GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<סער הראל: אנחנו גם יודעים היום לסמן קב"סים באופן מובהק, שיודעים שזה הצינור שהם צריכים לפעול, כאלה שאנחנו יודעים לשייך אותם, זה תהליך שעשינו בשנה האחרונה, לבתי ספר של חמ"ד, זה בית הספר, אני רוצה שתעשה עליו מעקב, תראה מי נושר משם או בסכנת נשירה, כדי שנוכל לעשות עבודה.
<סער הראל: אנחנו מנהלים היום פרויקט חדש, מקימים פרויקט חדש שבו אנחנו ממקמים אנשים בתוך בתי הספר שההתמחות שלהם היא טיפול בעבודה עם נוער בסיכון ולקראת נשירה וממקמים אנשים מתוך יחידות קידום נוער שהזהות שלהם היא חמ"ד, שיודעים לדבר את השפה, את הניואנסים שלה, כדי לנסות לעטוף מכל המקומות.
<סער הראל: הם גם בקשר עם אותו צינור של נשירה ובקצה עצמו יחידות קידום נוער.
יעקב מרגי: אני אתן לך טיפ, אל תשים להם אנשים כמו החמ"ד, כי הם בעטו, הם בועטים במסגרת הזו.
יעקב מרגי: אנשי החמ"ד שמדברים כמותם לא הצליחו, הם נמצאים במקום אחר.
יעקב מרגי: שימו אנשי מקצוע, תעזבו את התיוגים האלה.
יעקב מרגי: אין תורה אחת - - - אני אומר לכם, תקשיבו, קח את זה בחשבון, קח את אלה שיודעים לדבר עם הילד הזה, עם הילד הספציפי הזה, שעובר לו משהו עכשיו בראש שלו.
<סער הראל: ההכשרה הבסיסית של כל האנשים שלנו היא הכשרה של חינוך טיפול, אבל אנחנו מבינים היטב שהניואנס צריך להיות כזה שמבין את הקודים ואת השפה, כי אחרת אנחנו נפספס אותם.
יעקב מרגי: היית מקדים את המקצוע לפני השפה.
<סער הראל: אני אומר, קודם כל ההכשרה היא - - -
<סער הראל: חשוב לי להגיד כמובן שהפגישה בשטח עם הילדים האלה, הייתי בסיור בשטח לפני חודש, שלושה שבועות, היא מורכבת מאוד.
<סער הראל: חלקם ממש ממש חשים חוסר אמון מוחלט כלפי כל מי שבא, גם כלפינו כאנשי חינוך וטיפול, ואפילו מזהים אותנו או חושבים שאנחנו או מייחסים לנו תפיסות ביטחוניות ולא חינוכיות ולכן רכישת האמון היא מאוד מאוד מורכבת ועדינה.
<סער הראל: אנחנו מנסים לעשות אותה כמה שיותר מתחת לרדאר התקשורתי, כי הוא ישר מעורר דברים שמייצרים משברי אמון כאלה ואחרים.
<סער הראל: אנחנו חווים שם לא מעט התנגדויות, מצד אחד, מצד שני גם לא מעט הצלחות.
<סער הראל: ככל שאנחנו מצליחים אנחנו מערבים הורים.
<סער הראל: המורכבות של האוכלוסייה הזאת, שהיא לא כולה בסיכון, חלקה הניכר זה ילדים בסיכון שהאידיאולוגיה היא כיסוי.
<סער הראל: אלה ילדים נטושים, עם ניכור, שעזבו את הבית, שנטשו את הבית והאידיאולוגיה משמשת להם כיסוי או איזה טריגר להוציא כעסים וכן הלאה, אבל חלקם גם לא שם, חלקם הם גם ילדים שאם היינו צובעים אותם במקום אחר הם לא היו ילדים בסיכון, שכן ההיבט האידיאולוגי הוא מאוד חזק וזה מעורבב.
<סער הראל: צריך גם להגיד שהם פוגשים שם מרחב לא קטן של בוגרים.
מיכל רוזין: זה מה שרציתי לשאול, כמה הבוגרים משפיעים ומושכים, מגייסים את הצעירים?
<סער הראל: המעורבות הגילאית היא משמעותית, צריך לדבר על המעורבות הגילאית של גילאי הביניים, לאו דווקא הגילאים הבוגרים.
<סער הראל: גילאי הביניים, גילאי 20-30, בוגרים שנמצאים שם בגילאים האלה.
<סער הראל: הם יכולים להיות כאלה שעוסקים שם בחקלאות ובחוות ויש להם תפיסה אידיאולוגית סביב היישובים או סביב המאחזים, הם כוח משפיע, הם כוח כריזמטי.
<סער הראל: גם איתו אנחנו צריכים לעבוד בשביל למתן.
איתן ברושי: במה משפיעים עליהם הרבנים?
<סער הראל: אני לא יכול כרגע - - - אני לא נמצא במקום שאני יכול להגיד מה עוצמת ההשפעה הרבנית או מה עוצמת ההשפעה הישירה של אידיאולוגיה רבנית כזו או אחרת.
<סער הראל: בשטח החוויה היא שזה לא כזאת השפעה של נסיבות וסיבתיות, יותר השפעה מקומית מאוד, אנשים בגירים בגילאי 20-30 שמשפיעים על גילאי ההתבגרות, שמשפיעים על ילדים שנמצאים בכאב גדול של נטישה ואובדן.
זהבה גלאון: ומי משפיע עליהם?
<סער הראל: זה הצינור שאני יכול להתייחס.
יעקב מרגי: תודה, סער.
יעקב מרגי: בשלב הזה אני אעצור אותך, לאחר מכן אני אפתח לדיון.
יעקב מרגי: רבותיי, ראשי רשויות ספציפיות, בנימין, שומרון, הוזמנו?
<יהודית גידלי: בהחלט.
יעקב מרגי: הם נמצאים כאן, נציגי הרשויות האלה?
יעקב מרגי: זה חמור בפני עצמו.
זהבה גלאון: זה מבזה את הכנסת, אדוני.
יעקב מרגי: - - - אמרת שזה מבזה את הכנסת.
חיים ילין: כבוד היושב ראש, ראש מועצה לשעבר - - -
יעקב מרגי: זהבה גלאון, חיים ילין, תקשיבו.
יעקב מרגי: לא, מוטי, זה לא עובר.
יעקב מרגי: אתם רוצים שאני אחזור לזה?
יעקב מרגי: אני אחזור לזה.
יעקב מרגי: זהבה, אני מודה לך על ההערה שלך, אני אתן לך את אותה עצה שנתתי לחברתך תמר זנדברג, תחכי לסוף ותשפטי אותי, בסדר?
זהבה גלאון: לא, אני שופטת אותך עכשיו.
יעקב מרגי: לא, הפסקת אותי באמצע עכשיו.
<סער הראל: חשוב אולי להגיד עוד מילה אחת.
<סער הראל: כבוד היושב ראש, עוד מילה.
יעקב מרגי: לא, סער, אתה עוצר.
<סער הראל: רק שמדובר בבנים.
<סער הראל: רובם בנים.
יעקב מרגי: רבותיי, אני רואה בחומרה את היעדרם של ראשי הרשויות בנימין ושומרון, זה יבוא לידי ביטוי בדברי הסיכום.
יעקב מרגי: אני חושב שלא ייתכן שראש רשות שבתחום אחריותו, שמעתי אותם מגיבים אחרי פרשיית דומא, איך הם מתנערים ומגנים וזה, הם לא יכולים להתנער מסוגיה כזו שמתפתחת בתחום המוניציפאלי שלהם, הם לא יכולים להשאיר את הבקטריות האלה, סליחה על הביטוי המושאל, ולתת להם להתפתח בתוך השטחים שלהם.
יעקב מרגי: זה יבוא לידי ביטוי ואני אומר לכם שזה יבוא לידי ביטוי.
זהבה גלאון: הם מתוקצבים על ידי המדינה.
יעקב מרגי: אה - - -
זהבה גלאון: אני עוזרת לך.
יעקב מרגי: אל תעזרי לי.
יעקב מרגי: משטרת ישראל, אני חושב שהדברים מדברים בעד עצמם.
יעקב מרגי: אני חושב שגם יש פה השלכות פליליות ואני רוצה לדעת אם קב"סים או מחלקה משפטית של רשות מקומית, כלשהי, מבנימין או שומרון, כרגע הגבעות הן שם, עשו פעולות יזומות למשטרה סביב סיפורים של נוער הגבעות, או מה שנחשפתם אתם, תאמר לי מה ההתמודדות שלכם.
מירב בן ארי: תדייק אבל שהקב"סים זה של החינוך, קידום נוער, ואצלך זה קציני המשטרה שעובדים.
מרדכי יוגב: קציני נוער.
יעקב מרגי: בסוף בקצה.
<אודי לוי: אני מימ"ר ש"י, אני ראש מפלג פשיעה לאומנית, המפלג שהוקם לפני שלוש שנים לצורך הטיפול באותה תופעה.
<אודי לוי: אני יכול להגיד שקודם כל הסקירה פה הייתה מצוינת ומקיפה ונכונה גם בנתונים.
<אודי לוי: אנחנו, כמחוז ש"י, מודעים לפרויקטים החינוכיים וגם נוטלים בהם חלק, בעיקר קצינת הנוער המחוזית, וגם עוזרים ובקשר תמידי.
<אודי לוי: המפלג עצמו עוסק בסוף בטיפול הראייתי באותם אירועים שאותם חבר'ה מייצרים.
<אודי לוי: כמה עשרות.
זהבה גלאון: בשנה האחרונה?
<אודי לוי: אני יכול להגיד, כפי שחברי אמר, שעיקר המסה זה בגזרת בנימין וגם משם בעיקר יצרו לנו את אותם אירועים משמעותיים שחווינו במהלך השנה האחרונה, אם זה הלחם והדגים ואם זה האירוע האחרון המשמעותי.
<אודי לוי: אני יכול להגיד שאותם ילדים, כשאנחנו מגיעים איתם לפן הראייתי, אנחנו כן משתפים את ההורים, מתוקף חוק הנוער.
<אודי לוי: אנחנו מזמינים אותם לבתי המשפט, מבקשים את הערבויות, לא תמיד אנחנו זוכים לשיתוף פעולה.
ענת ברקו: ההורים מגבים אותם?
מירב בן ארי: לא שמגבים, חלק, גם ככה זה נוער - - -
<אודי לוי: לא מגבים.
<אודי לוי: אם יש דיון אז הם לא מגיעים לעיתים לדיונים, אם אתה רוצה ערבות מסוימת, היא לא תמיד מתקבלת.
<אודי לוי: בסך הכול, כפי שחברי אמר, קשה מאוד להשפיע על אותם נערים.
מאיר כהן: קל מאוד - - -
יעקב מרגי: אין ערבות, מה אתם עושים?
מאיר כהן: למשרד החינוך ולמשטרה קשה להשפיע, אבל לאחרים קל מאוד להשפיע עליהם.
מאיר כהן: אתם קצת טועים ב - - -
יעקב מרגי: מאיר, אתה הדובר הבא.
מירב בן ארי: ברור, הם לא מאמינים במדינה.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת, כשאתה אומר שלפעמים לא ניתן להשיג ערבות, מה אתם עושים איתו, נער שאין מי שיחתום עליו ערבות?
<אודי לוי: אם אין ערבויות מתאימות הוא עדיין נשאר במעצר, עד שבית המשפט מחליט לשחרר אותו אם אין ערבויות מתאימות.
<אודי לוי: לעיתים זה מאריך - - -
יעקב מרגי: היו מקרים שבית המשפט שחרר למרות?
<אודי לוי: אתה שואל אם היום קרה מקרה?
יעקב מרגי: לא, אם היו מקרים שבית המשפט - - -
<אודי לוי: היו מקרים שלמרות שלא היו ערבויות מתאימות בית המשפט שחרר בסופו של דבר בסיום תהליך.
זהבה גלאון: מה אופי המקרים?
זהבה גלאון: על מה מדובר?
זהבה גלאון: שנבין.
<אודי לוי: אני יכול להגיד שזה יכול להתחיל מגרפיטי וסיסמאות וזה יכול להסתיים בהצתה וצפונה.
<אודי לוי: אנחנו ראינו דינמיקה של נערים, כמו שאמר חברי, הם מגיעים מכל הארץ, בני ברק, צפת, ירושלים, מעט מאוד יש מתוך היישובים שלנו באיו"ש, הרוב מגיעים מבחוץ, ולעיתים אתה רואה כאלה שבאים, הולכים, ריקוד הטנגו שהוזכר פה.
יעקב מרגי: סגן ניצב אודי לוי, אתה רואה, שערות שיבה יצאו גם בזקן, אני גדלתי בשכונות כאלה בשנות ה-70 וה-80, שקמנו בבוקר שאלנו איפה פלוני, קיבל צו הרחקה.
יעקב מרגי: בוודאי, אני שומע את הסקירה, אין פה ואקום, הוואקום היחיד שיש פה, שלא טופלו כראוי, כפי שראוי להם.
יעקב מרגי: אם בפעולת תג המחיר הראשונה היינו מזדעזעים לא היינו מגיעים לדומא, אם המערכות היו מזדעזעות לא היינו מגיעים לדומא.
יעקב מרגי: הרי נוער הגבעות זה לא הפתעת חיינו, היא ליוותה אותנו, התופעה הזו.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים לצפות בחושך, אנחנו יודעים להיות שקופים כשאנחנו רוצים, יודעים לשמוע ויודעים לראות ויודעים למשש דופק.
יעקב מרגי: אז לומר את הסיסמה הזו, הכתובת הייתה רשומה על הקיר, רבותיי, את אלה איבדנו, אני דואג לאלה שנמצאים במעלה ההר עכשיו, מעלה ההר, מצפון, מדרום, ממרכז.
<אודי לוי: בהתייחס לדברים שלך אני יכול להגיד לך שמושקעים פה לא מעט משאבים לנושא.
יעקב מרגי: לא מההתחלה.
<אודי לוי: לפחות מהקמת היחידה, לא מעט משאבים.
<אודי לוי: היחידה הוקמה ב-2013 - - -
יעקב מרגי: למה היום לא נותנים צווי הרחקה?
<אודי לוי: יש צווי הרחקה, יש - - -
מירב בן ארי: יש צווים מנהליים גם, הוא גר בירושלים - - -
<אודי לוי: קרוב ל-100 איש שגם קיבלו צווי הרחקה ומעצרי בית, שבעצם הוצאנו אותם ממעגל - - -
מירב בן ארי: גם הוא גר עכשיו בירושלים, עם אשתו ו - - -
יעקב מרגי: בסדר, אני שומע.
<אודי לוי: יש לא מעט צווים שניתנו.
יעקב מרגי: חבר כנסת מאיר כהן, בבקשה.
זהבה גלאון: רגע, מה עם המעטפת ה - - -
איתן ברושי: רגע, אחר כך.
יעקב מרגי: זהבה.
זהבה גלאון: אבל השאלות אליו.
יעקב מרגי: לא, תשאלי אליו בזמנך והוא יענה לך.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן היה פה כשאנחנו היינו בקרקס, הוא המתין פה - - -
מאיר כהן: אני בכלל ישנתי פה.
יעקב מרגי: בסבלנות.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד משהו חשוב, אדוני היושב ראש, אחרי שגמרנו להתנצח וכל אחד להשיג את הכותרת שלו מהסיפור הזה של נוער הגבעות והרצח המזעזע, אז אני מציע לכולם, ולא משנה איפה אנחנו גרים ומה אנחנו, לקחנו אחריות.
מאיר כהן: זה לא בחצר של אף אחד, זה בחצר שלנו, זה לא אנחנו והם, יש ביקורת קשה מאוד, אדוני ממשרד החינוך, אתם לא תוכלו לטפל אם לא תתעמתו ותעשו מיפוי מלא של הנוער הזה.
מאיר כהן: כשאנחנו מגיעים למי משפיע עליהם ואתה קצת סוכר את פיך, חבל, כי צריך להגיד את זה באומץ, מי שעסק בחקלאות, ואמר את זה אחד הפרשנים בטלוויזיה, ואנחנו כולנו יודעים, כל מי שעסק בחקלאות, היבלית ועשבים שוטים צומחים ליד השטוצר, הברז הראשי, ליד הממטרות.
מאיר כהן: יבלית לא צומחת סתם.
מאיר כהן: מעבר לכל השיח עם המשפחות שלהם ומעבר להיותם נוער מנותק כזה ואחר זה נוער שהושפע מהטפה של רבנים הזויים לגמרי.
מאיר כהן: יתרה מכך, אני טיילתי אצל הנוער הזה, אדוני היושב ראש, והקציתי דרך משרד הרווחה 2 מיליון שקלים עם 2 מיליון שלים של משרד החינוך.
מאיר כהן: אני חייב להגיד שמי שפנה אליי זה היה אורי אריאל.
מאיר כהן: הוא תפס אותי באחד הימים בישיבת ממשלה, אמרתי לו 'כאן ועכשיו', והלכתי ופגשתי את החבר'ה האלה.
מאיר כהן: כבר אז נדהמתי מזה שזה לא נוער מנותק קלאסי, זה לא יושבי ברזלים, אלה אנשים שינקו אידיאולוגיה מהרבנים שלהם.
מאיר כהן: הגדיל לעשות אחד הרבנים, אדוני, שאמר לי 'הם מקדשי שם שמים.
מאיר כהן: צריך לסלוח להם על זה שהם לא לומדים מתמטיקה ופיזיקה כי הם מקדשי שם שמים'.
מאיר כהן: הסתכלתי עליו ואמרתי לו 'אתה מהבול?
מאיר כהן: '
יעקב מרגי: הוא התבלבל בין מחלל לבין מקדש.
מאיר כהן: אמרתי לו 'תגיד לי, השתגעת?
מאיר כהן: ' אז כל גלגול העיניים הזה ממש לא במקום.
מאיר כהן: מצד שני גם כל הניסיון של החברה הישראלית על כל המיעוטים שבה, שכל מיעוט חושב שהמיעוט האחר צודק או לא צודק, תוביל אותנו לאבדון.
מאיר כהן: אנחנו צריכים להתמודד, כולם, השמאל, הימין, המרכז, כולם צריכים להתמודד עם הדבר הזה ולהוריד פרופיל ולחפש איך אנחנו מתמודדים איתם, אדוני היושב ראש.
מאיר כהן: בראש ובראשונה אלה שקרובים לערוגות האלה צריכים לעשות חשבון נפש ואני שמח לפחות שחלקם חזרו בהם.
מירב בן ארי: כי הוא לא רוצה להגיע ל - - -
מאיר כהן: כי אחד מאלה שאמר לי, 'כמו שהיו פלמ"חניקים', חברת הכנסת זהבה גלאון, אמר לי, הוא יושב בכנסת הזאת, 'כמו שהיו פלמ"חניקים', סיפרתי לו במקרה שחמי עליו השלום התגייס לפלמ"ח בן 16, אז הוא אומר לי, 'אלה הפלמ"חניקים החדשים' ולא הבנתי.
מאיר כהן: יושבי הכנסת הזאת.
מאיר כהן: אז אחרי שאמרתי את קצפי אני אומר למשרד החינוך, לא תוכלו לטפל אם זה לא יהיה טיפול הוליסטי אמיתי, ללכת לרבנים שלהם וששר החינוך יזמין את הרבנים האלה.
זהבה גלאון: הם לא סופרים אותו.
מאיר כהן: אם צריך, שהמשטרה תיכנס לשם לרבנים, לא רק לילדים.
מאיר כהן: הרבנים הסיתו, הילדים האלה מאופקים, שאתה מכיר אותם, לא צמחו בתוך ערוגות של ימין קיצוני, אבל ברגע שכף רגלם דרכה והם עשו להם את הרב שלהם והרב שלהם זיהה את המצוקות שלהם, הוא אמר 'זה לחם קל'.
מאיר כהן: אז לכן, אדוני היושב ראש, אני באמת מציע שאנחנו נצא, אם אפשר, אבל תעשה את זה ברוב חוכמתך, נצא לא כמסכמים את הדיון אלא כפותחים, טיפול, שיח מיוחד, שמשרד החינוך יבוא לכאן וכל הזמן ידווח לך.
מאיר כהן: ותאמין לי, אתה, כיושב ראש הוועדה הזאת, תוכל להועיל הרבה יותר מוועדות אחרות או בטח ממשרד החינוך שהוא מטפל ככה נקודתית והמשטרה נקודתית.
מאיר כהן: פה אפשר לשים - - -
מירב בן ארי: דווקא הוא נתן לך - - - לא נכון.
מאיר כהן: אני מסיים.
מירב בן ארי: זה לא נכון, הוא נתן פעולות מניעה - - -
מאיר כהן: סליחה, מירב, אני מבקש ממך.
יעקב מרגי: זה בדימונה ואופקים.
מאיר כהן: אני מבקש ממך, אני 30 שנה טיפלתי בנוער מנותק וביום שלא ממפים אותו וביום שלא מצליחים למצוא את שורשיו או מתעלמים בשורשיו נכשלים בטיפול.
יעקב מרגי: תודה, חבר הכנסת כהן.
מירב בן ארי: אבל זה לא נכון.
מירב בן ארי: תאמין לי - - -
איתן ברושי: אדוני היושב ראש - - -
מירב בן ארי: - - - יש - - - מגלגלים לך עיניים - - -
יעקב מרגי: תודה, מירב.
מירב בן ארי: גם רישום, הוא מדבר על טיפול הוליסטי.
מיכל רוזין: למירב יש זכות דיבור גם - - -
איתן ברושי: חבריי חברי הכנסת - - -
מירב בן ארי: אל"ף, זו הצעה שאני יזמתי אותה, את יודעת לבד, אוקיי?
מירב בן ארי: אז מותר לי להעיר הערות.
מירב בן ארי: ואני אומרת לך - - -
מיכל רוזין: גם לנו מותר להעיר הערות, זה בדיוק העניין - - -
מירב בן ארי: בניגוד אלייך אני נמצאת בכל ועדות החינוך ויושב כאן מישהו ממשרד החינוך - - -
מיכל רוזין: מזה זה בניגוד אליי?
מיכל רוזין: מספיק כבר עם ההערות הנלוזות האלה.
מיכל רוזין: כל דיון שאני אשתתף בו את תגידי שאת משתתפת בו יותר?
מיכל רוזין: תירגעי - - -
מיכל רוזין: אתה לא תצעק עליי אם אתה לא תצעק עליה - - -
מירב בן ארי: הוא לא צעק עלייך, מיכל.
מירב בן ארי: מה יש לה?
מיכל רוזין: אני לא - - -
יעקב מרגי: אני לא קורא, אני לא צועק.
יעקב מרגי: מיכל, תקשיבי לי.
מיכל רוזין: אני מנסה לשאול אותו שאלות, אתה אומר 'חכי לתורך', היא מותר לה לשאול שאלות שלא בתורה.
יעקב מרגי: סליחה, מירב הפריעה.
יעקב מרגי: לית מאן דפליג הפריעה - - -
מירב בן ארי: אני בסך הכול - - -
מיכל רוזין: - - - לא שאלתי אותך ואני לא מדברת אלייך.
מיכל רוזין: אני מדברת אל יושב ראש הוועדה.
מירב בן ארי: תפסיקי לצרוח.
מירב בן ארי: מה זה ההתנהגות הזאת?
מירב בן ארי: תגיד לי.
מירב בן ארי: סליחה, זו הצעה שלי - - -
מיכל רוזין: - - - את חצופה, את - - -
מירב בן ארי: אני נתתי כאן הערה - - -
איתן ברושי: מיכל, עכשיו זה הזמן שלי.
מיכל רוזין: זה קשור לזה - - -
מירב בן ארי: תפסיקי לצרוח עליי.
מירב בן ארי: אני לא אצעק עלייך, זה לא יעזור לך.
מירב בן ארי: את יכולה להמשיך לצרוח עליי, אני אדבר אלייך יפה ואני לא אצרח עלייך, כי זה לא הסגנון שלי.
יעקב מרגי: טוב, גמרתם?
מיכל רוזין: מירב, אל תדברי אליי בכלל, כי זה לא - - -
<קריאה: יאללה, צ'ילבה וזהו.
<קריאה: בואו נמשיך בדיון, שיהיו צ'ילבה וגמרנו.
יעקב מרגי: טוב, שחררתם?
זהבה גלאון: לא, זה לא ככה.
זהבה גלאון: למירב אתה לא מעיר ולנו אתה מעיר.
יעקב מרגי: זהבה גלאון, אולי את התפרצת עכשיו בדיון הזה ארבע פעמים ולא הערתי לך?
זהבה גלאון: לא התפרצתי.
יעקב מרגי: התפרצת בלי רשות דיבור ארבע פעמים כשחבר הכנסת - - -
מיכל רוזין: - - - ולא נתת לנו לשאול שאלות.
יעקב מרגי: אז אל תטיפי לי.
איתן ברושי: מירב, די.
מירב בן ארי: מאיר, אני הייתי בשקט והייתי - - -
יעקב מרגי: תודה רבה, נגמר.
יעקב מרגי: מרגע זה אני אחזור לניהול הרגיל שלי.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, אני בכל זאת חושב שזו ועדת חינוך והדיון הזה הוא חשוב.
איתן ברושי: נדמה לי שאין ויכוח על הביקורת ועל הטענות כנגד התופעה של נוער הגבעות אבל במבחן התוצאה נכשלנו משום שזה נסחב הרבה מאוד שנים וגם אם זה רק 180, 100 בני נוער, לא משנה המספר המדויק, אנחנו עדים פה לרצף של בעיה וכישלון ולפי דעתי המספר הזה הוא גדול מאוד בשביל לעשות נזק.
איתן ברושי: אתה יכול להגיד, אתמול היה לי נאום של אי אמון, אני שמח שזה לא דבר שנוגע לכל האוכלוסייה, אני בטוח ואני יודע שגם מרבית האוכלוסייה ביהודה ושומרון, ודאי בבית הנבחרים, מגנה וככל שניתן תעשה את הכול למנוע את התופעה, אבל בכל זאת, כשמגיעים למציאות הזאת ואין טעם לחזור על כל הדברים ואנחנו בעיצומה של הגשת כתבי אישום נגד אנשים שצמחו בנוער הגבעות, אין ספק שיש חיבור בין אחריות וסמכות, לא רק של הורים, גם של מנהיגים.
איתן ברושי: כל מי שיצא לפעולה של תג מחיר יצא מאיזה מקום, חזר לאותו מקום, יש באותו מקום מנהיגות, יש לאותו אזור ראשי רשויות, יש באותו מקום רבנים, כן משפחה, לא משפחה, זה כבר שונה.
איתן ברושי: אני חושב שבמידה מסוימת, אדוני היושב ראש, יהודה ושומרון הפכה להיות עיר מקלט, לא בגלל שהיא בחרה להיות ככה אלא נוצרו בה התנאים ויש בהחלט מציאות של קשר בין - - - אם למחוז ש"י יש כוחות יותר גדולים מאלה שהוא מביא לידי ביטוי בפתרון של מקומות לא חוקיים, עצם היותם של אנשים במקום לא חוקי ועצם היותם מתעלמים ולפעמים מתחמנים את כוחות הביטחון היא יכולה ומאפשרת שם צמיחה, ואני לא קורא לזה עשבים שוטים.
איתן ברושי: יש פה חיבור בין נוער מצוקה, שחלקו מגיע מאזורים אחרים, ובין תנאים שמשרד החינוך תיאר אותם, ד"ר סער, של יצירת תנאי חממה לבוגרי נוער הגבעות ולתג מחיר ואנחנו לא מטפלים נכון בעניין.
איתן ברושי: אני לא חושב שאני צריך לתת עצות חינוכיות אבל כמי שהיה ראש רשות, אתה משום מה לא הזכרת אותם, בתוך תחום השיפוט של הרשות, שם אסור לתת שירותים כי המקום לא חוקי, דיברתי על זה אתמול בהרחבה, אבל הילד הזה רשום באיזה מקום ויש לו כתובת, גם של בית וגם של מוסד וגם של רשות.
איתן ברושי: אני חושב, אדוני היושב ראש, שאי אפשר לקבל את ההסברים שהיו פה, אם באמת כולנו, ואני בטוח שכולנו, חושבים שהתופעה הזו היא לא מוצדקת, לא נכונה וצריך לטפל בה אחרת ממה שטופל, מבחן התוצאה לא מרשה לכם יותר לדווח דיווחים שחלקם מעידים על חוסר תוצאה וחוסר אונים.
איתן ברושי: אני אגיד משפט אחרון, ואינני מאלה שעוכרי ההתיישבות, בוודאי החוקית, אני התבטאתי אתמול בהרחבה, אבל לעיתים נדמה שהמדינה היא המחתרת ביהודה ושומרון, לעיתים נדמה שכוחות הביטחון הם פועלים כאילו אנחנו המחתרת.
איתן ברושי: וצמחה מחתרת ביהודה ושומרון, כבר היו מחתרות, טופלו ויש חדשות, אבל לא יכול להיות שכוחות הביטחון יפעלו כאילו הם המחתרת, שיחששו מהעימות הזה.
איתן ברושי: צריך להיכנס חזק בעניין וחוסך שבטו שונא בנו.
ענת ברקו: כן, אדוני.
ענת ברקו: קודם כל הייתי רוצה לומר שכמובן אסור לנו להכליל וכל המתיישבים ביהודה ושומרון אינם עבריינים.
ענת ברקו: יחד עם זה מדובר בתופעה מאוד מאוד מסוכנת ובעיניי התופעה הזו בהחלט מקבילה לתת תרבות עבריינית, נוער מנותק, שבא מכל מיני סיבות, חוסר יכולת גם לממש את המטרות המוצבות בפני הנוער הנורמטיבי, בעיות בבית, לפעמים הצורך בתת תרבות של כיף, מתארגנים ביחד, עושים דברים ביחד, התחושה של הריגוש.
ענת ברקו: אני מסכימה עם מאיר, צריך ללכת אחר המנהיגים, אחר המסיתים, בדיוק כמו שהולכים אחר טרוריסטים, למצוא מה מקורות ההסתה הזאת, כי הם לא פועלים בחלל ריק.
יעקב מרגי: תאמיני לי, אם היה דיון על הטבות ליישובים הם היו פה מבוקר עד ערב.
יעקב מרגי: הם ונשיהם ובניהם, תלמידיהם וכל אשר להם.
ענת ברקו: אני מאוד מצטערת שאין כאן נוכחות, כי בשוברים שתיקה ראינו נוכחות מוגברת.
יעקב מרגי: אני אגמול להם בדיונים שקשורים אליהם.
ענת ברקו: בעיניי נוער הגבעות הוא יותר מסוכן משוברים שתיקה, במובן הזה של חתיר תחת שלטון המדינה, הלגיטימיות שלה.
ענת ברקו: זה הצד השני של הסקאלה ובראייה שלי זו תופעה מאוד מאוד מסוכנת ואנחנו חייבים להילחם בזה, ולהילחם בזה זה רק עם אנשים מבפנים.
יעקב מרגי: אני רוצה שתבינו, גם משרד החינוך וגם משטרת ישראל, כל מה שאתם עושים מבורך ונותן את אותותיו, אבל זה גידול ממאיר, בגידול ממאיר לא מטפלים בקרמים.
יעקב מרגי: במבחן התוצאה הטיפול היה בקרם.
יעקב מרגי: כמי שהתבטא בפעולה הראשונה של תג מחיר נגדם, אני יכול לומר לך, אני לא מופתע.
יעקב מרגי: מזלנו שזה רק מקרה אחד שנגמר ברצח שמעורר חלחלה.
יעקב מרגי: הכתובת הייתה רשומה על הקיר.
יעקב מרגי: שלחו אותם, ראו בהם, שמעתם?
יעקב מרגי: פלמ"חניקים, דמויות הרואיות באזורים שהם התמקמו.
יעקב מרגי: ארחץ בניקיון כפיי אין כאן.
יעקב מרגי: הגופים, אנחנו מצפים – כשאני אומר שאנחנו יודעים לראות, יודעים לשמוע, כל הכבוד, פה צריך את הדי-9, לפרק אותם, לפרק את הגבעות האלה.
יעקב מרגי: צריך לפרק את הגבעות האלה, לא לתת אפשרות קיום של יום, ואתם יודעים לעשות את זה.
יעקב מרגי: אני יכול לבוא לדרוש את משרד החינוך והכול, הם לא שם.
יעקב מרגי: הם לא שם, רבותיי.
יעקב מרגי: הם לא אצל ההורים בכלל, מה אני יכול לדרוש מההורים בכלל?
ענת ברקו: אין להם שליטה עליהם.
יעקב מרגי: אין, בן 13, אתם מבינים?
יעקב מרגי: פה צריך טיפול אגרסיבי.
יעקב מרגי: אין מה לעשות, זו פשיעה, והמערכות המשפטיות יודעות לתת – משטר צבאי.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים להשתמש במשטר הצבאי כשאנחנו רוצים.
יעקב מרגי: איציק שמולי, בבקשה.
איציק שמולי: אני כמובן מצטרף לתיאור שלך שהוא תיאור מדויק, אני חושב שעל אף שכפי שתיאר נציג המשטרה משנת 2013 יש תהליך של הפנמה והבנה של גודל האיום של הטרור היהודי ושל, כמו שברושי קרא לזה, המחתרות החדשות, עדיין אי אפשר להתחמק מן העובדה, והתיאור שלך הוא מדויק, שמול הגידול הממאיר הזה הטיפול המערכתי עד כה, לא רק של רשות כזו או אחרת, היה באמצעות קרם גוף.
איציק שמולי: אני רוצה להגיד עוד משהו על אמירה שנאמרה פה מצד ענת ברקו, שקודם כל האמירה הסופית שלך היא אמירה חשובה ואמיצה ונכונה, היא אמנם הייתה אמורה להיות טריוויאלית, אבל יש קולות אחרים במחנה, ואגב, אני יוצא גם נגד אלה שמנסים להפיל את התיק הזה על כל המתנחלים ביהודה ושומרון.
איציק שמולי: יש לנו ויכוח פוליטי נוקב עם האנשים שנמצאים שם, אבל אי אפשר להתחמק מן העובדה שבסוף גם בבית הזה יכולת לראות במוצאי שבת חברי כנסת שבלי להתבלבל נמנעים פעם אחר פעם לקרוא לטרור היהודי בשמו - - -
ענת ברקו: זה מאוד חמור בעיניי.
זהבה גלאון: זה אותו אחד.
איציק שמולי: מכאן זה מגיע.
איציק שמולי: לעצם העניין, אדוני היושב ראש.
איציק שמולי: כפי שאני אומר, יש התעוררות של הרשויות והפנמה של גודל האיום.
איציק שמולי: מי שעוד היה צריך איזה שהם הסברים, כמה גדולה וחמורה התופעה יכול היה לראות בחתונת הדמים בעצמו כמה בני נוער היו שם.
איציק שמולי: לפי מה שאני ראיתי חלק ניכר מרכזי מהמשתתפים באירוע המזעזע הזה היו קטינים.
איציק שמולי: כאן נשאלת השאלה, ד"ר סער, אני הייתי בקידום נוער בחיפה, שלוש שנים עשיתי את זה, ואני חושב שהניסיון לפעול בכלים הקונבנציונליים של ריצ'ינג אאוט של קידום נוער מול החבר'ה האלה הוא לא מספק.
איציק שמולי: הוא לא מספק כי, כפי שגם העיר היושב ראש פעם אחת, הסמכות ההורית, אני לא חושב שהיא בכלל קיימת שם, ופעם שנייה, כי מהר מאוד, זה נכון שמה שגורם לעזיבתם את אופקים, חיפה, באר שבע ומקומות אחרים, יכול להיות שזה סיבות כאלה ואחרות, אבל מהר מאוד מתלבשת על זה אותה כסות אידיאולוגית שאתה מדבר עליה.
איציק שמולי: כאן אני מגיע לפואנטה, אם אין התמודדות אמיתית, מול אחד המקורות המשמעותיים שמשקים את העשבים השוטים וזו הסמכות הרבנות, אם אין תהליכים, לא של יחידה לקידום נוער, של מערכת החינוך בכללותה ושל מערכות אכיפת החוק בכללותן, אז אנחנו כאן מפספסים בענק.
איציק שמולי: כל שנה אנחנו נמשיך לספור את אותם 80-100 בני נוער, כשאנחנו לא מצליחים למגר את התופעה.
איציק שמולי: כל עוד לא תהיה התמודדות קשה מול המקורות שמשקים את אותה הביצה אז חבל לנו על הזמן.
איציק שמולי: ועכשיו בואו נבין, האיום הוא על החברה הישראלית כולה, גם על השמאלנים וגם על הימניים, כי האנשים האלה אומרים בפה מלא 'אנחנו קוראים תיגר על הממלכה'.
מרדכי יוגב: כבוד היושב ראש, סדר - - -
יעקב מרגי: מירב בן ארי, מוטי יוגב, זהבה גלאון, מיכל רוזין.
יעקב מרגי: זה הרישום שקיבלתי.
חיים ילין: מוטי, אין לי שום בעיה, פתחת - - -
יעקב מרגי: חבל על הזמן הזה, חיים ילין, בבקשה.
<קריאה: מוטי, אתה קטן, לא ראו - - -
יעקב מרגי: מוטי, יש כמה חברי כנסת, הם תמיד בתחושה שהם - - - זה עקבי, כמעט - - -
מרדכי יוגב: פשוט יש לי מגבלה, אני צריך ללכת.
חיים ילין: אני רוצה לחלק את הדיון לכמה גורמים.
חיים ילין: הדמות של הרב במקום שהוא בעצם ממליך את המלכים והנוער הזה הולך אחריו.
חיים ילין: זאת סוגיה שאני אומר שאני לא מבין אותה, אבל אני מבין שיש שם בעיה ואת זה צריך לפתור, אבל זה לא שייך למשרד החינוך.
חיים ילין: זה שייך לדיון הרחב, זה לא משהו שאנחנו יכולים דרך משרד החינוך לבוא ולעשות.
חיים ילין: מה שמעניין אותי זה הנוער.
חיים ילין: לפני בערך שבע שנים, כראש רשות קלטתי מפוני גוש קטיף, חלק מנצרים וחלק מעצמונה.
חיים ילין: גם את הרב פרץ, עם כל ככה, כמו שהיה, לתוך המבנים שהם לא היו מבנים אפילו, אבל היום הם כבר ביישובי הקבע, מדצמבר 2010 הם ביישובי הקבע.
חיים ילין: אחת האמירות ששמעתי מהרבנים שם, 'חיים, אנחנו חייבים לעזור לנוער, כי ההתנתקות מבחינתם הפך להיות עוד גורם של - - - ', אני לא הבנתי אותו אז, באמת אני אומר, אני לא הבנתי אותו, 'של חוסר אמון'.
חיים ילין: זאת אומרת הסמכות ההורית, הסמכות מול הממלכה, הסמכות מול - - - אין, זה נגמר.
חיים ילין: דרך אגב, אם אתם רוצים לדעת לרוחב, גם כשתלכו עכשיו למגזר הבדואי בדרום, שאני מכיר אותו מצוין, אותה תופעה.
חיים ילין: תופעה של נוער שהולך לאבדון והמופתי לא יכול להגיד כלום, ההורים לא כלום, כמעט זה - - - זה קודם כל גיל, צריך להבין את זה.
חיים ילין: אני מנסה להתנתק מהאידיאולוגיה כי אם לא, לא נפתור את הבעיה של הנוער, אני יודע מה יקרה, כל אחד צודק יותר מהשני.
חיים ילין: הם באו וביקשו לפתוח פנימייה חקלאית על גבול מצרים.
חיים ילין: בהצלחה לדעתי בלתי רגילה, אתה בטח מכיר את זה.
חיים ילין: אני לא סתם אומר את זה, כי אני מציע, כחלק מהסיכום, לבוא ולדבר עם ראש המועצה שם, גדי ירקוני, ועם הרבנים שם, ללכת לביקור, להבין מה הם הצליחו בארבע-חמש שנים לעשות.
חיים ילין: אם הם היו מקבלים היום עוד 100 דונם, להרחיב את המעגל, זה היה מדהים.
חיים ילין: למה הם מצליחים?
חיים ילין: בוא נשים את הדברים.
חיים ילין: אל"ף, זה חול אמיתי.
חיים ילין: אין, כשאתה יוצא החוצה אתה רואה ציונות, אתה רואה את גבול מצרים, על גבול מצרים.
חיים ילין: זה יושב בדיוק במקומות שמרגישים שמבחינה אידיאולוגית הם יכולים להוציא את הפורקן, חקלאות, זה מצווה ביהדות, לא יעזור כלום, אז הם גם נכנסים דרך החקלאות - - -
יעקב מרגי: לא מעניין אותם מצוות.
יעקב מרגי: אם היה מעניין אותם מצוות הם לא היו עושים מה שהם עושים.
חיים ילין: חבר'ה, אני מסביר לך.
חיים ילין: אתה - - -
זהבה גלאון: זה בעיקר להתיש אותם.
זהבה גלאון: בוא נגיד את האמת, זה להתיש אותם.
חיים ילין: אתה צריך לתת פעילות.
חיים ילין: הנוער הזה קם בחמש וחצי-שש בבוקר.
חיים ילין: הם הולכים לישון מאוד מאוחר.
חיים ילין: הם עכשיו כל הזמן מקבלים נורמות אחרות לגמרי מאשר היו.
חיים ילין: מה זה נורמות אחרות?
חיים ילין: מסגרת עם גבולות מאוד מאוד - - -
יעקב מרגי: אבל זה מדובר בחולה שרוצה לקבל טיפול.