GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ניר בן אהרון: בסיוע שלנו, ואנחנו נשמח להגיש את כל הסיוע האפשרי מהבחינה הזאת.
יעקב מרגי: כרגע אין.
<ניר בן אהרון: אולי עוד מילה.
<ניר בן אהרון: אני הגעתי בשבוע שעבר מכנס של ה-OECD.
<ניר בן אהרון: הם הוציאו בדיוק גם חוברת חדשה בתחום הזה - מה זה חינוך ליזמות - ממש עכשיו.
<ניר בן אהרון: יש יותר מאחת כזאת.
<ניר בן אהרון: ובגדול, הטענה שלהם אומרת – מה שחשוב ואפילו יותר מכל המושגים הכלכליים, זה ללמד תלמיד איך להפוך רעיון לפעולה.
<ניר בן אהרון: זה בעצם הדבר הכי חשוב; וללמד את התלמידים איך ליצור ערך בעצם.
<ניר בן אהרון: זה יכול להיות בשלב ראשון ערך לתלמיד עצמו, כשהוא מקבל בעצמו את הערך, אבל בשלב השני זה גם יהיה ערך לחברה.
<ניר בן אהרון: פחות שינון ויותר ללמד ילדים איך ליצור ערך, איך להפוך רעיונות לתעוזה.
יעקב מרגי: נמצא איתנו יו"ר האיגוד הגנים הפרטיים, הארצי.
<קרן איוס: אני לרגע חשבתי שאני - - -
יעקב מרגי: את חשבת שאת צריכה להתחיל בחינוך הפיננסי מהגן כבר.
<קרן איוס: שאני לא במקום הנכון, אבל אחרי שאני שומעת כאן את החברה', קצת נתונים בתחום הזה של הגנים הפרטיים.
<קרן איוס: יש לנו כ-15,000 מסגרות במדינת ישראל, שעוסקות בחינוך לגיל הרך, שהן אינן מפוקחות.
<קרן איוס: כמו שאתם יודעים, חוק הפיקוח על מעונות יום ומסגרות לפעוטות - - -
יעקב מרגי: כולנו תקווה שאנחנו נעביר זאת בקרוב.
<קרן איוס: נכון.
<קרן איוס: ובעקבות הצהרתו של השר בנט ביום ראשון, הרבה עסקים מטעמנו ככה רעדו להם אמות הסיפים, מכיוון שאנחנו מטפלים בכחצי מיליון ילדים במסגרות שנמצאות בתוך בתים, ואחת הסיבות שאני הגעתי לכאן, כי זה משלב חינוך וכלכלה.
<קרן איוס: אנחנו באמת נוגעים במעוף, במקום שאנחנו מכשירים מטפלות לניהול מסגרות לפעוטות והמקום הזה של התאמה לצרכים החל מהגיל הרך וחינוך לעצמאות והכנת הילדים האלה למעגל שהוא מעבר לבית מהקרוב אל הרחוק, והגעה לבית ספר עם כלים טובים, באמת מתחיל בשלב מאד מוקדם.
<קרן איוס: כדי שאנחנו נוכל להכשיר את המסגרות שלנו כמערכות כלכליות, להיטמע במשרד החינוך בבוא היום, אני באמת שמחה לשבת פה ולהקשיב לנפשות הפועלות, כי אני מניחה שיהיה לנו בהמשך שיתוף פעולה.
יעקב מרגי: את מוזמנת תמיד.
יעקב מרגי: התאחדות המלאכה והתעשייה.
<ברוך שניר: שמי ברוך שניר, אני מנהל תחום כלכלה בהתאחדות המלאכה והתעשייה.
<ברוך שניר: למעשה אני רוצה להתייחס לשני רבדים.
<ברוך שניר: הרובד הראשון, שנודע ליזמות בעולם התעשייתי.
<ברוך שניר: אנחנו ארגון שמאגד את העסקים היצרניים הקטנים, כאלה שמעסיקים עד 20 עובדים ומתברר מסקר שעשינו שאותם בעלי המפעלים שחברים אצלנו בתחומי המתכת, העץ, הפלסטיק ואחרים, למעשה 75% מהם הם בוגרי החינוך המקצועי, בפורמט שהיה קיים לפני שלושה עשורים.
<ברוך שניר: תמיד כשמדברים על החינוך המקצועי ועל התרומה שלו לכלכלה ולחברה, הקטע של הקישור בינו ובין היזמות נדחק לקרן זווית.
<ברוך שניר: זאת אומרת מבחינתנו, אותו חינוך מקצועי שהיה קיים וחשף את התלמידים במערכת התיכונית לעולם התוכן התעשייתי, לערכים של עבודה, למעשה גם יצר את הבסיס ואת התשתית לאותם יזמים שבאו והקימו את המפעלים לאחר מכן.
<ברוך שניר: לכן זה הוא קשר שהוא משתנה, שהוא תלוי אחד בשני ואנחנו חושבים שהדרך ליצירת תשתית לאותם מפעלים, שאגב משמשים גם כקבלי משנה לתעשיות יצוא, לתעשיות ביטחוניות, יש פה השלכות רוחב, הוא דרך השקעה מחודשת, דחיפה ופיתוח חדש של החינוך המקצועי.
יעקב מרגי: הוועדה קיימה בשבוע שעבר דיון על החינוך הטכנולוגי.
יעקב מרגי: אוטומטית מחינוך פיננסי אנחנו גולשים לצורך הזה.
יעקב מרגי: יש ממשק, אני לא אומר שאין ממשק.
יעקב מרגי: הוועדה קיימה דיון מעמיק על הצורך ועל המשבר בתחום החינוך הטכנולוגי.
יעקב מרגי: הגיל, חתך הגילאים שנמצאים היום במערך העסקים ובמפעלי הייצור הוא גבוה, לקראת פרישה.
יעקב מרגי: החברה בישראל לקראת משבר בסוגיה הזו.
יעקב מרגי: אני מקווה שאנחנו נפתח את המגמות שדיברנו עליהן.
<ברוך שניר: עכשיו בראייה כלל משקית, אני למעשה מחזק את הדברים של ניר.
<ברוך שניר: למעשה כאשר אנחנו מדברים על מערך לאומית ליזמות שלא קיימת, זה מחייב, לפחות לתפיסתנו, שילוב ידיים כמו שציינת קודם, גם של המגזר העסקי, גם של ארגונים חברתיים וגם של משרד החינוך ומשרד הכלכלה.
<ברוך שניר: כל זה צריך ליצור גם מארג של יזמים פעילים, שיהיו שותפים גם בכתיבת תכניות הלימוד, גם בליווי המעשי, בחונכות, בדחיפת אותם יזמים קדימה, וזה גם למעשה יוצר תשתית לאחר מכן, לפתיחת סטראפטים, אבל לא רק בתחום של ההייטק, אלא גם בתחומים המסורתיים שאין לנו את מרכיב היזמות שם, שהוא כל כך גבוה, וזה גם מתבטא בפריון שהוא יותר נמוך.
יעקב מרגי: גלעד כהן, בבקשה.
<גלעד כהן: שלום לכולם, אני גלעד כהן מטעם ארגון ההורים בירושלים.
<גלעד כהן: אני לפחות רואה את זה מהצד שלנו, של ארגון ההורים.
יעקב מרגי: אני מבקש שתראה את זה רק מהצד שלך.
יעקב מרגי: משרד החינוך פה, כלכלה פה, כולם פה.
<גלעד כהן: כן.
<גלעד כהן: אני מאד מתחבר לדברי נציגת מועצת התלמידים, שאמרה שהדבר הזה חסר בבתי הספר.
<גלעד כהן: מראייה שלי אני רואה שהרבה תלמידים ואני מדבר גם הרבה עם חיילים, כאלה שהם עוד רגע משתחררים וכאלה שהשתחררו.
<גלעד כהן: הם לא יודעים איך להתמודד עם הדברים הפשוטים.
<גלעד כהן: היא דיברה על חשבון בנק, שלא לדבר על שכירות, אז הרבה חברה בהתחלה, איך שהם יוצאים, בחצי שנה-שנה הראשונה, הרבה נתמכים על ההורים, על הידע של ההורים, ולפעמים ההורים אולי מטעים, כי הם לא למדו את הדברים האלה בבית הספר והם עושים המון המון טעויות כלכליות.
יעקב מרגי: אתה יודע כמה חיילים משוחררים הם חייבי ביטוח לאומי על זה שהם לא ידעו שהם חייבים לשלם?
<גלעד כהן: כן, כן.
<גלעד כהן: אני אישית הייתי כזה.
<גלעד כהן: שלושה חודשים ראשונים כשהשתחררתי מהצבא.
<גלעד כהן: הייתי בקבע, השתחררתי, לא ידעתי, כי אף אחד לא לימד אותי אף פעם.
<גלעד כהן: שלושה חודשים הייתי באוויר, אחרי כמה שנים שאתה - - -
יעקב מרגי: אתה יודע, פעם במדינה היינו בעידן התלושים של קופת החולים.
יעקב מרגי: היינו מדביקים בפנקס האדום.
<גלעד כהן: אולי אצל ההורים שלי.
יעקב מרגי: אתה לא שייך לדור הזה.
יעקב מרגי: תאר לך שאם היית משתחרר ולא היה לך בול להדביק אותו עם הלשון והיית עם כאבי ראש, לא היה מי שיטפל בך.
<גלעד כהן: אוקיי, אז אני אומר.
<גלעד כהן: הנה, אתה נותן דוגמא טובה ואני אומר שהדברים האלה, הבסיסיים, של ביטוח לאומי, קופת חולים, הדברים הפשוטים שהם חינוך פיננסי כלכלי, בסוף זה סוג של איזו שהוא צ'ק ליסט, שהתלמידים לא יודעים אותו.
<גלעד כהן: הם נכנסים לצבא, לא יודעים אותו.
<גלעד כהן: הם יוצאים מהצבא, הם לא יודעים אותו.
<גלעד כהן: במיוחד י"א-י"ב, שהם כבר רגע לפני צבא וכאלה שעושים י"ג-י"ד בכלל לא מבינים את זה.
יעקב מרגי: תראה, אולם אתה בא בכובע של ארגוני ההורים, אבל קח את זה כמחמאה.
יעקב מרגי: עדיין הייתי שם אותך ברמה שאתה נראה כמו מועצת התלמידים, אבל בקרב ארגוני ההורים שקצת בגיל שלי ויותר, הם היו אומרים תשמעו, תנו חינוך פיננסי, כי תבדוק, תעשה מחקר ותראה כמה הורים נדרשו לכסות לילדים שלהם, איזה חובות בגלל הסתבכויות, בגלל חוסר ידע של כמה אלפי שקלים ועשרות אלפי שקלים היית מוצא פה בהסכמה רחבה.
יעקב מרגי: אז עוד הייתי חבר כנסת צעיר.
יעקב מרגי: בגיל שלי ארגוני הורים, אתה יודע, אמנם היום הם בגיל שלך, אבל תמיד ראינו אותם כמבוגרים כבר.
<גלעד כהן: אני הצעיר בחבורה שבארגון ההורים שלנו בירושלים, ובהחלט הדבר הזה נוגע מאד לליבי ואני מאמין גם בתלמידים ו - - -
יעקב מרגי: זה מחזק את הצורך של החינוך הפיננסי במובן הרחב שלו, בעולם המושגים.
<גלעד כהן: בדיוק.
<גלעד כהן: אני אומר עוד משפט בבקשה, ברשותך, כבוד יושב הראש.
<גלעד כהן: יש היום תכניות.
<גלעד כהן: ישנן תכניות בבתי הספר, אבל הן בתוספת.
<גלעד כהן: כלומר, ההורים צריכים לשלם אם זה בתל"ן או בשיעורים כאלה ואחרים, שיעורי רוחב, אבל זה אחרי שעות הלימודים.
<גלעד כהן: זאת אומרת אצלנו, והילדים שלי עדיין ביסודי, אז יש חינוך כזה לכיתות ה'-ו', אבל אנחנו משלמים על זה.
<גלעד כהן: כהורים אנחנו משלמים על זה.
<גלעד כהן: זה לא משהו שאנחנו צריכים - - -
יעקב מרגי: בתל"ן?
יעקב מרגי: המועצה לצרכנות, כשאומר לך פה בשולחן ועדת חינוך, נציג של ארגון ההורים שהוא נדרש לשלם במסגרת תל"ן, ויש בזה חוקים, חוקים מאד נוקשים, הגדרה מאד ברורה, במסגרת תשלום רשות רק בהסכמה כלל הורית.
יעקב מרגי: בית ספר שעושה כל יוזמה, כל יוזמה שהיא לא מוגדרת בתשלומי הורים, היא חייבת הסכמה של כלל ההורים.
יעקב מרגי: על מה שאתה הצבעת, אני לא יודע אם זה בכלל נכנס בהגדרה הזו.
<גלעד כהן: זה שיעורים ש - - -
יעקב מרגי: ולא לחינם לפני שנכנסתי לדיון התעכבתי.
יעקב מרגי: נכון איחרתי בכמה דקות בפתיחת הדיון?
יעקב מרגי: כי התכתבתי עם מנכ"לית משרד החינוך, שפניתי ליועצת המשפטית, גברת מורג ממשרד החינוך, לפני כחודשיים בסוגיית התל"ן ותשלומי הרשות.
יעקב מרגי: משום מה, אחת המשפטניות המוכשרות והוותיקות של מערכת משרדי הממשלה, מתמהמהת לתת לי תשובות קרוב לחודשיים.
יעקב מרגי: ביקשתי את הסעד של המנכ"לית ואני מקווה שהמנכ"לית תדע להגיד לי את התשובות בהקדם.
יעקב מרגי: בבקשה, זה ראה קיבלת.
יעקב מרגי: תבדוק אם זה נעשה כחוק.
יעקב מרגי: תוכל להיעזר גם בוועדה לבדוק את הסוגיה הזאת.
<גלעד כהן: אז אני אומר שזה בתוספת, כמובן.
<גלעד כהן: אני מכיר בתי ספר אחרים שמפעילים כל מיני תכניות אחרי צהריים בצהרונים וכו', אבל זה לא במסגרת בית הספר.
<גלעד כהן: אין מורה/מורה ייעודיים שילמדו איזה שלב כלשהו, להעביר לכיתות גבוהות, במיוחד ל-י"א-י"ב, את הדברים הבסיסיים שכל אזרח במדינה היום או לומד או חווה על בשרו, או לא יודע מה, ובמיוחד אלה שפותחים עסקים.
<גלעד כהן: אני פתחתי עסק אישי שלי, פרטי, אז היום נקרא עצמאי.
<גלעד כהן: אז ללמוד את כל זה אתה לומד לבד, אתה לומד דרך רואה החשבון, אתה לומד את כל הבלגן מסביב לבד.
<גלעד כהן: אם זה היה משהו שנרכש בבית הספר, אגב באוניברסיטאות זה גם לא נלמד, אם זה היה משהו שנרכש בבית הספר, כאיזו שהיא תכנית בסיסית, אולי היום היה לי יותר ידע, הייתי יותר חכם בעוד כמה וכמה דברים.
<גלעד כהן: אני מניח.
יעקב מרגי: מוחמד יונס, בבקשה, תציג את עצמך.
<מוחמד יונס: אני יושב ראש ומנכ"ל אופקים לשלום ולדו קיום.
<מוחמד יונס: קודם כל אדוני יושב הראש, אני לא יודע, משרד החינוך לא התייחס למגזר הערבי.
<מוחמד יונס: אין פה נציג של המגזר הערבי.
<מוחמד יונס: משרד הכלכלה, ניר, נתן לי תשובה מאד מאד-, אם אני אקרא אותה אתם תתפלאו לשמוע דבר כזה.
<מוחמד יונס: קצת בעייתי.
<מוחמד יונס: שאלתי אותו האם יש לכם נתונים גם לגבי המגזר הערבי: קצת בעייתי - יש לנו גוף מעוף במגזר הערבי, אבל חסר עדיין מחקר על התחום.
<מוחמד יונס: עוסקים בזה.
יעקב מרגי: הוא כנה, אמר לך את המציאות.
יעקב מרגי: מה אתה רוצה שהוא יסבן אותך?
<מוחמד יונס: הם לא מתייחסים למגזר הערבי.
<מוחמד יונס: מה, אנחנו לא שייכים למדינה?
יעקב מרגי: אז בוא.
יעקב מרגי: יונס, אני רוצה לעזור לך.
<מוחמד יונס: למה?
יעקב מרגי: תן לי משפט.
<מוחמד יונס: גם הנציג של ההורים לא התייחס.
<מוחמד יונס: נציגת התלמידים לא התייחסה.
יעקב מרגי: יונס - - -
<מוחמד יונס: ציין רק את המגזר היהודי.
<גלעד כהן: לא, לא.
<מוחמד יונס: אמרת, אני כתבתי את המשפט.
יעקב מרגי: יונס, אתה רוצה לעזור לי?
יעקב מרגי: אז תקשיב לי.
יעקב מרגי: אני מבין את הרגישות וזה חוזר כמעט בכל דיון.
יעקב מרגי: עומדת לך הרשות כיושב ראש ארגון, לשאול.
יעקב מרגי: אנא, תן לי.
יעקב מרגי: כשיושב פה נציג משרד, אתה יודע מה, אני גאה שלא באים ואומרים אצל המגזר הערבי ככה, ואצל האתיופים ככה ואצל החרדים ככה.
יעקב מרגי: קודם כל ההסתכלות צריכה להיות רחבה.
יעקב מרגי: אתה רוצה להציף סוגיה, תציף אותה.
יעקב מרגי: אני לא יכול לבוא בטענות, היא באה בשם מערכת החינוך הממלכתית.
יעקב מרגי: כשהיא דיברה על מערכת החינוך הממלכתית, סליחה, אוי ואבוי לאותו שר חינוך, לאותו מנכ"ל, שייתן לי פה סקירה על נושא מסוים בוועדה, ששייך לחינוך הממלכתי, כאפליות בין זרמים אחרים בחינוך המוכר שאינו רשמי, שקיימת, שהוא לא יורד בצורה שווה לכולם.
יעקב מרגי: אתה יודע על משהו, תציג אותו.
יעקב מרגי: אדרבא.
יעקב מרגי: אתה רוצה לשאול שאלה ספציפית, שאל.
יעקב מרגי: אני אתן לך עצה ידידותית, בלי הידיים, זה לא מכבד.
<מוחמד יונס: לא, אני לא - - -
יעקב מרגי: יושבים פה בני אדם בעלי תפקידים, תדבר.
יעקב מרגי: תשאל את השאלה שלך ספציפית - - -
<מוחמד יונס: שאלתי את ניר - - -
יעקב מרגי: שאלת אותה במסגרת הדיון או פנייה אישית?
<מוחמד יונס: לא, במסגרת הדיון.
יעקב מרגי: לא, אני לא שמעתי את השאלה שלך.
<מוחמד יונס: שאלתי אותו האם יש - - -
יעקב מרגי: איך שאלת אותו?
<מוחמד יונס: כשהוא דיבר שאלתי אותו האם יש לך נתונים לגבי המגזר הערבי.
יעקב מרגי: פעם ראשונה עכשיו נתתי לך רשות דיבור, איך הספקת לשאול אותו?
<מוחמד יונס: הוא שמע אותי.
<מוחמד יונס: שמעת אותי, ניר?
יעקב מרגי: אתה יודע שהפרוטוקול לא שמע אותך, בגלל שהתפרצת.
יעקב מרגי: חבל.
<מוחמד יונס: אוקיי, אז אני שואל אותו עכשיו.
<מוחמד יונס: ניר, האם יש לך נתונים לגבי המגזר הערבי?
<מוחמד יונס: לא.
<ניר בן אהרון: רגע, זה - - -
יעקב מרגי: לא, לא, ניר, אתה לא עונה.
<מוחמד יונס: יש לך נתונים לגבי המגזר הערבי, נציג ארגון ההורים?
יעקב מרגי: סליחה, הוא מייצג את-.
יעקב מרגי: סלח לי יונס, אתה מנסה להציג פה - - -
<מוחמד יונס: נציגת התלמידים – יש לך נתונים לגבי המגזר הערבי?
יעקב מרגי: סליחה, עוד פעם.
יעקב מרגי: לגבי משמרות הזה"ב היה דיון קודם, עם התנועה ביד ליד ימין.
יעקב מרגי: תקשיב רגע, אתה לא יכול לבוא כך.
יעקב מרגי: הוא נציג של מי?
יעקב מרגי: של ארגון ההורים ירושלים.
יעקב מרגי: יש לך שאלה ספציפית על ירושלים, תשאל.
יעקב מרגי: תקשיב, אין נתונים על המגזר הערבי.
יעקב מרגי: הנה, אני נותן לך, אל תשאל אף אחד.
יעקב מרגי: תשאל אותי, מה השאלה שלך.
יעקב מרגי: תשאל אותי מה השאלה שלך.
יעקב מרגי: מה אתה שואל?
<מוחמד יונס: למה אין נתונים על המגזר הערבי?
יעקב מרגי: על מה?
יעקב מרגי: איזה נתונים?
<מוחמד יונס: על כל מה שהיה בדיון.
יעקב מרגי: לא היה בדיון כלום.
יעקב מרגי: תשאל אותי מה אתה רוצה לדעת, ששייך למגזר הערבי.
יעקב מרגי: האם מלמדים במגזר הערבי את הנושא הכלכלי הזה, הפיננסי?
יעקב מרגי: חינוך פיננסי?
יעקב מרגי: בבקשה, גברת קראוז.
<אלירז קראוז: התשובה היא כן.
יעקב מרגי: אתה רואה איך מנהלים דיון?
<מוחמד יונס: יש לך נתונים?
יעקב מרגי: סליחה, שאלת.
יעקב מרגי: תן לה לענות.
<אלירז קראוז: אני לא ספרתי כי לא צפיתי שתהיה פה בקשה להתייחס לחוד למגזר הערבי, אבל אני יודעת, כי אני מדי פעם רואה את הרשימה - - -
<מוחמד יונס: אתה לא צריכה לבוא מוכנה לוועדה, אם יש לך נתונים לגבי המגזר הערבי?
יעקב מרגי: יונס, סליחה.
<אלירז קראוז: מר יונס, אתה שאלת, אני מנסה לענות.
יעקב מרגי: אתה לא מתפרץ.
<אלירז קראוז: בתיה ספר במגזר הערבי - - -
יעקב מרגי: אין לי בעיה לקחת את רשות הדיבור בחזרה ואני יודעת לעשות זאת.
<אלירז קראוז: שנענו ליוזמה להנהיג את החינוך הפיננסי, נמצאים בייצוג טוב, לדעתי אפילו מעבר.
<אלירז קראוז: אז אני מוכנה אחרי הדיון, אם תפנה אלי, לתת לך את המספר, מתוך אותם 140 בתי ספר שמלמדים חינוך פיננסי, מה הוא המספר של בתי הספר במגזר הערבי.
<אלירז קראוז: שברגע שהם מצטרפים מקבלים הדרכה ופיתוח מקצועי.
יעקב מרגי: יש מישהו סביב השולחן שרוצה להתייחס ולא התייחס?
<שרון לוין: שלום לכולם.
<שרון לוין: שמי שרון לוין, אני באה מטעם ארגון פעמונים, אני מנהלת תחום הדרכה לקבוצות בפעמונים.
<שרון לוין: אנחנו עוסקים בחינוך פיננסי קרוב ל-18 שנה בקרב האוכלוסייה בכלל, דרך ליווי משפחות.
<שרון לוין: בתחום הספציפי הזה של חינוך פיננסי לילדים, אנחנו עוסקים משנת 2008, כשאנחנו מגיעים לבתי ספר ונותנים הדרכות בעיקר לכיתות י'-י"א-י"ב, כמו שנציגת התלמידים אמרה.
<שרון לוין: באמת החברה לא יודעים איך לפתוח חשבון בנק ומה ההבדל בין עמלה לריבית.
<שרון לוין: כל הנושא של מיצוי זכויות בעבודה, איך נראה תלוש שכר, מה זה אומר.
<שרון לוין: אבל גם אנחנו מדברים על הפן החברתי, שבעצם אנחנו מדברים על רגישות חברתית, על הלחץ החברתי שיש בנושא הצרכנות, מותגים, כל ההבדל בין צריך לרוצה.
<שרון לוין: כל הדברים האלה באמת איך להשתמש נכון באמצעי תשלום, קנייה בתשלומים, מתי שיקים, מתי כרטיסי אשראי.
<שרון לוין: כל הנושא הזה בא לידי ביטוי בתוך ההדרכות, ובאמת אנחנו רואים שהנוער אין להם מושג, והם נגישים לכסף, רובם עובדים ומקבלים שכר יפה.
<שרון לוין: אנחנו גם מלמדים כלים לחיסכון, מדברים איתם על העתיד, על איך לחסוך לרישיון נהיגה ולפסיכומטרי וללימודים הגבוהים וטיול לפני ואחרי צבא, דברים מהסוג הזה.
<שרון לוין: אנחנו רואים את זה באמת אחר כך גם אצל חיילים ואנחנו עושים הדרכות גם בצה"ל, כשמפקדים פונים אלינו.
<שרון לוין: חיילים נמצאים במצוקות כלכליות לא פשוטות ובאמת החברה אין להם מושג.
<שרון לוין: אז כל הנושא של החינוך הפיננסי באמת לוקה בחסר וצריך לעשות כאן שיפור מאד מאד רציני.
יעקב מרגי: מה זה ארגון פעמונים?
<שרון לוין: אנחנו ארגון, עמותה, ארגון מתנדבים.
<שרון לוין: אנחנו עוזרים למשפחות להתנהל נכון מבחינה כלכלית.
<שרון לוין: להתנהל נכון עם הכסף שלהם.
יעקב מרגי: איפה אתם פועלים?
<שרון לוין: בכל הארץ.
<שרון לוין: מאילת ועד קריית שמונה, אנחנו מפעילים מעל 2,700 מתנדבים בארגון, כשרוב המתנדבים בעצם מלווים משפחות בליווי פרטני, להתנהלות, מעין שיקום כלכלי להתנהל נכון עם הכסף.
יעקב מרגי: אתם נתמכים על ידי גוף ממשלתי כלשהו?
<שרון לוין: לא.
<שרון לוין: מתרומות.
<מוחמד יונס: גם המגזר הערבי מיוצג?
<שרון לוין: גם במגזר הערבי, בהחלט.
<שרון לוין: יש גם ליווי משפחות, גם הדרכות.
<שרון לוין: עוד משפט אחד אני אגיד, יש לנו גם הדרכות מיוחדות לנוער בסיכון שאין להם איזו שהיא מסגרת.
<שרון לוין: אנחנו בשיתוף עם רשות הנוער ועובדים יחד איתם.
יעקב מרגי: אין ספק ששם צריך.
<שרון לוין: זה מאד מאד חשוב.
יעקב מרגי: נציג לה"ב, ארגון העצמאים ולשכת עורכי הדין, בבקשה.
<אורן אבלה: קוראים לי אורן אבלה, אני עורך דין כמובן.
<אורן אבלה: אני נציג של ארגון לה"ב - - -
יעקב מרגי: תגיד לי, עכשיו בכנות, אתה מצפה, כתבת לי עורך דין אורן אבלה, אבל ה-ב' עם הל', כשהשם הוא לא נפוץ, כמעט הכשלת אותי בהגייה.
<אורן אבלה: בסדר, העיקר שזה.
<אורן אבלה: ארגון לה"ב זה הארגון הכי גדול שמרכז עצמאים וארגונים עצמאיים.
יעקב מרגי: נשיא הארגון היה חבר כנסת.
<אורן אבלה: היה רצבי.
<אורן אבלה: לפני שבוע וחצי נערכו בחירות.
יעקב מרגי: לא עדכנתם אותי.
<אורן אבלה: יש נשיא חדש, בגלל זה הגשנו - - - בתקופה האחרונה.
יעקב מרגי: מי הנשיא החדש?
<אורן אבלה: רועי כהן, עורך דין.
יעקב מרגי: עורכי הדין האלה משתלטים לנו.
<אורן אבלה: אין מה לעשות.
יעקב מרגי: פעם היו רואי חשבון, הדיחו אותם.
<אורן אבלה: עכשיו אנחנו בעניינים, יש פה קבוצה טובה.
<אורן אבלה: הדברים הם כאלה מבחינתנו, אני שומע פה את דברי חברי וכאדם עצמאי כמובן, מגיל מאד צעיר, כאבא לשלושה ילדים בבית ספר יסודי וכחבר בהנהגה ההורית ובעוד כל מיני כאלה, אני מתחבר פה לדברים שנאמרים.
<אורן אבלה: בסופו של יום המשותף פה, שחסר באמת חינוך פיננסי ואני רוצה רגע לסכם פה בכל הרמות.
<אורן אבלה: כלומר, חינוך לעסקים, חינוך פיננסי, הוא צריך להתחיל להיות מחולק גם לבית ספר יסודי, גם לבית ספר תיכון וגם לאוניברסיטה.
<אורן אבלה: כלומר, כל קבוצת גיל כמובן חינוך אחר ודרך אחרת וצורה אחרת ורמה אחרת, אבל החינוך צריך להתחיל מגיל מאד מאד קטן, כי אנחנו בעצם מתקדמים.
<אורן אבלה: אנחנו רוצים להתקדם, העולם מתקדם וגם יזמות של ילדים צעירים, שביעיסטים, שמיניסטים, שישיסטים ואפילו לפני, כמו שיש יחידות למצוינות ויש יחידות נאס"א קוראים לזה, דברים מאד מאד מתקדמים, זה דברים שהם פיננסיים, והפיננסי בעצם מדבר על היריעה המאד מאד רחבה, ממשהו שהוא עבודה פיזית, עד לעבודת חלל ומחקר.
<אורן אבלה: אחת הסיבות, ואני עצמאי מגיל צעיר, אבל למדתי את זה עם הזמן, ולא כולם מצליחים ללמוד את זה בדרך הנעימה יותר, ואמר יושב ראש הוועדה קודם כמה הורים יכולים – אמרת את זה בצורה צרה רק על הביטוח הלאומי – אני בתור עורך דין יכול לפתוח את המניפה – וכמה פושטים רגל וחתמו להם ערבויות ורק ניסו, וכל הכישלון בעסקים – אם היה חינוך מסוים לסטודנט, שלמד עיצוב פנים והוא מעצב, ואני מעריך שיש מקצועות חופשיים שרובם הולכים להיות עצמאיים, אם הוא רק היה לומד - - -
יעקב מרגי: הוא לא יודע איך נראה שטר.
<אורן אבלה: הוא לא יודע איך נראה שיק ומה זה בנק ומה זה לשלם שכירות.
<אורן אבלה: הוא יודע לעצב את המוצר שהוא הכי טוב בזה.
<אורן אבלה: הוא סיים בהצטיינות.
<אורן אבלה: ואותו דבר גם לגבי אותו תיכוניסט שרוצה להקים איזה שהוא מיזם ולאותו חייל משוחרר שרוצה לפתוח איזו חברה להפקת אירועים קטנה.
<אורן אבלה: כלומר, אם החינוך היה מוטמע בכל שלב של החיים הצעירים שלנו, נקרא לזה, ואני בכוונה רוצה - - -
יעקב מרגי: כולנו צעירים פה, מה?
<אורן אבלה: לא, לא, ברור, בצעירים כל אחד והצעירות שלו, אני חושב שהמצב היה שונה.
<אורן אבלה: אנחנו רוצים לקחת חלק בשיח הזה ואיך אנחנו מטמיעים - - -
יעקב מרגי: אני אאתגר אותך.
יעקב מרגי: אחת המסקנות תהיה שאני אקרא לכם לשלב ידיים, אם זה המועצה הישראלית לצרכנות וארגוני המעסיקים.
יעקב מרגי: אני אומר – שילוב ידיים עם משרד החינוך, עם משרד הכלכלה, באיזה מיזם משותף.
יעקב מרגי: הרי אנחנו נעשה איגום רצונות, איגום משאבים, איגום כוח אדם, איגום.
יעקב מרגי: ואז יהיה משהו, איך אמרת, אפקט המניפה?
יעקב מרגי: תאמינו לי, זה יגיע.
יעקב מרגי: קצת וקצת וקצת וכל אחד עושה קצת ונשאר קצת.
יעקב מרגי: אם נעשה שילוב ידיים, ואפשר לעשות שילוב.
יעקב מרגי: הלוואי ויכולתי לבוא למשרד החינוך ויקום האדם האמיץ ויגיד – STOP.
יעקב מרגי: בעשור הקרוב מערכת השעות הולכת להשתנות – אין היסטוריה, אין זה וזה ומכניסים א', ב', ג', ד' – חלום טוב.
יעקב מרגי: אני האפיקורס הגדול של מערכת החינוך ואני חושב שהגיע הזמן לקחת את מערכת השעות וליצור באמת התאמה למילניום שלנו.
<אורן אבלה: לחיים.
יעקב מרגי: אני בכוונה אומר למילניום שלנו, כי אנחנו עוד במילניום הקודם, אחורה.
יעקב מרגי: אני, יציר כפיה של מערכת החינוך הממלכתית, אני אומר את זה כמעט בכל דיון.
יעקב מרגי: נעשו הרבה דברים, אבל שינוי מהותי, מה שהבן, הילד לומד היום בחינוך הממלכתי ומה שאני למדתי – הוא כל כך גדול.
<אורן אבלה: אדוני אני רוצה עוד משפט ברשותך.
יעקב מרגי: לסיום, כי עוד אחרים רוצים.
<אורן אבלה: ומכל המכובדים פה, דווקא לנציגת התלמידים, מועצת התלמידים.
<אורן אבלה: גם, אני זוכר את עצמי כבר בגיל הזה וגם באיזה משוב, משהו של ילדה בכיתה י"א שלמדה כלכלה ו - - -
יעקב מרגי: והיא עובדת ויש לה רכב והיא לא יודעת.
יעקב מרגי: היא אומרת שחסר לה עוד.
<אורן אבלה: בגלל זה התחברתי.
<אורן אבלה: אדוני, לא סתם התחברתי, הייתי גם אחד כזה עם רכב ועובד, גם בגיל הזה.
<אורן אבלה: אז בדיוק - - -
יעקב מרגי: אני אספר לך מה אני מכרתי כשהייתי בחופשות?
<אורן אבלה: בבקשה.
<אורן אבלה: אני התחלתי בסברס, אדוני.
יעקב מרגי: אנחנו יש לנו על מה לדבר אחרי זה.
<אורן אבלה: אז אני מתחבר בסיכום שלי לזה דווקא, אם החינוך היה מגיל צעיר, אז היא באמת מוצלחת יותר, אבל לאחרים שגם רוצים, לא תמיד יש את הכלים גם בבית, באמת ככה לקדם את זה.
יעקב מרגי: עורך דין פלג, בבקשה.
<אהוד פלג: אדוני, אני מברך על הקריאה שלך לשיתופי פעולה, כי בניסיון של המועצה לצרכנות, שיתופי פעולה - - -
יעקב מרגי: כתוב תכנית, בוא אלי, אני אחראי לשדך בין כל הגורמים.
<אהוד פלג: קודם כל קניתי ואני אבוא.
<אהוד פלג: שנית, אני רוצה לומר ששיתופי הפעולה האלה שהתבצעו, הולידו הצלחות מאד מאד יפות, שיתוף פעולה למשל עם הרשות לפיתוח הגליל בהעברת סדנאות הסברה, כולל גם במגזר הערבי, על ידי מנחים ערבים שאנחנו שכרנו והכשרנו, כדי להעמיד את הידע והמודעות במגזר, להביא אותו לרמות יותר גבוהות.
<אהוד פלג: על שיתוף הפעולה עם משרד החינוך כבר עמדתי קודם.
<אהוד פלג: כרגע נרקם שיתוף פעולה עם המשרד לאזרחים ותיקים.
<אהוד פלג: אנחנו מברכים על שיתופי פעולה כאלה ואנחנו חושבים שלאור הצורך הבוער בהעצמת הצרכנים – זה בסופו של דבר הדבר שעוסק בו החינוך או המטרה של אותו חינוך פיננסי, חינוך לצרכנות נבונה, ולא פחות מזה – חינוך להגינות, כי לפני כל מיומנות, אדוני, גם של המילניום החדש, יש את האדם שמתייחס לאדם אחר.
<אהוד פלג: האדם הראשון נקרא עוסק, האדם האחר נקרא צרכן ואין שום סיבה שעיקרון וערך ההגינות – ערך כל כך יהודי, ערך כל כך ישראלי – לא ישרור שם ויקרין על כל תרבות חיי המסחר שלנו, דבר שאנחנו מאד מאד רחוקים ממנו היום.
יעקב מרגי: עורכת הדין נופר טל.
<נופר טל: עורכת דין נופר טל.
<נופר טל: אני רוצה להתייחס, דווקא בגלל שגם נציג המועצה לצרכנות נמצא כאן, נציג לה"ב, נציגי ההורים, נציג המגזר הערבי - - -
יעקב מרגי: שמת מישהו במקומך בדיונים על פרק ז' ברפורמה?
<נופר טל: אני חוזרת לפרק השיווק.
<נופר טל: אני מג'נגלת בין הדיונים.
<נופר טל: אני רוצה לומר מעבר, שהחינוך הפיננסי לא צריך להיות חינוך פיננסי גרידא, אלא – ואני חושבת שיסכים איתי עורך הדין פלג – גם חינוך שהוא סמי-משפטי.
<נופר טל: זאת אומרת, היום שכאתה הולך לפתוח חשבון בנק או מבקש להחזיק כרטיס אשראי או הולך לעבוד – בני נוער שהולכים לעבוד, הם חותמים על מסמכים, הם חותמים על חוזים.
<נופר טל: אמר פה מישהו - חותמים על ערבות לאח שפותח עסק והם בטוחים שהם אחים נהדרים.
<נופר טל: אין להם מושג - - -
יעקב מרגי: מה החתימה.
<נופר טל: מה משמעות הדבר שהם חותמים עליו, מה הן העמלות, מה ההשלכות של כל מסמך כזה.
<נופר טל: כל הליך, כל דבר שהם עושים, הם לא יודעים.
<נופר טל: אמר פה חברי, עורך הדין אורן אבלה, מה שנקרא קצרה היריעה מלפרט את המקרים שמגיעים אלינו גם כפרו בונו.
<נופר טל: חיילים שמגלים שהם חתמו על איזה הסכם עם חברת סלולר, חיילים שחוזרים משירות קרבי אחרי שהם לא היו בבית לאורך מלחמה כמו צוק איתן או עופרת יצוקה, ומגלים שהם עומדים בפני הליכים משפטיים של הוצאה לפועל, של אלפי שקלים ושל עשרות אלפי שקלים, על חוב שהתחיל לפעמים ב-29 שקלים, כי הם חתמו.
<נופר טל: דברים כאלה.
<נופר טל: אני חושבת שזה גם מאד מאד חשוב.
יעקב מרגי: נמצאת איתנו רימון כהן, סטודנטית בקליניקה?
יעקב מרגי: יש לך מה להוסיף לדיון?
יעקב מרגי: אנחנו נסכם איתך, אלא אם כן מישהו או מישהי רוצים להתבטא סביב השולחן.
<רימון כהן: שלום, אני מהקליניקה הכלכלית קהילתית של האוניברסיטה העברית.
<רימון כהן: רק באמת לחזק.
<רימון כהן: אני סטודנטית למשפטים, אז גם לחזק את הדברים שלהם וגם - - -
יעקב מרגי: אתה יודע שצפוף שם.
<אורן אבלה: מאד.
<אורן אבלה: רק 64,000 אדוני.
<רימון כהן: רק להגיד שמשרדים רבים התקשרו לדיקן למבקש עדיין משרות על ההתמחות שקדמה.
<רימון כהן: אצלנו לא צפוף.
<רימון כהן: אולי במכללות קצת צפוף.
<רימון כהן: רק לחזק באמת, בתור מישהי שאולי מקשרת בין מועצת התלמידים בשולחן, במהלך לחזק מאד את הדברים.
<רימון כהן: אני מגיעה מחינוך גבוה ונוסף וגם פרטי וגם שם אין חינוך במסגרות האלה, כלומר חינוך פיננסי וחינוך משפטי, הוא לא קיים.
<רימון כהן: כל הידע שיש לי הוא מההורים שלי וזה גם לא מספיק והם שניהם עצמאים.
<רימון כהן: ואני מגיעה היום ואני בקליניקה הכלכלית ובלימודי המשפטים לומדת דברים שאני בהלם שלא ידעתי אותם בתיכון.
<רימון כהן: זה דברים שהם לא צריכים להיות שמורים - - -
יעקב מרגי: בכלל יש לנו לקונה שמערכת החינוך לא מותאמת.
יעקב מרגי: היא לא מכינה את הבוגר שלה להשכלה גבוהה.
יעקב מרגי: לפעמים התחושה היא שהכל מתחיל מחדש.
<רימון כהן: אז אני אוסיף שזה לא רק השכלה גבוהה.
יעקב מרגי: כי צריך לעשות פסיכומטרי וכי צריך לעשות בחינות כאלה ואחרות, והמדינה גם מקימה מכונים שיעשו גם את אותם קורסים לאותן בחינות, והכל מתועש סביב זה, כאילו י"ב שנים הלכו.
<רימון כהן: אז אני אוסיף דבר קטן, להתחבר גם לתכנית פעמונים.
<רימון כהן: אני בתכנית אוניברסיטה בע"מ, אם מישהו שמע, שמלמדים חינוך לאוכלוסיות מוחלשות שלא סיימנו אפילו 12 שנות לימוד, מופני רווחה, מלמדים אותם מנהל עסקים.
<רימון כהן: והידע שלנו יש היום, שאנחנו מעבירים אליהם ובדיוק מדברים על הנושאים שמשרד החינוך עוסק בהם, שדיברנו על מה זה בנקים, מה זה ריבית, מה זה עמלות.
<רימון כהן: אני מלמדת קבוצה של נשים בוגרות, אימהות, שאין להן מושג בדברים הכי בסיסיים האלה.
<רימון כהן: אני נתקלת בזה גם באופן אישי.
<רימון כהן: במהלך הצבא חינכתי חברים שלי.
<רימון כהן: הייתי סוחבת פחיות קולה מהבית, כי המשקר שמגהצים בו בלי סוף במכונה, אנשים מוציאים את כל המשכורת הצבאית שלהם על פחיות קולה בבסיס.