשכנזי: הכלי הזה מצמצם פערים.
<רונית אשכנזי: משרד החינוך מתחיל בפריפריה.
<רונית אשכנזי: התמיכה הכי גדולה של משרד החינוך היא בפריפריה.
<רונית אשכנזי: הכנסנו טבלט לילדים בכסייפה, תל שבע, טייבה, בעיירות פיתוח.
<רונית אשכנזי: רשת עמל מוסיפה מכספה.
<רונית אשכנזי: להורים בצפון תל-אביב ובמקומות אחרים הם קונים לילדים, וחשוב שמשרד החינוך קונה דווקא לילדים שאין להם ומכניס אותם למאה ה-21.
יעקב מרגי: אני רוצה לשים את זה על השולחן.
יעקב מרגי: כשמדברים על צמצום פערים, קל לזרוק "פריפריה".
יעקב מרגי: גם בכפר סבא החזקה וגם בהוד השרון וגם בנתניה וגם בתל-אביב בתוך כיתה, זה שההורים שלו היום - - -
<רונית אשכנזי: אנחנו נותנים - - -
יעקב מרגי: לי.
יעקב מרגי: גם כשההורים כרגע במצב נתון גרים ברמת אביב, זה עדיין לא אומר שכל הכיתה במצב כלכלי טוב.
יעקב מרגי: אף אחד לא יודע מה קורה בתוך הבתים.
יעקב מרגי: כשמדברים על צמצום פערים קל לברוח לפריפריה.
יעקב מרגי: אדרבה, 80% מהפרויקט זה ביישובים בפריפריה, ואז יש הצדקה לטיעון.
יעקב מרגי: כשאנחנו מדברים על צמצום פערים זה בין תלמיד לתלמיד, ולא משנה מאיפה הוא.
יעקב מרגי: רבותי, עד עכשיו החבר'ה שמתנגדים לא קיבלו ביטוי.
יעקב מרגי: עמיר בורשטיין, בבקשה.
יעקב מרגי: יש לך בדיוק דקה, למרות שהנושא כבד.
<עמיר בורנשטיין: אני אתייחס לדברים שהכי חשובים לי.
<עמיר בורנשטיין: שלוש נקודות: דבר ראשון, בדיקות הקרינה שעופר מתהדר בהן, אכן מספר יפה, אך הן מבוצעות לא נכון.
<עמיר בורנשטיין: לא אני אומר את זה, אלא סטיליאן אומר את זה.
<עמיר בורנשטיין: ראש התחום אומר שהוא לא הכשיר אתכם, השיטות לא שיטות, הבדיקות לא בדיקות, המכשירים לא מכשירים.
<עמיר בורנשטיין: יש לנו את הדברים בכתב ויש לנו אותם בהקלטות.
<עמיר בורנשטיין: אתם מקדמים את זה בצורה לא בדוקה.
<עמיר בורנשטיין: מבחינת התקנים, גם סטיליאן וגם סיגל סדצקי, שלא נמצאים בדיון הזה כדי להגיד את הדברים – גם את זה יש לנו בהקלטות – אומרים שהתקנים לא מגנים, הם תקנים שרירותיים, להבדיל מהתקן של תדר נמוך - - -
יעקב מרגי: נשמע את משרד הבריאות אחר-כך.
<עמיר בורנשטיין: - - - בקרינה בתדר נמוך.
<עמיר בורנשטיין: לפחות ההמלצה בארץ מבוססת על השפעות ביולוגיות, ב-RF זה מבוסס על חום בלבד.
<עמיר בורנשטיין: דבר שלישי זו הנקודה האחרונה, אם יורשה לי, ההורים של הילדים שנפגעים – אלי מגיעות פניות כל הזמן של הורים שהילדים שלהם נפגעים, ומתעללים בהם במערכת החינוך.
<עמיר בורנשטיין: המנהלים דוחים אותם ואומרים להם: לכו לפה ולכו לשם ותביאו לנו כך ותביאו לנו כך.
<עמיר בורנשטיין: אתם מדברים על ילד שאין לו טבלט, אני מדבר על ילד שלא יכול להיות בכיתה.
יעקב מרגי: סכם.
<עמיר בורנשטיין: סיכמתי.
יעקב מרגי: רוני קלר, יושב-ראש הפורום לסלולריות שפויה.
יעקב מרגי: זה יהיה טלגרפית עכשיו מדובר לדובר.
<רוני קלר: אני מעביר את רשות הדיבור שלי לעמי.
יעקב מרגי: בבקשה, עמי.
<עמי יעקב: שלום, אני פעיל ארצי וחבר בעמותה לסלולריות שפויה.
<עמי יעקב: לאחרונה אני מסתובב בבתי ספר, גם מדבר עם משרד החינוך, גם מדבר עם משרד הבריאות ועם כולם, כולם אומרים לי: המשרד להגנת הסביבה הוא זה שקובע.
<עמי יעקב: אני ועוד עשרה הורים ניגשנו לפרופ' סטיליאן גלברג לפגישה מיוחדת.
<עמי יעקב: אמר לנו פרופ' סטיליאן בכבודו ובעצמו:
<עמי יעקב: אני לא רוצה שהנכדות שלי יהיו בבית ספר שיש בו וויי-פיי.
<עמי יעקב: אין לי את הכלים ואין לי את היכולות ואני לא יודע לבדוק וויי-פיי.
<עמי יעקב: אני שואל את עופר רימון איך הוא עשה את בדיקות הוויי-פיי, והוא אומר שהוא מתבסס על דברי המשרד להגנת הסביבה.
<עמי יעקב: המשרד להגנת הסביבה אמר בצורה מפורשת: אני לא מסוגל, אל תפילו עלי את האחריות הזאת והודעתי למשרד החינוך שאני לא אחראי לכל בדיקות הוויי-פיי, אז איך ד"ר עופר רימון עושה את הבדיקות?
<עמי יעקב: הייתי בבדיקה שנעשתה כהלכה בבית ספר הנדיב.
<עמי יעקב: יושב פה יושב-ראש מהבית ספר הזה.
<עמי יעקב: העמסנו את המחשבים כמו שצריך, עשינו תקשורת מלאה – עופר מדבר על 2 מיקרו ואט לסמ"ר – הגענו שם ל-8 מיקרו ואט לסמ"ר, וכשראו את המספר הזה נתנו לי בעיטה וגירשו אותי מבית הספר.
<שלומי קרמר: הוא הגיע בשקר - - -
<שלומי קרמר: לא, הוא הזכיר - - -
יעקב מרגי: אדוני, אני אוציא אותך החוצה.
<עמי יעקב: ביבנה מפעילים ראוטרים בניגוד לחוק הקרינה.
<עמי יעקב: מפעילים שם ראוטרים בהספקים גבוהים כשאסור בתדרים מסוימים לעבור את ה-100 מילי - -
<עמי יעקב: - - ביבנה מפעילים תדרים - -
<עמי יעקב: - - ב-5 ג'יגה שעוברים את המותר - -
<עמי יעקב: יש פה עבירה על החוק.
יעקב מרגי: אני אמרתי לך תודה כבר ארבע פעמים.
<עמי יעקב: עופר התחיל לספר לנו שהבדיקות טובות, אני לא מאמין לו.
יעקב מרגי: אתה עוצר או לא עוצר?
יעקב מרגי: מגי אסייג, מנכ"לית מיזם "סיסמה לכל תלמיד".
<מגי אסייג: תודה רבה.
<מגי אסייג: סיסמה לכל תלמיד, שזה לא יהיה חשוד, אנחנו לא מקבלים ממשרד החינוך ואנחנו לא מקבלים מאף אחד כלום, אנו פועלים עוד הרבה לפני שמשרד החינוך התחיל לפעול.
<מגי אסייג: התחלנו לפעול מ-2006.
<מגי אסייג: סיסמה לכל תלמיד זה מיזם שבחר לצמצם פערים חברתיים דרך צמצום פערים דיגיטליים.
<מגי אסייג: אנחנו פועלים כתפיסה בפריפריה החברתית של מדינת ישראל, ואתה צודק, היושב-ראש, מבחינתנו אנחנו פועלים בבתי ספר גם בתוך המרכז כשאנחנו מזהים צורך.
<מגי אסייג: כל המיזם הוא פילנתרופי, לא למטרות רווח.
<מגי אסייג: אנחנו עושים הכול בחינם, הכול כפילנתרופיה, המגזר השלישי.
<מגי אסייג: אני חייבת להגיד משהו מהמקום הכי-הכי בעייתי.
<מגי אסייג: כשנכנסנו ב-2006 ובחרנו לצמצם פערים חברתיים, בית הספר הראשון היה בירוחם – ישב פה יושב-ראש הוועדה מצנע בפעם הקודמת – דרך אגב, המיזם פועל ב-200 בתי ספר, מחוברים לענן "וובי" 80,000 תלמידים, 8,000 מורים, בכל המגזרים – בדואים, ערבים, יהודים, צ'רקסים, דתיים.
<מגי אסייג: התפיסה היתה שוויונית, והרעיון של סיסמה לכל תלמיד היא לתת הזדמנות לכל ילד לקבל את הכלים.
<מגי אסייג: אני מסכימה פה עם כל הקשיים שעלו.
<מגי אסייג: אני רוצה להגיד למי שיושב פה, עוד לא שמעתם שמינית מהקשיים שיש בתחום הזה.
<מגי אסייג: זה שבחרתם להתמקד באמצעי הקצה זה הסתכלות על רובד אחד מתוך 700 רבדים שיש למשרד החינוך להתמודד אתם.
<מגי אסייג: אני חייבת להגיד לכולם שזה רובד התשתיות: רובד התשתית הפיזית, האתרים, הפורטל הפדגוגי, ההטמעה, הטמעת המורה, הטמעת התלמיד, הטמעת המנהל – כל-כך הרבה סייגים יש כדי לא לעשות.
<מגי אסייג: התחלתי לפעול ב-2006, ורק ב-2010 כשהחליט משרד החינוך להיכנס עם התקשוב הלאומי הרגשתי את המקפצה בתוך בתי הספר לחולל שינוי.
<מגי אסייג: יש הרבה בעיות, ומי שיבוא ויגיד שכל המורים יודעים וכל מה שנאמר פה, אנחנו רחוקים שנות דור מלפתור את הבעיות.
<מגי אסייג: אבל, וזה האבל המיוחד שתוכנית התקשוב הביאה, והיא הביא לפתחם.
<מגי אסייג: היא הביאה את הצורך של כולנו להתמודד עם הבעיות, היא פתחה את הדלת של המורה שסגרה את הדלת ל-30 תלמידים ואמרה "אני מפחדת", ובית הספר לא אעז והרשות לא נתנה.
<מגי אסייג: באומץ רב החליט משרד החינוך לקחת את כל הבעיות.
<מגי אסייג: בעבר מי שחילק את המחשבים זה מפעל הפיס, ובעבר מי שקנה את הראוטר זו היתה מנהלת בית הספר, ובעבר מי שהטמיעה זה היה הפדגוגיה, והיו כל-כך הרבה גורמים כדי לחולל שינוי, שהיה צריך אומץ להגיד: הכול עובר אלינו.
<מגי אסייג: אני חייבת לציין עם הרבה ביקורת, ויש לי הרבה ביקורת, אני לא מסתירה את הביקורת, כי אני באתי לעזור, וכשאני רואה את הבעיות אני מעלה למעלה כדי שיצליחו באינטרוולים יותר קצרים להתמודד – לא כל אחד ילמד את הטעויות, אלא ללמוד ביחד, כי סכום השלם גדול מחלקיו, וכל מי שיושב פה רוצה שזה יצליח, אבל להסתכל על אמצעי הקצה - - -
יעקב מרגי: את מוכנה לחתום על זה?
יעקב מרגי: את בטוחה שכל מי שיושב פה רוצה בהצלחה?
<מגי אסייג: כן.
<מגי אסייג: מי שהתאמץ לבוא לפה, רוצה שזה יצליח.
יעקב מרגי: או לא.
<מגי אסייג: אני באה ואומרת שכדי שזה יצליח אנחנו צריכים לקחת את הבעיות ולראות איך אנחנו פותרים אותן ולא איך זורקים.
<מגי אסייג: מאז שהתחיל הבג"ץ - - -
יעקב מרגי: אני אוהב להיות פרקטי.
יעקב מרגי: אני לא אוהב דיונים אקדמיים עד אין-סוף.
<מגי אסייג: אני לא אקדמית.
יעקב מרגי: איך קראתם לעצמכם?
<מגי אסייג: "סיסמה לכל תלמיד".
יעקב מרגי: העמותות זה המגזר השלישי.
<מגי אסייג: המגזר השלישי.
יעקב מרגי: אני אוהב את ההגדרה.
יעקב מרגי: מגזר שלישי, תפקידו לייצר תהליכים שיוטמעו בממסד, לא שבסוף הממסד נטמע במגזר.
<מגי אסייג: זה ההיפך.
יעקב מרגי: אני מהרהר בקול.
יעקב מרגי: זה התסכולים שלי.
יעקב מרגי: זה נכנס לפרוטוקול, מי יודע מתי יקראו את זה.
יעקב מרגי: אני חסיד שהמגזר השלישי מניע איזה תהליך, מטמיע בממסד, וכשזה טוב בורח, הולך למשימה אחרת.
יעקב מרגי: כשהמדינה מוטמעת במגזר השלישי אני מתחיל לפחד.
יעקב מרגי: מה שאני אומר שאת ערה לדיון, את אומרת שיש בעיה.