GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים ילין: הסוגיה השנייה, יכולת לשלול מראש מתן תמיכה.
חיים ילין: זה משהו ששר האוצר לא יכול לעשות שאת כן רוצה עכשיו לעשות, וזה מתקבל פה בצורה של – זה מה שאמרת.
חיים ילין: מה לעשות.
יעקב מרגי: בסוף היא תתייחס לדברים.
חיים ילין: ושלוש, היא קובעת הסדר ספציפי כלפי מוסדות תרבות, שזאת פגיעה קשה מאוד בחופש הביטוי.
חיים ילין: למה אני עכשיו חוזר לרוח ולקולטורה?
יעקב מרגי: בדקה אחרונה לסיום.
חיים ילין: למה אני חוזר למילים האלה?
חיים ילין: כי המילים האלה הם כמעט מעל האנושות.
חיים ילין: זה משהו שלא שייך בכלל לא לדת, זה לא שייך בכלל למדינה, זה לא שייך למפלגות.
חיים ילין: זה שייך לאנושות.
חיים ילין: עכשיו, בנאמנות הזאת אתם מבטיחים דברים, השאלה אם ביום הזיכרון, תסלחי לי, כבוד השרה, כשאנשים במדינת ישראל בצפירה - - -
יעקב מרגי: לא מוגדר בחוק.
חיים ילין: רגע, בצפירה – למה לא מוגדר בחוק?
יעקב מרגי: תוסיף את זה בחקיקה.
חיים ילין: מסתובבים חופשי, האם הם נאמנים למדינת ישראל, כן או לא?
יעקב מרגי: תוסיף את זה בחקיקה אם לדעתך לא.
חיים ילין: אני בכוונה אומר.
חיים ילין: כשיש עבירות על החוק במקומות מסוימים על-ידי ימניים קיצוניים או שמאלניים קיצוניים האם גם בשם אותו חוק הם לא יקבלו עכשיו את המימון?
חיים ילין: אני לא מקבל ציונים על אם זה שאלה טובה או לא.
יעקב מרגי: זאת דרכי, לחשוב בקול.
חיים ילין: אני אומר לכם דבר אחד, כאחד היחידים, לדעתי, שגדל בדיקטטורה, אנחנו הולכים לכיוון ממש לא נכון.
יעקב מרגי: לסיים.
חיים ילין: למרות שהשרה רוצה לפתוח את המניפה והיא מדברת על דרוזים ועל בדואים ועל ערבים, מתחת לפני השטח קורה משהו הפוך לחלוטין.
חיים ילין: ואני חושב שהדיון הזה חשוב, ואני חושב שהדיון הזה צריך להביא את הגבולות של הדמוקרטיה ושל שמירת הדמוקרטיה בלי להביא את כל מה שנקרא נאמנות לתוך החוק.
יעקב מרגי: עלינו להשאיר זמן לשרה להגיב על הדברים שלכם.
יעקב מרגי: להיצמד לזמנים.
דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, אתחיל בהסכמות ואסיים בוויכוח.
דב חנין: חוסר ההשקעה בתרבות הוא שערורייה, הוא שערורייה, ואני תומך במאבק להגדיל מאוד את תקציב התרבות.
דב חנין: תרבות נפגעת מאוד כשאין תמיכת מדינה, אני מצטט את השרה, בהסכמה, ולכן, הפרדה בין חופש תרבות לבין תמיכת המדינה היא פיקציה מוחלטת.
דב חנין: נקודה שנייה, אני בעד חיסול הביורוקרטיה, אני גם בעד שינוי הקריטריונים, אבל אני נגד ביטול קריטריונים, כי כאשר אין קריטריונים, אנחנו מגיעים לשלטון של שרירות.
דב חנין: ושרירות היא האויב של כל סדר ושל כל דמוקרטיה.
דב חנין: נקודה שלישית, אני בעד פלורליזם, בעד השקעה בתרבות בפריפריות, בעד השקעה בתרבות ערבית, בעד השקעה בתרבות מזרחית, בעד כל הדברים האלה.
דב חנין: אני מאוד מודאג, אדוני היושב-ראש, למשל, מקיצוץ ההופעות של התיאטראות בפריפריות, זאת התוצאה הישירה מהמהלכים האלה, זה מה שאנחנו כבר רואים.
דב חנין: אני רוצה לעבור לנושאים שבוויכוח.
דב חנין: אמר טולסטוי: כל משפחה היא אומללה, כשהיא אומללה, היא אומללה בדרכה.
דב חנין: ובפרפרזה על הדברים האלה: כל עם חולה, הוא חולה בדרכו.
דב חנין: יש הרבה מה ללמוד מההיסטוריה, ואני אף פעם לא רוצה להשוות שום דבר לשום דבר.
דב חנין: אבל בואו נסתכל על ההיסטוריה, ואני אומר לכם שלושה דברים: תמיד לא קוראים לזה צנזורה תרבותית.
דב חנין: תמיד אומרים: מה פתאום צנזורה תרבותית?
דב חנין: אנחנו צנזורה תרבותית?
דב חנין: אנחנו לא צנזורה תרבותית.
דב חנין: אנחנו פשוט נגד חתירה נגד המדינה, זה הכול.
דב חנין: תמיד אומרים כך.
דב חנין: תמיד אומרים שאנחנו מדברים רק על נאמנות לערכים לאומיים ועל מאבק בחתרנות מבפנים.
דב חנין: והדבר השלישי, אדוני היושב-ראש, תמיד במבט לאחור הימים האלה שבהם עושים את המהלכים האלה בתחום התרבות נתפסים כרגע שפל היסטורי.
דב חנין: בארצות-הברית מקארתי-מקארתיזם, בברית-המועצות ז'דנוב-ז'דנוביזם, אלה הם רגעי השפל של המדינות האלה.
דב חנין: אני לא משווה שום דבר לשום דבר, למרות הדמיון.
דב חנין: אבל אני רוצה לומר לכם, המדרון הזה מוביל אותנו למקומות מאוד מאוד נמוכים ומאוד מסוכנים.
דב חנין: מוסוליני דיבר על הדקדנטיות והשחתת הנוער ביצירות זרות, זה פוגע ברוח הלאומית.
דב חנין: הוא אומר: תלמדו מג'ובאני ג'נטילה איך צריך להעריך את הרוח הלאומית האיטלקית.
דב חנין: מוסוליני.
דב חנין: פה לא רחוק, גברתי השרה, מציגה היום במוזיאון ישראל, עדיין מציגה, תערוכה מדהימה שנקראת "לילה יורד על ברלין".
דב חנין: התערוכה הזאת מציגה יצירות אומנות שב-1937 שמו את כולם בתערוכה מיוחדת של אומנות מנוונת ואנטי-לאומית.
דב חנין: זה מה שקרה במקומות אחרים.
דב חנין: אנחנו לא רוצים, אסור לנו להגיע, אסור לנו להידרדר לימים הקשים והאיומים האלה.
דב חנין: ושוב, הדברים האלה תמיד נעשים בחסות של מילים נהדרות, תמיד בחסות של פטריוטיזם מנופף בדגלים, והסכנות כבר ברורות.
מירי רגב: כבוד היושב-ראש, אני רק חייבת לתקן משהו שכבר פורסם ב-Ynet.
מירי רגב: כתוב שלכאורה כאילו אין לי בעיה עם חתירה כנגד המדינה, אבל לא במימון המדינה.
מירי רגב: אז יש לי בעיה עם חתירה נגד המדינה.
מירי רגב: יש לי בעיה עם חתירה נגד מדינת ישראל גם ברמה האישית, קל וחומר במימון המדינה.
מירי רגב: אז תיקנתי את הכותרת הזאת, אני מקווה שהכותרת גם תשתנה.
יעקב מרגי: ש- Ynetיתקנו בהתאם.
יעקב מרגי: חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה, לגופו של עניין שלוש דקות, בבקשה.
יוסי יונה: השרה מתנגדת לחתירה נגד המדינה על כל מופעיה.
מירי רגב: כן, על כל מופעיה, גם במימון וגם לא במימון.
יוסי יונה: גברתי השרה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לציין שלוש נקודות, שלוש הערות.
יוסי יונה: האחת, אני בוודאי מצטרף לתביעה של כלל, אני מתאר לעצמי, חברות וחברי הכנסת שמשתתפים בדיון הזה ושל השרה עצמה, אני מתאר לעצמי, על הצורך בהגדלה מסיבית של תקציבי החינוך כדי שנעמוד בסטנדרטים של המדינות המתוקנות, שזה כמעט 1% מהתוצר הלאומי.
יוסי יונה: אני רוצה להמשיך ולומר הערה שנייה, אני רוצה לברך את השרה על הפעולה שהיא עושה בתחום הרב-תרבותי, וגם שמעתי כמה הערות קצת לגלגניות, ואני חושב שזה לא במקום.
יוסי יונה: אני, כמי שמומחה בתחום הזה של רב-תרבותיות, אני עוסק במיוחד בזה גם בתחום של התיאטרון, להעיר את תשומת לבכם, קנדה שבחוקתה מוגדרת כמדינה רב-תרבותית, תומכת לפחות ב-30 בתי תיאטרון שונים של תרבויות שונות: טורקית, יהודית, הונגרית, סלובקית, לטביינית, מה שלא תרצו, בתמיכה של המדינה.
מירי רגב: לא, לא נכון.
מירי רגב: יש כאלה דברים?
מירי רגב: בכל זאת, יש לנו ממי ללמוד.
יוסי יונה: בתמיכה של המדינה ברב-תרבותיות בתחום של תיאטרון וכן גם בתחום של מוזיקה - - -
אילן גילאון: היא תתחיל למחוק דברים, אל תיתן לה רעיונות.
יוסי יונה: וגם בתחום של מוזיקה.
יוסי יונה: ובארץ, אני חייב לומר שכן, ישנו עוול היסטורי ביחס למורשות תרבותיות מסוימות, וכאשר השרה מודיעה שהיא מתכוונת להתמודד למול התופעה הזאת, אני בהחלט מעניק לה את תמיכתי הרבה.
יוסי יונה: ובואו נזכיר את הדוגמה הזאת, נניח, של התזמורת הפילהרמונית למול האנדלוסית, ששם קיימת הקצאה כל כך בלתי צודקת במשאבים של המדינה, ואם תפעלי כדי לתקן את הדברים הללו, אז בהחלט - - -
מירי רגב: שבוע הבא זה כבר יוצא להערות הציבור.
יוסי יונה: אני שמח על כך ומברך על כך.
יוסי יונה: גם בתחום של התיאטרון אני רוצה להעיר הערה.
יוסי יונה: אני לא בדיוק חושב שהמטרה היחידה היא להביא את בתי התיאטראות המרכזיים לפריפריה על כל צוותם, שזה גם צוותם וצוות השחקנים שלהם.
יוסי יונה: צריך לעודד יצירה מקומית.
מירי רגב: על זה אני מדברת, זה מה שאני עושה.
יעקב מרגי: וזה לא סותר.
יוסי יונה: זה לא סותר.
יוסי יונה: אנחנו מכירים גם המון פעמים את המונופול של בתי התיאטראות הגדולים על הפריפריה באופן שבו הם משווקים את ההצגות שלהם.
יעקב מרגי: הם גם אבן שואבת.
יעקב מרגי: לוקחים להם את השחקנים אחרי מחזה אחד או שניים כבר.
יוסי יונה: ברשותך, רק דוגמה אחת.
יוסי יונה: המון פעמים יש את התופעה הזאת שאם הפריפריה רוצה הצגות של הקאמרי או של הבימה, הרי מחייבים אותם גם לקחת הצגות שהן הצגות משנה שלהם, ובמידה שהם לא ייקחו את הצגות המשנה, הם לא יקבלו גם את ההצגות המרכזיות.
יוסי יונה: ולכן, אני בהחלט קורא לעידוד היצירה המקומית בפריפריה.
יוסי יונה: באשר לשאלה הזאת של החוקיות ולא חוקיות.
יוסי יונה: אני רוצה כאן להעיר הערה, וקחי אותה לתשומת לבך, גברתי השרה, ראי, קיימים חוקים במדינה, אבל אני הייתי רוצה לראות מצב שבו יש איזשהו מתח, אם תרצי, מתח מבני בינך לבין שרים אחרים.
יוסי יונה: שרת התרבות היא השרה שצריכה למתוח את האפשר עד כמה שניתן.
יוסי יונה: לא להצר.
יוסי יונה: התפקיד של להצר את המרחב הוא תפקיד, הייתי אומר, של חלקים אחרים בממשלה או של חלקים אחרים בציבור.
יוסי יונה: את צריכה להיות, התפקיד שלך, סליחה, אני מקווה שלא אשמע פטרוני, את זו שדווקא צריכה להיות מרחיבה את האפשרויות, ומתנגשת עם אלה שרוצים להצר את האפשרויות.
יוסי יונה: חיים ילין, חברי, היה כאן, ודיבר על המושג הזה של קולטורה.
יעקב מרגי: לסיכום, יוסי.
יוסי יונה: כן, אני מסכם.
יוסי יונה: בעצם, אחת מהפעמים הראשונות שהשתמשו במושג הזה במשמעות שאנחנו מקבלים אותו זה היה אצל קיקרו במאה הראשונה לפני הספירה, והוא דיבר על המושג של cultura animi, שבעצם מה שהוא התכוון בכך, זה אם תרצו, טיפוח הנפש הפילוסופית של האדם.
יוסי יונה: ובטיפוח הנפש הפילוסופית של האדם במכלול התרבויות שהוא נחשף אליהן, הרי אחד מהדברים המאוד מרכזיים, גברתי השרה, זאת העמדה הביקורתית שיש לאדם על הסביבה שלו.
יוסי יונה: משעה שהתרבות היא קונצנזואלית, היא לא עושה את תפקידה.
יוסי יונה: התרבות בהגדרתה צריכה להיות, ככל שהיא נעלית יותר - -
יעקב מרגי: נושמת, יוצרת, בועטת.
יוסי יונה: - - צריכה להיות נושמת, בועטת, שבה האדם יכול להיחשף לדברים שקוראים תיגר על המציאות הקיימת.
יוסי יונה: עד כמה אנחנו הולכים בקריאת התיגר, זאת באמת שאלה, ואני לא בא ואומר שהכול מותר בהקשר הזה.
יוסי יונה: אבל, שוב, אני חוזר להערה שלי, גברתי השרה, כשרת תרבות, אני חושב שהמקום שלך זה דווקא לשחרר יותר, ולתת יותר אפשרויות של ביקורת מאשר לצמצם.
יעקב מרגי: להרחיב.
יעקב מרגי: אני מאוד מודה לך על הדברים.
מירי רגב: אין לי בעיה עם ביקורת.
ענת ברקו: לא אתחבר אליך דרך סארטר וכו', וניתן כאן עוד איזו הרצאה מלומדת, אבל מה שאני רוצה - - -
דב חנין: כדאי להעלות את הרמה בדיון.
יעקב מרגי: בשלוש דקות שלך את רשאית לעשות מה שאת רוצה.
ענת ברקו: קודם כול אני רוצה לברך על החיבור לפריפריה, ועל כך ששיטת המצ'ינג נקטעת פה ומאפשרת באמת לציבורים רבים שבגלל השיטה הזאת נפגעו בהרבה מאוד מישורים – ואנחנו רואים את זה לא רק בנושא של תרבות, אלא בהרבה מאוד נושאים אחרים, וזה עולה ועולה בכל ביקור שאני עושה בפריפריה.
ענת ברקו: לכן, זה דבר מבורך.
ענת ברקו: תרבות בתוך מדינה אין פירושה פאודה, אין פירושה שאנחנו באופן אישי נממן לפעמים אפילו מופעים של – אני רואה את זה גם דרך החינוך למשל בגופים במזרח ירושלים, שמחנכים לטרור, מרעילים מוחות, יוצרים ניכור בין המדינה לבין האנשים, ונותנים את הכסות של תרבות ופלורליזם.
ענת ברקו: בשם הפלורליזם ובשם התרבות צריך לאפשר תיאטראות בשפות שונות, צריך לשמר תרבויות עתיקות ומסורות שבאנו גם מהגולה, לדאוג לזה.
ענת ברקו: אבל אין פירושה של תרבות ליצור הסתגרות ובדלנות, כן, בדלנות, וניכור, ועבודה נגד המדינה במישורים הכי הכי הכי בסיסיים.
ענת ברקו: ואנחנו מדברים כרגע ביום השואה הבין-לאומי.
ענת ברקו: שרת התרבות היא לא איזה אוטומט, אחרת היו מניחים תקציב, כל שנה הוא היה עובר לשנה הבאה, וסלמאת, הכול בסדר.
מירי רגב: זה מה שקורה היום, אנחנו כספומט.
ענת ברקו: אז לא.
ענת ברקו: אני חושבת שהקטע של מדיניות זה בדיוק תפקידו של שר, והקטע של מדינה דמוקרטית ושל נבחרי הציבור הוא להתוות מדיניות.
ענת ברקו: זה דבר שהוא מאוד מאוד חשוב.
ענת ברקו: והדבר הנוסף שאני רוצה לומר, שאני רואה בדרך שמוצגת, כמובן שאין כאן סתימת פיות, ויש כאן חופש דעה, והוא חופש דעה לכולם.
ענת ברקו: אבל לפעמים אנחנו צריכים לחשוב, כשעושים סדר עדיפויות, לאן ילכו התקציבים ואל מה אנחנו רוצים לחשוף את הילדים, ואיך אנחנו רוצים לגדל אותם, ואיזה אופקים אנחנו רוצים לפתוח בפניהם, ואיזה רפרטואר של התנהגויות שנובעות מהצרכנות התרבותית שלהם.
ענת ברקו: יש כאן גישה שמאפשרת לקהלים אחרים שלא היו נגישים לתרבות עד היום, וגם בזה שכן – אני חושבת שגם את התיאטראות שבאמת מגדלי השן מתל-אביב, כמו המהפך שהיה בבאר-שבע כשאוניברסיטת בן-גוריון נוסדה בבאר-שבע - - -
יעקב מרגי: ענת, לסיים.
ענת ברקו: ניקח גם את הקהלים הללו, וגם נביא אותם, ואולי גם הניכור הזה שלפעמים בתחושה של איזושהי התנשאות או איזושהי תחושה של ריחוק מסוים, זה גם משהו שיגיע לתרבות הישראלית גם במובן הזה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת ישראל אייכלר, לאחר מכן – זוהיר בהלול.
ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, אני מאוד מברך על הדברים ששמענו פה, על הצדק התרבותי וצדק חברתי.
ישראל אייכלר: אני חושב שבארבע המילים האלה אפשר להכליל את כל הרעיון ואת כל המאבק ואת כל התארים שזכית להם: מוסוליני, ז'דנוב, מקארתיזם, וכל הדברים האלה, לא יאומן כי יסופר.
ישראל אייכלר: הייתי חבר במועצת התרבות של מדינת ישראל במשרד התרבות במשך שנתיים, וראיתי שהם אף פעם לא דיברו על מקארתיזם.
יעקב מרגי: בר-מינן, איך זה קרה?
ישראל אייכלר: איך זה קרה?
ישראל אייכלר: אם היושב-ראש שאל, אני אענה.
ישראל אייכלר: זכינו לאחר אלפיים שנות גלות שהיה שר ערבי, שר תרבות בשם מג'אדלה, והוא הבין שגם לחרדי מותר לשבת במועצת התרבות, ולכן, ישבתי במועצת התרבות.
ישראל אייכלר: וראיתי שם שהם אף פעם לא דיברו שצריך להוציא את אלה או את אלה.
יעקב מרגי: הוא חיזק את הדעה: אל תדון אדם עד שתגיע למקומו, רק מיעוט יכול להרגיש מה שמרגישים.
ישראל אייכלר: כשישבתי שם ראיתי שאף פעם לא אמרו לא ניתן לחרדים, לא ניתן לאנדלוסי, לא ניתן לאחרים, לא הייתה מילה כזאת.
ישראל אייכלר: רק תפרו במשך שנים קריטריונים בדיוק לפי צרכי המיליה הקטן של כמה עשרות יוצרים וכמה מוסדות בודדים, שהדבר הכולל שלהם זאת תרבות תל-אביבית.
ישראל אייכלר: הם לא עשו שום דבר רע לאחרים.
מירי רגב: זאת אליטה שדאגה לעצמה.
ישראל אייכלר: כשהשרה אומרת שקול קורא צריך מומחה בשביל למלא אותו, זה לא סתם נעשה, זה נעשה כדי לנתב את כל מערכת התקציבים אל אותם מוסדות וארגונים שהם רצו ביקרם.
ישראל אייכלר: כל השאר, שיעמדו בתור.
ישראל אייכלר: לא היה שום ז'דנוביזם, לא היה מקארתיזם.
ישראל אייכלר: וכשמדברים על תרבות ותרבות, ואומרים לנו פה שקולטורה שייכת לאנושות ולא ללאומיות ולא לדת, סליחה, עצם קיומה של מדינה יהודית זה לא משהו כלל אוניברסלי, ולעם היהודי יש תרבות.
ישראל אייכלר: ואם השאלה היא מהי תרבות, הדבר הראשון שצריך להיות ברור שהיא צריכה להיות תרבות יהודית, והיא לא מצאה את מקומה במשרד התרבות במשך שנים רבות.
ישראל אייכלר: ולכן, אני מברך על הגישה של השרה.
ישראל אייכלר: אומנם, יש חברי כנסת שצריכים את הכותרות ולעשות ממנה - - -
יעקב מרגי: ולסיום.
ישראל אייכלר: אחרי דקה אתה אומר לי לסיום?
יעקב מרגי: אתה כבר בשלוש דקות.
ישראל אייכלר: אז אם כך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך את השרה על העניין הזה שתקציבי התרבות יגיעו גם לפריפריות חברתיות, וגם לפריפריות גיאוגרפיות, ושבאמת הקול קורא יהיה פשוט ושוויוני וראוי, ואני יכול רק לברך אותך על כך.
יעקב מרגי: חבר הכנסת זוהיר בהלול, אחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.
זוהיר בהלול: אני ממש בגילוי לב חייב לומר שמדובר בשרה שיכולה להרים הרים וגבעות.
יוסי יונה: לעקור.
ענת ברקו: לעקור.
זוהיר בהלול: להרים.
יעקב מרגי: תנו לו, תאמינו לי, האחרון אני חושב – המלצה - - -
מירי רגב: לזוהיר בעברית, אל תעזרו.
יעקב מרגי: האחרון שתעזרו לו בניסוחים זה זוהיר.
יוסי יונה: זה ביטוי, סליחה.
ענת ברקו: הוא הביישן של חברי הכנסת.
מירי רגב: וואלה, כן?
מירי רגב: הוא מוגדר ככזה?
יעקב מרגי: לא, זה עניין, פשוט להקהות את החדות, אז אל תציעו.
יעקב מרגי: תנו לזוהיר.
ענת ברקו: סתם, סתם, אני צוחקת.
זוהיר בהלול: ד"ר ברקו לא מבינה שמותר למשורר מה שאסור לאחר.
ענת ברקו: מבינה, סחתיין.
יעקב מרגי: או לחורז.
יעקב מרגי: למשורר ולחורז.
יוסי יונה: זכותך לשבש.
זוהיר בהלול: אז אני עומד על ענייני שאפשר להרים הרים, את צמד המילים הזה.
זוהיר בהלול: ובאמת, אני מברך אותך ומאחל לך הצלחה.
זוהיר בהלול: ובכל אופן, מכוח הידידות שנרקמה ביני לבינך בשל העובדה שאת בעצם חוברת אל המכאובים ואל החסכים שמהם סבלנו לא מעט שנים, אז מותר לי לומר כמה דברים.
זוהיר בהלול: אני רוצה שהחברים והחברות פה יעצמו עיניים ויראו בעיני רוחם באופן אבסטרקטי את יוסף אבו ורדה או מוחמד בכרי מאל-מידאן, נניח, והם בוחרים ביום העצמאות לפצוח בבכי או להשתטח על קבר הסב בכפר עקור, או שאני בוחר למשל להיות שחקן בערוב ימי מהכנסת ולהפוך לאחד מהשחקנים המלוהקים בתוך התיאטראות – אני מעדיף לומר תיאטרונים, לא תיאטראות – ולנפוח את נשמתי על קבר סבי.
יעקב מרגי: אם תרצה את דעתי, מותר לו.
זוהיר בהלול: והאם במקרה כזה בשל העיתוי והתזמון והסינכּרוניזציה או הסינכרוניזציה, איך שאתם בוחרים, אתם רואים אותי נופח את נשמתי באותו יום אומלל, וזה קורה ביום העצמאות.
זוהיר בהלול: האם אני, כאשר אני נופח את נשמתי ונפרד מן העולם הזה, האם אני זכאי למימון המדינה או לא?
זוהיר בהלול: האם אני נחשב לאיש שראוי לקבל או לא?
זוהיר בהלול: אלה שאלות תם שאני שואל את עצמי, ולכן אני שואל וחובר גם לפרופ' יוסי יונה.
זוהיר בהלול: אני אומר לך, מירי רגב, בפרפרזה למדינת כל רגביה, תיאטרון צריך להיות חתרני, מה לעשות.
זוהיר בהלול: אני לא מצטט עכשיו את האושיות ואת הטייקונים האלה שחבר אליהם יוסי יונה, אבל אני אומר לך, תיאטרון שאיננו חתרני הוא תיאטרון שאיננו לרוחי.
זוהיר בהלול: תרבות שאיננה קנטרנית היא תרבות שאיננה לרוחי, ואומנות שאיננה מתירנית לא מעניינת אותי.
זוהיר בהלול: ולכן, אני אומר, מי קבע את הקריטריונים האלה?
זוהיר בהלול: מי יקבע את הקריטריונים האלה?
מירי רגב: החוק.
זוהיר בהלול: מי שם את האנשים של מירי רגב, השרה שתרים הרים ותזיז גבעות, מי בעצם יכול לתחום את התחומים והגבולות האלה?
זוהיר בהלול: תיאטרון לעזאזל ולכל הרוחות הוא תיאטרון שכופר במוסכמות, הוא כופר באקסיומות, הוא בעצם מזעזע את אמות הספים.
זוהיר בהלול: תיאטרון נועד כדי להפעיל את הקוגניציה, כדי להתחרות באינטלקט, כדי להתחרות - - -
יעקב מרגי: זוהיר, אני נהנה, אבל תתחיל לסכם.
זוהיר בהלול: מה, עברו שלוש דקות?
זוהיר בהלול: אני בשיא הלהט שלי.
יעקב מרגי: אתן לך עוד חצי דקה.
יעקב מרגי: אתה יודע, כשנהנים הזמן עובר מהר.
זוהיר בהלול: מה שאני מבקש ממך, גברתי מירי רגב, האם אני יכול להישיר מבט?
זוהיר בהלול: האם אני יכול לבקש מהיועצת המלומדה שתאפשר לי - -
מירי רגב: היא פשוט מעדכנת אותי בכמה דברים שכדאי שאדע.
זוהיר בהלול: - - את מגע העיניים הלוהט והחמדן הזה - -
יעקב מרגי: אין עליך, אין עליך.
זוהיר בהלול: - - ולומר לך, אנא, יש לך ים בלתי נדלה של מרץ – לא מרצ שלכם חבר'ה, לא זה, אל תתעורר.
יעקב מרגי: הבהרתך התקבלה בחום כאן.
זוהיר בהלול: יש לך כמויות בלתי נדלות של רצונות טובים, ואת באמת תעשי את המהפכה, אני מבטיח לך, כי אני מכיר את נבכי נפשך.
זוהיר בהלול: תעזבי את השטויות האלה, תני לתיאטרון לנשום את נשמתו, לבעוט את בעיטתו, ותני לאנשים לחיות באומנות ללא איומים, וכך ייטב גם לך וגם לנו.
יעקב מרגי: זוהיר, רק לעצמי אני שואל, לו יצויר שהיא לא הייתה מצטטת את אותן נקודות מחוק יסודות התקציב, תוכניותיה האחרות מקובלת עליך?
יעקב מרגי: אני נוטה להבין - - -
זוהיר בהלול: הרב מרגי.
יעקב מרגי: לא רבתי עם אף אחד.
זוהיר בהלול: כל מה שמגיע מקדקודך הקודח מקובל עלי.
יעקב מרגי: תודה רבה, ידידי.
יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה, ולאחר מכן – באסל גטאס יצא, אז לא יהיה, סתיו שפיר לאחר מכן.
מסעוד גנאים: אז אני אחרון משום שיצאתי קצת?
יעקב מרגי: אשלב אותך.
יעקב מרגי: מירב בן ארי, בבקשה.
מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש, וגברתי השרה, אני רק חייבת להתייחס, חבל שהוא הלך כי העניין הזה שאמרו שתיאטרון צריך להיות חתרני וצריך להיות מרדני, אין בעיה, כולם מסכימים, אבל שאלה למה הוא צריך לחתור תחת היסודות של מדינת ישראל.
מסעוד גנאים: אבל זאת פרשנות.
מירב בן ארי: מה זה פרשנות?
מסעוד גנאים: זאת פרשנות, אני יכול לפרש.
מירב בן ארי: סליחה, חבר הכנסת גנאים, אם יש תיאטרון שחותר תחת היסודות של מדינת ישראל, למה אני צריכה לממן מכיסי, לצורך העניין, כאזרחית, עזוב חברת כנסת, תיאטרון - - -
מסעוד גנאים: עד עכשיו השרה לשעבר - - -
יעקב מרגי: מסעוד גנאים, תן לה לדבר, אל תפריע לה.
מירב בן ארי: סליחה, מר גנאים, אני לא מרגישה טוב היום, אז קשה לי.
מסעוד גנאים: לא אני לא מפריע לה, אני מחדד את - - -
יעקב מרגי: תחוס עליה, היא לא מרגישה טוב, היא אומרת לך.
מירב בן ארי: אל תחדד.
מירב בן ארי: תאמין לי, אני יודעת לדבר.
מירב בן ארי: העניין הזה שאתה חותר תחת יסודות מדינת ישראל כמדינה יהודית דמוקרטית, ולא משנה כמה נמשיך להגיד את זה, אנחנו לא צריכים לממן את זה, לא האזרחים ולא אף אחד אחר.
מירב בן ארי: וחבל שזוהיר הלך, כי הוא אמר, תיאטרון צריך להיות חתרני.
מירב בן ארי: אני הולכת לתיאטרון, תיאטרון הוא חתרני, ויש הרבה סוגים של חתירה, וזה לא צריך להיות תחת המדינה.
מירב בן ארי: זה לעניין הזה.
מירב בן ארי: עכשיו אני רוצה לשאול, גברתי השרה, דיברת על הדירוג של 6-1.
מירב בן ארי: עיר כמו ירושלים שמדורגת בדירוג הלמ"ס שתיים, כי יש לה משיכה יותר, כמו שאנחנו נוטים - - -
<גלית והבה שאשו: דירוג ארבע.
מירי רגב: ירושלים היא ארבע.
מירב בן ארי: אה, סליחה, ארבע.
מירב בן ארי: אז השאלה, נגיד, גם בעיר כמו ירושלים שיש לה כמובן את השכונות החלשות, האם גם פה המדינה צריכה לתת 100% מימון לתיאטרון, רק שאלה בשבילך, כי מעניין אותי.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שבתור תל-אביבית, למרות שהרבה כאן דיברו על התרבות התל-אביבית, כמובן שיש לתל-אביב דירוג שמונה, דירוג גבוה.
יעקב מרגי: אבל יש שכונות.
מירב בן ארי: מצד שני, יש שכונות – את מבינה - - -
מירי רגב: אתייחס לזה.
מירי רגב: דרך אגב, לכן, גם תל-אביב – למרות שיש לה למ"ס גבוה, בשכונות – לדוגמה, שכונת דרום תל-אביב תקבל את כול היוזמות ואת כל הפרויקטים בלי מצ'ינג.
יעקב מרגי: נתנה לך תשובה.
מירב בן ארי: מעולה, נכון, כמו דוהל בשכונת התקווה, אין לו את אותו מימון כמו שיש ברמת - - -
יעקב מרגי: בבקשה, מירב, לסיים.
מירי רגב: קלעתי לדעת גדולות.
מירב בן ארי: ואני רוצה להגיד עוד משהו אחד אחרון, כי התייחסת לעניין של הכספומט.
מירב בן ארי: יש כאן איזשהו עניין במדינה, ששרים, כמו בנט, כמו כחלון, כמו מירי רגב, הם סוג של נותנים כספים למי שפונה, וכשבא שר ואומר: לא, יש לי את המדיניות שלי, בשביל זה אני שר, אז אומרים לו: לא, לא, לא, אתה לא יכול לעשות כאן שינויים.
מירב בן ארי: ואני רואה את זה גם עם כחלון, אנחנו רואים את זה עכשיו גם עם בנט.
מירב בן ארי: ולדעתי, צריך להפנים שזה שמגיע שר, יש לו מדיניות, אפשר להסכים אתו, אפשר לא להסכים אתו, אבל זאת המדיניות.
מירב בן ארי: ודבר אחרון.
מירב בן ארי: אל תדאג, אני מסיימת, היו לי ארבע נקודות קצרות, אני לא מאריכה.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו שאני כן אומרת על התיאטראות בתל-אביב, ודיברתי על זה גם הרבה עם צוות שלך.
מירב בן ארי: יש הרבה חבר'ה בתיאטראות הגדולים בתל-אביב, שנחשבים לתרבות תל-אביבית, אבל תכל'ס הם אלה שהולכים לקריית-מוצקין ולדימונה ולהרבה ערים בפריפריה, מתוך מקום שאותו אדם שגר בדימונה או בבאר-שבע בא לו לראות דווקא את יהורם גאון, בא לו לראות את גילה אלמגור.
מירב בן ארי: ואני גם מכירה קצת את העולם של החבר'ה, את יודעת, דיברנו על זה, על שחקנים שבאמת אומנם גרים בתל-אביב, אבל נוסעים כל שבוע – ראינו את זה השבוע אפילו עם אדוני שר האוצר שיהורם גאון עשה את ההצגה במוצקין, אבל אנחנו רואים את זה כל הזמן - דווקא הרבה פעמים לפריפריה, למרות שהם לא פריפריה.
מירב בן ארי: רגע, רק תן לי לסיים.
מירב בן ארי: דווקא לפריפריה חשוב שתיאטרון כמו בית-לסין או הקאמרי הם אלה שיבואו עם השחקנים שלהם לפריפריה.
מירי רגב: הם מקבלים על הרצות כאלה זה גם תמרוץ, אבל יש לנו גם תמרוץ הפוך שתיכף אדבר על זה.
יעקב מרגי: חברת הכנסת סתיו שפיר, ולאחר מכן – מסעוד גנאים.
יעקב מרגי: הגעת – אם אתה רוצה לדבר, רמת הדיוק, תוכל לבדוק זאת במצלמה האינטרנטית – אחריה.
אלעזר שטרן: אני סומך עליך.
סתיו שפיר: אין לי בעיה להמתין עם תורי ולתת לאלעזר לדבר.
יעקב מרגי: לא, אני מנהל את הדיון, למרות האמפטיה והסימפטיה שלי לאלעזר.
מירי רגב: אז רק לפני דברי סתיו שפיר, משום שהיא כבר הודיעה בתקשורת מה היא אמרה בוועדת החינוך בלי שהיא הייתה פה אפילו פעם אחת.
יעקב מרגי: תני לה לומר, אנחנו לא שמענו.
מירי רגב: לא, אבל היא אמרה בתקשורת, אז אני כבר קראתי בתקשורת את מה שאמרת.
יעקב מרגי: תודה, השרה.
מירי רגב: אז קצת קצת קצת יותר מקצועיות - להיות בסקירה, לשמוע את הסקירה, ואז להגיב.
יעקב מרגי: בואי נשמע, אולי יש לה - - -
מירי רגב: להוציא הודעה לתקשורת, היא עוד לא אמרה מילה.
סתיו שפיר: מירי - - -
יעקב מרגי: השרה, מותר לה, מותר לה, תודה.
מירי רגב: והיא לא הייתה פה הדיון.
יעקב מרגי: מותר לה, תודה.
מירי רגב: זה בסדר, הכול מותר לעשות.
סתיו שפיר: אני צריכה לקבל שיעור ממירי רגב.
מירי רגב: העיקר שאתה בצד הנכון של המפה.
יעקב מרגי: חברת הכנסת סתיו שפיר.
מירב בן ארי: זאת אומנות.
יעקב מרגי: לא, אף אחד לא מפריע.
יעקב מרגי: סתיו שפיר, בבקשה.
סתיו שפיר: שמעתי את הדיון הזה, ואני רואה את הצהרותייך חוזרות ונשנות בתקשורת, ושאלה אחת יש לי.
סתיו שפיר: ממה הפחד הגדול?
סתיו שפיר: למה נראה ששרי הממשלה, בין היתר את, ושר החינוך נפתלי בנט, עורכים ממש תחרות על מי יותר מפחד מאזרחי ישראל?
סתיו שפיר: מה הפחד הגדול שאזרחי ישראל – סליחה, אשמח להקשבתך – אני שואלת אותך שאלה רצינית, שאלה שצריכה להיות פה על השולחן.
סתיו שפיר: מה הפחד הגדול שאזרחי ישראל יביעו ביקורת, ישאלו שאלות, יערערו על מה שקורה, יערערו על המציאות, יבקרו את פעילות הממשלה?
סתיו שפיר: ממה כל כך לפחד?
סתיו שפיר: יש הפרדה ברורה.
סתיו שפיר: כשמדובר בתקצוב של מוסדות תרבות המדינה מתקצבת מאחר שתרבות – בואי נהיה כנות, לא מדובר בעסק הכי רווחי שיש בעולם, וכדי שתתקיים פה תרבות וכדי שיהיה פה חופש יצירה וחופש ביטוי המדינה מתקצבת את אותם מוסדות.
סתיו שפיר: יש הפרדה מאוד מאוד ברורה שמונעת מהמדינה להיכנס לתוך התכנים שמייצרים באותם מוסדות התרבות על מנת לאפשר להם לעשות יצירה בלי פחד ובלי חשש, בלי איום של סגירה וחרב שמונפת כל הזמן מעל ראשם.
סתיו שפיר: זאת המשמעות של תקצוב של אותם מוסדות תרבות.
סתיו שפיר: וההתערבות הזאת שלך, ההתערבות הבלתי פוסקת בתכנים, ההפחדה הבלתי פוסקת של אומנים היא זאת שמחריבה את התרבות.
סתיו שפיר: ואגיד לך גם משהו אחר.
סתיו שפיר: הדבר הזה, מה שאת עושה זאת חתירה תחת יסודותיה של המדינה כמדינה יהודית ודמוקרטית, וזה משום שהדת היהודית והתרבות היהודית הייתה תמיד תרבות - - -
יעקב מרגי: סתיו, ראית את החוק?
סתיו שפיר: סליחה.
יעקב מרגי: ראית את החוק?
מירי רגב: עזוב, נו, חבל, חבל.
סתיו שפיר: הייתה תמיד תרבות ודת שלא פחדה משינוי - -
מירי רגב: הם לא יודעים על מה מדובר.
מירי רגב: בושה.
סתיו שפיר: - - ושלא פחדה מלמידה, והיהודים תמיד היו עם שלא חשש מלבקר ולחשוב ולתהות וללמוד לאורך כל אלפי שנות קיומו.
סתיו שפיר: והדמוקרטיה, כל משמעותה היא שאנחנו עם חופשי בארצנו, שאנחנו יכולים לבקר, ואנחנו יכולים להתפתח, ואנחנו יכולים לשאול שאלות, ושכל זה בסדר, ולעשות את כל זה בלי פחד.
סתיו שפיר: מה שאת עושה זה לערער תחת היסודות האלה.
סתיו שפיר: והדבר הזה, גם לטענתך, צריך להיות אסור על-פי החוק.
סתיו שפיר: תפסיקי את ההתערבות הפחדנית הזאת, אין לה שום מקום, ואין בזה שום טעם.
מירי רגב: כשתהיי מקצועית ותדעי על מה את מדברת אני אענה לך.
מירי רגב: אני אענה אחר כך באופן כללי.
יעקב מרגי: השרה תשיב בסוף.
מירי רגב: חוסר הבנה כזה של החוק.
סתיו שפיר: אל תדברי על מקצועיות - - -
יעקב מרגי: חברת הכנסת סתיו שפיר, לא, אין קריאות ביניים, דיברת.
סתיו שפיר: אולי גם – סליחה - - -
יעקב מרגי: לא, סתיו לא.
סתיו שפיר: שאלה אחרונה.
סתיו שפיר: האם מוסדות שיקראו לעצמם על שם מירי רגב יקבלו תוספת תקציב?
מירי רגב: זה, אגב, רעיון לא רע.
סתיו שפיר: במסגרת המדיניות.
יעקב מרגי: קראת את החוק?
מירב בן ארי: קראת את החוק?
מירב בן ארי: קראת?
מירב בן ארי: ראית על מה הוא מדבר?
יעקב מרגי: לא, מירב.
מירי רגב: אצל היועץ המשפטי זה מאושר.
מירב בן ארי: החוק הזה כבר קיים, ואתה לא יכול לבוא, לטחון כאן דברים בלי לדעת בכלל את החוק.