GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הילה סגל: אני גורם של השירות הפסיכולוגי ייעוצי.
<הילה סגל: אני יודעת מה אנחנו עושים עם גננות וסייעות מרגע שהן נכנסו לעבודה.
יעקב מרגי: אני מציע לכם כגורם פסיכולוגי ייעוצי וחינוכי, לאור הדיון הזה, אני קורא לכם לגבש מסמך המלצות.
<הילה סגל: יש מסמך.
יעקב מרגי: את לא יודעת איזה מסמך.
יעקב מרגי: אני מדבר על מסמך מקצועי להנהלת המשרד אותו יפיצו וזה יחייב כנוהל.
יעקב מרגי: לחייב רמה מסוימת - עד שיחוקק חוק והמקצוע יוגדר כמקצוע – את מי כן מעסיקים בגני הילדים.
יעקב מרגי: רבותיי, אלה נשמות רכות, חסרי ישע, יהלומים, כל מיני ביטויים.
יעקב מרגי: אנחנו לוקחים את הילד בשנים בהן אנחנו מעצבים אותו.
יעקב מרגי: הוא רך.
יעקב מרגי: לא לחינם קראו לזה הגיל הרך.
חיים ילין: הבעיה היא שזה לא הם.
חיים ילין: זה השלטון המקומי שמגייס את אותן גננות וסייעות.
יעקב מרגי: היית ראש רשות.
יעקב מרגי: הם הרגולטור.
יעקב מרגי: השלטון המקומי הוא המבצע.
חיים ילין: זה ברור.
<הילה סגל: רשמתי את הסוגיה הזאת.
<סופי אורטשקנזי: אני מהלשכה המשפטית במשרד החינוך.
<סופי אורטשקנזי: לגבי הגדרת התפקיד של סייעת, ברור שהסייעת מועסקת על ידי השלטון המקומי, נעשתה עבודה משותפת, התחלנו לפני כשנתיים, מול השלטון המקומי, משרד הפנים, והצענו הגדרת תפקיד קצת שונה לסייעות.
<סופי אורטשקנזי: רצינו להאחיד את התפקיד שלה.
<סופי אורטשקנזי: גם הצענו דרישות סף קצת אחרות כי האינטרס שלנו הוא כן להעלות את רמת המקצוע.
יעקב מרגי: יצא מסמך?
<סופי אורטשקנזי: יצא מסמך של המשרד למשרד הפנים והם אמורים להוציא מסמך חדש.
יעקב מרגי: הוועדה דורשת לקבל את המסמך שהוצאתם.
<סופי אורטשקנזי: בסדר גמור.
<הילה סגל: אני רוצה להגיד שבאמת יש שונות גדולה בין מסגרות שהן מסגרות שמפוקחות על ידי משרד החינוך לבין מסגרות אחרות.
<הילה סגל: אנחנו נאמר מה אנחנו עושים בתוך המסגרות שלנו.
<הילה סגל: לנו יש תכנית מערכתית של פסיכולוגים ויועצים מלווים מוסדות חינוך, בתי ספר וגני ילדים, כאשר מלווים מדי שנה כ-1,100 מוסדות חינוך, והליווי הזה הוא ליווי של חדרי מורים ובין היתר הוא עוסק בדיוק בשאלה הזאת של סמכות ונוכחות.
<הילה סגל: צריך להבין שהרבה מהמקרים הם מקרים שנולדים כתוצאה מקונפליקט, כתוצאה מאיזשהו מתח והשאלה הגדולה היא איזה כלים נותנים למורים.
<הילה סגל: אנחנו מציידים אותם במקרים האלה של איפוק, של שליטה עצמית, של מצבים בהם צריך לקרוא לעזרה, של להשהות את התגובה ולא להגיב מיד ולמעשה התמודדות גם עם ילדים שיש להם בעיות התנהגות כי שוב, הרבה פעמים המורכבות היא מורכבות שבמתח ואנחנו רוצים למענם של הילדים - - -
איציק שמולי: זה לא הוגן מה שאתם עושים.
<הילה סגל: תגיד לי מה לא אמרתי בסדר.
יעקב מרגי: יש לנו גרף, נתון סטטיסטי שמדבר על עבירות כלפי ילדים שרובן הן מצד הצוות.
יעקב מרגי: בהגדרה קראת לזה בעלי אחריות.
איציק שמולי: גורם אחראי.
איציק שמולי: אנחנו מודעים לילדים מוגדרים ומאובחנים, ילדים עם בעיות התנהגותיות, רגשיות וכל ההגדרות.
איציק שמולי: אל תלכי לשם כי זה לא הדיון.
<הילה סגל: לא הובנתי נכון.
יעקב מרגי: אם לא הובנת נכון, ניתן לך את ההזדמנות לתקן.
יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים להיכנס לדיון הזה כי זה דיון אחר.
<הילה סגל: אני לא נכנסת אליו.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים כרגע על עבירות של אלימות כלפי ילדים חסרי ישע בגן מצד צוות נושא אחריות, תגדירו אותו כפי שאתם רוצים אבל הפועל היוצא הוא שאלה אנשי הצוות.
יעקב מרגי: הגרף מדבר על זה.
יעקב מרגי: אתם כגורם ייעוצי, חינוכי, פסיכולוגי, אחרי שהיו שמונים מקרים כאלה, הילדים האלה מגיעים אליכם?
<הילה סגל: הילדים גם מגיעים אלינו.
<הילה סגל: אתם בעצם לא מעוניינים לדבר על המניעה אלא אתם רוצים לדבר מרגע שקרה כבר מקרה.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לדבר על המניעה, על המקרה של תקיפה ואלימות של איש צוות כלפי ילד.
יעקב מרגי: לא ילד כלפי ילד.
<הילה סגל: חס וחלילה, אני לא מדברת על המצבים האלה.
<הילה סגל: אני מדברת על זה שאנחנו רוצים לתת למורים כלים וזה חלק מהתפקיד שלנו.
יעקב מרגי: תתמקדי בזה.
<הילה סגל: כל שנה בכ-1,100 מוסדות חינוך עובדים המדריכים שנמצאים בתוך היחידה עליה אני אחראית וחלק מרכזי בתפקיד שלהם הוא לתת כלים למורים לנהוג באיפוק, להיות במרחב, לזכור שהם המבוגר האחראי.
<הילה סגל: זה בכל מה שקשור לתהליכי המניעה.
<הילה סגל: אני מתנצלת אם לא הובנתי נכון.
איציק שמולי: גם בגילאי אפס עד שלוש?
<הילה סגל: בגילאי אפס עד שלוש הם לא במשרד החינוך.
<הילה סגל: אני מדברת כרגע רק על משרד החינוך.
איציק שמולי: אני יודע מה שאלתי.
<הילה סגל: אני מודה על ההבהרה כי זאת נקודה חשובה.
<הילה סגל: באפריל האחרון יצא חוזר מנכ"ל שלנו בנושא אקלים מיטבי והתמודדות עם התנהגויות אלימות וסיכון ובתוכו יש פרק שלם שמתייחס לנושא.
<הילה סגל: אנחנו עוד אוספים הערות ועוד עושים תיקונים אחרונים כדי לעשות בו שינויים.
<הילה סגל: כן חשוב לי להגיד, בהתייחס להערה שניתנה כאן קודם, שבהרבה מאוד רשויות עובד ויש שולחן עגול של רווחה ושל חינוך, בוודאי ברשויות שעובדות היום בתכנית הלאומית לילדים ולנוער בסיכון.
<הילה סגל: בוודאי שמרגע שקורה מקרה, צוותים חינוכיים ופסיכולוגים ויועצים מלווים את כל המעורבים באירוע, הורים וילדים.
<הילה סגל: זה חלק מהותי בתפקיד אתם שואלים כאן
<הילה סגל: שאלות לגבי טיפול בתיקים ולזה באמת יפית וסופי יוכלו לענות יותר בפירוט.
יעקב מרגי: נמצא כאן משרד הכלכלה?
<אורית בוגנים: כן.
חיים ילין: אני מייחל ליום בו ישאלו רק אם משרד החינוך כאן.
חיים ילין: לא בגלל שיש לי משהו נגדך.
יעקב מרגי: אני אומר לך שהמסקנה שלנו צריכה להיות, אחרי דיון מעמיק בסוגיה הזאת, כי יש לזה השלכות רוחב.
יעקב מרגי: אם עושים מהלך, צריך לעשות אותו תקין.
קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, אי אפשר לנתק ולהגיד שילד עד גיל כזה הוא משהו אחד ומגיל אחר הוא משהו אחר.
יעקב מרגי: לא הובנתי נכון ולכן אני שומר על זכותי להבהיר.
יעקב מרגי: מאחר והוועדה כבר קבעה, למרות שהיה לה שר שהוא מהמפלגה של היושב ראש, היושב ראש קבע שיש להעביר את המעונות לחסות משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני אומר שהרי המדינה אלופה לעשות צעד אחד.
חיים ילין: כבר עשר שנים דנים על זה.
יעקב מרגי: אם כבר מעבירים, צריך לעשות עבודת עומק ולראות איך מעבירים, כולל הכשרות והתאמות של משרד החינוך כי זה שהם יהיו תחת מטריית משרד החינוך ונעתיק את אותן שיטות עבודה ואותם תכנים פדגוגיים, לא.
יעקב מרגי: הובנתי נכון?
קארין אלהרר: לגמרי.
יעקב מרגי: גברתי, נושא המעונות הוא דבר אחד ואת שמת לב שחברי הכנסת מתעניינים לדעת מגיל הלידה עד גיל שלוש, שזה תחום מעונות היום.
יעקב מרגי: חלק מהנתונים מדברים גם על הגילים האלה.
יעקב מרגי: אני מבקש לדעת האם סוגיית האלימות מקבלת ביטוי, איך אתם מתמודדים עם זה ומה עשיתם.
<אורית בוגנים: אני מרכזת משפחתונים במשרד הכלכלה.
<אורית בוגנים: יש לנו גם משפחתונים וגם צהרונים.
<אורית בוגנים: בנושא זה יש לנו כמה דברים.
<אורית בוגנים: אם נסתכל קודם כל בשלב של נהלים, מה קורה כאשר יש תופעה, אצלנו זה נקרא דיווח, אז הדיווח הוא רב שלבי.
<אורית בוגנים: אצלנו ההגדרה היא אירוע חריג של חשד ושל חשש.
<אורית בוגנים: אפילו חשד, זה אמור להיות מדווח אלינו למשרד, לפיקוח שלנו.
<אורית בוגנים: יש נוהל מאוד ברור שמופץ לכל הארגונים.
<אורית בוגנים: בכל מעון יום יש מדריכה חינוכית מלווה ובתוך התכניות אותן היא מלווה, היא מטמיעה גם את התכנית של מניעת אלימות והתייחסות.
<אורית בוגנים: חלק מאיכות הטיפול שניתן לילדים וחלק מהגישה, כמובן מדבר על מי הוא מטפל – ואני מדברת על המטפלות – וכמובן המנהלת שאחראית, נמצאת ומפקחת על הנושא.
<אורית בוגנים: הנוהל המאוד ברור הוא שאם יש רק חשד, מיידית השעיה לאותו עובד עד בירור מקיף, עד כל הערכאות, המשטרה, דיווח למשרד הרווחה, פקידת סעד, סיוע והתדיינות יחד עם משרד הרווחה, בדיקה מיידית כאשר מיידית נשלחת מפקחת שלנו עם קבלת דיווח על אירוע כזה או גם דיווח אנונימי.
<אורית בוגנים: יש ממש מנגנון להתמודד עם התופעה.
<אורית בוגנים: חוץ מזה יש לנו גם את התכנית שנכנסת בתוך מעונות היום שקוראים לה לחיות ביחד.
יעקב מרגי: עובד מעון או משפחתון שנתקבלה תלונה לגביו על אלימות.
<אורית בוגנים: מיידית מועבר דיווח.
יעקב מרגי: הוא ימשיך לעבוד?
<אורית בוגנים: מיידית הוא מושעה.
<אורית בוגנים: ההשעיה היא מיידית.
<אורית בוגנים: אם יש חשד לאלימות, מיידית השעיה עד לבירור.
עבדאללה אבו מערוף: אני מבקש התייחסות לשני פקטורים שלא הספקתי להעלות אותם.
עבדאללה אבו מערוף: האם עניין הגיל של הגננת או הסייעת משפיע?
עבדאללה אבו מערוף: מדובר בנשים בגילי שלושים עד ארבעים, או שמשפיע גם העומס בגנים כאשר יש יותר מ-35 ילדים.
עבדאללה אבו מערוף: אלה פקטורים, משהו פסיכולוגי שישפיע על האלימות.
עבדאללה אבו מערוף: צריך להתייחס גם לזה.
יעקב מרגי: משרד החינוך, רציתם להשלים את התשובה.
<יפית איצקוביץ': אני ממונה על המשמעת וטוהר המידות במשרד החינוך.
<יפית איצקוביץ': האגף שאני ממונה עליו הוקם בתחילת 2013.
<יפית איצקוביץ': אני רוצה לציין שהמדיניות של משרד החינוך היא שכאשר מגיעים דיווחים על תקיפות של ילדים או תלמידים, המדיניות מאוד מחמירה ויש מדיניות של אפס סובלנות כלפי המקרים האלה.
<יפית איצקוביץ': יש חלוקה בין עובדי המשרד שהם עובדי מדינה לבין עובדים שהם עובדי בעלות והם לא מועסקים ישירות על ידי המשרד אבל הם מפוקחים על ידי המשרד.
<יפית איצקוביץ': אנחנו מטפלים גם בהם.
<יפית איצקוביץ': מה שנעשה עת יש אירוע כזה, עת יש דיווח, עת יש חשד לאירוע אלימות, אנחנו מדווחים לפקידת סעד או ישירות למשטרה, תלוי בחומרת האירוע ובראיות שיש לנו.
<יפית איצקוביץ': אם מדווח לפקידת סעד, אנחנו כמובן עוקבים אחרי החלטת פקידת הסעד, האם היא מעבירה תלונה למשטרה.
<יפית איצקוביץ': אני כן רוצה לציין משהו שלא עלה כאן.
<יפית איצקוביץ': הגעת התיק למשטרה תלוי מאוד בהורים של הילד שנפגע ובנכונות שלהם להסכים לחקירה של הילד על ידי חוקר נוער.
<יפית איצקוביץ': הרבה מאוד מהמקרים עליהם מדווחים, ההורים לא מסכימים שתתבצע חקירה במשטרה וזאת אחת הסיבות שתיקים נסגרים, או מחוסר עניין לציבור או מחוסר ראיות.
<יפית איצקוביץ': התלונה מוגשת על ידי המשרד.
יעקב מרגי: בואו נעשה חסד עם המשטרה.
יעקב מרגי: יכול להיות שחוסר עניין לציבור נובע מסירוב ההורים לחקירת הילד?
<יפית איצקוביץ': נכון מאוד.
איציק שמולי: זה רק מגדיל את הצורך במצלמות.
<דפנה רומן: בכל מקרה המשטרה לא סוגרת תיקים.
יעקב מרגי: החסד הוא עם הפרקליטות.
<יפית איצקוביץ': במצבים כאלה אנחנו מבצעים הפרדה וההפרדה, אם זה מורה בבית ספר, היא בין העובד לבין התלמיד שלכאורה נפגע.
<יפית איצקוביץ': אנחנו שוקלים השעיית תקופה בכפוף לשימוע ואנחנו מדווחים לנציבות שירות המדינה, אגף משמעת, שאחראית על כל הנושא הפלילי והמשמעתי של עובדי המדינה ובאמצעותה אנחנו עוקבים אחרי החקירה במשטרה.
יעקב מרגי: זה כאשר מדובר בעובדי משרד החינוך.
<יפית איצקוביץ': נכון.
יעקב מרגי: לגבי עובדי השלטון המקומי, הם היו עסוקים אתמול בטבלת ההטבות.
יעקב מרגי: הם בוועדת הכספים.
יעקב מרגי: שם לא היה מקום לכל ראשי הרשויות שהגיעו.
<יפית איצקוביץ': אדוני היושב ראש, גם כאשר מדובר בסייעת בגן ילדים, אנחנו מצויים בקשר עם המעסיקים של אותה סייעת ואנחנו דורשים מהם לשקול השעיה של הסייעת, לעקוב אחרי התלונה במשטרה ואנחנו עוקבים אחרי ההליכים האלה, גם של עובדי הבעלות וגם של עובדים אחרים שהם לא עובדי המשרד.
יעקב מרגי: שמעת את הבקשה שלי לייעוץ הפסיכולוגי.
יעקב מרגי: כמי שממונה על טוהר המידות, אני חושב שצריכה להיות הנחיה ברורה, לפחות אמירה נחרצת.
יעקב מרגי: עובד לגביו יש חשד סביר, צריך להשעות אותו עד לבירור העניין.
<יפית איצקוביץ': שוב, לפי חוק שירות המדינה (משמעת) המשרד יכול לבצע השעיה דחופה עד שלושים ימים.
<יפית איצקוביץ': אחר כך זאת השעיית נציב.
<יפית איצקוביץ': אנחנו בעצם כפופים לחקיקה.
יעקב מרגי: השאלה היא אם אתם דורשים את האקט הזה.
<יפית איצקוביץ': בוודאי.
<יפית איצקוביץ': המנכ"לית מחליטה בסופו של דבר על השעיה דחופה כאשר אני מעבירה לה את ההמלצות שלי בכפוף לשימוע שנעשה לעובד וכל החומרים שיש לנו בעניין.
יעקב מרגי: מנהלת המחלקה לגננות בהסתדרות המורים.
<לילי פוקמונסקי: אני מנהלת המחלקה לגננות בהסתדרות המורים.
<לילי פוקמונסקי: אני רואה בדיון הזה חשיבות רבה.
<לילי פוקמונסקי: אני רוצה לציין, כמי שעבדה במערכת החינוך במשך 35 שנים, שצר לי לשמוע את היחס של חברי הכנסת למערכת.
יעקב מרגי: את רוצה שאני אקח את המחמאות שאמרתי?
יעקב מרגי: חבר הכנסת איציק שמולי פתח את דבריו ובמשפט הראשון אמר שיש לנו הערכה מלאה וכי רוב רובו המכריע של הצוות הוא צוות מקצועי ואני חזרתי על זה פעמיים-שלוש.
יעקב מרגי: יש מספיק דברים שההווה והעבר מדביק לחברי הכנסת ולכן למה להדביק להם דבר שלא היה?
<לילי פוקמונסקי: לא היה.
<לילי פוקמונסקי: יש הרבה מאוד מקרים שהורים מגישים תלונות במשטרה.
<לילי פוקמונסקי: גם עובדי המשרד, כמו פסיכולוגיות – לאחרונה הייתה פסיכולוגית שהגישה תלונה במשטרה על גננת – כאשר אין, לא היה ולא נברא שהגננת פגעה בילד.
<לילי פוקמונסקי: אני אתן דוגמה.
<לילי פוקמונסקי: גם כאשר גננת צריכה להפריד בין שני ילדים שמתקוטטים, בסך הכול הגננת מפרידה ומישהו נכנס ובמקרה רואה את הגננת עם יד על הילד, הגננת סטרה, הגננת דחפה, הגננת עשתה.
<לילי פוקמונסקי: באופן מיידי, בלי לברר – והגברת איצקוביץ' תקשיבי לי – הגננת מיד מושעית מעבודתה לשבועיים או לחודש.
<לילי פוקמונסקי: אחרי כן מתברר, וזה לא שהתיק נסגר מחוסר עניין לציבור, שלא היו דברים מעולם.
<לילי פוקמונסקי: לכן אני מאוד מבקשת.
<לילי פוקמונסקי: הנושא של הילדים במעונות הפרטיים, המשפחתונים, הגנים הפרטיים – זה דבר אחד כי אין שליטה.
<לילי פוקמונסקי: לדוגמה מה שקרה באילת ביום חמישי, זה גן פרטי, יש בו מצלמות וזה לא שייך למשרד החינוך.
יעקב מרגי: את מהסתדרות המורים.
יעקב מרגי: דווקא המקרה של אילת אותו ציינת, שם יש מצלמות.
יעקב מרגי: בגלל הדוגמה שנתת מאילת של גן פרטי בו יש מצלמה, שם הגננת לא תסבול הרבה זמן כי ידעו מיד את האמת, ההורים יקבלו מיד את התשובות והציבור ירד מהעניין כי האמת תובהר.
יעקב מרגי: אני מאמין שביום שאני אחליט כמחוקק שיהיו מצלמות בגני הילדים הלא פרטיים, הממלכתיים של הריבון, תבוא גברת לילי ותצעק לי צנעת הפרט ומה פתאום.
יעקב מרגי: אני קורא לך כאן, ותודיעי לנו לוועדה, שתעשי הכול שעמדת הסתדרות המורים תהיה כזאת שדי ומספיק בקטע הזה כי בסוף אני מאמין ואני יודע שהצבת מצלמות בגני הילדים תעשה חסד עם הצוות המקצועי.
יעקב מרגי: מה שכן, קצת יפריע להם לעשות את הרכילות ביניהן על חמותה והיא תיזהר כי המצלמה עובדת.
<לילי פוקמונסקי: אני רוצה להוסיף עוד דברר.
<לילי פוקמונסקי: כל עוד יש 35 ילדים בגני הילדים, יש היום עד עשרה ילדים משולבים בגני הילדים וזה בסדר ומבורך.
יעקב מרגי: אבל זה לא במקום בו הכנסת את זה.
יעקב מרגי: לי יש רגישות מסוימת באוזן.
יעקב מרגי: זה לא במקום שבעיתוי הזה הכנסת את הנושא של עשרת הילדים המשולבים.
<לילי פוקמונסקי: סליחה, אבל אני רוצה להסביר.
יעקב מרגי: זה לא משם.
יעקב מרגי: האלימות היא לא משם.
<לילי פוקמונסקי: האלימות היא לא משם.
<לילי פוקמונסקי: כמו שאת חסה על כבוד הצוות, תחוסי גם על כבודם של אותם ילדים.