GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלי מנשהאוף: במסגרת התפקיד שלי במרכז הפיתוח באינטל אני חשוף לקדמת הטכנולוגיה ובמקביל לתפקיד הטכנולוגי אני גם מנהל קשרי אקדמיה מול האוניברסיטה העברית, כחלק מקבוצת קשרי החוץ של אינטל ישראל וכמוני ישנם עוד שלושה מנהלי קשרי אקדמיה, לטכניון, לאוניברסיטת תל אביב ולאוניברסיטת בן גוריון.
<אלי מנשהאוף: לגבי השאלה ששאלת, אנחנו בהחלט מקבלים, את אותה הבעיה שאתם מציגים פה אנחנו גם רואים ואנחנו לא רק עושים להם את ה-180 מעלות, חשוב לנו מאוד לנסות להיכנס לזה כמה שיותר מוקדם ואני רוצה להציג את אחד הדברים שאנחנו עושים פה במסגרת התפקיד הזה.
<אלי מנשהאוף: קודם כל חשוב להדגיש שאינטל ישראל מחויבת לאקדמיה הישראלית ובפרט לטכנולוגיה והמדע, שאלה הדברים שהכי חשובים לנו.
<אלי מנשהאוף: כמעצמת היי טק וכמעסיק הפרטי הגדול בישראל לנו יש את היכולת לבוא ולחשוף לאקדמיה את הטכנולוגיה העתידית, מה הולך להיות בעתיד ולהמליץ לראשי הפקולטות, בשיתוף פעולה ובתיאום עם המועצה להשכלה גבוהה, לעדכן את התכנים, את קוריקולום תכניות הלימודים לטכנולוגיה העתידית והעדכנית ביותר.
<אלי מנשהאוף: במסגרת הזו ההשקעה שלנו, שאנחנו כבר עושים ברמה של ההמלצות לשדרוג הלימודים לתכנים העדכניים, שדרוג והקמת מעבדות לפרויקטים חדשניים, כולל ציוד עבור תחומי הטכנולוגיה החדשים ביותר, אנחנו מנדבים, כחלק מההשקעה שלנו, מומחי תחום בכירים שישמשו כמרצים במוסדות להשכלה גבוהה, שיוכלו להעניק מהניסיון ותחומי הידע הייחודיים שלהם.
<אלי מנשהאוף: יש תחרויות, מלגות לסטודנטים מצטיינים וסטודנטיות מצטיינות, אבל בעיקר יש שיתוף פעולה הדוק עם חוקרים במכוני מחקר מובילים, שזה בעצם מה שחשוב לנו כמדינת ישראל שמאפשר למוחות המבריקים שלנו פה למצות את הפוטנציאל שטמון בהם.
<אלי מנשהאוף: אני אביא דוגמה אחת מספרית.
<אלי מנשהאוף: אינטל כיום משקיעה כ-60 מיליון שקלים במכון למחקר אקדמי לאינטליגנציה חישובית בטכניון ובאוניברסיטה העברית.
<אלי מנשהאוף: דרך אגב, אפילו התוצרים שלנו, של הפרויקט המדהים הזה, מה שנקרא open IP, כלומר זה לא שייך לאינטל, כל אחד יכול לבוא ולהשתמש בהם.
<אלי מנשהאוף: כחלק מהדבר הזה אנחנו מאמינים שמערכת ההשכלה בישראל, קודם כל, אנחנו כולנו יודעים, זוכה להכרה בינלאומית ולדירוגים גבוהים במדדי המצוינות, מבחינתנו ומבחינת התעשייה כולה היא מהווה את המקור העיקרי למהנדסים מצוינים שמגיעים אלינו.
<אלי מנשהאוף: תודות להשקעה הזאת אנחנו משיגים, כמו שהזכירו כאן, הון אנושי איכותי שכבר התנסה בזכות הפרויקט הזה במשימות מורכבות שקשורות לטכנולוגיות החדשניות וכשהם מגיעים לתעשייה הם לא יצטרכו לעבור את השאלה המקורית ששאלת, שנכין אותם, כמו שהציגו פה, כל דרישות הקדם, אלא הם ישר יוכלו להיכנס ולאייש בהצלחה את משרות המפתח בכל ענפי ההיי טק.
<אלי מנשהאוף: היוזמות האלה שאנחנו מובילים יחד עם האוניברסיטאות מאוד חיוניות ומהוות הזדמנות לכולנו למנף את ההשפעה המשמעותית במערכת הכוללת בקשרי התעשייה, האקדמיה והממשלה.
<אלי מנשהאוף: אני רוצה בשורה אחת לסיים, ברשותך, על מנת שנוכל באמת להבטיח יחד את ההובלה מבחינת תחומי המדע והטכנולוגיה אנחנו כאינטל מאוד מאמינים בשיתוף וביוזמה ואנחנו נשמח לקבל פה שיתוף פעולה, שעוד חברות יצטרפו ולראות מי יכול.
<אלי מנשהאוף: ואני אולי אנצל את הבמה הזאת גם להזמין את כבוד היושב ראש ואת המכובדים לבוא לעשות אולי את אחת מהוועידות דווקא באינטל.
<אלי מנשהאוף: הסיבה לזה, כמו שכולנו יודעים, חלק ניכר מפריצות הדרך הבינלאומיות של אינטל דווקא פותחו פה, במרכזי הפיתוח בארץ, וסניפי הייצור שלנו הם המובילים בייצור העולמי.
<אלי מנשהאוף: ההמלצה היא להגיע ולראות את קדמת הטכנולוגיה והמדע הלכה למעשה, כי אין כמראה עיניים להמחיש את המוצרים - - -
יעקב מרגי: תודה, קריאתך נרשמה.
איתן ברושי: תודה, היושב ראש, חבריי והאורחים.
איתן ברושי: זה יום חשוב.
איתן ברושי: אני רוצה דווקא לפתוח, אלי, אינטל לא הייתה קמה בלי המדינה, בתקופת רבין כראש ממשלה ובייגה שר האוצר היה על זה ויכוח גדול, אבל, אדוני היושב ראש, אני לא אומר את זה רק כדי לסקור מה היה פה, בהסכם ההקמה של אינטל - - -
יעקב מרגי: אני חייכתי על העקביות שלך, כל הכבוד.
איתן ברושי: בהסכם ההקמה של אינטל יש התחייבות לעסוק בחינוך ובהשכלה.
איתן ברושי: זה לא טובה אישית שלהם.
איתן ברושי: למרות שהם עושים את זה וזה חשוב, בהסכם ההקמה של אינטל יש פרק שלם של מחויבות של אינטל לתרום לקהילה ולהשכלה ולחינוך המקצועי.
איתן ברושי: לכן יש פה, כמו תמיד, ביצה ותרנגולת ואפשר לדבר על זה במונחים יותר מקצועיים.
יעקב מרגי: אתה יודע מה ההבדל בינם לבין המדינה?
יעקב מרגי: למדינה לא הייתה אלטרנטיבה, אבל להם יש אלטרנטיבה, להיות במקום אחר.
יוסי יונה: לא, במקרה הזה ברור שהייתה התרנגולת, לא?
יעקב מרגי: הם יכלו לקבל תבנית ביצים במקום אחר.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, בואו נישאר במשל ואני רוצה להגיד, אל"ף, תודה, אבל להגיד שזו נקודת מוצא למדיניות נכונה.
איתן ברושי: אנחנו עוסקים ביום החשוב הזה, כמו בעוד ימים, בשילוב של השכלה, תעסוקה ופיזור אוכלוסייה.
איתן ברושי: מדינת תל אביב לא תחזיק מעמד פה ולכן פיזור האוכלוסייה הוא מרכיב חשוב בביטחון הלאומי ובמימוש הריבונות ואין פיזור אוכלוסייה בלי תעסוקה ברמת הכנסה של המאה ה-21, לא תעסוקה של שנות ה-50, שכבודה במקומה מונח, אלא תעסוקה של המאה ה-21.
איתן ברושי: דיברו פה שני פרופסורים, שניהם אמרו דברים חשובים, אבל אני רוצה לומר משפט.
איתן ברושי: את המכללות האזוריות, טרכטנברג יכול להגיד יותר טוב ממני, לא הקימו כי היה חסר מקומות לימוד באוניברסיטאות הקיימות, המלחמה ביניהם עוד נמשכת, זו גם מלחמה על משאבים.
איתן ברושי: את המכללות האזוריות והטכנולוגיות הקימו גם כדי להקל על הלימודים בפריפריה ולפזר את האוכלוסייה.
איתן ברושי: מנו, אתה היית במל"ג, אולי יוסי יונה יכול להוסיף על זה, אני לא בטוח שיש יד מכוונת בשאלה מה לומדים איפה ואיך יוצרים פה איזה שלמות.
איתן ברושי: יש שתי אפשרויות, התעסקתי בזה, אחת, בואו נלמד דברים שיש תעסוקה באותו אזור ואפשר ללכת לעבוד ולא כולם באים כדי לעזוב לתל אביב אחר כך, ואפשרות שנייה, בואו ניצור תעסוקה במקצועות שלומדים.
איתן ברושי: אני אתן דוגמה מהצפון, שמשם אני בא.
איתן ברושי: יש הרבה שטחים פתוחים ירוקים, יש הרבה מפעלי מזון.
איתן ברושי: בואו נלמד מה שקשור לטכנולוגיה של מזון, הנדסאי מזון, ונלמד שמירת השטחים הפתוחים והירוקים במכללות הצפון וההיפך, בעמק יזרעאל, למשל, בצפון, מלמדים סיעוד.
איתן ברושי: בואו נפתח מרכזי סיעוד ומרכזי יום לקשישים במקום שמייצרים השכלה גבוהה, ממש השכלה גבוהה, ונשאיר את האוכלוסייה.
איתן ברושי: מה ראינו, למשל, בזמנו באוניברסיטת באר שבע?
איתן ברושי: פחות מ-20% נשארים במקומות.
איתן ברושי: בסוף המגנט הכי גדול זה תל אביב.
איתן ברושי: דרך אגב, לשם לא צריך לדאוג בעניין הזה.
איתן ברושי: לכן לפי דעתי חייבת להיות פה יד מכוונת.
איתן ברושי: למשל בצפון, מנו עסק בזה, אני בטוח, ליצור אוניברסיטה בצפון על בסיס מכללות קיימות, כי הרי לא צריך להקים עוד אוניברסיטה.
איתן ברושי: בקטע הזה, אדוני היושב ראש, אני מציע לדון פה בשאלה של תקצוב המכללות שלא מתוקצבות.
איתן ברושי: אם הרבה סטודנטים לומדים במכללות הלא מתוקצבות, כמו קרית אונו, כמו הבינתחומי או מקומות אחרים, נשאלת השאלה האם משרד החינוך או ממשלת ישראל מעודדים הקמת מכללות שציבור גדול הולך אליהן, אבל הם מתעלמים מקיומן.
איתן ברושי: כלומר האם אנחנו לא רוצים לסייע בהשכלה גם למי שלומד במכללה כזאת, כפי שהוזכרו?
איתן ברושי: אני מציע לבחון את השאלה הזאת של המכללות הלא מתוקצבות.
איתן ברושי: ועוד משפט.
איתן ברושי: לאחרונה העברתי פה בכנסת חוק בטרומית, יחד עם חברת הכנסת מירב בן ארי.
איתן ברושי: שנים המדינה נתנה נקודת זיכוי לבוגר השכלה אקדמאית וחצי נקודת זיכוי להשכלה מקצועית.
איתן ברושי: זה ממש עיוות.
איתן ברושי: מדינה שחלומה היה לחזור ממדינה של צוענים וסוחרים למדינה שיושבת על אדמתה ומתפרנסת מפרי עבודתה.
איתן ברושי: הנה אנחנו, מדינת ישראל של המאה ה-21, נתנה נקודה על השכלה אקדמית, עם כל הכבוד, ולא נתנה את זה להשכלה המקצועית.
איתן ברושי: לסיכום, וזה מתחבר לדברים שנאמרו במשך היום, אבל גם בישיבות קודמות, אדוני היושב ראש, אתה גם מייצג את הממשלה, מה שחסר למדינה הזאת זה שני דברים.
איתן ברושי: האחד, תכנית לאומית לתעסוקה שתראה ראייה כוללת, כולל מימוש הפוטנציאל של ההון האנושי.
איתן ברושי: למרות שמצאנו גז, זה הדבר העיקרי שיש לנו, ולא נעים לומר, ממשלה נבחנת בביצוע שלה, הקימו עכשיו עוד ועדה לפריפריה, לא חסר ועדות, לא חסר אנשים שמתפרנסים, חסרה יכולת ביצוע וחסר מימוש ההחלטות, ואת זה צריך לעשות.
יעקב מרגי: מוהנא פארס, משרד החינוך, בבקשה.
<מוהנא פארס: אני מוהנא פארס, אני מנהל התכנית הלאומית לקידום מתמטיקה ומדעים במשרד.
<מוהנא פארס: מה שגב' מילר מטבע אמרה, זו דוגמה פרטית לתכנית שאני מייצג אותה.
<מוהנא פארס: אני חייב להגיד קודם כל הערה כללית, המתח בין מיומנויות למידה הוא מתח שקיים שנים רבות, כלומר זה לא משהו חדש.
<מוהנא פארס: לבוא ולהגיד שמערכת החינוך נותנת רק ידע, זה לא נכון, פשוט.
<מוהנא פארס: יש המון יוזמות, בתי ספר שמלמדים הרבה אינטליגנציות מרובות וגם מיומנויות וגם שיח וגם עבודות חקר, כך שלהגיד את זה באופן גורף זה לא מדויק.
יעקב מרגי: ודאי, האמירות הן מחודדות, אף אחד לא אומר שזה באופן גורף.
<מוהנא פארס: זה נכון.
<מוהנא פארס: אני רוצה לספר על היוזמה של קידום מתמטיקה ומדעים, שאני מנהל אותה.
<מוהנא פארס: יושבים שם משרד החינוך בהובלה, יש שם 60 חברות עסקיות, שאינטל אחת מהן, אקדמיה, פילנתרופיה והצבא.
<מוהנא פארס: כלומר יש לנו ראייה מערכתית.
<מוהנא פארס: משרד החינוך היום פתוח לשיתופי פעולה בכל הכיוונים.
<מוהנא פארס: מה שיצא, שיש פערים גדולים, למרות שיש ירידה ב-5 יחידות מתמטיקה בכל המקומות, כולל תל אביב, אבל יש בעיה קשה בפריפריה.
<מוהנא פארס: כלומר אם נניח ניקח מגזרים, כמו המגזר הבדואי בנגב, רק 2% לומדים מתמטיקה 5%, כימיה כמעט שואף לאפס, פיזיקה שואף לאפס.
<מוהנא פארס: המגזר החרדי כנ"ל וגם הפריפריה האחרת, יש פריפריה בתוך תל אביב, בתוך חולון, גם המצב שם הוא קשה.
<מוהנא פארס: אני אספר על יוזמה אחת שעשינו עם החברות העסקיות, 450 מהנדסים בכל החברות מגיעים לבית ספר, כמודל, וגם להתחיל לדבר על למה ללמוד מתמטיקה.
<מוהנא פארס: לא רק ללמוד מתמטיקה כדי שתהיה מהנדס באינטל.
<מוהנא פארס: כמה יפה מתמטיקה, כמה חווייתי וכמה תהיה אזרח יותר טוב.
<מוהנא פארס: יוזמה שנייה, בפן החברתי, מצאנו שיש הרבה בתי ספר שאפילו תלמיד אחד ל-5 אין שם.
<מוהנא פארס: לדעתי קהילה שלמה לא יכולה להתרומם ולהתקדם אם אין מספיק תלמידים - - -
יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך, מאחר שאתה ממשרד החינוך ואני יו"ר ועדת החינוך, אני קודם אזרח במדינה ותלמיד ואבא ל-.
יעקב מרגי: כשיש בתי ספר שאפילו תלמיד אחד לא ב-5 יחידות, זה חומר לבדיקה ולמחשבה של משרד החינוך.
<מוהנא פארס: נכון.
יעקב מרגי: התלמיד מגיע לבית הספר כדי שיעצבו אותו, כדי שידחפו אותו.
יעקב מרגי: אם הוא לא צריך את זה הוא לא היה בבית הספר.
יעקב מרגי: הרבה דוגמאות כמו פז יכולות להיות.
יעקב מרגי: כשבבית ספר אתה אומר לי אפילו לא תלמיד אחד, זה כשל של המערכת, אולי העדפה של המערכת.
יעקב מרגי: שם אתם צריכים להיכנס.
<מוהנא פארס: אני מציג את הנתונים, לכן השנה הכנסנו 108 בתי ספר חדשים למעגל ה-5 יחידות.
<מוהנא פארס: כמובן זה לא מפתיע שכל בתי הספר האלה הם או במגזר הערבי, או בפריפריה, בצפון או בדרום.
<מוהנא פארס: כל בית ספר - - -
יעקב מרגי: אנחנו מדברים, לא באים בטענות.
יעקב מרגי: משרד החינוך צריך לשאול את עצמו למה הבוגרים שלו, שלא עושים 5 יחידות, במכינה קדם אקדמית של שנה הוא מצליח לבוא, במקצועות האלה שאנחנו כל כך מתחננים שבמסגרת הלימודים שלו בתיכון הוא יעשה את זה, בשנה אחת הוא מגיע לרמות האלה של 5 יחידות כמעט בלי מאמץ.
<מוהנא פארס: יש הרבה הסברים.
<מוהנא פארס: אחד ההסברים - - -
יעקב מרגי: לא, אתם צריכים לשאול למה.
<מוהנא פארס: ברור, לנו יש גם תשובות חלקיות.
<מוהנא פארס: התלמיד הישראלי הוא בגיל 16, הוא יראה את האקדמיה עוד עשר שנים, הוא אומר 'אוקיי, עכשיו יש לי י"א-י"ב, צבא, שנה בהודו, אחרי זה אני אתחיל לחשוב על אקדמיה', לכן המוטיבציה היא מאוד פעוטה בגילאים האלה.
<מוהנא פארס: לכן הסיפור הזה - - -
יעקב מרגי: אני אומר לך, כהורה, עזוב את הפרקטיקה שאנחנו מקבלים פה מ - - - כבר מכיתה ט' אנחנו משחילים להם, 'רק ככה תגיע לאקדמיה, רק ככה זה', אני אומר לך בכנות, המערכת לא מחזיקה במושכות.
יעקב מרגי: לא שאני מקדש את ה-5 יחידות, אבל אין ספק, כולנו יודעים שצריך את הגרעין, כמו שלכל חיל יש את הסיירת שלו, גם צריך את הסיירות בתחומים מסוימים, כי המשק צריך, החברה צריכה וזה טוב וזה מפתח להרבה תחומים.
יעקב מרגי: אבל הכול תלוי הכוונה, הכול תלוי העצמה.
יעקב מרגי: אין לנו את זה במערכת.
יעקב מרגי: אני אומר לך את זה בכנות, ולא כביקורת, אין לנו את זה במערכות.
יעקב מרגי: בתי הספר נדרשים בפס רחב להתנהג כמעט אותו דבר.
יעקב מרגי: תנו הכוונות, תנו פרמטרים, תנו למנהלי בתי ספר הכוונה, תנו להם גם עצמאות.
יעקב מרגי: אי אפשר למדוד בפס רחב את כולם באותה מדידה ולצפות שיהיה לך - - - התהליך של פס רחב היה טוב, אתה יודע מה?
יעקב מרגי: בעבודות רס"ר כשמנקים את הבסיס.
יעקב מרגי: ככה היו עושים פה, היו מעמידים את כולם לרוחב והופ, עוברים.
יעקב מרגי: מערכת חינוך צריכה להיות עם עין פקוחה, לתת העצמה למי שצריך, לקבוצה, לטפח, אי אפשר לקחת את כולם ב - - -
<מוהנא פארס: אתה בעצם נוגע באחד הדברים החשובים של התכנית, איך שתלמידים יתמידו, איך שמורים פחות ינשירו.
<מוהנא פארס: אני חייב לספר לכם שיש הרבה העשרה ב-5 יחידות, בשלבים האלה, בין ט' ל-י', בין י' ל-י"א וההנשרה הכי גדולה היא בעצם אצל בנות, בנות מונשרות.
<מוהנא פארס: אם נבדוק כמה תלמידות 5 יחידות יש בין בנים לבנות, זה מגיע בין 58% ל-42%, במגזר הערבי להיפך.
<מוהנא פארס: בפיזיקה המצב יותר קשה ובמדעי המחשב המצב עוד יותר קשה.
<מוהנא פארס: לכן המערכת עכשיו, נכון, יש משבר, אנחנו לקחנו את הדברים לידיים שלנו ואנחנו מנסים עכשיו לקדם את זה.
יעקב מרגי: לכן נמצא איתנו חבר הכנסת, שהיה גם מנהל בית ספר וראש רשות.
יעקב מרגי: בבקשה, מאיר.
יעקב מרגי: הוא גם היה שר.
מאיר כהן: נחזיר רק את הדיון, ברשותך, ואני באמת יותר מאשר מברך על זה, את היוזמים ואתה בראשם, לקיים את הדיון הזה, כי זה צובט לנו בלב.
מאיר כהן: גם לי וגם לך וגם לפרופ' יונה.
מאיר כהן: אנחנו שבאנו ממקומות שחשבו ככה קצת לוותר עלינו, יונה, נכון?
מאיר כהן: גם אתה סיימת מסגרות?
יוסי יונה: לא סיימתי, נכשלתי.
יעקב מרגי: מאיר, אני מודה לך על ההגדרה, עליכם חשבו לוותר, עליי ויתרו.
מאיר כהן: כן, אני סיימתי תיכון עם תעודת לידה, זה היה מאוד נחמד.
מאיר כהן: לכן אני נלחם בכל מאודי במקיפות הנוראה, שמתחילים להישמע הקולות של החיזוק של הלימוד הטכנולוגי בלי להגדיר מה הוא לימוד טכנולוגי של המאה ה-21.
מאיר כהן: אבל אני רוצה גם להגיד כמה דברים בקיצור.
מאיר כהן: במקומות שיש היום, ואני מדבר לאנשי משרד החינוך כי אני רוצה שאתם תקשיבו לדברים.
מאיר כהן: במקומות שהיום יש שינוי, אלה מקומות שבהם ראשי הרשויות הבינו שחינוך זה שם המשחק ומנהלי מחלקות החינוך שלהם הבינו שחינוך זה שם המשחק ושיש שם ועדי הורים חזקים שבאים ושואלים שאלות.
מאיר כהן: למה אני אומר את זה?
מאיר כהן: כי משרד החינוך לא נתפס בשיח הזה, שציינתי את חלקיו, כגורם מוביל, כגורם מתכלל, כגורם שבא ואומר לאנשים האלה 'היי, תתעוררו'.
מאיר כהן: אני רוצה לספר סיפור ותבינו מתוך הסיפור הזה איך אפשר כן לייצר חשיבה אחרת בתוך בתי הספר.
מאיר כהן: הסיפור הוא כזה, של ראש עיר שקורא למנהלת המחוז ומקים מל"ט, לא מועצה להשכלה טכנולוגית, אלא מקים מועצה אזורית שבודקת את הממשקים בין בתי הספר התיכון למפעלי ההיי טק שמסביב, למפעלי ה-low tech שמסביב, לאוניברסיטה הקרובה, לבתי החולים הקרובים ועושים מיפוי וכותבים תכנית של מה החבר'ה האלה, מה האוניברסיטה, מה המפעלים, מה בתי החולים, מה הם צריכים בעוד עשר שנים וכל בתי הספר מכוונים את עצמם למקום הזה.
מאיר כהן: ופתאום, כן יש מורים ל-5 יחידות פיזיקה, אתה מכיר אותו, פרופ' שלמה הבא, כן היה מוכן.
מאיר כהן: כשהגעתי לאוניברסיטה ואמרתי 'אנחנו רוצים להכשיר את התלמידים', כל המרצים, גברתי שדיברה על כימיה, אילה, ד"ר אסתר גוסרסקי, המרצה לכימיה באה ללמד בתיכון, פרופ' שלמה הבא בא ללמד בתיכון, וד"ר מרק אפלבאום בא ללמד בתיכון.
מאיר כהן: השאלה היא איך אנחנו מייצרים שותפויות דווקא בפריפריה בכדי לתכנן את הצעדים שלנו.
מאיר כהן: אני מלא גאווה באינטל, וכאזרח מדינת ישראל, לא משנה מה נתתי, אני מודה לאינטל על זה שהם בחרו להיות כאן.
מאיר כהן: קרית גת הייתה נראית אחרת בלי אינטל, והתיכונים בקרית גת היו נראים אחרת בלי אינטל.
מאיר כהן: היום, מי שהרים את הכדור זה הצבא.
מאיר כהן: הצבא התחיל להבין מצעקה גדולה של ראשי הרשויות בפריפריה, לפני ארבע שנים עשינו מיפוי, אדוני, והסתבר ש-2% ביחידות התקשוב בצה"ל באים מהפריפריה.
מאיר כהן: האם הבוגרים בדימונה או בקרית שמונה הם פחות מוכשרים?
מאיר כהן: לא, כי אנחנו לא כיוונו לשם.
מאיר כהן: ברגע שאתה מתחיל לכוון לשם הדברים קורים.
מאיר כהן: לכן, משרד החינוך, אמרתי את זה לשר בנט ואני חייב להגיד שאוזניו היו כרויות, אמרתי, אם אנחנו רוצים לשנות, מתחילים בשיתופי פעולה שיוביל אותם משרד החינוך.
מאיר כהן: יש מקומות שבהם ראש העיר פחות חושב שהחינוך הוא חשוב, אנחנו נמלא את מקומם של הפוליטיקאים, סליחה, ושל מנהלי אגפי החינוך.
מאיר כהן: שמשרד החינוך יתכלל את זה ותראו כמה אמצעים יש ויש כסף, חסר מחשבה וחזון במשרד החינוך.
מאיר כהן: המשרד קצת קופא על שמריו.
מאיר כהן: ולך אני רוצה להגיד, אני מיד חשבתי על דעותיו הקדומות של מרטין בובר, לך תקרא את זה, אפשר לעשות את כל מה שאמרת ולהמשיך ללמוד פילוסופיה ולהמשיך ללמוד תנ"ך.
מאיר כהן: אתה יודע, אוי לו לאחד שיבוא, ואני רואה את זה אצל התלמידים שלו, ובחלקם נכשלתי, שהם היום רופאים בבתי החולים, אבל הם לא יודעים כלום על סידור התפילה, וזה כישלון גדול.
מאיר כהן: גם אם לא שאלו אותם בראיון עבודה, אין שום קשר בין לדעת את מה שאתה ציינת לבין לבוא לראיון עבודה.
יעקב מרגי: אבל הוא אמר שזה מה שהוא - - - תודה.
יוסי יונה: רק לציין כאן, אולי, אנחנו הלכנו לסיור, הוועדה, בראשות יושב ראש הוועדה בעיר הבה"דים, גם אורה חכם הייתה כאן, שהיא מגיעה לכל דיון שעוסק בנושא של - - -
יעקב מרגי: אין על אורה.
יוסי יונה: כל הכבוד לך.
יוסי יונה: אנחנו הלכנו לסיור מדהים בעיר הבה"דים, ושם ראינו שיש ממשק כזה.
יוסי יונה: דיברנו עם הגב' ממחוז הדרום, עמירה חיים, שעושה שם עבודה מאוד מדהימה, בתכלול כל הדבר הזה, אבל האופן שבו מתפתחות תכניות אינטגרטיביות בשיתוף פעולה עם עיר הבה"דים בבתי הספר בדרום, זה היה יכול להיות באמת מין מודל לחיקוי כיצד משולבות הדרישות שעולות מהתעשייה מצד אחד, או מיחידות תקשוב מצד אחד, לבין האופן שבו בתי ספר נערכים כדי לספק מיומנויות שמאפשרות לתלמידים האלה בסופו של דבר להשתלב ביחידות העילית של הצבא.
יעקב מרגי: גם ה-י"ג-י"ד של המשרד החינוך, הצבא עושה עתודות.
יעקב מרגי: זה תוצר של התאמה של המערכות לצרכים.
<מוהנא פארס: יש גם תכנית עתידים.
יעקב מרגי: בן גנור, בבקשה.
יעקב מרגי: תהיה מתומצת ובקצרה, תציג את עצמך.
<בן גנור: תודה.
<בן גנור: שמי בן גנור, אני מרצה במכללות בתחום המחשוב.
<בן גנור: משהו קטן ששמתי לב אליו ויעזור, אבל ראשית הערה קצרצרה, האקדמיה לעולם תהיה בפיגור קל, משום שאנחנו מבינים שמהנדס שמתחיל את הכשרתו בתאריך מסוים, כעבור ארבע שנים, ובעיקר בקצבים הטכנולוגיים של היום, מה שיוקנה לו בתחילת דרכו עלול מאוד להיות לא רלוונטי ביום שיסיים.
<בן גנור: לכן כשאני, למשל, מכשיר את הסטודנטים שלי ואת התלמידים שלי, אני לוקח את זה בחשבון.
<בן גנור: אני למשל חזרתי לתכניות הלימודים שאני יוצר, להכניס נושאים שהם יותר כלליים ופחות ספציפיים על מנת שייתנו לסטודנט רקע מספיק כללי שיאפשר לו להתמודד עם דברים שהם יהיו ספציפיים אבל שונים ביום שהוא יסיים.
<בן גנור: לעניין שרציתי לומר, מי שרואה את מודעות הדרושים רואה תופעה.
<בן גנור: יש פריחה של דבר שנקרא משרות סטודנט.
<בן גנור: זה משהו שקרה בשנים האחרונות.
יעקב מרגי: אתה יודע למה?
יעקב מרגי: כי הן זולות.
<בן גנור: על זה בדיוק רציתי להעיר הערה קצרה.
<בן גנור: לכאורה מדובר בדבר טוב, משרת סטודנט היא פתח לתת לסטודנט הכשרה בעשייה אמיתית.
יעקב מרגי: אמנם אמרתי כי הן זולות, אבל זה win-win, הרווח של הסטודנט זה באמת, כי בהיעדר ניסיון קודם הקושי הוא גדול.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים הרבה מהנדסים והרבה אקדמאים שניגשים לראיונות עבודה והיעדר הניסיון מהווה להם מכשול.
<בן גנור: יפה, וזה הצד החיובי.
<בן גנור: רק בקשה לי - - -
<ליאת הלבץ: רק סטודנטים לא הולכים למשרות האלה, כי השכר לא מספיק גבוה ולא מאפשר להם להתמודד עם יוקר המחיה.
<בן גנור: אז זהו, כדי לשלב את הטוב ולהיטיב את העניין הזה, שיש בו פתח למשהו טוב, אני חושב שזה דורש הסדרה.
<בן גנור: כאן אני פונה אליכם, המחוקקים, הסדירו את נושא משרות הסטודנט ונושא ההכשרה המקצועית.
יעקב מרגי: יוזמות קרן אברהם.
<איה בן עמוס: אני מקרן אברהם, אנחנו עוסקים בקידום, שילוב ושוויון בין יהודים וערבים אזרחי ישראל, ובהקשר הזה אני באמת רציתי להציע איזה שהוא דגש בעניין הזה.
<איה בן עמוס: כשאנחנו מדברים על עולם התעסוקה המשתנה ומתכננים קדימה, לעוד עשור או שניים או שלושה, הנושא של שילוב הצעירים הערבים במערכת ההשכלה הגבוהה ובשוק התעסוקה חייב להיות עניין מאוד מרכזי.
<איה בן עמוס: בדיון הזה גם הממשלה היום רואה את זה כמנוע צמיחה מרכזי בכלכלה, כמו שכולנו יודעים, ו - - -
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני ישבתי בישיבה המקדימה, כיו"ר ועדה, עם נציגות של הוות"ת-מל"ג, הם עכשיו שוקדים על כתיבת תכנית החומש הקרובה והדגשים, לגבי שילוב, לא שנאמרו בעבר, של האוכלוסייה הערבית והחרדית, תמיד זה נאמר בנשימה אחת, באקדמיה הולך לקבל קווים מעשיים.
יעקב מרגי: בעבר זה דובר הרבה ולצערי הרב בתוך המל"ג היו כוחות שלקחו את זה למקומות אחרים בכלל.
יעקב מרגי: אנחנו בחומש אבוד כמעט, יכולנו להגיע לתוצאות גבוהות יותר.
יעקב מרגי: יש הצלחה מסוימת בחברה הערבית בפרמטרים מסוימים, והולכים לשכפל אותה כדי להעצים את זה, גם לחרדים וגם בתוך החברה הערבית.
<איה בן עמוס: זה בהחלט מאוד משמח ובעניין הזה באמת שתי נקודות קצרות.
<איה בן עמוס: הדוח של הוות"ת מלפני שלוש שנים, בתקופתו של חבר הכנסת טרכטנברג, שכבר יצא, התייחס לזה שהסטודנטים הערבים נוהרים למקצועות מאוד ספציפיים שהם מניחים שיש בהם תעסוקה, בעיקר רפואה, מקצועות פרא רפואיים וחינוך והוראה.
<איה בן עמוס: בעצם מדובר במקצועות מאוד מאוד מוצפים וכמעט שאין סטודנטים ערבים בתחום של - - -
יעקב מרגי: גם הפרמטרים האלה נלקחו בחשבון.
<איה בן עמוס: בהחלט.
<איה בן עמוס: אז אני חושבת שבאמת כשאנחנו מנהלים את הדיון הזה שמתנהל פה היום, זה דבר שחשוב לקחת אותו בחשבון, גם מהזווית של מקבלי ההחלטות, של הוות"ת, של המל"ג וכו', אבל גם מהזווית של החברות הפרטיות, חברות כמו טבע ואינטל, שמתעסקות בנושאים האלה, צריכות לשים לב שמאמצי האאוטריצ' שלהם לקהל הרחב, בין אם זה בתיכון בהכוון תעסוקתי, בחשיפה למקצועות, בין אם זה במוסדות להשכלה גבוהה עצמם, מגיעים גם לסטודנטים הערבים, מגיעים גם לצעירים הערבים, כי הדבר הזה הוא קריטי אם רוצים למצוא את עצמנו בעוד שני עשורים עם שוק עבודה שהוא לא רק משוכלל יותר ממה שיש היום, אבל הוא גם רותם את מנוע הצמיחה המשמעותי הזה של החברה הערבית - - -
יעקב מרגי: בנשימה הזו אני קורא גם למגזר הציבורי והממשלתי שישמשו דוגמה, כי הם מתנהלים בעצלתיים בקטע הזה.
יעקב מרגי: ליאת הלבץ, בבקשה.
<ליאת הלבץ: מהתאחדות הסטודנטים הארצית.
<ליאת הלבץ: חבל לי שחבר הכנסת טרכטנברג יצא - - -
יעקב מרגי: אבל הנציג שלו בפרוטוקול נמצא, דברי.
<ליאת הלבץ: בסדר.
<ליאת הלבץ: הוא הציג את זה ואמר בעצמו שהמערכת שמרנית מדי ואנחנו לא מוכנים לקבל טכנולוגיות חדשות או תפיסות חדשות ואנחנו מאוד מסכימים עם זה, רק חבל באמת שזה לא קרה עד עכשיו.
<ליאת הלבץ: אנחנו באיזה שהוא צעד מאחור, מה שנקרא.
<ליאת הלבץ: נכון שיש אתגרי טכנולוגיה והטכנולוגיה מתקדמת ויהיו שינויים בעתיד, אבל כבר עכשיו יש שינויים ואנחנו רואים הרבה מאוד סטודנטים שיוצאים מהתואר ולא עוסקים בתחום שהם למדו.
<ליאת הלבץ: הם לא מקבלים את ההכשרה הרלוונטית למעשה אחר כך לשוק העבודה.
<ליאת הלבץ: הם מסיימים את התואר שלהם, יוצאים לשוק העבודה ואין להם שום אפשרויות בתחום שהם בכלל למדו.
יעקב מרגי: אבל הוא גם אמר, וסליחה שאני מפריע, וזה נכון גם למקצועות ההנדסה, יש הרבה מקצועות שרכישת ההשכלה היא בסיס רחב, ובסוף תחום ההתמחות הוא מצומצם.
יעקב מרגי: זה הולך ומקבל תאוצה - - -
<ליאת הלבץ: נכון.
יעקב מרגי: לכן יש תפקיד חשוב למגזר העסקי.
יעקב מרגי: הקטע הזה של ההתמחות, שהיא לא אופיינית להרבה מקצועות, היא באה בדיעבד, תוך כדי רכישת הניסיון.
<ליאת הלבץ: אני כן רוצה לספר לכם דוגמה, לפחות מעצמי.
<ליאת הלבץ: אני בוגרת של המרכז הבינתחומי בהרצליה, למדתי תואר בממשל.
<ליאת הלבץ: במהלך התואר קורסי חובה שהייתי צריכה לעשות, שני קורסים במשפטים ושלושה קורסים בכלכלה, כחלק מהתואר, קורס חובה, לא קורס בחירה.
<ליאת הלבץ: סטודנט שלומד תואר במדעי המדינה במקומות אחרים - - -
יעקב מרגי: אם בממשל לא ילמדו משפטים וכלכלה, אז מה צריך?
<ליאת הלבץ: נכון, אבל במקומות אחרים, תתפלאו, לא לומדים.
<ליאת הלבץ: למדתי מיקרו, מקרו, כלכלת ישראל, משפט ציבורי, משפט בינלאומי, קורסים שהם חלק אינטגרלי מהתואר ובמקומות אחרים זה לא המצב.
<ליאת הלבץ: המערכת חייבת להבין את זה.
<ליאת הלבץ: מעבר לזה אני באמת רוצה לספר לכם על מהלך שאנחנו, כהתאחדות, החלטנו לעשות.
<ליאת הלבץ: הקמנו ועדה ציבורית מטעם התאחדות הסטודנטים, נמצאים בה מומחים מהאקדמיה ואנשי רוח.
<ליאת הלבץ: הוועדה הזאת אמורה למעשה לתת את המסקנות שלה בשנה הקרובה, כדי לנסות לאתגר את המערכת, להציג הצעות חדשות, עדכניות, כדי שבאמת המערכת תוכל לעדכן את עצמה, ממש כמו שאנחנו עושים איכון בטלפון החכם שלנו.
<ליאת הלבץ: רק עוד משהו אחד, אני אשמח לציין, אנחנו כן קוראים לוועדה, לממשלה, לבחון עוד דרכים, גם של הכוונה תעסוקתית.
<ליאת הלבץ: הצעירים היום לא יודעים לאן כדאי ללכת, איפה השכר טוב, איזה מקצועות מוצפים.
<ליאת הלבץ: נכון, כתוב בתקשורת, יש אין סוף כתבות, אבל בסופו של דבר הצעירים לא יודעים את כל המידע הזה ולחשוב להנגיש להם אותו ולפתח מערך התמחויות אמיתי, לא רק למקצועות ראיית חשבון ומשפטים, שזה קבוע בחוק, אלא דווקא למדעי הרוח ומקצועות נוספים שקשה היום להשתלב בשוק איתם.
יעקב מרגי: ד"ר בראון לבינסון.
<תהילה קלעג'י: כן, אני אפתח וארנה תמשיך.
<תהילה קלעג'י: שלום לכולם.
<תהילה קלעג'י: תהילה קלעג'י, מרצה בתכנית לניהול ויישוב סכסוכים מאוניברסיטת בן גוריון בנגב, וד"ר ארנה בראון לבינסון, ראשת התכנית.
<תהילה קלעג'י: אנחנו בחנו בשנה האחרונה מחקר מאוד מקיף, ביחד עם המכון הישראלי לדמוקרטיה, שבוחן את השתלבותם של חרדים אקדמאים במשק הישראלי.
<תהילה קלעג'י: ביקשנו לערוך מחקר מקיף על מנת לבדוק האם באמת ההשקעה של המדינה, הוות"ת, מל"ג, תקציבים וכו', במסלולים הייעודיים ובמכללות הייעודיות לחרדים אכן הצליחה והצדיקה את עצמה.
<תהילה קלעג'י: לשמחתנו הרבה אכן הנתונים מאוד מאוד טובים, 66% מהנבדקים אמרו שהם עובדים בהתאם למקצוע שלמדו, במשרה מלאה, 21% עובדים באופן חלקי, ורק 13% אינם עובדים בהתאם להכשרתם.
<תהילה קלעג'י: מבחינתנו זה נתון מאוד מאוד חשוב, מאוד מאוד משמח, כי התכניות, בניגוד לפסימיות שהייתה כאן בתחילתו של הדיון ובהמשכו, אנחנו רואות משהו חיובי ומשמח, שאכן התכניות חשובות, מצליחות ומתאימות.
<תהילה קלעג'י: גם בדקנו את הנחקר הנבחן מבחינת פסיכולוגיות של הפרט.
<תהילה קלעג'י: ערכנו גם קבוצות מיקוד.
<תהילה קלעג'י: באופן כללי כל אלה שעובדים, רובם הגדול, מאוד שבעי רצון מעבודתם, במיוחד אלה שמגיעים לתואר שני ויש לנו כמה מסקנות בעניין, שארנה תציג.
<ארנה בראון-לבינסון: בוקר טוב ותודה על ההזדמנות להציג את הדברים.
<ארנה בראון-לבינסון: שמחתי לשמוע שאתם ממשיכים במדיניות לשילוב חרדים אקדמאים במשק הישראלי.
<ארנה בראון-לבינסון: אנחנו רואים שזה מאוד נכון עבורם.
<ארנה בראון-לבינסון: אנחנו חושבות שצריך להמשיך לפתח תכניות לימוד נוספות, בהתאם למקצועות הנדרשים, כי עדיין לא כל המקצועות פתוחים ונלמדים על ידי חרדים וחרדיות.
<ארנה בראון-לבינסון: אנחנו ראינו פתיחות מאוד מאוד גדולה, גם בקרב גברים חרדים, שיצאו לשוק התעסוקה והם מאוד מרוצים.