GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: את חשה שמשרד החינוך אולי קפץ מפיילוט קטן, מיד אצה לו הדרך להתרחב בלי שהוא ערוך, בלי שהוא מוכן, בלי שהוא הביא בחשבון את כל ההיבטים שנגעת בהם ונגעו בהם אחרים?
<מגי אסייג: אני חושבת שאני לא יכולה להעביר ביקורת על משרד החינוך בפורום - - -
יעקב מרגי: את לא רוצה.
<מגי אסייג: לא שאני לא רוצה, אין לי את כל הכלים.
<מגי אסייג: אני חושבת שבאזורים שבהם אני נמצאת, בבתי ספר יסודיים – אני נמצאת בבתי ספר יסודיים ולא בתיכונים – כי אני חושבת שאוריינות צריכה להתחיל מכיתות א' – אני חושבת שבאזורים שהעלינו בעיות קיבלנו שיתוף פעולה איך לפתור אותן.
<מגי אסייג: לא כל הבעיות נפתרות, אבל יש נכונות לפתור אותן.
<מגי אסייג: אני רוצה להביא את הדוגמה האחרונה עם הטבלט.
<מגי אסייג: כשהבנו שבטבלט יש כמה וריאציות, קיבלנו תמיכה מתוך השיח הכולל לייצר פתרונות שהם פתרונות היברידים.
יעקב מרגי: יש לנו חמש דקות ויש עוד הרבה דוברים וסיכומים.
<מגי אסייג: אני רק מבקשת לסיכום מילה אחת.
<מגי אסייג: הדבר שאני רוצה שהוועדה תהיה ערה לו, מתוך המקום של בג"ץ – לרתום את סגל ההוראה, את המורים.
<מגי אסייג: לעלות לעגלה הזאת זה הרבה יותר קשה מאמצעי קצה.
יעקב מרגי: ההסתדרות מסכימה?
יעקב מרגי: לא רוצים פתיחת הסכם קיבוצי והפרעות?
<מגי אסייג: אדוני היושב-ראש, אני מדברת מהשטח.
יעקב מרגי: השאלה אם הם משחקים במגרש.
<מגי אסייג: כשיוצאות החוצה אמירות כמו: הוועדה לא מאפשרת, נוצר מצב שיש התכנסות חזרה פנימה.
<מגי אסייג: רצינו את הפתיחות ולתת - - -
יעקב מרגי: לא תהיה פתיחות אם יהיו חריקות בנהלים, קלה כחמורה.
<מגי אסייג: אני לא מדברת על חריגה בנהלים, אני מדברת על העובדה - - -
יעקב מרגי: אנחנו שם עדיין לפי המוזיקה.
יעקב מרגי: אמרתי לעופר שברגע ששולחן הוועדה הזה יחוש שהעסק מתקדם לפי ההוראות, לפי החוקים, לפי הכללים, תוך מתן דגש על ההיבט החברתי, פדגוגי וגם בריאותי, גם אם זה לא 100% היום, ונראה שמשרד החינוך קשוב והולך לנקוט בצעדים, אנחנו ניתן רוח גבית.
יעקב מרגי: אם לא, אני אומר לך, אפעיל את רגל ימין שלי על דוושת הבלם ואת יד ימין על האמברקס לעצור את העגלה.
<מגי אסייג: אני מסכימה אתך, ובגלל הרגישות שלך רציתי להזמין את הוועדה למגדל העמק, ששם עשינו לכל כיתות ד', לכולם מכל העיר, כל היישוב לגישתך, כל היישוב הולך לתהליך יחד עם משרד החינוך עם הערכה מלווה, כדי לראות מה המשמעות כשעושים את הדבר הזה, איך השטח מקבל את זה.
יעקב מרגי: אשר קסו, בבקשה.
<אשר קסו: אני מנהל בית ספר בעמק חפר, 1,100 תלמידים, 160 מורים, חמש שנים במערכת.
<אשר קסו: כבוד יושב-ראש הוועדה, אני רוצה להגיד כמה דברים.
<אשר קסו: האחד, סוגיית האנשים שנשארים מאחור.
<אשר קסו: לכאורה אנחנו בחתך סוציואקונומי מאוד-מאוד גבוה, אבל יש גם בבית יצחק תלמידים שנזקקים, והדברים האלה לא נעלמים מעינינו.
<אשר קסו: זה אחד.
<אשר קסו: השני, דוגמה קלאסית – דיברת על הקצאת משאבים, ושמולי היה פה לפני כן ואמר שהוא מודאג מאותם אנשים שלא מקבלים את הדברים – אני אומר לך חולקו תקציבים בשבועות האחרונים, החברים פה מכירים אותי כאחד שנמצא בדגם A, לא קיבלתי אגורה, וכשהתלוננתי אמרו לי: אתה לא בחתך הסוציואקונומי, יש לך את הדברים האלה, לא תקבל.
יעקב מרגי: דבר על הפרויקט עכשיו.
<אשר קסו: הפרויקט מבחינתנו בשנה הרביעית.
<אשר קסו: אני מזמין אותך, כבוד היושב-ראש, לבקר בבית ספר שמתנהל.
<אשר קסו: מורים כותבים תכנים, אפרופו הקידום של המורים ומה המשמעות של זה.
<אשר קסו: זה לא רק טכנולוגיה, מה שמוביל פה זה הפדגוגיה והאנשים שמובילים אותה.
<אשר קסו: בהחלט צריך לראות איך מאגמים את המשאבים ודוחפים את כולם פנימה.
יעקב מרגי: תקשיבו, אני לא מאיים על אף אחד, אבל הערת אזהרה – לא בטאבו – אתם מכירים את הקישון?
יעקב מרגי: אני בא ממקום עבודה שבהתחלה כולם משקיעים באמצעי בטיחות, ובסוף הסטטיסטיקות מנצחות, ויבוא בעוד 10, 15, 20 שנה, אותו תלמיד כיתה ד', אני לא מאחל לו כלום – יבוא עם תביעה.
יעקב מרגי: הוא יתבע את מנהל בית הספר, את המורה, את משרד החינוך, כל מי שהיה מעורב.
יעקב מרגי: לכן סוגיית הבריאות, אל תקלו בה ראש.
יעקב מרגי: אני יודע, אני ער, ואמרתי את זה בפתיח, שלא כל בעלי המקצוע תמימי דעים באותן רמות לגבי סוגי הקרינה ורמת הנזק של קרינה כזאת או אחרת.
יעקב מרגי: אני יודע שהמדינה עצמה כמעט גוררת רגלים או מסתמכת על משהו לא משלה, היא מסתמכת על מקורות בעולם.
יעקב מרגי: חכמים, היזהרו בדבריכם.
יעקב מרגי: קדימה, אני לא רוצה תגובה.
יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, היה סיכום בוועדה בין-משרדית ב-2013, גם כאשר אישרו את הכנסת הטבלטים, שזה יהיה ברשת קווית.
יוסי יונה: ריבונו של עולם, אני לא מבין, יש כאן משהו מאוד-מאוד ברור, שמתעלמים ממנו באופן עקבי.
יוסי יונה: למה לא עושים את זה?
יוסי יונה: אני לא מבין.
יעקב מרגי: שאלת קודם.
יעקב מרגי: רבותי, תקשיבו טוב-טוב, יש דוברים שכבר דיברו, יש שעוד לא דיברו, השעון אומר לי שהזמן נגמר ונשארו לנו משרד החינוך ומשרד הבריאות.
יעקב מרגי: משרד הבריאות, נושא בריאות.
<גיא לוי: אפשר עוד קול אחד מצד ההורים?
<איזבלה קרקיס: לגבי השאלות שעלו כאן על קביעת הערכים, משרד הבריאות יחד עם המשרד להגנת הסביבה קבעו ערכים על בסיס מידע חלקי שקיים בעולם.
<איזבלה קרקיס: נכון שיש מדינות שערך שנקבע - - -
<גדעון לייכנר: על בסיס מידע טרמי, לא ביולוגי.
<גדעון לייכנר: את הראשונה שצריכה לדעת את זה.
יעקב מרגי: אדוני, לא זכור לי שקיבלת רשות דיבור.
יעקב מרגי: אל תאלץ אותי בבקשה - - -
<איזבלה קרקיס: הערך נקבע על-פי המידע שקיים בעולם.
<איזבלה קרקיס: נכון שהמידע יחסית מוגבל מבחינת ההשפעות הבריאותיות.
<איזבלה קרקיס: הערך שנקבע הוא על-פי הזהירות המונעת, כדי להקטין כמה שניתן השפעות מזיקות על בסיס מידע שקיים על אפקט של חימום על התאים הביולוגיים, ואין מידע משמעותי נוסף עם מנגנונים נוספים של השפעה על הבריאות.
<איזבלה קרקיס: עלו פה גם שאלות וביקורת לגבי ביצוע הבדיקות ומה המשמעות הבריאותית של הבדיקות האלה – משרד הבריאות לא אחראי על הביצוע של הבדיקות, מי שכן אחראי זה המשרד להגנת הסביבה.
<איזבלה קרקיס: המתודולוגיה וההנחיות שניתנות על-ידי המשרד להגנת הסביבה מקובלות עלינו.
<איזבלה קרקיס: פרופ' סטיליאן גלברג הוא זה שאחראי ומוביל בנושא, ומבחינתנו הוא הסמכות שניתן להתייחס לדעה המקצועית שלו.
<איזבלה קרקיס: משרד הבריאות בהתייעצות מתמדת עם פרופ' סיגל סדצקי.
<איזבלה קרקיס: היא מומחית בעלת שם בין-לאומי והיא מובילה את התחום לא רק במשרד, אלא בעולם, מבחינת ההשפעות הבריאותיות.
<איזבלה קרקיס: ועדה בין-משרדית, על-פי החלטת הממשלה, הקימה מוקד מידע ומרכז מידע שנקרא "תנודה", שמפרסם את כל המידע הבריאותי שקשור להשפעות של קרינה בלתי מייננת והתייחסות מאוד ספציפית ומאוד רחבה לנושא של הוויי-פיי בבתי הספר, כך שאפשר בכל פעם לראות תיקונים, התייחסות, עצות לגבי הנושא הזה, כשלדעתנו זה מאוד חשוב, ואנחנו תומכים בתחום הזה של הגברת המידע בנושא הספציפי הזה.
יעקב מרגי: האם נעשו ביקורות בשנים האחרונות על-ידי משרד הבריאות בבתי הספר המפעילים את פרויקט הטבלט?
<איזבלה קרקיס: כרגע אני לא אתייחס לשאלה הזאת, כבוד היושב-ראש - - -
<איזבלה קרקיס: כי הנושא בטיפול של פרופ' סדצקי.
<איזבלה קרקיס: אני אשמח להתייחסות ספציפית שלה בנושא.
יעקב מרגי: אין לך את המידע?
<עמי יעקב: הגשנו רשימה של 70 ילדים - - -
יעקב מרגי: אנחנו לא מדברים עכשיו.
<איזבלה קרקיס: הנושא של רגישות לשדה אלקטרו מגנטי הוא נושא שכרגע נמצא בדיונים מקצועיים של המשרד.
<איזבלה קרקיס: אנחנו בעד הגברת הידע ועשייה של מחקר ביולוגי רפואי בנושא, כדי לתת מידע לאנשים.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר לכם: תתכבדו, תקפלו את התיקים, את התיקיות ואת הטבלטים עד שתגמרו את המחקרים שלכם.
יעקב מרגי: אתם רוצים שאני אגיב כך?
<גדעון לייכנר: נכון.
יעקב מרגי: הפרעת לי.
יעקב מרגי: בפעם השלישית אני אוציא אותך.
<איזבלה קרקיס: המידע שקיים בעולם מאוד מוגבל ואנחנו לא היחידים בנושא הזה.
יעקב מרגי: מה לעשות, אנחנו מדינה חלוצה בהרבה דברים, בין חיוביים ובין שליליים.
יעקב מרגי: כרגע אנחנו חלוצים, הרצנו את הטבלטים קדימה, ועכשיו אנחנו מחפשים את סימני הדרך שעשינו בדרך.
<איזבלה קרקיס: אין בעולם מרכז ידע כזה כפי שיש לנו.
יעקב מרגי: עופר, שמעת את התהיות, שמעת את סוגיית הסכומים, שמעת את הסוגיה החברתית והפדגוגית, יש לנו אילוצי זמן, כבר גלשתי לדיון הבא שלי - - -
<עופר רימון: חצי דקה.
<עופר רימון: לגבי כל נושא הרשתות האלחוטיות אנחנו עובדים לפי הנחיות שנקבעו.
<עופר רימון: אני אומר לך שאין מדינה בעולם שעושה את המאמצים שאנחנו עושים בעניין הזה, לא ברמה של הרגולציה ולא ברמה של הבדיקות.
<עופר רימון: תביא לי מדינה אחת, כבוד הפרופסור, חבר הכנסת, שעושה את המאמצים שאנחנו עושים.
<קריאה: אוסטריה.
יעקב מרגי: תנו לו לסיים.
<עופר רימון: בעניין השוויון בנטל - - -
יעקב מרגי: רגע, יש פה שאלה של חבר כנסת והיא ראויה להתייחסות.
יעקב מרגי: תבואו ותסתרו אותה מקצועית.
יעקב מרגי: אמר חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה פעמיים, בפעם הראשונה ובפעם השנייה, הוא אומר שהחלטת הוועדה הבין-משרדית היתה לעשות את זה ברשת קווית.
<עופר רימון: אני אענה.
<עופר רימון: לא מדויק.
<עופר רימון: היינו בבג"ץ, אמרנו שאנחנו מאפשרים לבתי ספר להשתמש ברשתות אלחוטיות, בג"ץ קיבל את העמדה, היה על זה ערעור ואנחנו משתמשים לפי ההנחיות.
<עופר רימון: נקודה.
יוסי יונה: אני לא מדבר על הבג"ץ, אני מדבר על הוועדה הבין-משרדית.
<עופר רימון: הוועדה הבין-משרדית היתה זו שכתבה את החוזר לבג"ץ, ואנחנו חתמנו על זה – משרד הבריאות והמשרד להגנת הסביבה.
<עופר רימון: זה חתום בבג"ץ, תלך ותראה.
<עופר רימון: אתה רוצה שעוד פעם נגיד שהיא אמרה את זה?
<עופר רימון: אז אני אומר.
<עופר רימון: הדבר הבא.
<עופר רימון: בעניין אוכלוסיות חסרות אמצעים והדאגה העמוקה שלך, כבוד היושב-ראש, שהעניין הזה יטופל כמו שצריך.
<עופר רימון: אנחנו נדאג שדעתך תנוח בעניין הזה.
<עופר רימון: נעשה את כל הבדיקות.
<עופר רימון: העניין הזה הוא גם בבג"ץ, וגם שם נציג את עמדתנו.
<עופר רימון: אני ברמה האישית מבטיח לך שנדאג שהעניין הזה יבוצע בצורה טובה ושתנוח דעתך.
<עופר רימון: זו אחריות שלנו.
<עופר רימון: לגבי הנושא של המגזרים הלוא-יהודים.
<עופר רימון: בתוכנית התקשוב, מתוך 1,800 – זה היה בקשר לשאלתכם – במגזר הלוא יהודי - - -
מסעוד גנאים: אולי יוסף ג'בארין ששאל.
<עופר רימון: לא משנה, אני מניח שאתם רוצים לדעת.
יעקב מרגי: הוא התכוון לרשימתכם.
יעקב מרגי: אין לנו זמן עכשיו לדיונים.
<עופר רימון: מתוך 1,800 בתי ספר בתוכנית התקשוב יותר מ-500 הם במגזר הלוא יהודי, שזה אומר כ-30% מעבר לגודלם באוכלוסייה.
יעקב מרגי: יש הורים שיגידו לך לתפיסתם שבדברים השליליים לכאורה אתם נותנים למגזר הערבי מעבר לגודלם באוכלוסייה, אבל זאת מחשבה קונספירטיבית.
טלב אבו עראר: גם לבדואים?
יעקב מרגי: היינו ביחד.
יעקב מרגי: לא ראית כיתה לבדואים?
יעקב מרגי: טלב אבו עראר רואה רק מה שהוא רוצה.
<עופר רימון: כולל הפזורה בנגב.
<מגי אסייג: כסייפה.
יעקב מרגי: לא רק בכסייפה.
יעקב מרגי: עופר, תסיים.
<עופר רימון: דבר אחרון.
<עופר רימון: כמה שאתם תחזקו אותנו, היכולת שלנו לצמצם פערים תגדל.
<עופר רימון: כמה שתחלישו אותנו, היכולת לצמצם פערים תקטן.
<עופר רימון: זה מה שיקרה בפועל.
יעקב מרגי: רבותי, באמת בצער, כי הדיון ממש מרתק.
יעקב מרגי: אף אחד מהדוברים פה לא דיבר דברים שלא בטעם.
יעקב מרגי: לדעתי יש עוד ק"נ טעמים בעד ועוד ק"נ טעמים נגד.
יעקב מרגי: אני מתנצל, יש לי עוד דיון, אנשים מחכים, באו מרחוק.
יעקב מרגי: אפילו הפסקה אין לי.
יעקב מרגי: רבותי, תם ולא נשלם.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון.
יעקב מרגי: אני חושב שכל מי שהגיע לכאן תרם בנוכחותו לדיון.
יעקב מרגי: הוועדה רשמה לפניה את התחייבות משרד החינוך לפעול לפי הוראות וחוק תשלומי הורים.
יעקב מרגי: כמו כן הוועדה מורה למשרד החינוך לבצע ביקורת עומק במדגם מייצג של בתי הספר המפעילים בסוגיות תשלומי הורים, הסכומים שנדרשים לשלם ומה הפתרונות שייתנו לתלמידים שאין ביכולתם לשלם את מחיר הטבלט והספרים הדיגיטליים.
יעקב מרגי: הוועדה לא קיבלה תשובה מספקת ממשרד הבריאות – חבל שהם לא מקשיבים לי – לא קיבלנו תשובות מספקות על הפעולות שנעשות על-ידי משרד הבריאות בסוגיה הזאת של הקרינה.
יעקב מרגי: שמעתם את דאגת ההורים.
יעקב מרגי: אני מבקש, משרד הבריאות, לדיון הבא, כמו שקראתי למשרד החינוך לקיים ביקורת, אני מבקש לקיים ביקורת במספר בתי ספר מייצגים שמפעילים זאת, להביא לוועדה בתום הביקורת הזאת את המסמך.
יעקב מרגי: יהיה מסמך מייצג.
יעקב מרגי: אתם יודעים לתת תשובות בהרבה תחומים, כנ"ל גם בנושא בריאות העם, בריאות הציבור, לפי הפקודה.
יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון מעקב גם על הנושא הזה בפעם השלישית, תודה.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות של הכנסת, 25 בינואר 2016, ט"ו בשבט התשע"ו, הנושא על סדר היום: תנאי שכר של סייעות בגנים ובבתי הספר – מעבר מהסכם זמני להסכם כולל.
יעקב מרגי: הדיון, וזה דיון בהמשך, הוא ביוזמתה של חברת הכנסת זהבה גלאון.
יעקב מרגי: בכוונה הדגשתי גם בפני המוזמנים שאני לא הולך להתעסק בסוגיית הסייעות בכלל.
יעקב מרגי: כרגע זה כפי שכתוב בכותרת:
יעקב מרגי: מעבר מהסכם זמני להסכם כולל.
יעקב מרגי: כפי שידוע לכם היה הסכם בין הסייעות להסתדרות, לאחר מכן הוא הורחב גם לסייעות הרפואיות.
יעקב מרגי: חברת הכנסת זהבה גלאון תרחיב בזה.
יעקב מרגי: אני מקווה שנמצאים אתנו נציגי האוצר, השלטון המקומי וההסתדרות.
יעקב מרגי: אנחנו נכנסים לדיון.
יעקב מרגי: חברת הכנסת זהבה גלאון, תציגי את הנושא בבקשה.
זהבה גלאון: אדוני יושב-ראש הוועדה, אורחים מכובדים, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולעשות פתיח, ברשותך, של דקה, פתיח קצת יותר רחב בשביל הקונטקסט הכולל.
יעקב מרגי: לכן נתתי לך.
זהבה גלאון: אני מאוד מודה לך, ואני רוצה להודות לך שוב על קיום הישיבה.
זהבה גלאון: אני כבר לא יודעת לספור כמה ישיבות אנחנו מקיימים, זה לא מובן מאליו שאתה נותן התייחסות ותשומת לב לסוגיה הזאת.
זהבה גלאון: אני אומרת את זה בהערכה רבה.
זהבה גלאון: למה אני רוצה לתת הקשר רחב יותר?
זהבה גלאון: אני ממש-ממש מוטרדת שבכל פעם אנחנו מתכנסים – אני מודה שהיו לנו הישגים משמעותיים – אנחנו מדברים על כ-35,000 סייעות בישראל, אדוני, רובן המכריע הן סייעות בגנים, יש גם סייעות משלבות בבתי הספר, סייעות רפואיות – היו שני הישגים לוועדה הזאת, האחד בראשותך בנוגע לסייעות הרפואיות, רק לא מזמן, והשנייה בוועדה שעמד בראשה חבר הכנסת לשעבר מצנע, הצלחנו להביא לחתימה של הסכם עם ההסתדרות והרשויות המקומיות לסייעות המשלבות, להשוות את התנאים שלהן – 12 חודשים – כולם מכירים את העניין.
זהבה גלאון: אני חושבת שזו הזדמנות אחרי שהוועדה בראשותך מובילה כאן את המאבק של הסייעות – אני חייבת לתת קרדיט מיוחד למי שדוחף אותי, דוחף אותנו, ארגון איתך-מעכי, נמצאת כאן נטע לוי – ואני חושבת שהגיע הזמן לטפל גם באמת באותם תנאים קשים ולא הגיוניים – לא הגיוניים, אין לי דרך אחרת להגיד את זה – שבהן עובדות הסייעות, ואת זה אפשר לעשות רק עם הנציגים של כולם.
זהבה גלאון: אני רוצה להגיד משהו ואני מקווה שזה לא ייחשב לי כניסיון לפגוע במי מהמשתתפים כאן או במי מהאורחים כאן, יש לי כבוד גדול לכל מי שיושב כאן ולכל הנציגים מכל הרשויות.
זהבה גלאון: אני חושבת שאחרי כל-כך הרבה חודשים, אדוני, אנחנו גם עושים כאן פעולה משותפת גם עם דב חנין וחברי כנסת אחרים – אחרי כל-כך הרבה שנים של כל פעם לפתור, אנחנו עובדים נדבך על גבי נדבך.
זהבה גלאון: די, פשוט די.
זהבה גלאון: אני חייבת להודות שגם לי נמאס, ואני בטוחה שגם לך נמאס ויש לך עוד 80,000 נושאים, וזה נושא שהיה צריך לתת עליו את הדעת, לעשות שולחן עגול.
זהבה גלאון: אני אומרת את זה בהערכה לכל מי שיושב פה, שלא יובן לא נכון.
זהבה גלאון: אני חושבת שהיה צריך לשבת פה ראש השלטון המקומי, ראש ההסתדרות והנציג הבכיר ביותר באוצר ואתה, אדוני יושב-ראש הוועדה, ופעם אחת "לפתוח שולחן", כמו שאומרים, ופשוט לסגור את הנושא הזה.
זהבה גלאון: אני חושבת שזה חרפה, זה זלזול בכבודה של הוועדה שהאנשים האלה שהם מוזמנים, ואני יודעת שבאופן אישי הם הוזמנו הפעם, זה היה לבקשה מיוחדת, ויושב-ראש הוועדה הזמין באופן אישי את יושב-ראש ההסתדרות, ויש לי אליו הערכה, ואת כל שאר הנאומים, אבל זה לא יכול להיות שהם מזלזלים בכנסת ולא באים, הם שולחים נציגים.
זהבה גלאון: למה אני אומרת את זה בביקורת קשה?
זהבה גלאון: כי אי-אפשר עוד פעם להתכנס ועוד פעם יסבירו לנו שיש הסכמים קיבוציים ואי-אפשר לפתוח את ההסכמים.
זהבה גלאון: די כבר.
זהבה גלאון: אין דבר כזה אי-אפשר.
זהבה גלאון: איך למדתי את זה, אדוני?
זהבה גלאון: כי כאשר התעקשת כאן בישיבה על הסייעות הרפואיות, אמרו לי: אבל כבר נחתם הסכם, הן כבר יצאו לחופשה, ומה נעשה רטרואקטיבית.
זהבה גלאון: אבל כשרוצים אפשר.
זהבה גלאון: היה כאן באמת מאמץ משולב, אתה מצד אחד, יושב-ראש ההסתדרות, יושב-ראש השלטון המקומי, עשיתם.
זהבה גלאון: אז אפשר.
זהבה גלאון: אנחנו נדבר עכשיו על הדברים, אני תיכף אגיד מה אני מציעה ממש בקצרה, אבל היה חשוב לי לתת את המסגרת ואת הקונטקסט.
זהבה גלאון: אדוני, אני חושבת שזו צריכה להיות הישיבה שלפני האחרונה, והישיבה האחרונה עם כולם צריכה אחת ולתמיד להביע יחס הולם וכבוד למעמדן של הסייעות בכלל בישראל.
זהבה גלאון: אנחנו מדברים על 35,000 נשים – סליחה על הביטוי הלוא פרלמנטרי – שקורעות את התחת.
זהבה גלאון: אני לא נוהגת לדבר ככה, אבל באמת עובדות עבודה כל-כך קשה.
זהבה גלאון: איך אני יודעת שאין אליהן כבוד?
זהבה גלאון: כי אני רואה את התנאים שלהן.
זהבה גלאון: חילקו כאן דף של עמותת איתך-מעכי על התנאים.
זהבה גלאון: אני לא רוצה לחזור, הכול כתוב.
זהבה גלאון: אבל אני חושבת שהגיע הזמן שיפתחו את ההסכם הקיבוצי של הסייעות, את זה יכולים לעשות רק "הקודקודים", אני אקרא לזה כך, ושיצאו עם מתווה, שהוא מתווה מוסכם, שקובע כלל חדש, כלל שמכבד את הסייעות.
זהבה גלאון: קודם כול שמפסיק את ההעסקה הפוגענית – כל הדבר הזה של העסקה קבלנית לפי שעה, פיטורים מדי שנה.
זהבה גלאון: חלק מהבעיות פתרנו; הגיע הזמן להכיר בשבוע עבודה – אני אומרת בכותרות – שבוע עבודה בן 35 שעות כמשרה מלאה ולא 42.5 שעות כמו שזה עד עכשיו; אין שום הצדקה שלא יכירו במחלות מקצוע שחיקה כמו שמכירים לגננות ומורות, ובצדק מכירים לגננות ומורות.
זהבה גלאון: פשוט הגיע הזמן שיעשו אותו דבר ביחס לסייעות; וכל הנושא של ימי חופשה ולימודים, השתלמויות – כל הדברים האלה של העסקה ישירה של משרד החינוך.
זהבה גלאון: היום בכלל, אדוני, חלק מהסייעות מממנת הרשות המקומית, באמצעות השלטון המקומי, חלק משרד החינוך, הן נופלות בין הכיסאות.
זהבה גלאון: כל הדבר הזה שאין גוף אחד, שהוא לצורך העניין – כמעט גם אני נפלתי, רציתי להגיד האבא, לא מתאים לי – הוא האימא.
יעקב מרגי: שאלה יהיו הנפילות שלך.
זהבה גלאון: יש למשרד החינוך סייעות תחת חסותו, ככה זה צריך להיות, לתת להן כבוד.
זהבה גלאון: אני חושבת שהגיע הזמן לעשות את זה.
זהבה גלאון: אני רוצה לבקש, ואני מסיימת, שהישיבה הבאה שתהיה הישיבה האחרונה תיתן מענה, שלא תוותר להם, שהם ידעו שהם חייבים לבוא לפה לשולחן עגול, ושהדבר הזה נסגר.
זהבה גלאון: תודה רבה, ושוב תודה לך על הישיבה.
יעקב מרגי: אין ספק, דיברנו על זה בוועדה לא פעם, שהגיע הזמן שהסייעת תוגדר כמקצוע.
יעקב מרגי: תהיה הגדרה למקצוע הסייעת.
יעקב מרגי: אמרנו את זה בהרבה הקשרים בדיונים בוועדה.
יעקב מרגי: כולנו יודעים מה ברירת המחדל בהעסקת סייעות, ואני לא מזלזל.
יעקב מרגי: הרי בסוף-בסוף במי הם מטפלים?
יעקב מרגי: אנחנו אוהבים להפריח לילדים שלנו שמות: היהלום שלי, הפנינה שלי, ובסוף אנחנו שמים אותם בידי אנשים שצריכים את ההכשרה המתאימה.
יעקב מרגי: כאן מדברים הרבה על היפוך הפירמידה.
יעקב מרגי: כולם כבר מבינים שהחינוך מתחיל מלידה והלאה.
יעקב מרגי: מדברים הרבה ועושים מעט אם בכלל.
יעקב מרגי: היום אנחנו שואפים להשוות אותם לגננות.
יעקב מרגי: תדעו לכם, גם הגננות מבחינת ארגוני המורים והמורים – תמיד כששיפרו למורים, שכחו את הגננות בצד בהסכמים, ואנחנו מדביקים פערים לאט-לאט.
יעקב מרגי: שינוי התפיסה הולך ומחלחל, הולך ונתפס.
יעקב מרגי: אני חושב שכל סוגיית הסייעות לוקה בחסר, הן גם לא יכולות להתארגן.
יעקב מרגי: בוא נאמר שמחר-מחרתיים מחליטות כל 35,000 הסייעות להשבית – מה לעשות, כשלא כואב לא מטפלים.
יעקב מרגי: כל עוד לא כואב, לא הולכים לרופא.
יעקב מרגי: כשכואב הולכים לרופא, לוקחים תרופות – הן לא יכולות להשבית, כי איך אמרת?
יעקב מרגי: חלקן מועסקות דרך קבלן, חלקן דרך הרשויות המקומיות, חלקן באלתור כזה ואחר דרך החברה למתנ"סים, חלקן במשרד החינוך.
יעקב מרגי: זה לא משהו מאורגן, הן לא מאורגנות.
יעקב מרגי: כנראה בגלל זה גם באוצר, גם בהסתדרות, לא שמים את זה על השולחן.
יעקב מרגי: 35,000.
יעקב מרגי: הרי אם הן היו יכולות להרים את האמברקס בוקר אחד, הן היו משביתים אותנו, וכולנו היינו מחפשים פתרונות, אולי כמה הורים באוצר, באגף התקציבים, הממונה על השכר, שלא היו מגיעים לעבודה, ובהסתדרות לא היו יכולים להגיע כי האישה אמרה: הקריירה שלי לא פחות חשובה משלך, שב עם הילדים.
יעקב מרגי: זה זועק.
יעקב מרגי: מה לעשות, אני לא חסיד השביתות, אבל אם אין ברירה, אין ברירה.
יעקב מרגי: זה כלי שנועד לאין ברירה.
יעקב מרגי: אנחנו שואפים כבר בדיון הבא, כפי שההסתדרות ידעה – אני אומר לכם: לא האמנתי בדיון על הסייעות הרפואיות – כשקראנו מכאן למרות שהדברים נסגרו, ובאמת יושב ראש ההסתדרות, אני מציין את זה, לקח את זה בלי שמישהו דחף אותו מאחורה.
יעקב מרגי: היתה קריאה של הוועדה, הוא סגר את זה בין השלטון המקומי לאוצר והודיע לנו שזה נסגר.
יעקב מרגי: אנחנו לא נרפה מכך.
יעקב מרגי: לא נרפה מזה.
דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אני אשתדל להיות קצר, קודם כול, כי אני מסכים עם כל הדברים שאמרת ואמרה גם חברתי חברת הכנסת גלאון בפתיחת הדיון.
דב חנין: אני רוצה להתחיל מהשורה התחתונה.
דב חנין: המצב היום הוא מצב שערורייתי.
דב חנין: הוא מצב שערורייתי, לא מתקבל על הדעת, לא יכול להימשך כך.
דב חנין: אנחנו מדברים על סייעות שעושות עבודה חינוכית.
דב חנין: אני אומר את זה לא רק מתוך היכרות עם החומרים, אלא שבמשך הרבה מאוד שנים אמי, זיכרונה לברכה, היתה גננת בשכונת התקווה.
דב חנין: ובלי עוד גננת נוספת, שזאת הסייעת, אבל בפועל גננת נוספת שעושה את כל הדברים יחד עם הגננת, אי-אפשר לתפקד ואי-אפשר לעבוד.
דב חנין: עוד כילד קטן הייתי מגיע אתה לגן, וראיתי איך הדברים האלה עובדים.
דב חנין: זה שאנחנו כל-כך הרבה שנים אחר-כך ולא התקדמנו בכלל, לא התקדמנו בכלל, ולסייעות עדיין מתייחסים כבנות חורגות במערכת במקרה הטוב זה מצב בלתי נסבל.
דב חנין: זה פוגע בילדים, זה פוגע בטיפול בילדים, זה פוגע בגן הילדים, זה פוגע בתנאי העבודה המינימליים החיוניים הנדרשים לסייעות.
דב חנין: קודם כול, סייעות צריכות להיות עובדות של משרד החינוך.
דב חנין: זה צריך להיות הפתרון.
דב חנין: לא מועסקות בצורה כזאת או אחרת.
דב חנין: זה חלק מהמערכת, חלק אינטגרלי מהמערכת.
דב חנין: הן צריכות לקבל התייחסות כחלק מהמערכת, כעובדות של המערכת, ומכאן נגזרות המון זכויות ונגזרים המון היבטים נוספים של צורת העבודה שלהן.
דב חנין: דיברה חברת הכנסת גלאון על מסגרת שבוע העבודה.
דב חנין: עבודה בחינוך היא עבודה מפרכת, 42.5 שעות זה שבוע עבודה ארוך מדי.
דב חנין: אני חושב שהסייעות זכאיות לשבוע עבודה של 35 שעות, כמו שקיים במגזרים אחרים במערכת החינוך.
דב חנין: צריך להכיר במחלות מקצוע, בשחיקה, צריך גם לאפשר יציאה לפנסיה מוקדמת כמו שמאפשרים בכלל במערכת החינוך, צריך לאפשר ימי חופשה בחופשות הלימודים.
דב חנין: כל מיני דברים שהם די אלמנטריים, הם די טבעיים במערכת החינוך, והסייעות נשארות לגמרי בצד.
דב חנין: ובוודאי צריך להפסיק את כל דפוסי ההעסקה הפוגעניים הרווחים כמו העסקה קבלנית, העסקה שעתית – העסקה שעתית זה אומר שאם במקרה הגן עובד פחות שעות, הסייעת נפגעת מזה באותו יום, היא מקבלת פחות שכר – היעדר קביעות, היעדר ביטחון בעבודה.
דב חנין: כל הדברים האלה, אדוני היושב-ראש, צריכים להשתנות.
דב חנין: לכן אני מקבל את ההצעה שהציעה חברת הכנסת גלאון, לקיים פה ישיבה נוספת שצריכה להיות הישיבה האחרונה באמת עם כל הגורמים מסביב לשולחן, החל ממשרד החינוך, כלה בהסתדרות הכללית, ואולי גם להזמין את הסתדרות המורים, גם הם צריכים להיות חלק מהפתרון פה, ולדרוש מכולם מענה שיעביר אותנו לעולם אחר.
דב חנין: העולם שבו אנחנו נמצאים לא מתאים למאה ה-21.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים, רוצה לדבר?
מסעוד גנאים: לא, אני רק מצטרף לחברי שהגיעה העת להגדיר אותם בצורה מתאימה, להעביר אותם למשרד החינוך ולתת להם את כל התנאים כעובדי משרד החינוך.
מסעוד גנאים: נגיע בסוף לעניין הזה, משום שנדרשנו הרבה לסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.
עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב, כבוד היושב-ראש, אם כבר דנים על העניין, הייתי לא רק מציע, אלא רוצה שהעניין יידון בחסות משרד החינוך.
עבדאללה אבו מערוף: על זה אין ויכוח ואני מצטרף לדברים של החברים זהבה ודב.
עבדאללה אבו מערוף: בעניין עבודת קבלן – אני לא רוצה להגיד מילים גסות, סחר ועבדות, אנחנו יודעים מה זה סייעות.
יעקב מרגי: העבדות המודרנית.
עבדאללה אבו מערוף: אני אביא לכם כמה דוגמאות איך הקבלן הזה עובד, איך הוא מתייחס וכמה הוא מרוויח.
עבדאללה אבו מערוף: שירוויח, אבל לא על חשבון הסייעות.
עבדאללה אבו מערוף: הכול צריך להיות בחסות משרד החינוך, ומשרד החינוך יחליט מה השכר.
עבדאללה אבו מערוף: כמובן שהוא יחליט בתיאום עם ההסתדרות וגם על התנאים.
עבדאללה אבו מערוף: יכול להיות שאני מסכים או חולק על חלק מההצעות האלה שכאן שמציעים.
עבדאללה אבו מערוף: אפשר להתווכח עם משרד החינוך על התנאים.
עבדאללה אבו מערוף: על רובם או על חלק מהם, אפשר להתווכח, אני צריך להיות גם אובייקטיבי.
עבדאללה אבו מערוף: אבל אני צריך להתייחס לעניין אחר, עניין המקצועיות.
עבדאללה אבו מערוף: ואם אנחנו כבר דנים על העניין הזה, יכול להיות שהסייעות צריכות לצאת לקורסים, לא רק להשתלמות, לימודי יסוד, במיוחד סייעות רפואיות.
עבדאללה אבו מערוף: גם בעניין הזה ידונו.
עבדאללה אבו מערוף: זה יכול להיות שנה, שנה וחצי, זה גם עניין שצריך לדון בו.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא מדבר רק כרופא שמכיר את הנושא טוב, גם הרבה פנו אלי אז בזמנו, עוד לפני שהייתי כאן, בתור רופא, ויש לי קשר אתם בעניין של הסיוע הרפואי.
עבדאללה אבו מערוף: סייעות רפואיות – יכול להיות שהן צריכות לימודי יסוד מיוחדים ומשרד החינוך עם גופים מקצועיים אחרים יחליטו כמה ומה הקורסים, גם את זה צריך להביא בחשבון.
עבדאללה אבו מערוף: נסדיר את העניין, יבוא ויגיד לנו משרד החינוך איך אנחנו מבחינה מקצועית נוכל להתקדם הלאה, והכול ילך באופן מקביל, גם העניין הזה יובא בחשבון.
יעקב מרגי: ישראל אליסף.
<ישראל אליסף: אני יושב-ראש ועד הגנים בפורום ועדי ההורים היישוביים.
<ישראל אליסף: קודם כול, חברת הכנסת גלאון הציגה את הבעיות וגם את הפתרונות הנכונים.
<ישראל אליסף: אנחנו כהורים בכלל וכנציגי הורים רואים בסייעות לגמרי שותפות שלנו בחינוך הילדים, לא פחות מהגננת, וזה לא בסדר שהמציאות הזאת ממשיכה.
<ישראל אליסף: דיברת, כבוד היושב-ראש, על היפוך הפירמידה.
<ישראל אליסף: זה מושג שעבדנו קשה מאוד להכניס אותו במערכת הבחירות האחרונות.
יעקב מרגי: הוא נשאר בבחירות.
<זאב גולדבלט: לא לגמרי.
<ישראל אליסף: אני לא מסכים, לא לגמרי, בכל אופן היו הישגים.
<ישראל אליסף: יש את רפורמת הסייעת השנייה.
<ישראל אליסף: אני חושב שהרפורמה הזאת באה הרבה בגלל המאבק שלנו.
<ישראל אליסף: קשה לי וכואב לי שכשהיא נעשתה היא לא נעשתה בשיתוף פעולה שלנו, לא היה שולחן עגול כמו שמתבקש, ואנחנו כל הזמן מכבים שריפות.
<ישראל אליסף: עצם זה שאנחנו יושבים פה זה כיבוי שריפות.
<ישראל אליסף: נכנסו למערכת סדר גודל של 4,000 סייעות עכשיו ברפורמה של הסייעת השנייה, ויש לך עוד 4,000 שאתה צריך לטפל בהן.
<ישראל אליסף: אז היו צריכים לעצור שנייה ולהגיד: אנחנו עושים את המהלך הזה של הרפורמה של הסייעת השנייה ואנחנו כבר מטפלים גם בבעיות של אלה שנמצאות במערכת, אבל לא עשו את זה, ומאז כבר עברה חצי שנה ועדיין אנחנו לא מטפלים בזה.
<ישראל אליסף: אני רק אזכיר שאתה היית בשדולה של הגיל הרך, דובר על זה, דובר גם על העסקה ישירה של המשרד, דובר גם שזה יהיה משרה מלאה כמו גננת, על ההגדרה של התפקיד כעובדת חינוך.
<ישראל אליסף: זה מביש שסייעת מוגדרת כעובדת מינהלה, ההתייחסות אליה היא כמו עובדת מינהלה, זה לא לעניין.