GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אילן גרודסקי: בסקר שעשו מתנדבי אור ירוק, ציון הבטיחות שנמצא ב-70 יישובים בסביבת 260 מוסדות חינוך, היה 6.5 מתוך 10.
<אילן גרודסקי: זאת אומרת תחושת הבטיחות של ההורים כלפי מציאות, כפי שיחיאל קודם הציג כאן במצגת של תמונות נבחרות, בקרב הורים מ-70 יישובים, תמונת הבטיחות או תחושת הבטיחות – היה ציון נמוך למדי.
<אילן גרודסקי: לא היינו רוצים שהילד שלנו יחזור מבית הספר עם ציון 6.5 מתוך ך10.
<אילן גרודסקי: בעשור האחרון איבדנו 358 ילדים ובני נוער בתאונות דרכים.
<אילן גרודסקי: ממוצע של 36 ילדים בשנה.
<אילן גרודסקי: כיתת לימוד נמחקת בכל שנה, חלקם בסביבת בתי הספר.
מאיר כהן: כמה בסביבת בתי הספר?
<אילן גרודסקי: קצת יותר מ-10% מזה בסביבת בתי הספר או בהסעות התלמידים או בסביבה הזאת.
<אילן גרודסקי: אנחנו חושבים שיש - - -
יעקב מרגי: אני חושב שלארגון בטרם יש את הנתון הזה, אבל לא עכשיו.
יעקב מרגי: תרכזי את זה.
<אביטל אפל פנקס: יש לנו.
<אילן גרודסקי: לתוך הזירה הזאת, אני רק מזכיר את סוגיית מעברי החצייה ומשמרות הזה"ב.
<אילן גרודסקי: דובר על זה רבות קודם.
<אילן גרודסקי: את סוגיית הסעת התלמידים, הגעת התלמידים לבתי ספר עם אופניים חשמליים ואופניים רגילים וכמובן ההליכה ברגל - שכולנו בריאותית ובטיחותית – מעודדים אותה, במסלול בטוח ומאושר, כמובן.
<יחיאל מונטג: אפשר הערה קצרה?
יעקב מרגי: אנחנו נעשה סבב.
יעקב מרגי: תרשמו הערות ונעשה סבב שני, אין בעיה.
יעקב מרגי: המשרד לביטחון פנים, רב פקד ארז פייביש.
<ארז פייביש: ארז פייביש, קצין זה"ב ארצי, אגף התנועה, הזרוע המבצעית.
יעקב מרגי: חינוך תעבורתי וסביבת בתי הספר.
<ארז פייביש: אנחנו מתעסקים בהדרכת זה"ב, בלימוד ילדי כיתות ה' לזהירות בדרכים – זה"ב.
<ארז פייביש: בעצם התפקיד של הילדים האלה הוא להעביר, לסייע לילדים הצעירים יותר לחצות את הכביש במעברי החצייה שבקרבת בתי הספר.
<ארז פייביש: אנחנו כרגע, אחרי שנים של יובש, מגייסים כוח אדם חדש למערך עצמו, אנחנו רוצים למלא את המערך בסיוע הרשות הלאומית.
<ארז פייביש: אנחנו הכנסנו מערכי שיעור חדשים בשיתוף משרד החינוך והרשות הלאומית ואנחנו בעצם מגבשים את המערך מחדש וממלאים אותו.
יעקב מרגי: אתם נעזרים בבנות שירות או בנות שירות?
<נחמה לאור דרורי: כן, יש פרויקטים שבהם פועלים גם בנות שירות.
<ארז פייביש: אנחנו חושבים שהחינוך – ודיברתם קודם על החינוך – אז החינוך מתחיל פה.
<ארז פייביש: החינוך מתחיל בעצם הרבה יותר למטה, בגנים.
<ארז פייביש: גם לשם אנחנו נכנסים בשעות הפנאי בין הדרכות הזה"ב, כשאנחנו מסיימים אותן בבתי הספר, אנחנו נותנים גם הרצאות או משחקים חינוכיים לילדים אם זה בגנים, אם זה בכיתות.
<ארז פייביש: אנחנו נכנסים בזמן שאין לימודים, אנחנו נכנסים לקייטנות, אנחנו מלמדים גם שם זהירות בדרכים.
יעקב מרגי: אתה אומר אנחנו – כמה אתם?
<ארז פייביש: אז זהו, כרגע אנחנו 30 איש במערך עצמו.
יעקב מרגי: ארצי?
<ארז פייביש: ארצי, מקריית שמונה ועד אילת.
<ארז פייביש: בסוף ההשלמה, שאנחנו מקווים - - -
יעקב מרגי: אתה יודע, הסייבר התחיל משוטר אחד, עלה ל-10 ועכשיו הוא אלפים ומאות.
יעקב מרגי: עקף אתכם מימין, בניגוד לחוק.
<ארז פייביש: אנחנו מתוקצבים לא רק על ידי המשטרה, כך שזה לא הכל תלוי בכוח של המשטרה.
<ארז פייביש: אני בטוח שהמשטרה והזרוע המבצעית, אנחנו רוצים להרבה הרבה יותר ולהיכנס לכמה שיותר כיתות, לכמה שיותר בתי ספר, להגיע לכמה שיותר ילדים.
יעקב מרגי: בוא, עם יד על הלב, בכנות הכי גמורה, יש דברים שאתה בתפקיד שלך כקצין משמרות זה"ב - יש מעליך עוד בתפקיד שאחראים על זה – האגף שלכם - - -
<ארז פייביש: ברור, מה זאת אומרת?
<ארז פייביש: גם ראש הזרוע המבצעית, גם - - -
יעקב מרגי: אתם נעצרים בתכניות או ביישום תכניות בגלל בעיה תקציבית?
<ארז פייביש: כן, אני חושב שכן, כי אנחנו רוצים לעשות הרבה יותר ותמיד ניתן לעשות הרבה יותר, במיוחד בחינוך.
<ארז פייביש: אנחנו כרגע מתפתחים תכנה של למידה במציאות מדומה.
<ארז פייביש: זה משהו חדש שאנחנו אמורים להכניס אותו בינואר, אני מאד מקווה.
<ארז פייביש: וכן, יש המון תמיכה של ראש הזרוע המבצעית.
<ארז פייביש: יש המון תמיכה של ראש האגף ואנחנו - - -
יעקב מרגי: בשנים האחרונות המגמה היא בעלייה, בירידה, של כל נושא הזה"ב?
<ארז פייביש: עד אוגוסט היינו בשפל רציני מאד.
<ארז פייביש: מאוגוסט אנחנו בנסיקה כלפי מעלה.
<ארז פייביש: אנחנו מגייסים עכשיו, אנחנו מחפשים שוטרות חדשות, במשרד החינוך, אנשים שיש להם זיקה להוראה.
יעקב מרגי: אני החודש חוגג 55 ואני יציר כפיה של מערכת החינוך הממלכתי ואני עד היום זוכר את השוטר גבעוני בבאר שבע שלימד אותי זהירות בדרכים עם מחברת ועם שרטוטים.
יעקב מרגי: זה היה לימוד חווייתי.
<ארז פייביש: נכון, זו הכוונה שלנו.
<ארז פייביש: הכוונה שלנו כשוטרים, להגיע לבתי הספר וליצור את המפגש הראשון של הילד עם השוטר, עם המשטרה, כמפגש חיובי, כמפגש מחנך, מלמד.
<ארז פייביש: המשטרה לא רק כאוכפת.
<ארז פייביש: זה יבוא עוד.
יעקב מרגי: אנחנו נחזור אליך בהמשך הדיון.
מסעוד גנאים: אין ספק שמדובר בנושא חשוב מאד, גם כאוב מאד בגלל הקורבנות.
יעקב מרגי: תתקרב למיקרופון, בבקשה.
מסעוד גנאים: אין ספק שהפתרון המניעתי הוא האפקטיבי ביותר בכל העניין של תאונות דרכים, של היפגעות, של מעורבות בתאונות דרכים.
מסעוד גנאים: לכן הם שני המישורים החשובים במאבק בתאונות הדרכים, בהיפגעות מהם, אם זה המישור של פיתוח התשתיות ויצירת סביבה יותר בטוחה ואם זה בהסברה ובהעלאת המודעות.
מסעוד גנאים: לפי דעתי, מהמצגת וממה שאנחנו שומעים – אין לנו את שניהם.
מסעוד גנאים: סביבת בתי ספר – יש הרבה בתי ספר שהסביבה שלהם אינה בטוחה, וכן נפגעים שם תלמידים והוריהם ואת זה צריך לעשות מיידית לפי דעתי.
מסעוד גנאים: כל רשות, אם זה השלטון המקומי או אם זה תלוי במשרד התחבורה בהקצאת משאבים או תקציבים.
מסעוד גנאים: שניים, כל העניין של החינוך התעבורתי.
מסעוד גנאים: לפי דעתי, אני חשוב שצריך מיד להחזיר את הנושא הזה כדי ללמד אותו בבתי הספר, במיוחד בבתי ספר תיכון – במיוחד מכיתה י'.
מסעוד גנאים: אני כמורה לשעבר יודע שזה היה.
מסעוד גנאים: זה קוצץ.
מסעוד גנאים: קוצץ מאד.
מסעוד גנאים: אז אם אנחנו כולנו אומרים ומשוכנעים שהגורם האנושי הוא החשוב בהעלאת המודעות והחינוך, אם זה לנהיגה בטוחה, אם זה - - -
יעקב מרגי: אני רוצה שתעקוב אחרי הדיון שיש לנו לגבי פיתוח המבנים ואני רוצה שתציג גם את הנקודה הזו בהיבט הזה של הפיתוח, גם את סוגיית סביבת בתי הספר.
יעקב מרגי: כנראה בשבוע הבא יהיה דיון בנושא הזה, דיון מהיר של חבר הכנסת חאג' יחיא.
מסעוד גנאים: אז אני חושב שבסוף חשוב מאד שמפה, מוועדת החינוך תצא קריאה למשרד החינוך, לכל הגורמים הרלבנטיים, לפעול במהירות כדי לתקן את סביבת בתי הספר.
מסעוד גנאים: שנית, להחזיר את החינוך התעבורתי, כדי להעלות את המודעות בכל העניין של נהיגה בטוחה.
מירב בן ארי: תודה, אדוני יושב הראש על הדיון החשוב הזה.
מירב בן ארי: מי הנציג של משרד החינוך?
יעקב מרגי: אנחנו ניתן לו את רשות הדיבור בסוף.
יעקב מרגי: הוא סופג עכשיו.
מירב בן ארי: מעניין אותי לשמוע, חוץ מכיתות ה' וכיתה י"ב, ששמענו, מה קורה בבתי הספר.
מירב בן ארי: אתמול ישבנו בוועדת הפנים ושר התחבורה בישר על תוספת של 5 מיליון שקלים - הנה, אני נותנת לך גם מידע פנים - לטובת הנושא של החינוך התעבורתי בבתי הספר.
מירב בן ארי: תקציב של משרד התחבורה.
מירב בן ארי: אז מעניין אותי מה קורה בבתי הספר.
מירב בן ארי: הנושא שעסקנו בו גם אתמול, אתמול היה דיון בוועדת הפנים על נושא של אופניים חשמליים והגענו לנושא הזה.
מירב בן ארי: אני מתעסקת באופניים חשמליים מהיום שהגעתי לכנסת, אז אני רוצה שתסביר לי, למעט ההגבלה שאני יודעת שלא ניתן להגיע עד כיתה ט', אני רוצה לדעת אם זה תקף בכל בתי הספר או רק בתל אביב – זו העיר שממנה באתי ואני יודעת ששם זה עובד.
מירב בן ארי: האם זו החלטה באופן כללי, גורפת על כל בתי הספר?
מירב בן ארי: זאת אומרת שניתן להגיע עם אופניים חשמליים רק בתיכון, לא לפני.
מירב בן ארי: תענה לי על זה.
מירב בן ארי: יש לי כמה שאלות, אז אולי כדאי שתרשום לך, כדי שלא תשכח.
מירב בן ארי: אני אזכיר לך.
מירב בן ארי: אז אחד, ההחלטה.
מירב בן ארי: שניים, מה קורה בתוך בתי הספר, המערכת; ודבר שלישי, אני יודעת שלא ניתן היה ללמוד תיאוריה בבתי הספר, זאת אומרת היה איזה שהוא וטו של משרד התחבורה לא להכניס את זה כשיעור בבתי הספר.
מירב בן ארי: אז מה אתם עושים מבחינת-.
מירב בן ארי: יש, כן, הם לא מוכנים שזה יגיע.
מאיר כהן: לא, לא, יש בתי ספר שכן.
מירב בן ארי: אז הנה, חבר הכנסת כהן הזמין אותי לשם, האם יש בתי ספר בישראל שכן מלמדים תיאוריה במסגרת השיעורים, כישורי חיים או איך שתקרא לזה; וכמובן הדבר שהתחלתי בו, הנושא של אופניים חשמליים באופן כללי.
מירב בן ארי: לא רק הנושא של לא להגיע, אלא גם ההתייחסות בתוך בתי הספר.
מירב בן ארי: הוא דיבר כאן על החינוך, מוטי.
מירב בן ארי: הוא יצא.
מירב בן ארי: שמעתי אותו גם אתמול על הנושא הזה של האופניים וקורקינט חשמלי וכל דבר מעופף כלשהו שאיתו מגיעים לבית הספר.
מירב בן ארי: בתל אביב כבר ראיתי כל מיני דברים.
<קריאה: זה לא מעופף.
מירב בן ארי: כן, בסוף זה יהיה מעופף, אתה יודע, בחזרה לעתיד.
מירב בן ארי: בסוף יש לך את הסגווי הקטן בלי ה - - -
יעקב מרגי: את יודעת מה קרה לזה שהמציא את הסגווי.
יעקב מרגי: הוא כבר שייך ל - - -
מירב בן ארי: כן, כל הזמן מרגי מספר את זה.
מירב בן ארי: הוא עף עם הסגווי מצוק.
מירב בן ארי: זהו, רשמת?
מירב בן ארי: ארבע שאלות.
יעקב מרגי: יש על זה פתגם במרוקאית, אבל זה לא עכשיו.
<מקס אבירם: אני מבין, כבוד יושב הראש.
יעקב מרגי: מי שמביא את המקל חוטף ממנו מכה ראשון.
יעקב מרגי: מירב, סיימת?
מירב בן ארי: כן, תודה רבה.
יעקב מרגי: נמצאים איתנו מרכז השלטון המקומי.
מירב בן ארי: אם היו עסוקים אתמול בוועדה פשוט.
יעקב מרגי: כן, הם עסוקים.
יעקב מרגי: הם כל הזמן עסוקים כשמדובר בוועדת החינוך, אבל אין בעיה.
יעקב מרגי: חוסך שבטו שונא בנו כנראה.
יעקב מרגי: זה מתקיים וכנראה נצטרך לטפל ולמחות איפה שצריך למחות.
מאיר כהן: הם בוועדת הרווחה.
יעקב מרגי: אנחנו ניתן את לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים לומר את דברם.
<צביקה דן: לא, אני אגע בכמה דברים.
יעקב מרגי: לסקור את המחקר שהם עשו בצורה טלגרפית.
יעקב מרגי: תן לנו נתונים על מעורבותם של בני נוער.
<צביקה דן: אני צביקה דן, המשנה למנכ"ל ברשות הלאומית, מנהל את חטיבת המבצעים, זו החטיבה שפועלת בעיקר ברשויות המקומיות.
<צביקה דן: אנחנו, כחלק מההיערכות הגדולה שלנו לפתיחת שנת הלימודים, ערכנו סקר שבדק את מצב הבטיחות בסביבת בתי הספר.
<צביקה דן: עשינו את זה ב-2,381 מוסדות חינוך, כמעט בכל בתי הספר היסודיים ברחבי המדינה, בכל המגזרים.
<צביקה דן: בדקנו את מצב הבטיחות בסביבת בתי הספר.
<צביקה דן: דוגמא להימצאות של מעקות ותקינות שלהם, מעברי חצייה וכן הלאה וכן הלאה.
<צביקה דן: אגב, זה סקר מקיף.
<צביקה דן: לדעתי הוא לא בוצע אף פעם בהיקף הזה.
<צביקה דן: מצאנו ש - - -
יעקב מרגי: בלי הגבלת מהירות.
יעקב מרגי: סע באוטוסטראדה, תזרום.
<צביקה דן: בכל אופן תמונת המצב היא כזאת שבכמעט מעל 50% ממוסדות החינוך מצאנו כשלים ובעיות שאותן העברנו לרשויות.
<צביקה דן: יחד עם ההעברה לרשויות של תמונת המצב, משרד התחבורה העביר תקציב של 25 מיליון שקלים על מנת שיטפלו - - -
יעקב מרגי: תגיד לי, רק אני מרגיש שחודש וחצי אחרי שצובעים את מעבר החצייה הוא כבר דהוי?
<צביקה דן: נכון, יש בעיה אחרי תקופה.
יעקב מרגי: עושים את זה, אני לא קונספירטור.
יעקב מרגי: לא רוצה לחשוב למה זה קורה.
<צביקה דן: עושים את זה פעמיים, לכן לא מספיק לעשות את זה פעם אחת, צריך לעשות את זה פעמיים וגם שלוש פעמים במהלך השנה.
יעקב מרגי: ואין תקנים לסוג הצבע?
<צביקה דן: יש עכשיו צבע שנמצא בניסוי, שהוא עמיד יותר ואולי - - -
יעקב מרגי: לא, לא, בלי אולי.
<צביקה דן: אז יש צבע כזה.
יעקב מרגי: אני חשבתי בקול.
יעקב מרגי: לא יודע למה זה קורה דווקא לרשויות המקומיות.
<צביקה דן: אז זו פעם ראשונה למעשה שיחד עם הממצאים יש גם תקציב שמועבר לטובת הטיפול בממצאים הללו, וזה בהחלט ראוי לציון.
<צביקה דן: אז זה הסקר הגדול שעשינו וממש על קצה המזלג מה תמונת המצב.
<צביקה דן: יחד עם זה, כמו שציין מודי, המנכ"ל, 25 ניידות שאנחנו מפעילים ב-18 רשויות שעוסקות ומתמחות במוסדות החינוך.
יעקב מרגי: אתם אוהבים את המספר ח"י.
יעקב מרגי: 18 מיליון, 18 רשויות.
יעקב מרגי: זה בטח לא בא מחטיבת המחקר.
<ציון מזרחי: אדוני יושב הראש, כולם רוצים חיים.
<צביקה דן: קודם כל זו סגולה טובה להצלחה.
יעקב מרגי: זה לא אומר כלום, כי יש גם חיים אחרי המוות.
<צביקה דן: במקביל עשינו פעילויות מול נהגי ההסעות של התלמידים, הדרכות לכל נהגי ההסעות.
<צביקה דן: זה אגב בשיתוף עם המועצות האזוריות; ופעילויות הסברה שאנחנו עושים כל הזמן בשיתוף ובתיאום גם עם משרד החינוך, עם מקס.
<צביקה דן: שאלת ואני רק רוצה להדגיש, יש לנו גם פעילות רבה במגזרים החרדיים, שאנחנו עובדים שם מאד מאד חזק בתקופה האחרונה ויש לנו לא מעט תקציבים שאנחנו משקיעים שם, וגם במגזר הערבי, שם יש לנו אגב פעילות, כולל פיילוט - - -
יעקב מרגי: לא ברור לי למה הופסק המיזם הזה בהגברת המודעות לתאונות בחצר במגזר הערבי.
יעקב מרגי: דיבר על זה חבר הכנסת חמד עמאר.
<צביקה דן: הוא עובד עכשיו, אנחנו החזרנו אותו.
<צביקה דן: הוא תוקצב עד סוף השנה הנוכחית ואני מניח ומקווה שגם בשנה הבאה נתקצב אותו.
<צביקה דן: הוא ממשיך.
<צביקה דן: עד כאן.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן ואחריו באסל גטאס.
מאיר כהן: שלום, אדוני יושב הראש.
מאיר כהן: זה באמת דיון חשוב מאד.
מאיר כהן: תראו, 30 שנה הייתי מנהל בית ספר ואני רוצה להגיד גם לאנשי משרד החינוך, ראו, לא פתחתי בית ספר, אסור היה לי לפתוח בית ספר, אם לא הייתי מציג אישור כבאות; אם לא הייתי מציג אישור בטיחות.
מאיר כהן: הרבה פחות תלמידים נפגעו משריפה והרבה פחות תלמידים נפגעו מזה שהמעקה היה 79 ס"מ במקום 80 ס"מ.
מאיר כהן: אבל ראו את הפרדוקס.
מאיר כהן: אין שום אחריות על מה שקורה בסביבת בית הספר.
מאיר כהן: אגב, אני מתכוון לתקן את זה בחוק, אני מקווה שזה יתקבל.
מאיר כהן: אני אשמח מאד שזה יהיה חוק של הוועדה, שלא תיפתח שנת לימודים אם סביבת בית הספר, קרי – הצמתים המשיקים לבית הספר יהיו צבועים ומסומנים, כל תחנות ההסעה וההורדה – פריקה והורדה של תלמידים – יהיו מסומנות, מקורות ומאורגנות פיקס.
מאיר כהן: לא רק ב-1 בספטמבר.
באסל גטאס: אף בית ספר במגזר הערבי לא - - -
מאיר כהן: שנייה, שנייה.
מאיר כהן: הצמתים המשיקים, האפשרות להסתכל שמאלה ימינה, ולא רק באחד בספטמבר.
מאיר כהן: ואמרת, אדוני יושב הראש איך קורה, אני הייתי ראש עיר.
מאיר כהן: אגב, אני לא רוצה להוציא דיבתם רעה של קבלנים, אבל היו לי גם קבלנים שב-28 באוגוסט מרחו את זה וב-3 בספטמבר כבר נעלם.
מאיר כהן: אז הוא אמר לי תשמע, נסעו הרבה מכוניות – בדימונה.
מאיר כהן: נסעו הרבה מכוניות.
מאיר כהן: אז אני מכיר גם את הסיפורים האלה.
מאיר כהן: זה אחד.
מאיר כהן: להערכתי אנחנו חייבים לעגן את זה בחקיקה.
מאיר כהן: לא ייפתח מוסד חינוכי.
מאיר כהן: תראו, אנחנו יודעים נגיד את מספר ההרוגים, אבל אנחנו לא מסתכלים - יושב הראש נתן לי את המידע - על מספר הפצועים.
מאיר כהן: אתם יודעים כמה ילדים נפגעים ליד בתי הספר?
מאיר כהן: אז זה דבר שלהערכתי אנחנו צריכים לתקן אך ורק באמצעות חקיקה.
מאיר כהן: והחקיקה הזאת תחייב את המגזר הערבי ותצטרך לתת למגזר הערבי עדיפות מתקנת בכדי לעשות השוואה.
מאיר כהן: אז חוק כזה כמובן שלא יתחיל מה-1 בספטמבר הבא, אבל אם אנחנו מבקשים שהוא יתחיל, תוך שנתיים אנחנו עושים אישור קו.
מאיר כהן: ויש תקציבים, חבריה.
מאיר כהן: כראש רשות אני חייב להגיד לכם.
מאיר כהן: לזכותם של שרי התחבורה, מעולם ראש רשות לא פונה ומבקש כיכר ליד בית ספר או נקודות פריקה והעלאה של תלמידים ולא מקבל את מבוקשו.
מאיר כהן: כל הכספים שנותרים בסוף שנת תקציב במשרד התחבורה, אני יכולה להעיד על ישראל כץ – הייתי ראש עיר כשהוא היה שר התחבורה – לעולם אישרו כסף תוספתי לדברים מהסוג הזה.
מאיר כהן: אני אעביר לך את הצעת החוק.
מאיר כהן: אני אשמח שזה יעבור דרך הוועדה.
מאיר כהן: הדבר השני, ובזה אני מסיים, אני מצטער שאני מאריך, אבל באתי במיוחד להגיד את זה, כי אני מכיר את זה, אני חש את זה יום יום.
מאיר כהן: הסיפור של שיעורי הבטיחות בדרכים.
מאיר כהן: תראה, זה בדיוק כמו השיעורים על החינוך המיני.
מאיר כהן: באים, פותחים להם את ה-, אתם זוכרים, זה הזה וזה הזה.
מאיר כהן: איזה קשקוש.
מאיר כהן: סליחה שאני אומר לכם, אבל זה קשקוש.
מאיר כהן: כי לביא לבית הספר אוטו ירוק ולהעמיד ולהתחיל לעשות עם הילדים סימולציות.
מאיר כהן: הסיפור הוא חינוך למניעת סכנות, להימנע מסכנות.
מאיר כהן: כי החברה בתיכון יכולים ללמוד תיאוריה בחודש, אבל הם לא מפנימים מה זה למנוע סכנה.
מאיר כהן: זה לנהוג תחת השפעת אלכוהול.
מאיר כהן: זה הפעילות החברתית, הלחץ החברתי בתוך בתי הספר.
מאיר כהן: זה הדוגמא של ההורים, כשהם נוסעים איתם ואתה עוצר הורים ומאחור יושבים ילדים בני 4, לא רק במגזר הערבי בכל מקום, בלי חגורה.
מאיר כהן: כלומר, משרד החינוך צריך לעשות שינוי מהותי ומאד מאד ארכאי בכל מה שקורה לחינוך לזהירות בדרכים.
מאיר כהן: ואני אומר את זה בוודאות ושאף אחד לא ישכנע אותי אחרת.
מאיר כהן: אני בא משם.
מאיר כהן: אין חשיבה במשרד החינוך איך אנחנו-, היות ולא הצלחנו - אין ירידה בתאונות דרכים, אין ירידה במספר בני הנוער שנפגעים בתאונות דרכים – צריך לחשוב אחרת, מחוץ לקופסא ואת זה המשרד לא עושה לצערי.
מאיר כהן: עדיין, עם הערכות האלה שלהם.
מאיר כהן: זה דבר שמוציא אותי מהכלים.
מאיר כהן: אני חוזר ואומר אדוני, יישר כוח על הדיון הזה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת באסל גטאס.
באסל גטאס: אני שמח על קיום הדיון, בכלל על ציון הנושא בכנסת.
באסל גטאס: אני באתי במיוחד.
באסל גטאס: יש לנו, אני לא יודע אם יצא לכם להיות בנצרת או בסכנין לדוגמא בשעה שבע וחצי רבע לשמונה בבוקר.
יעקב מרגי: הייתי בבית"ר עילית.
יעקב מרגי: זה כמעט דומה.
באסל גטאס: יכול להיות, כן.
באסל גטאס: תראו, זה מכה.
באסל גטאס: זה מכה.
באסל גטאס: אין כמעט ילד שלא מגיע באוטו של ההורים שלו, ההורים אפילו לא עושים, לפעמים עושים, מקבצים מאותה שכונה, אבל כמעט כל ילד מגיע לבית הספר כשההורים מביאים אותו וזה פקקי תנועה, ומורידים אותם לפעמים 100 מטרים מבית הספר וזה ממש ממש אסון מתקתק.
באסל גטאס: אני חושב שיש לזה רק פיתרון אחד.
באסל גטאס: חשבתי על העניין היום.
באסל גטאס: אני גם הייתי סגן ראש עיר בזמנו, ראש מועצה מקומית וגם התעניינתי בנושא, כי אני הייתי אחד ההורים שהביא ולקח; וכל יום כשאני יוצא מהכפר אני עושה דרך סיבובית בשביל לא להיכנס לאזור שיש בו בתי ספר, כי ייקח לך עוד 20 דקות לצאת.
באסל גטאס: העניין הוא לא הטרפיק, העניין הוא הבטיחות של הילדים.
באסל גטאס: אני חושב שהעניין של ההסעות של הילדים, באופן מאורגן כפי שקורה בארצות הברית, כפי שקורה אולי בערים אחרות בארץ.
באסל גטאס: אני לא יודע איך התלמידים מגיעים בתל אביב או בדימונה, אבל אתם יודעים - - -
יעקב מרגי: יש חוקים בנושא הזה, מטרז', מרחקים, בתי ספר אזוריים, שכונתיים.
יעקב מרגי: זה לא חד משמעי.
באסל גטאס: כן, כן.
באסל גטאס: תראה, אני גרתי בארצות הברית ביישוב שהוא כמעט כפר, במרילנד, והמרחק של בית הספר מהבית שלי היה פחות משני קילומטרים.
באסל גטאס: אבל שם זה קדוש.
באסל גטאס: אתה מגיע - - -
יעקב מרגי: באוטובוס הצהוב.
באסל גטאס: צהוב ואנחנו בתור פריפריאליים מזרח תיכוניים פחדנו איך הבת שלנו תתחיל להגיע לבד באוטובוס ותיסע ותחזור.
באסל גטאס: יוריד אותה בתחנה, מחוץ לקומפלקס שגרנו.
באסל גטאס: אבל זה מתקתק, זה חוסך בכל מה שאתה יכול לחשוב.
באסל גטאס: חוסך בזמן, בחיי אדם, בסביבה, באיכות הסביבה ובהכל.
באסל גטאס: אני לא יודע איך אפשר לקדם את העניין, אבל גם ביישובים כמו בנצרת, בכל עיר ויישוב.
באסל גטאס: אני לא מדבר על יישוב כפי שאפשר להגיע ברגל תוך שתי דקות, אבל ביישובים גדולים שצריך ללכת ברגל קילומטרים, צריך לארגן את העניין הזה באופן מסודר, למרות שהתשתיות כפי שהן, ואפילו יסמנו ואפילו יעשו כל מה שאתה אומר, זה לא יפתור את הבעיה הזו בבוקר, של הגעת התלמידים באופן מסוכן מאד לחיים שלהם בבתי הספר.
יעקב מרגי: משרד התחבורה נמצא איתנו?
יעקב מרגי: נמצא.
יעקב מרגי: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לדן קדרון.
יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך ותאמר את הסוגיה שקשורה לציבור שאתה מייצג.
<דני קדרון: קדרון דן, תנו יד לחירש, נכים למען נכים בארגון ארצנו החברתי.
<דני קדרון: עוזר של משה בר.
<דני קדרון: משה בר ואנוכי מסתובבים בהרבה בתי ספר, עושים הרצאות וכל זה בזמננו החופשי למען הבטיחות בדרכים וילדינו.
<דני קדרון: יש מצב שהוא מאד מאד בעייתי.
<דני קדרון: אם היו פסי האטה גבוהים לפני מעברי החצייה בכניסה לבתי הספר, וראינו הרבה פעמים שאין, זה פשוט רולטה שילד לא נדרס.
יעקב מרגי: תנו יד לחירש, לאותם ילדים יש מענה?
<דני קדרון: אנחנו היינו שם - - -
יעקב מרגי: לפסי האטה, כיכרות, התייחסנו.
יעקב מרגי: לחירש?
<דני קדרון: לא.
באסל גטאס: נתון מדהים אחד ששכחתי להגיד.
באסל גטאס: מספר ההרוגים בתאונות דרכים, פעוטות בגיל עד 4-5 לפי הנתונים שלכם, פי שבעה אצל הערבים מאשר אצל היהודים.
באסל גטאס: פי שבעה.
יעקב מרגי: אנחנו מיד נשמע למה ואיך ומי.
<אביטל אפל פנקס: אם רק אפשר להגיד לגבי תאונות החצר.
<אביטל אפל פנקס: הרשות הלאומית עם ארגון בטרם לבטיחות ילדים, התחלנו בפרויקט מדהים.
<אביטל אפל פנקס: אנחנו כבר ביצענו אותו השנה ואנחנו רואים ירידה משמעותית בתאונות החצר.
<אביטל אפל פנקס: מגיעים ממש לאותה אימא, אחת-אחת, גם לאבות, אם זה במסגדים, אם זה לאימהות בחוגי בית, בטיפות חלב, בקופות חולים, בגני הילדים.
<אביטל אפל פנקס: אנחנו מגיעים למספרים עצומים ורואים את התוצאות.
יעקב מרגי: לכן צריך להמשיך עם זה.
<אביטל אפל פנקס: וזו עבודה מאד יפה של הרשות הלאומית עם ארגון בטרם.
מאיר כהן: אנחנו מלאים מחמאות לארגונים, באמת.
<ציון מזרחי: כן, אנחנו כאן.
<ציון מזרחי: אני חושב שבנושא תשתיות מוטי ידבר יותר טוב ממני.
<ציון מזרחי: שלום, אני ציון מזרחי, מנהל אגף הרישוי במשרד התחבורה.
<ציון מזרחי: רק לומר לחבר הכנסת באסל גטאס שדיבר כאן על העניין של ההסעות בארצות הברית.
<ציון מזרחי: אמנם אנחנו לא בחרנו בצבע צהוב לאוטובוסים, אבל כן התקנו תקנה שמתקיימת, של שני אורות מהבהבים שחייב האוטובוס להפעילם כאשר הוא מוריד נוסעים, וזה מתקיים וראיתי את זה.
<ציון מזרחי: ועוד הערה אחת קטנה שאני אומר.
<ציון מזרחי: תמיד בפתיחת שנת הלימודים, כל אחד מאיתנו גר באיזו שהיא שכונה, באיזו שהיא עיר, ואתה רואה בנוכחות המשטרה ובכוחה לעשות הרבה פלאים.
<ציון מזרחי: ולמה?
<ציון מזרחי: הראו פה תמונות במצגת על הפיקוק הזה שנוצר שם ושלא מצייתים.
<ציון מזרחי: הורים, איך אומרים – נשיקה ולך לבית הספר ולך לגן הילדים – חוסמים וחוסמים גם בחניות כפולות את נתיבי הנסיעה.
<ציון מזרחי: כאשר נוכחת המשטרה - - -
יעקב מרגי: מר מזרחי - - -
<ציון מזרחי: סליחה, בתחילת שנת הלימודים, אני אומר לכם, בעיני ראיתי ובדקתי, אין את הצרה הזאת.
<ציון מזרחי: אין פתאום את הצרה הזאת.
<ציון מזרחי: יש שוטר, יש לבוש מדים כחולים, כולם מצייתים פתאום לחוק.
יעקב מרגי: אוקיי, מה כבודו רוצה?
יעקב מרגי: מה אתה רוצה, שעכשיו מהתקציב שנשאר להם – 100 ניידות, תיתן להם גם אלף שוטרים?
<ציון מזרחי: לא, לא, אני לא אמרתי.
יעקב מרגי: המלצת.
<ציון מזרחי: אני לא זה שקובע.
יעקב מרגי: אני רוצה שמשרד התחבורה ייתן לי סקירה לגבי הפעולות שלכם, אם זה תקציביות, אם זה הסברתיות.
<ציון מזרחי: אני אגיד עוד דבר אחד ואעביר את רשות הדיבור על התשתיות והתקציבים לעמיתי.
<ציון מזרחי: אנחנו באגף הרישוי בסופו של דבר עושים את המבחנים, את מבחני הנהיגה, שאיך אומרים, הם מתחילים במבחן עיוני, מסתיימים במבחן מעשי.
<ציון מזרחי: הגילאים גם הורדו ל-16 ותשעה חודשים שהיום אפשר ללכת למבחן מעשי.
<ציון מזרחי: זה גם הגדיל את אוכלוסיית התלמידים שמגיעה.
<ציון מזרחי: תמיד שיתפנו פעולה ואנחנו בעד ואני מודיע ש - - -
אוסאמה סעדי: איך זה משפיע על התאונות?
<ציון מזרחי: סליחה?
אוסאמה סעדי: הורדת הגיל זה דבר שמשפיע על התאונות?
מירב בן ארי: היא נתנה נתונים של - - -
<ציון מזרחי: גיל 24 תמיד נושק לאותו עניין.
<ציון מזרחי: זה לא משתנה, לצערי.
אוסאמה סעדי: אני מדבר על גיל 16.5.
<ציון מזרחי: סליחה, כשדיברו כאן על החינוך התעבורתי, ומקס ידידי יודע, ישבנו שעות רבות ואנחנו מסכימים ודוגלים להרחיב זאת ולהכניס זאת לבחינות הבגרות ולחייב ולעשות.
<ציון מזרחי: זה ייתן, כמו שאדוני אמר - בכיתה ה' למדתי אצל השוטר גבעתי - - -
יעקב מרגי: גבעוני.
<ציון מזרחי: גבעוני, סליחה.
<ציון מזרחי: משמרות הזה"ב, בסדר גמור.
<ציון מזרחי: זה נחרת בזיכרונך עד היום.
<ציון מזרחי: להערכתנו, הדברים האלה, אם ניישם אותם – משרד החינוך זאת הזרוע – אני חושב שנגיע להישגים יותר טובים.
יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך ובדקתיים תיתן לנו סקירה.
<פיליפ פארן: אנחנו אמונים על תקצוב הרשויות המקומיות גם מטעמי בטיחות.
<פיליפ פארן: שמי פיליפ פארן.
<פיליפ פארן: בגדול, חסרות פה הרשויות המקומיות, כי הן אחד מהשחקנים - - -
יעקב מרגי: הם יקבלו את הנזיפה שלהם היום.
<פיליפ פארן: כי על פי פקודת הרשות הם האחראיות הבלעדית לתשתיות.
יעקב מרגי: אם הם לא מבקשים, אתה לא יכול לתת להם.
<פיליפ פארן: אנחנו דוחפים אותם להגיש.
<פיליפ פארן: תקציב סימון והתקנים הם מקבלים כל שנה בלי לבקש, והשנה, בעזרת הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, הביאו את הדו"ח של הליקויים בסביבת בתי ספר.
<פיליפ פארן: שלחנו להם את ההתחייבות הכספית.
יעקב מרגי: אתה יודע, הייתי שר פעם.
יעקב מרגי: כשאתה אומר אנחנו נותנים להם בלי לבקש, יש לכם איזה מדד מסוים, נותנים, נכון?
יעקב מרגי: קריטריון מסוים.
יעקב מרגי: מה רמת הפיקוח שאכן הכספים הייעודיים האלה הולכים לאותן מטרות ביצוע ונעשים לפי התקינה?
<פיליפ פארן: פרה פרה.
<פיליפ פארן: קודם כל תן לי להשלים את המשפט על עניין הסימון וההתקנים.
<פיליפ פארן: עם ההתחייבות שנשלחה לרשות, שלחנו להם את הדו"ח של הרשות הלאומית עם הליקויים בבית הספר.
<פיליפ פארן: אמרנו להם - ראו, הוזהרתם!
<פיליפ פארן: יש לכם ליקויים, התקציב הזה מיועד לסימון והתקנים.
<פיליפ פארן: חשוב לנו הסימון וההתקנים בסביבת בתי ספר, גם שלחנו את ההתחייבות בסמיכות לפתיחת שנת הלימודים.
<פיליפ פארן: זה דבר ראשון.
<פיליפ פארן: דבר שני, מבחינת ההגעה של התקציבים ואיך אנחנו בודקים שהם מגיעים למטרתם.
<פיליפ פארן: כל רשות שמבקשת פרויקט בטיחותי בסביבת בתי ספר, אם הוא עונה לקריטריון של סביבת בתי ספר, אם הוא נותן תשובה להורדה והעלאת תלמידים בטוחה - כל מה שהזכיר חבר הכנסת כהן – אנחנו כן נענים לקריטריונים.
<פיליפ פארן: גם אם אין תקציב באותה שנה תקציבית, יש את השנה העוקבת.
<פיליפ פארן: אנחנו מנהלים את סדרי העדיפויות בהתאם, מהחמור לפחות חמור.
<פיליפ פארן: יש קריטריונים, יש ועדה.
יעקב מרגי: אתה יכול להגיד סדרי גודל?
<פיליפ פארן: מעבר ל-150 מיליון שקלים, פרויקטים של תשתית בטיחות - כל שנה אנחנו מוציאים התחייבויות לרשויות המקומיות לביצוע, בהתאם לקריטריונים.
<פיליפ פארן: יש ועדה שיושבים בתוכה המשטרה, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, הנציגים של האגף, הנציגים הם אנשי מקצוע וגם כן המפקחים על התעבורה במשרד התחבורה, שבוחנים את הפרויקטים אחד אחד, בהתאם לקריטריונים וגם כן למצב שלהם.
<פיליפ פארן: בנוסף, כדי להילחם, לעזור במלחמה בתאונות הדרכים, הלכנו ובחרנו את 34 הרשויות עם הכי הרבה תאונות דרכים, בחתך של 4 שנים אחרונה.
<פיליפ פארן: קוראים להן רשויות עם טופ 34, כאשר 13 מתוכן יש בהן 1,000 תאונות עם נפגעים בארבע השנים האחרונות, וה-21 הנותרות מתחילות ב-200 עד 1,000, שזה לא מעט.
<פיליפ פארן: אנחנו יושבים עם כל רשות, אחרי שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים יושבים איתם על דו"ח התאונות, מכוונים אותם איפה כדאי להשקיע את הכסף, איפה כדאי לבקש את הבקשות.
<פיליפ פארן: באים לישיבה של הוועדה מוכנים, כאשר בעלי המקצוע נותנים את הפלטפורמה, וכבר שנתיים אנחנו נותנים התחייבויות בפרויקטים שהם מוקדי סיכון, כמו שקוראים להם.
<פיליפ פארן: כן לוקח זמן טיפול, כי אנחנו מתחילים בשנה הראשונה תכנון.
<פיליפ פארן: בשנה השנייה יש מעט פרויקטים שבשלים לביצוע ורק בשנה השלישית רואים פרויקטים שמבוצעים.
באסל גטאס: אבל רואים תוצאות, או עדיין מוקדם?
<פיליפ פארן: אני עדיין אומר, מתחילים בתכנון.
<פיליפ פארן: לוקח זמן מתכנון לביצוע.
<פיליפ פארן: בשנה השלישית מתחילים לראות את הפירות.
יעקב מרגי: אתה יודע, בתור שר, הגעתי, מצאתי תת יישום ברשויות המקומיות ובחנתי למה יש תת יישום במימוש התקציב.
יעקב מרגי: מסתבר מי מממש אותם?