GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אודליה אבן חן צריקר: זה משפט מאד קשה להורה לעשות.
<יהודית גידלי: בהסעות, או בכלל?
<יהודית גידלי: לא הבנתי.
<אודליה אבן חן צריקר: גם בכלל, היא לא מקבלת את השילוב השנה, הוא יהיה רק בשנה הבאה, גם בנושא ההיסעים וגם בנושא הסייעת.
<אודליה אבן חן צריקר: אבל כשמדובר בנושא ההיסעים, גם כשבית הספר הוא לא באיזור הרישום שלנו, היא לא זכאית להסעה, למרות שהדרך היא מאד קשה לה ולא חשוב מה קורה.
איציק שמולי: היא לא זכאית כי זה בעצם נתון לשיקול דעתה הבלעדי של הרשות?
<אודליה אבן חן צריקר: כן, כן.
יעקב מרגי: אני רוצה להיות הסנגור של מי שעומד מולה.
יעקב מרגי: כל נושא השילוב הוא תהליך של התמזגות, הוא לא מעוגן בכלום.
יעקב מרגי: הוא עדיין לא מעוגן.
יעקב מרגי: יש את דו"ח ועדת דורנר שלא יושם ואז זה הופך להיות ברצוני הטוב, ברצונה הטוב ויש איזה הסכם שבשתיקה על העוולות שאתה רואה ועל העוולות שאני רואה.
יעקב מרגי: המערכת מול ההורים וההורים מול המערכת זורמים, כי אין מענה אחר.
יעקב מרגי: האלטרנטיבה היא, זה לא מעוגן עדיין.
יעקב מרגי: זה לא דבר שהולך ולכן זה דיון בפני עצמו.
יעקב מרגי: דיון מורכב, לא פשוט.
יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם מה שחוזר כל דיון, שתבינו.
יעקב מרגי: אין לי טענה.
יעקב מרגי: המדינה משקיעה טבין וטקילין.
יעקב מרגי: יש הוצאות עתק.
יעקב מרגי: על זה אני מצדיע.
יעקב מרגי: אני עדיין אומר, עם עבודה מערכתית טובה, נוכל להוציא תפוקות מההשקעה הזו פי כמה וכמה.
יעקב מרגי: רבותי, אם זה לא היה רווחי חברות ההסעה לא היו עושות זאת.
יעקב מרגי: ואני אומר לכם לא רווחי בשוליים, זה לא רווחי בשוליים.
יעקב מרגי: פשוט אין הגדרות, אני מותר לי.
יעקב מרגי: אין מי שישים לי נו, נו, נו על הראש.
יעקב מרגי: היום הצליח לי, מחר זה גט טקסי.
יעקב מרגי: מחרתיים אולי גם השכנה, תעשי טובה, נתקעתי, תיקחי לי את הילדה.
<קריאה: או שההורים יסיעו.
<קריאה: זה מה שהם אומרים.
יעקב מרגי: רבותי, שוב, זו מטרת הדיון.
יעקב מרגי: שמעון תפנים, זו מטרת הדיון.
יעקב מרגי: מה אני אומר?
יעקב מרגי: זו מטרת הדיון.
יעקב מרגי: אנחנו נצטרך להגיע לשם ואני אומר לך, גם אחרי שתגמור את התקנות, עדיין יהיו, אבל לפחות יש לי במה להיאחז.
יעקב מרגי: השלטון המקומי – לוט בערפל.
יעקב מרגי: אתה – לוט בערפל.
יעקב מרגי: ההורים גם כן.
יעקב מרגי: כולנו באי ודאות אחרת, בגלל שדבר אחד אף אחד לא מצא לנכון להסדיר.
יעקב מרגי: וגם משרד הרווחה, אני מציין.
יעקב מרגי: אני יודע, עד שחוקקנו את החוק למעונות יום שיקומיים בוועדה לזכויות הילד.
יעקב מרגי: אני לא יודע אם את היית בתפקיד, לקחנו קילומטרז'ים.
יעקב מרגי: את החלפת את מוטי?
<גלית גבע: הוא פרש.
יעקב מרגי: שיקום בקהילה היה הדגל שלו ואחר כך התקנות להסעות, אבל הזמן, הזמן.
יעקב מרגי: הזמן.
יעקב מרגי: זה נפשות.
יעקב מרגי: זה ימים.
יעקב מרגי: זה דמים, תרתי משמע.
יעקב מרגי: חנה פלוטניק, בבקשה.
<חנה פלוטניק: שלום.
<חנה פלוטניק: אני מעמותת ביחד ואני כן מתחברת למה שאודליה אמרה.
<חנה פלוטניק: אני מייצגת הורים שעושים שילוב של ילדם.
<חנה פלוטניק: אני יודעת שאמרת שאנחנו נשים את זה בצד.
<חנה פלוטניק: אני לא רוצה לשים את זה בצד, כי אני רואה מה שההורים צריכים לעשות כל יום.
<חנה פלוטניק: אנחנו לא מבקשים הסעה שלישית, הילדים האלה משולבים ומגיעים הביתה בשעה אחת וחצי, שתיים או שתיים וחצי וההורים לוקחים אותם למרכז טיפולי.
<חנה פלוטניק: ההורים יוצאים מהעבודה מוקדם, חוזרים לעבודה ובחמש וחצי שוב הולכים לקחת את הילד.
<חנה פלוטניק: ההורים אומרים אנחנו לא מבקשים הסעה שלישית, אנחנו מבקשים שאנחנו נביא את הילד למסגרת חינוכית בבוקר, בצהריים קחו את הילד שלנו למרכז הטיפולי ותביאו אותו הביתה.
<חנה פלוטניק: אם אפשר כבר עכשיו שזה יהיה חלק מהתקנות.
יעקב מרגי: אתם אומרים שעדיף לכם הסדר הסעה שלישית מאשר הסדר למוסדות החינוך?
<חנה פלוטניק: לא, הם מבקשים שהם ייקחו את הילד בבוקר, תנו לנו שתי הסעות – אחת אחרי הצהריים לקחת את הילד למכרז הטיפולי, כי אין לו יום ארוך.
<חנה פלוטניק: למרות שיש לו צרכים מיוחדים והוא צריך לקבל את כל הפרה-רפואי ואת כל הקריאה והחשבון והדברים הנוספים שהוא צריך, אין לו יום ארוך.
<חנה פלוטניק: אני אשלם על יום ארוך, רק תן לי את ההסעה להביא אותו למרכז הטיפולי ותן לי הסעה להחזיר אותו הביתה מהמרכז הטיפולי.
<חנה פלוטניק: זה מה שאנחנו מבקשים, עד שתהיה הסעה שלישית.
<חנה פלוטניק: זה אפשרי?
<רחלי אברמזון: צריך לבחון את העניין הזה, מפני שזה נכון שהזכאות של הילדים מבחינת מערכת החינוך היא שתי הסעות.
<רחלי אברמזון: יחד עם זה, אם ההסעה הזאת היא פר תלמיד, היא בעייתית.
<רחלי אברמזון: זאת אומרת אחד מסיים בארבע וחצי, השני במרכז הטיפולי האחר מסיים בחמש, השלישי בשש.
<רחלי אברמזון: זה לא מצב שמתאפשר.
<רחלי אברמזון: אז אם זה בצורה מסודרת, מאורגן וזה אותה הסעה, אז אני חושבת שבהסדרים פנימיים - - -
יעקב מרגי: נקודתי אני חושב שזה אפשרי.
<רחלי אברמזון: דרך הרשות המקומית אפשר להסדיר את זה, אבל אם זה משהו הרבה יותר רחב, אז זה צריך - - -
יעקב מרגי: שינוי מערכתי.
<רחלי אברמזון: אני חושבת שעניין ההסעה השלישית עדיין לא על הפרק ו- - -
יעקב מרגי: אבל תודה שהצפתם את זה.
<חנה פלוטניק: אם אפשר לדבר עם מישהו, כי כן יש לי כמה ילדים שהולכים לאותו מרכז טיפולי.
יעקב מרגי: הנה אני אומר לך, אנחנו נעשה בדיקה של כל האוכלוסייה הזו וכנראה נתייחס לזה.
יעקב מרגי: נבדוק כל נושא הילדים שיש להם מסגרות נוספות ושזו הסעה שלישית ונראה.
יעקב מרגי: נעשה דיון מיוחד, כי לא נצא ראש אם נפתח את זה כרגע.
יעקב מרגי: תודה רבה על הפן הנוסף.
<אבנר עורקבי: הסעה שלישית זה ברווחה.
יעקב מרגי: חכה רגע.
יעקב מרגי: זה לא הדיון עכשיו.
<אבנר עורקבי: נכון וזה רווחה.
יעקב מרגי: חגי שמואלי.
<חגי שמואלי: תודה רבה.
<חגי שמואלי: חגי שמואלי, מנכ"ל עמותת איל, אגודה ישראלית לאפילפסיה.
<חגי שמואלי: רציתי לספר לכם שאילת בת 4, חולת אפילפסיה קשה מחיפה, נוסעת היום בהסעה עם עוד 10 ילדים.
<חגי שמואלי: לוקח לה להגיע למרחק של 8 קילומטר - - -
יעקב מרגי: מה זה אפילפסיה קשה?
<חגי שמואלי: מספר התקפים בשבוע.
<חגי שמואלי: מטופלת.
יעקב מרגי: היא מטופלת תרופתית, מאוזנת?
<חגי שמואלי: לא, לא מאוזנת.
יעקב מרגי: למרות הטיפול.
<חגי שמואלי: למרות הטיפול היא לא מאוזנת.
יעקב מרגי: וזו הסיבה שהיא צריכה הסעה מיוחדת.
<חגי שמואלי: היא צריכה הסעה, כי היא גם בחינוך המיוחד ויש לה צרכים, היא מוגדרת כילדה עם צרכים מיוחדים.
<חגי שמואלי: היא זקוקה למלווה בהסעה.
יעקב מרגי: אני רק אומר שיש לנו דיון מיוחד להגברת המודעות למחלת האפילפסיה במערכת החינוך, אז לכן לא נתמקד עכשיו.
<חגי שמואלי: לא, אני רק אדבר על נושא ההסעה שלה.
<חגי שמואלי: עם כל הכבוד לכל הנושא של התקנות, אבל יש דברים שהם נראים ממש לא הגיוניים.
<חגי שמואלי: 10 ילדים בהסעה של חינוך מיוחד, ילדים בני 4 שצריכים לנסוע מספר קילומטרים בודדים למעלה משעה, זה נראה לי קצת לא הגיוני.
<חגי שמואלי: זה גורם למריבות בין ההורים על המיקום בתור.
<חגי שמואלי: זה גורם לבלגן שלם, שגם אם סוף סוף אחרי שהעירייה החליטה שהיא תהיה הראשונה בתור, אז מנהל חברת ההסעות אמר אני מחליט, לא אתם.
<חגי שמואלי: אני אחליט.
<חגי שמואלי: היא תהיה עכשיו שביעית בתור ולא ראשונה בתור כמו שאתם רוצים.
<חגי שמואלי: אני מחליט.
יעקב מרגי: רגע, אם הייתם מקשיבים, מבינים, הרי זה לא מדע בדיוני.
יעקב מרגי: הרי בסוף בסוף יש מסלול.
יעקב מרגי: הנהג עושה את המסלול הכדאי לו, בית הספר רוצה את המסלול הכדאי לו וההורה רוצה את המסלול הכדאי לו.
יעקב מרגי: צריך להיפגש איפה שהוא באמצע.
יעקב מרגי: גם עשרה, שמונה, שבעה, שישה, מישהו מקצועי בסוף צריך למתוח את הקו.
יעקב מרגי: בכל מקום שהוא ימתח את הקו יהיה מי שיגיד – די.
יעקב מרגי: אנחנו צריכים לשאוף שבאמת הקו יהיה סביר.
יעקב מרגי: אם יש צרכים כאלה וברמה מסוימת צריך ארבעה, אז יהיו רק ארבעה.
יעקב מרגי: אם בצרכים מיוחדים פחות קשים יהיו שמונה, אז שמונה.
יעקב מרגי: התקנות הן גמישות.
יעקב מרגי: כותבים אותן בני אדם.
<חגי שמואלי: נכון.
<חגי שמואלי: כן, זה בסדר.
<חגי שמואלי: כמובן שתקנות יכולות לעזור, אבל אני חושב שגם קצת היגיון היה עוזר קצת קודם.
<חגי שמואלי: כל הנושא של הממונה על הבריאות בחינוך המיוחד.
<חגי שמואלי: למשרד החינוך יש ממונה על מערכת הבריאות, על נושא הבריאות.
<חגי שמואלי: בכל מה שקשור לחינוך המיוחד היא לא מטפלת.
<חגי שמואלי: אין אחראית על נושא הבריאות שאני בא ואני מציג צרכים רפואיים.
<חגי שמואלי: אין איש מקצוע שבאמת אמון על נושא הבריאות בחינוך המיוחד.
<חגי שמואלי: אני חושב שהגיע הזמן גם לתת את הפתרון הזה.
יעקב מרגי: רחלי, סליחה.
יעקב מרגי: אתם לא יודעים מה השאלה וכבר התפתח דיון.
יעקב מרגי: זו תכונה מזרח תיכונית.
יעקב מרגי: לדוגמא בסקנדינביה, הייתי צריך להתחנן שמישהו יגיב.
יעקב מרגי: לגבי אוכלוסייה עם צרכים מיוחדים, הצרכים הם מגוונים ורבים כפי שאמרנו.
יעקב מרגי: האם אפשר כדי לעשות סדר, יכול להיות שיש, אני לא יודע.
יעקב מרגי: יש בכל רשות מקומית, בכל מחוז?
יעקב מרגי: עירית אני יודע, היא מטפלת בנושא אלרגיות ומממנת ומתקצבת סייעות רפואיות.
יעקב מרגי: השאלה היא לגבי מנהלת בית הספר.
יעקב מרגי: אחר כך ההורה.
יעקב מרגי: יש להם דילמה אמיתית.
יעקב מרגי: יש פה מפגש רצונות חיובי, שגם מנהל בית הספר או המורה או המורה יחד עם ההורה רוצים להגיע לאיזה שהוא טיפול אופטימאלי ויש בעיה רפואית.
יעקב מרגי: יש כתובת?
יעקב מרגי: מה היא?
<חיה הראל: עירית ליבנה יושבת איתנו והיא גם חלק מהצוות - - -
יעקב מרגי: מי זה איתנו?
יעקב מרגי: סליחה, הדוברת, תציגי את עצמך.
<חיה הראל: חיה הראל, ממונה על החינוך המיוחד, ממונה על הסעות באגף החינוך המיוחד וחוק ילדים חולים.
<חיה הראל: עירית ליבנה היא הממונה על בריאות התלמידים ולצורך העניין היא חלק מהצוות שישב וכתב את התקנות בחינוך המיוחד.
יעקב מרגי: אבל היא למעלה אחת.
יעקב מרגי: אני שואל ברמת השטח.
יעקב מרגי: הרי בואו תחשבו, אי אפשר לעשות אלפי מקרים ולצמצם את זה ל-1,000 מקרים מתוך עשרות מקרים, שצריכים שאלה, הבהרה, למנוע איזה אי ודאות.
יעקב מרגי: לא כולם יפלו על עירית ליבנה ביום.
<חיה הראל: יש לה את הנציגות שלה בכל המחוזות, בכל מחוז.
יעקב מרגי: יש במחוזות?
יעקב מרגי: זה מה ששאלתי.
<חיה הראל: ישבנו עם הנציגה במחוז חיפה ובמחוז צפון.
יעקב מרגי: יש בכל מחוז נציגה של בריאות?
<חיה הראל: התקנה שלה לא - - - את המענה בחינוך המיוחד, ועל זה אנחנו ניתן את ה - - -
יעקב מרגי: לא, לא, אני רוצה תשובות.
<חיה הראל: אבל המעורבות שלה היא מעורבות מלאה.
יעקב מרגי: חגי, תסיים.
<חגי שמואלי: אני רק אציין שגם בפגישה עם עירית ליבנה וגם במיילים שאנחנו פונים אליה והורים פונים אליה, התשובה המאד מאד חד משמעית שלה היא – מה שקשור לחינוך המיוחד לא אני הכתובת, תפנה לאגף לחינוך מיוחד.
יעקב מרגי: אני מכיר את התשובה הזו שלה.
<רחלי אברמזון: אני רוצה לומר בבקשה כך, קודם כל חגי, נעים מאד.
<רחלי אברמזון: אנחנו צוות האגף לחינוך מיוחד, אז באמת אם יש דברים נקודתיים או בעיות נקודתיות, בבקשה לתשומת הלב שלנו.
<רחלי אברמזון: ואם אנחנו צריכים להיעזר באנשי מקצוע נוספים, נעשה זאת.
<רחלי אברמזון: יחד עם זה, אני גם רוצה לומר שבמסגרות החינוך המיוחד עצמן, ישנו את הזכיין, את פמי פרימיום, שבדרך כלל גם יש רופאים במסגרות ששייכים, שגם איתם אפשר להתייעץ ולתת.
<רחלי אברמזון: אז תפנו אלינו.
<רחלי אברמזון: אנחנו יודעים אל מי - - -
יעקב מרגי: לא, אבל רחלי - - -
<רחלי אברמזון: ברמה הנקודתית עם מי לשבת.
יעקב מרגי: רחלי, ברמה הנקודתית את צודקת.
<רחלי אברמזון: אחרי שחגי אומר פניתי ולא קיבלתי תשובה.
יעקב מרגי: יפה, אבל ההורה צריך לדעת שיש את הפירמידה הזאת, שהיא ישנה.
<רחלי אברמזון: חד משמעית.
יעקב מרגי: ואם הוא לא יודע, זה כשל.
<רחלי אברמזון: אז אני צריכה לבדוק את זה.
יעקב מרגי: הכי קל לומר תפנו אלי, תפנו אלי.
יעקב מרגי: זה לא ילך.
<רחלי אברמזון: לא, אני רוצה לבדוק מדוע הנציגות במחוזות לא נתנו את המענה.
<רחלי אברמזון: אם הייתה בעיה, אז לטפל גם בזה, אבל ברמה העקרונית – אם נדע - נדע גם איך לטפל.
יעקב מרגי: אני חושב שגם כל סוגית המידע לציבור, מידע להורים, צריך להיות כנראה יותר נגיש.
יעקב מרגי: קחו את זה לתשומת ליבכם.
<רחלי אברמזון: רשמתי.
יעקב מרגי: כי להזיז בשירות המדינה זה שינויים ובהנגשת מידע זה לוקח זמן.
<חיה הראל: אני רק רציתי להגיד עוד דבר אחד.
<חיה הראל: אני רוצה להגיד שבכל הנושא של כתיבת התקנות, אנחנו עברנו תהליך יפיפה בתוך המשרד, של שיתופי פעולה ושל האזנה ולקחנו את כל התקנות שהעבירו לנו ממשרד הרווחה ומה שההורים כתבו ושלחו גם לך עותק וזה נר לרגלינו בישיבה הזאת.
<חיה הראל: מילה במילה עברנו על כל תקנה שלהם והתאמנו אותה לחינוך המיוחד.
<חיה הראל: אנחנו נגיע בסופו של דבר למקום שנברך על המוגמר, אבל יחד עם זאת, בואו לא נשלה את עצמנו.
<חיה הראל: יושבת פה אמא ומדברת על ילד בן שנתיים.
<בתאל סקנדריון: ילד עם תסמונת דאון, בן 2.5 שנים.
<חיה הראל: שנתיים וחמישה חודשים.
<חיה הראל: זה תקנות של משרד הרווחה שהיו צריכות לתת את המענה והן לא נותנות את המענה, כי במקום הפרטני, כמו שכבודו אמר, זה במקום האישי של הקשר עם הנהג, שהוא תחת חוזה משנה - - -
יעקב מרגי: לכן התקנות יצטרכו לתת מענה כדי שנצמצם את התופעות האלה.
<חיה הראל: יפה, אז אנחנו כותבים את זה וביחד עם זה כשזה מגיע אל האמא, ליד השולחן בוועדה, אנחנו נצטרך לשאול את עצמנו איך אנחנו נותנים מענה אנושי, גם כשיש את כל התקנות.
יעקב מרגי: אריק בן סמחון, בבקשה.
<אריק בן סמחון: שלום, שמי עורך הדין אריק בן סמחון, נציג ית"ד.
יעקב מרגי: מה זה ית"ד?
<אריק בן סמחון: אגודת ילדי תסמונת דאון.
<אריק בן סמחון: אני שמעתי פה את נציגי משרד החינוך, בנוגע למצב המתקדם שבו נמצאות התקנות, שכבר בהפצה.
<אריק בן סמחון: יחד עם זאת, ישנן בעיות שקיימות ואנחנו רואים אותן דרך הפניות שמגיעות אלינו.
<אריק בן סמחון: זה קשור בעיקר לילדים המשתלבים.
<אריק בן סמחון: אני רוצה להעיר שתי הערות קצרות.
<אריק בן סמחון: אני יודע שקודם אמרתם שלכך ייוחד דיון נפרד, אבל אני רוצה להעלות שתי הערות קטנות בעניין.
<אריק בן סמחון: חוק החינוך המיוחד נותן זכות קדימה לשיבוץ במוסד רגיל, שאיננו מוסד של חינוך מיוחד.
<אבנר עורקבי: אתה מדבר על שיבוצים?
יעקב מרגי: אבנר, הוא יודע לדבר.
<אבנר עורקבי: זה רק הסעות.
<אריק בן סמחון: שנייה, שנייה.
יעקב מרגי: חכה, הוא נתן הקדמה, לא הקשבת לו.
יעקב מרגי: רק תעשה את זה בקצב שלי, לא שלך, כי השעון מאיץ.
<אריק בן סמחון: בסדר.
<אריק בן סמחון: יש את פרק ד1 שמדבר על השילוב.
<אריק בן סמחון: אותו ילד שמשולב צריך הסעה, אבל יש לו איזה שהוא מחסום.
<אריק בן סמחון: המחסום הוא שהתקנות אומרות שהזכאות שלו נקבעה בעצם על ידי ועדת השמה, אבל מה קורה בפועל?
<אריק בן סמחון: הזכאות של ילד משתלב דווקא נקבעה על ידי ועדת השילוב.
<אריק בן סמחון: בא משרד החינוך, גם היום בסוף שנת 2015 ואומר – לא, זו ועדת שילוב, זו לא ועדת השמה.
יעקב מרגי: לא, אז אני אומר לך שזה לא חד משמעי.
יעקב מרגי: זה הכל תלוי באותה ועדה.
<אריק בן סמחון: אבל רגע, עוד הערה בעניין הזה.
יעקב מרגי: שנייה, אני לא רוצה לפתוח דיון על השילוב.
<אריק בן סמחון: אוקיי, מילה אחרונה בעניין הזה.
<אריק בן סמחון: זה ברור לכולם שפרק השילוב הוא מאוחר לתקנות, וועדת השילוב נכנסה בנעליים של ועדת ההשמה.
<אריק בן סמחון: לכן לא יכול להיות שאם ילד הוא זכאי לשילוב, אז יגידו לו אה, אז בעצם הבעיה שלך נפתרה ואתה יכול לעשות את ההסעה בכוחות עצמך.
<אריק בן סמחון: זה לא יעלה על הדעת.
יעקב מרגי: אז אני אומר לך מניסיון, מידע אישי, אני אומר לך מידע כללי גם, לא בכל שילוב אתה מאבד את כל הזכויות שלך.
יעקב מרגי: אתה לא מאבד.
יעקב מרגי: לכן זה לא חד משמעי.
יעקב מרגי: תקשיב, מה לעשות, זו תחושה שאנחנו כאילו בהסדרה של הכל.
יעקב מרגי: זה לא נכון, כי המערכת מתקדמת, המודעות הולכת וגדלה, הנכונות של המערכת.
יעקב מרגי: אני אמרתי את זה בועידת גלובס לעסקים, שם ייחדו פרק לחינוך ואמרתי אם יש סעיפים, תקנות תקציביות בלי תקרת סכומים במשרד החינוך, ואני אומר את זה בהפתעה, למרות כל הביקורת שלי ויש לי ביקורת, כי כל מערכת צריכה שתהיה לה ביקורת.
יעקב מרגי: שמעון, זה בריא שלכל מערכת יש ביקורת, לא צריך להתרגש.
<שמעון אבני: אני לא נגד ביקורת.
יעקב מרגי: לא צריך להתרגש.
יעקב מרגי: יש תקנות תקציביות ואני אומר לכם רבותי, זה לא ברור מאליו, ללא תקרה.
יעקב מרגי: המערכת יודעת להשתנות תוך כדי הליכה ולהיענות לצרכים, כי אף אחד לא יכול לתכנן מראש צרכים מיוחדים.
יעקב מרגי: אף אחד לא יודע.
יעקב מרגי: במשרדי ממשלה בדרך כלל אוהבים לעבוד עם תקנות תקציביות ומספרים מדויקים ויש מחלקות משפטיות, מחלקות תקציב, חשב ונהלים ואתם רואים שהמשרד יודע ללכת עם זה.
יעקב מרגי: מה שכן, אנחנו צריכים לעזור למשרד, כי הוא משרד מורכב וגדול, ואני אומר לכם – משרד החינוך הוא משרד ענק וצריך לעזור לו.
יעקב מרגי: אנחנו פה כדי לעזור לו להתכוונן, להגיע צעד אחר צעד.
יעקב מרגי: כרגע אנחנו עוסקים בהסעות של החינוך המיוחד ולא נרפה ממנו.
יעקב מרגי: לא נרפה.
יעקב מרגי: אבל מהרגע שקבע מי שקבע שהוא זכאי להסעה, הוא זכאי להסעה כזו בגלל שהוא כזה וכזה, צריך לתת לו את זה בצורה הטובה ביותר.
<קריאה: לכל מקום.
יעקב מרגי: אנחנו לפני סיכום, לכן אני אתן לעוד דוברת אחת או שתיים.
יעקב מרגי: אם מסעוד גנאים רוצה את זכות הדיבור, שיאמר לי.
יעקב מרגי: תמר שי, בקצרה.
יעקב מרגי: לא לחזור על דברים שנאמרו.
<אבנר עורקבי: הבאתי ילדים מיוחדים.
יעקב מרגי: ביקשת אותם, נכון?
יעקב מרגי: מתי נתת לי את זה?
<אבנר עורקבי: לא, אני ביקשתי.
יעקב מרגי: תקשיב, אני אוהב להשתמש במילה כן, לא לא.
יעקב מרגי: מתי הבאת לי את זה?
<אבנר עורקבי: לא צריך.
יעקב מרגי: הם יקבלו את זכות הדיבור.
יעקב מרגי: בסוף הבאת אותם.
<תמר שי: עורכת הדין תמר שי, ארגון קשר.
<תמר שי: ממש לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו, רק לגבי נקודות קריטיות שלא דובר עליהן וכן חייבות להיכלל בתקנות בינינו, לפי פניות שאנחנו מקבלים.
<תמר שי: קודם כל זה סיפור של הכשרת מלווים ונהגים בסיפור הזה.
יעקב מרגי: לא להרחיב.
יעקב מרגי: אמרת נקודה - - -
<תמר שי: אתמול הגיע אלי מקרה של ילדה - - -
יעקב מרגי: תמר, אני אוהב שמקשיבים לי.
יעקב מרגי: סליחה, אמרת נקודה?
יעקב מרגי: לא לפתח אותה.
יעקב מרגי: הם לקחו לתשומת הלב.
יעקב מרגי: תעברי.
יעקב מרגי: תתרמי לדיון.
<תמר שי: כמה זה חמור, שילדה מחוסרת הכרה הגיעה הביתה.
יעקב מרגי: תתאפקי מלהוציא - - -
<תמר שי: בלי שאף אחד שם לב.
יעקב מרגי: תעלי עוד נקודות כדי לתרום לדיון.
<תמר שי: כמות הילדים בהסעה, על זה כל הזמן דיברו ולא אמרו את הנתון הזה.
יעקב מרגי: כשתהיה הכרעה מקצועית אתם תהיו חלק מזה.
<תמר שי: מספר הילדים ומשך הזמן, שזה הדבר הקריטי ביותר.
יעקב מרגי: אני חושב שאמרת דברים חשובים.
יעקב מרגי: סלי עובדיה, בבקשה.
<סלי עובדיה: שמי סלי עובדיה, יש לי בת עם פיגור.
<סלי עובדיה: אני רוצה לדבר על חוסר ההכשרה של המלווים.
<סלי עובדיה: לא יתכן שמלווה תתקשר אלי ותגיד לי – הבת שלך מקללת, הבת שלך מרביצה, תדברי איתה, אני מתעלמת ממה שקורה בהסעה.
<סלי עובדיה: כתוצאה מזה אחת הבנות שברה לבת שלי את המשקפיים והמלווה החליטה שהיא צריכה להתעלם, כי היא יורדת לרמה שלהן, במקום שהיא תבין שהיא נמצאת עם ילדים מיוחדים.
יעקב מרגי: אני אגיד לך למה, כי מי שהיה חסר לה עבודה, ברשות המקומית מצאו לה.
יעקב מרגי: זה שהבת שלך נכנסה באמצע, היא רק מפריעה לה.
יעקב מרגי: וזו סוגיה שאנחנו מדברים, בהמשך להסדרה.
יעקב מרגי: הגיע הזמן שכל סוגית הסייעות - - -
<שמעון אבני: מלוות.
יעקב מרגי: רגע, תאמין לי שאני יודע מה אני אומר.
<שמעון אבני: לא, כי זה קריטי המלוות.
יעקב מרגי: תלמד לומר כן, לא לא.
יעקב מרגי: חיובי תמיד.
יעקב מרגי: אני רוצה להתייחס לסייעות.
יעקב מרגי: אתה הגעת כבר למלוות.
יעקב מרגי: זו תחתית הפירמידה.
יעקב מרגי: אני מדבר על הסייעות הרפואיות, נתחיל משם קודם כל.
יעקב מרגי: שיהיו מוכשרות, שיוגדרו כמקצוע.
יעקב מרגי: סייעות בגנים, זה צריך להיות מוגדר כמקצוע.
יעקב מרגי: סייעת ילדים בריאים, ללא צרכים מיוחדים, מה אתם חושבים שלא צריך הכשרה מקצועית?
יעקב מרגי: אז אני אומר לכם שאתם טועים.
יעקב מרגי: צריך הכשרה מקצועית.
יעקב מרגי: לשם אנחנו שואפים.
יעקב מרגי: מלוות לילדים.
יעקב מרגי: מה היא ציפתה עם ילדה עם פיגור?
יעקב מרגי: שהיא תלטף לה את השיער?
יעקב מרגי: מה היא ציפתה?
יעקב מרגי: יש עוד נקודה?
<סלי עובדיה: כן.
<סלי עובדיה: באותו מקרה, גם כשהרשות המקומית באה ושאלה אותה על המקרה שקרה, המלווה החליטה לשקר וזו לא פעם ראשונה שאנחנו נתקלים בשקרים של המלווה.
<סלי עובדיה: אנחנו ההורים מרגישים חוסר ביטחון - - -
יעקב מרגי: איזו עירייה את?
<סלי עובדיה: בית שמש.
יעקב מרגי: כדי שאבנר לא יתחשבן איתי, אתם הולכים, הוא נשאר פה כל היום, 24 שעות.
יעקב מרגי: שלומית, בבקשה.
<שלומית קנקיזיל: תודה.
<שלומית קנקיזיל: אני שלומית, אמא של י', ילד בן 9.5 עם פיגור ו-C.P.
<שלומית קנקיזיל: אנחנו חווים הרבה בעיות עם מחלקת ההיסעים של העירייה, לצערנו הרב.
<שלומית קנקיזיל: אנחנו שמים לב שזה כל פעם תלוי בקטע של מי שזוכה במכרז, וכמו שהרבה אמרו זה לא קשור להכשרה, זה קשור למי שזוכה ומציע את הסכום הכי מתאים הוא זוכה ולצערי אנחנו נתקלים, עד שסוף סוף התפטרנו מאותה חברת הסעות, לפני כמה שנים היא חזרה אלינו גם השנה והם עושים לנו הרבה בעיות.
<שלומית קנקיזיל: הם טוענים שלא מגיע לנו נהג קבוע, אבל - - -
<שלומית קנקיזיל: חולון.
<שלומית קנקיזיל: נהג קבוע לא מגיע, העיקר הם נותנים נהג.
יעקב מרגי: עיר הילדים.
<שלומית קנקיזיל: עיר הילדים, זה בדיוק.
<שלומית קנקיזיל: עיר הילדים, אבל הם לא דואגים לילדים, לצערנו.
<שלומית קנקיזיל: הבן שלי מגיע עם נהג שהוא לא מכיר והמלווה, כמו שכבודו אמר, איזה מלווים שיש.
<שלומית קנקיזיל: פשוט מי שאין לו עבודה, פנסיונרים, או אנשים שאין להם עבודות אחרות אז הם היחידים שמגיעים להיות מלווים.
<שלומית קנקיזיל: קשה להם לשאת את הילדים, הם לא מיומנים, הם מדברים לילדים בצורה – רק כבר מההסעה וצועקים עליו.
<שלומית קנקיזיל: וכך קורה גם המצב של הקטע של הנהג, שכל פעם מגיע נהג אחר ולא מוכן להביא את הילד עד הבית, בגלל שלפעמים הם מביאים רכב גדול מדי, שלא מותאם לילד שהוא C.P.
<שלומית קנקיזיל: הם זכינו, קיבלנו מונית ואם לא – כמו שכבודו אמר – הוא אמר שנותנים מספיק מימון והם טוענים אחרת.
<שלומית קנקיזיל: נהגי המוניות כל פעם מדברים איתי ואומרים – לא שווה לנו לעשות את הקו הזה וכל יום מתחלף לו נהג אחר, עד שבסוף מגיע מיניבוס גדול בשביל הילד שלי ולעוד ילד נוסף, שסוחב אותם נסיעה של מעל שעה וחצי, והבן שלי מגיע כולו – סליחה מכבודכם – מלא בלכלוך, בצואה, ביציאות, וכולו עטוף והוא מספיק קצת מבין.
<שלומית קנקיזיל: הוא הולך לבד למקלחת, מוריד כדי שאני לא אראה ושוטף לעצמו מהר מהר בכיור, כדי להרגיש טוב עם עצמו וחבל לי שזה קורה לו.
<שלומית קנקיזיל: חוץ מזה עוד נקודה קטנה.
<שלומית קנקיזיל: הם השאירו את הבן שלי כמה פעמים, בגלל שהמלווה איחרה בכמה דקות, ואין לי קשר עם איזה נהג כי הנהג לא קבוע, אז אני לא יודעת מה קורה בעצם.
<שלומית קנקיזיל: אני מתקשרת ומסתבר לי שבית הספר כבר עומד להיסגר והנהג לא לקח את הילד.
<שלומית קנקיזיל: הוא המתין כמה דקות, המלווה לא הגיעה ולכן הוא החליט לעזוב את המקום.
<שלומית קנקיזיל: אז שיצרנו קשר עם חברת ההסעות, וזו אותה חברת הסעות שתמיד עושה את הבלגן הזה, הם טענו לא, אנחנו לא מחזירים את הנהג.
<שלומית קנקיזיל: יש לו מספיק לו"ז לאחר מכן.
<שלומית קנקיזיל: בעיה של המלווה.
<שלומית קנקיזיל: יופי.
יעקב מרגי: נקודות להתייחסות בתקנות.
יעקב מרגי: אחרונת הדוברים, אסתר קרמר, בבקשה.
<אסתר קרמר: טוב, אני אסתר קרמר.
<אסתר קרמר: היא דיברה על שלושה ילדים עם צרכים מיוחדים, לי יש ארבעה.
<אסתר קרמר: יש לי ניסיון כל כך גדול, שגם כבר הגיעו אלי הורים אחרים.
<אסתר קרמר: באתי כיום גם כנציגת קואליציית הורים לילדים מיוחדים ויש לי פה כמה נקודות שכתבתי לפני, שנוכל לדבר עליהן.
<אסתר קרמר: הדבר הראשון, מדובר על בקרה.
<אסתר קרמר: זאת אומרת, יש בעיות ואין בקרה על מה שקורה עם הנהגים, על מה שקורה עם המלוות.
<אסתר קרמר: זאת אומרת אין מי שמבקר את העניין הזה עם הנהגים והמלוות ודואג לבדוק מה קורה.
<אסתר קרמר: לכן גם קורים מקרים של נהגים אלימים, מלוות מתחצפות, נהגים מדברים בצורה מאד לא מכובדת להורים.
<אסתר קרמר: יש לי דוגמאות שהבת שלי חוזרת הביתה ומספרת - הנהג אמר לאבא אחד בטלפון – שתמות.
<אסתר קרמר: אז הבת שלי לא צריכה לשמוע את זה בהסעה.
יעקב מרגי: אם נגיע לזה, לא שאני מקל ראש, אחרי כל מה ששמענו היום נגיע רק לזה, יהיה לנו את הפריבילגיה לדון פה על דו השיח בתוך ההסעות.
יעקב מרגי: אבל אין ספק שאת נוגעת בנקודה.
<אסתר קרמר: שיבוץ חסכוני על חשבון הילדים.
<אסתר קרמר: זאת אומרת בשביל שיהיה חיסכון בכסף של חברות ההסעות, אז הם עושים שיבוץ פחות איכותי, הילדים לא מתאימים אחד לשני, מאד עמוס, לא מספיק בטיחותי.
<אסתר קרמר: אני יכולה לספר שהבת שלי ישבה על הרצפה בהסעה, כי לא היה לה כיסא.
<אסתר קרמר: נהגים נוסעים בשבילי עפר בשביל לחסוך זמן, שבילים לא בטיחותיים.
<אסתר קרמר: ילדים מקיאים, ילדים מגיעים בצורה לא טובה לבית הספר או הביתה.
<אסתר קרמר: ילדים צעירים שנוסעים ללא ליווי.
<אסתר קרמר: הסעות עם 15, דיברו על זה, הסעות גדולות.
<אסתר קרמר: עכשיו עוד דבר שעושים בשביל לייעל קווים.
<אסתר קרמר: הילדים יוצאים מאד מוקדם.
<אסתר קרמר: מהבית הם מגיעים לבית הספר חצי שעה לפני שהלימודים מתחילים, או לחילופין חצי שעה אחרי שהתחילו והם גם יוצאים מבית הספר לפני שהלימודים נגמרו והם מפסידים את סוף יום הלימודים בשביל שהם יוכלו לצאת.
<אסתר קרמר: כל הדברים האלה הם בעיתיים.
<אסתר קרמר: יש הסעות ארוכות, עדיין, למרות כל מה שדיברו, הסעות בתוך ירושלים שלוקחות שעה וחצי ושעתיים.
<אסתר קרמר: אין שום סיבה לנסוע מגבעת שאול לנווה יעקב בשעתיים וזה קורה.
<אסתר קרמר: ילדים יוצאים לפני הזריחה וחוזרים אחרי השקיעה.
<אסתר קרמר: יש עכשיו את הבעיה של מעברי הסעות.
<אסתר קרמר: רוצים לייעל הסעות, אז עושים הסעות - - -
יעקב מרגי: אנחנו משקמים אותם בקהילה.
יעקב מרגי: בכבישים.
<אסתר קרמר: מעברי הסעות, זאת אומרת שילדים עוברים באמצע בהסעה.
<אסתר קרמר: מורידים אותם באמצע הדרך.
<אסתר קרמר: לפעמים ההסעה הבאה עדיין לא הגיעה, הם עומדים בחוץ, נכון, עם מלווה, אבל מלווה שעומד עם 3-4 ילדים עם צרכים מיוחדים, ברחוב, בגשם, בשמש, לא משנה מה מזג האוויר, בשביל לחכות להסעה הבאה.
<אסתר קרמר: עד כאן דברי, תודה רבה.
מסעוד גנאים: תודה, אדוני יושב הראש.
מסעוד גנאים: אני חושב שהדיון הוא חשוב מאד, אבל לצערי זו לא פעם ראשונה.
מסעוד גנאים: באמת עצוב לשמוע כל פעם על כל ההתעללות הזו ובסוף אני שואל את עצמי גם שאלה עצובה – מה אנחנו עושים?
מסעוד גנאים: איך אפשר לתקן את כל הדברים האלה, את האנרכיה הזו, שבסוף לא הרווחה ולא החינוך אלא הנהג או חברת ההסעה הם בסוף אלה שמחליטים מה שהם רוצים.
מסעוד גנאים: אז עד מתי, אדוני יושב הראש, זו השאלה.
יעקב מרגי: אתה תקבל תשובות.
<אבנר עורקבי: לא נתנו לי תשובות בקשר לילד הזה מתל אביב, שיצטרכו להחתים אותו.
<אבנר עורקבי: האמא פה ואין לה הסעה.
<בתאל סקנדריון: זה זמני.
<בתאל סקנדריון: אני לא צריכה לחכות ללוז זמנים.
<בתאל סקנדריון: הילד שלי בבית.
<בתאל סקנדריון: אני בשמירת היריון, אני בוכה לה בטלפון, תחזירו את הילד מהמעון.
<בתאל סקנדריון: היא אומרת שאבא שלך יחזיר אותו.
יעקב מרגי: את מוכנה לשמוע את הפתרון?
יעקב מרגי: את רוצה לשחרר קיטור או רוצה לשמוע את הפתרון?
יעקב מרגי: אחרי שאומר את סיכום הדיון, אתם תפגשו עם נציגת משרד הרווחה עכשיו, אחרי הדיון ותגיעו לאיזה נוהל עבודה ביניכם ותסכמו.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אפשר עוד התייחסות אחת.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: חשוב לי שזה יהיה בסיכום.
יעקב מרגי: תם ולא נשמע.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לגבי השילוב - - -
יעקב מרגי: אבל אביבית, זה קורה לך כל דיון.
יעקב מרגי: אני רגיש לתכונות.
יעקב מרגי: אם לא עניתי, אתן לכם.
יעקב מרגי: אולי זה יופיע.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בסדר, אני מקבלת.
יעקב מרגי: לוקח לי מהר להכיר אנשים.
יעקב מרגי: תכירו אותי טוב, עם החסרונות שלי.
יעקב מרגי: זה חוזר כמעט כל דיון.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון ותרם את חלקו לדיון.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה בדאגה עדיין את ההתנהלות סביב כל סוגית ההסעות לילדים בחינוך המיוחד ועם צרכים מיוחדים.
יעקב מרגי: הוועדה דורשת ממשרד החינוך לקבל לו"ז להתקנת התקנות.