GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מסעוד גנאים: לא, אבל כאשר מישהו עושה מונופול על המושג, שכאילו אני בן העם הנבחר, אז יש לי גם מונופול על המושג, ואני מגדיר מה זה טרור, וטרור נגד ערבים זה לא טרור, זה אולי פשע או לא יודע מה.
עיסאווי פריג': זה מעשה לא יפה.
מסעוד גנאים: זה אולי טרור "לייט", צמחוני, לא כל-כך.
עיסאווי פריג': אמר: מעשה לא יפה.
מסעוד גנאים: לצערי, זה משפיע מאוד.
מסעוד גנאים: זה הורס בסוף.
מסעוד גנאים: לכן, גברתי היושבת-ראש, אני חושב שצריכה לצאת אמירה מפה, במיוחד מוועדת החינוך, משום שמדברים על דבר שהוא מאוד מוסרי.
מסעוד גנאים: וכאשר כל בוקר ולילה דורשים מחברי הכנסת הערבים או היהודים: תגנה, תגנה, תגנה, תגנה - - -
מירב בן ארי: והוא לא מגנה.
אחמד טיבי: תקשיבי למה שהוא הולך להגיד.
מסעוד גנאים: בזמנו, כאשר היה הרצח באיתמר, הרצח הנפשע, של משפחת פוגל ששחטו, כולנו, חברי הכנסת הערבים, חבר הכנסת טיבי, אני, עמדנו על הדוכן: זה לא מייצג אותנו, זה לא המוסר שלנו, אתם, אל תדברו בשמנו, אתם לא פלסטינים, לא ערבים, ולא מסמלים אותנו.
מסעוד גנאים: כולנו אמרנו את זה.
מסעוד גנאים: תחזרו, תחזרו לפרוטוקולים.
אחמד טיבי: ולא גיבורים.
מסעוד גנאים: ולא גיבורים.
מסעוד גנאים: תחזרו לפרוטוקולים.
מירב בן ארי: בתחילת דברי כיושב-ראש הוועדה שמעתם שאמרתי, ואמרה גם חברת הכנסת ברקו, שזה טרור.
מירב בן ארי: ואין לי בעיה עם זה.
מירב בן ארי: מה שמטריד אותי זה שאתם מצטטים חבר כנסת אחד מהקואליציה, ומתעלמים משאר כל חברי הקואליציה שמגנים ולא מסכימים עם כמה מחברי הכנסת מהקואליציה.
מסעוד גנאים: כמה?
מסעוד גנאים: את יכולה לספור כמה?
מירב בן ארי: יש חברי כנסת מהקואליציה שאני לא חושבת אותו דבר כמותם.
איילת נחמיאס ורבין: הרבה, הרבה.
איילת נחמיאס ורבין: די, תפסיק.
מירב בן ארי: די, אתה טועה.
מסעוד גנאים: אני מדבר על העניין הערכי והעניין המוסרי.
מסעוד גנאים: אני מסכם: כאנשי חינוך יש לכם תפקיד מאוד חשוב, אבל בכל מערכות החינוך.
מסעוד גנאים: לא רק בממלכתי, אלא מהזרם שהזכרתי והרבה זרמים אחרים.
מסעוד גנאים: דבר שני, גם לנו יש תפקיד חשוב מאוד, ולא להמעיט מהחשיבות ומההשפעה של אמירות של פוליטיקאים כמו אלה שהזכרתם, שלא רוצה לחזור על שמם.
מירב בן ארי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.
אחמד טיבי: אני מתנצל, יש הצבעה בוועדת הכספים.
איילת נחמיאס ורבין: כן, זה חלק מהבעיה.
איילת נחמיאס ורבין: אחמד, זה לדראון שאתה לא מקשיב לי.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אין בעיה.
אחמד טיבי: אני מכיר אותך בעל-פה.
<קריאה: תגיד שאתה מוקיר, לא רק מכיר.
אחמד טיבי: וגם מוקיר, גם מוקיר.
איילת נחמיאס ורבין: אי אפשר להתחיל דיון כזה בלי לדבר על ההסתה שיש רגע כלפי נשיא המדינה.
איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שאת הזכרת את זה בדבריך, חברת הכנסת בן ארי, יושבת-ראש הוועדה.
איילת נחמיאס ורבין: קשה להאמין, אנחנו בסך-הכול 20 שנה אחרי רצח רבין, ואנחנו מוצאים את עצמנו במצב שבו הקאבר שהייתי צריכה להעלות אתמול בדף הפייסבוק שלי זה "הנשיא של כולם".
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה נו"ן מאוד-מאוד גדול לכולנו וגם למערכת החינוך.
ענת ברקו: למה למערכת החינוך?
איילת נחמיאס ורבין: אם תתני לי להשלים את דברי, אז תביני.
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שהרבה מאוד מחברי הכנסת כאן, ואני הרבה מאוד שנים נפגשת עם תלמידים, אבל גם בכנסת כמובן אנחנו נפגשים עם תלמידים, וכל פעם שואלים אותי: אז מה את רוצה להגיד לנו, מה הדבר הכי חשוב לך?
איילת נחמיאס ורבין: אז אני אומרת לכולם, מכיתות א' ועד חיילים: "האחר הוא אני" זה לא סיסמה.
איילת נחמיאס ורבין: "האחר הוא אני", במציאות של החיים שלנו פה, זה היום-יום.
איילת נחמיאס ורבין: ככה אני חיה את החיים שלי.
איילת נחמיאס ורבין: זה מצחיק, לא מדברים אף פעם על תל-אביב בתור המיקרוקוסמוס של מדינת ישראל, אבל תל-אביב שם אני חיה, היא מיקרוקוסמוס של מדינת ישראל כמעט בכל מובן שאתם תחשבו.
איילת נחמיאס ורבין: ואני מוכרחה לומר לכם, שגם תוכנית הלימודים בעניין הזה – את מדברת על ימים, ואני מכבדת, דנה, אני הקשבתי לך רוב קשב.
איילת נחמיאס ורבין: הימים זה לא העניין.
איילת נחמיאס ורבין: זה המסר העקרוני, הערכי, האופן שבו אנחנו מנחים את בתי-הספר שלנו, מכל הסוגים אגב.
איילת נחמיאס ורבין: בין אם מדובר בחרדים או דתיים, בפורמלי, בלא פורמלי, מכל הזרמים, מכל הסוגים, ש"האחר הוא אני" הוא תפיסת עולם, שהיא זו שצריכה להדריך את מערכת החינוך, והיא אינה תוכנית שנת לימודים.
איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט ממש-ממש מפריע לי.
<דניאלה פרידמן: תקשיבי להן.
<דניאלה פרידמן: הן אמורות להרחיב על זה.
איילת נחמיאס ורבין: אבל זה ממש הפריע לי שזו לא תוכנית שנת לימודים.
מירב בן ארי: זו לא התוכנית.
מירב בן ארי: דרך אגב, שר החינוך ביטל אותה.
מירב בן ארי: הוא לא מאמין - - -
איילת נחמיאס ורבין: מירב, אני מדברת על משהו.
איילת נחמיאס ורבין: מירב, אני יודעת על מה אני מדברת.
מירב בן ארי: "האחר הוא אני" כבר לא רלוונטי.
<קריאה: לא ניתנה לנו הזדמנות להשלים את כל התמונה.
איילת נחמיאס ורבין: מירב, היא רלוונטית משום שזאת היתה התוכנית שעל-פיה משרד החינוך תפס את תפקידו בהקשר הזה.
מירב בן ארי: היתה.
מירב בן ארי: אם היית שומעת את שר החינוך בוועדת החינוך בתחילת שנת הלימודים, הייתם שומעים שהאחר הוא לא אני, האחר הוא אחר, ואני הוא אני, ואתה לא עושה מילקשייק מכל אחד ומוציא צבע ורוד לכולם.
מירב בן ארי: ציטוט שלו, נכון?
מירב בן ארי: ישבתי שם.
איילת נחמיאס ורבין: אני הקשבתי לשר החינוך בעניין של ביטול התוכנית.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהוא צדק בביטול התוכנית, רק מסיבה אחת:
איילת נחמיאס ורבין: כי זה לא תוכנית, זה לא עניין של שנת לימודים אחת או אחרת.
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת, אני יודעת.
מירב בן ארי: כל צוות החינוך פה מכיר, יודע, יגיב בהתאם.
מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת נחמיאס, בבקשה.
איילת נחמיאס ורבין: אני אסיים אבל פשוט מפריעים לי.
איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת מתוך התמצאות, לא מתוך חוסר התמצאות.
איילת נחמיאס ורבין: הדבר הנוסף, והוא משהו שאני חושבת שמערכת החינוך צריכה לראות איך היא רותמת, זה את היחידה המשפחתית.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שחלק גדול מהבעיה זה שגם אם אתם עושים את עבודתכם נכונה במקומות מסוימים, בסוף הילדים חוזרים הביתה או יושבים בחוץ, או מבלים את שעות אחר-הצהריים במתנ"ס, זה לא משנה, ושם הם שומעים מסרים שאני יכולה להגיד לכם, בוודאי ביום השנה לרצח רבין, שמעתי דברים מסמרי שיער, אבל לא רק.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו שומעים את הדברים האלה כל הזמן ביחס לכל מיני אוכלוסיות במדינת ישראל.
איילת נחמיאס ורבין: בין אם מדובר ביוצאי רוסיה, בין אם מדובר ביוצאי אתיופיה, ובין אם מדובר בדתיים וחילונים, וכמובן ערבים ויהודים, תפיסות עולם – אני אשתמש במילה מכובסת – תפיסות עולם משובשות, תפיסות עולם מדאיגות ומטרידות.
איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו צריכים למצוא את הדרך, כי אנחנו יודעים שבנושא הרשתות החברתיות עושים כל מיני הדרכות הוריות.
איילת נחמיאס ורבין: אני מעולם לא שמעתי, והבן שלי לומד בבית-ספר לא רע, אבל מעולם לא שמעתי על זה שהזמינו הורים לבית-ספר לדון בסוגיות של בעיית ההסתה.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאם אנחנו לא נרתום את המשפחה לתוך מערכת החינוך בעניין הזה ואת מערכת החינוך לתוך המשפחה, זאת אומרת, איזשהו מיזוג בפעילות הזאת - - -
<קריאה: וההורים יבואו?
איילת נחמיאס ורבין: בנושא הרשתות החברתיות, למשל, כדוגמה, ההורים נורא-נורא מודאגים, ולכן הם מגיעים להדרכות בנושא רשתות חברתיות.
איילת נחמיאס ורבין: אם אנחנו נדע להבהיר להם שהדברים האלה משולבים, ובסופו של דבר, אלה הדברים שמונעים אלימות, אנחנו נוכל לרתום גם את המשפחות לדבר הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזאת מטרה קריטית.
איילת נחמיאס ורבין: אני כמובן מחזקת את ידיכן בכל מה שאתן עושות, עומדת לרשותה של מירב בעניין הזה, עומדת לרשותכן בדבר הזה, ואני חושבת שאתם יודעים לעשות עבודה נהדרת.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו צריכים להבין: משהו לא נספג, משהו מכל העבודה הנהדרת הזאת, פשוט לא מחלחל.
איילת נחמיאס ורבין: וזאת המשימה של כולנו ביחד.
מירב בן ארי: לפני משרד החינוך, אנחנו הזמנו במיוחד לוועדה הזו את עורך-דין ירון קנר, מנהל "מרכז הִנָּם" שמפעיל את הפרויקט "אחי ישראלי".
מירב בן ארי: אני מצטערת, זה לא יהיה ארוך, אבל בוא תדבר קצת על התוכנית.
<ירון קנר: "מרכז הִנָּם" הוא מרכז לא פוליטי ולא מגזרי, שמקדם סובלנות חברתית.
<ירון קנר: אנחנו מאמינים בעיקרון פשוט – הזכירה את זה דנה פרידמן בסוף דבריה – היכרות משמעותית היא הדבר היחיד שיכול לקדם סובלנות.
<ירון קנר: זאת אומרת, כל מפגשי התיכוניסטים ומעגלי השיח ואוהלי ההידברות, שמי שמגיע אליהם הם אנשים שממילא רוצים להידבר, אלה, אני חושב שכבר רבים מבינים, לא רק שלא מקדמים סובלנות, לפעמים אפילו ההיפך.
<ירון קנר: הם רק מחדדים את העמדות.
<ירון קנר: אנשים באים כדי לנצח באיזשהו ויכוח, הם לא באמת מכירים בשעה וחצי את האחר.
<ירון קנר: פרויקט "אחי ישראלי" שנציגים ממנו נמצאים פה מאחורי, הוא של קבוצה מגוונת, הטרוגנית.
<ירון קנר: פה לידי יושבת נסרין מכפר דרוזי, בית ג'ן, ראני יושב שם, הוא בחור ערבי מכפר מזרעה, יש פה בחורה מגוש עציון, מקוסטה ריקה, בחור חילוני, בחורה דתית מירושלים – פסיפס ישראלי.
<ירון קנר: הם חיים ביחד ארבעה חודשים, כל חודש במגזר אחר: חודש בקהילה חרדית בעיר העתיקה של צפת, חודש בהתנחלות בעֹפרה, בחודש הבא הם הולכים לדיר אל-אסד, כפר ערבי בגליל, ובחודש האחרון הם מתארחים בקהילה של יוצאי אתיופיה, בשכונת קרית-משה ברחובות.
<ירון קנר: ובכל קהילה הם פשוט חיים.
<ירון קנר: גם מתנדבים בקהילה, אבל בעיקר חיים איתה ועושים מה שקהילה עושה.
<ירון קנר: וההיכרות הזאת, הבלתי-אמצעית, היא זו שלדעתנו יכולה להפיל מחיצות.
<ירון קנר: אנחנו עובדים עכשיו עם מינהל חברה ונוער של משרד החינוך כדי לפתח את הפרויקט הזה לכיוונים שונים ואורכים שונים, שיתאימו גם לקבוצות גיל משתנות,לאנשים מרקעים שונים ולקהילות נוספות.
<ירון קנר: אבל בקצרה, אנחנו חושבים, ויש גם את החומר הזה פה על השולחנות, שרק היכרות משמעותית וארוכה – אני, למשל, חבר בקהילת "יחד מודיעין" במודיעין.
<ירון קנר: זאת קהילה שמעורבת במכוון במוסדות החינוך שלנו.
<ירון קנר: הבת שלי לומדת בבית-ספר יסודי שבו יש דתיים וחילונים שמשולבים ביחד במכוון.
<ירון קנר: רק חיים משותפים או מיזמים של היכרות משמעותית וארוכת טווח, או משימות משותפות, רק אלה יכולים באמת לגרום להכיר את הצד האחר; לא רק את התיוג של: חרדי, ערבי, מתנחל, אתיופי, רוסי, וכולי, אלא מי הוא באמת האדם.
<ירון קנר: ואני חושב שאם נלך בכיוון הזה, אולי נצליח לאט-לאט לקדם סובלנות.
<ירון קנר: אני מבקש שנסרין אולי תאמר רק שניים-שלושה משפטים על החוויה שלה בפרויקט.
<נסרין אבו עסלה: כבת דרוזית תמיד היתה לי בעיית זהות.
<נסרין אבו עסלה: נולדתי לאימא ממג'דל שמס, שלא במקרה קוראים לה סוריה.
<נסרין אבו עסלה: תמיד חשבתי, האם אני דרוזית-ישראלית?
<נסרין אבו עסלה: דרוזית-ערבייה-ישראלית?
<נסרין אבו עסלה: והצלחתי לפתור את הדילמה הזאת שלי דרך היכרות עם אנשים אחרים.
<נסרין אבו עסלה: הכרתי מוסלמים, נוצרים ויהודים, ולצערי, יוצאי אתיופיה עוד לא הכרתי, אבל אני אכיר בהמשך.
<נסרין אבו עסלה: ובסוף אני מייצגת את עצמי כבן-אדם.
<נסרין אבו עסלה: הדרך היחידה להכיר באמת ולעודד סובלנות, להוביל את המציאות הישראלית למקום יותר בטוח, היא דרך היכרות.
<נסרין אבו עסלה: והדרך הנכונה להכיר היא לחיות ביחד כקבוצה כמו הקבוצה שלנו.
מירב בן ארי: איך התגבשתם כקבוצה?
מירב בן ארי: מי בחר אתכם?
מירב בן ארי: בני כמה אתם?
<נסרין אבו עסלה: אנחנו בני 18, היה לנו בחור בגיל 30, כל אחד הגיע בדרך שונה.
<נסרין אבו עסלה: אדם חיפש אותנו, ירון חיפש אותנו.
<ירון קנר: את הפרויקט הגה אדם מילבואר שיושב פה מאחורה, בחור חילוני מתל-אביב.
<ירון קנר: פשוט פרסמנו מפה לאוזן, וקצת בפייסבוק, ואנשים הגיעו מכל מיני מקומות ורקעים: בחור מניו-יורק, בחורה מקוסטה ריקה, בחורה מהתנחלות, פסיפס ישראלי, אנשים שהגיעו והחליטו שהם רוצים לצאת למסע להכרת החברה הישראלית על כל גווניה.
מירב בן ארי: מי מממן את התוכנית הזאת?
<ירון קנר: המשתתפים משלמים 3,000 ש"ח, כל אחד.
<חנה ארז: משרד החינוך עכשיו נכנס לתמונה ואנחנו כנראה - - -
מירב בן ארי: רגע, לפני משרד החינוך – 3,000 שקל כל משתתף?
<ירון קנר: כל אחד משלם עבור השהות.
<ירון קנר: הקהילות המארחות מארחות אותנו בחינם.
<קריאה: לארבעה חודשים.
מירב בן ארי: שנייה , אני עוד לא שמעתי על פרויקט שהמשתפים משלמים בו כל-כך הרבה כסף - - -
<ירון קנר: הם משתתפים כי זה חשוב להם.
<ירון קנר: המסע הזה חשוב להם.
מירב בן ארי: יפה מאוד.
<ירון קנר: זה קצת כמו ההשתתפות במכינות או בפרויקטים שיש אחרי צבא, כמו: "עין פרת", או "בינ"ה" שאדם למד בה.
<ירון קנר: רק שבמקום לשבת במקום אחד ולדבר על גיבוש הזהות העצמית הישראלית וכולי, הם עושים את זה תוך כדי נדודים בחברה הישראלית כדי לקדם סובלנות.
<ירון קנר: תומכים בנו גם קרן "פוזן" - - -
מירב בן ארי: איך הקשר שלך עם משרד החינוך?
<ירון קנר: נפגשנו כבר ארבע פעמים עם מינהל חברה ונוער, עם דני רוזנר ואנשיו, והם רוצים לקחת את הפרויקט הזה לכיוונים מעשיים נוספים.
<ירון קנר: זאת אומרת, כרגע זה פרויקט עומק, ועכשיו החשיבה היא איך להפוך אותו לפרויקט רוחב של קבוצות רבות, להקים מכינה באותו סגנון, או מכינת אופק חצי-שנתית, מסלול ש"ש, תוכנית של מחנה קיץ לתנועות נוער, וכולי.
מירב בן ארי: ספרי לנו קצת איך את רואה את התוכנית הזאת?
<חנה ארז: אנחנו אימצנו אותה באהבה גדולה, כי היא מתחברת נהדר להרבה תוכניות שאנחנו עושים כבר המון זמן.
<חנה ארז: אנחנו לא חיכינו לשום אירוע שזה יקרה.
<חנה ארז: אנחנו מתמודדים עם הסוגיה של גזענות והיעדר סובלנות בחברה הישראלית כבר הרבה מאוד שנים בהרבה מאוד מעגלים, בשיעורי מחנך, ומעבר לבית-הספר, במעגלים הנוספים שמינהל חברה ונוער מתעסק בהם.
<חנה ארז: ולכן כל תוכנית כזאת שיש לה יוזמים בחברה האזרחית, אנחנו נקבל אותה ומקבלים אותה בזרועות פתוחות, משום שאנחנו חושבים שזה נכון ואנחנו חושבים שכל אפשרות לפצח את הקושי שאנחנו מתמודדים איתו, הוא חשוב.
<חנה ארז: אני רוצה להגיד יותר.
<חנה ארז: הרבה פעמים אנחנו בסוג של בועה.
<חנה ארז: מערכת החינוך מנסה לעשות המון עבודה בהרבה מאוד אפשרויות שאפשריות לנו, אבל המציאות מסביב מייצרת כל-כך הרבה רעש, שזה ממש-ממש קשה.
<חנה ארז: ורק שילוב ידיים אמיתי, עם כל המערכות, יאפשר לנו לעשות את העבודה עם השפעה כלשהי, וזה מסר גם לחברי הכנסת בתוך הסיפור.
מירב בן ארי: זה בדיוק מה שבאתי להגיד לך, זה בדיוק מה שהיה כאן.
מירב בן ארי: עכשיו כששקט, אז אפשר לעבוד.
מירב בן ארי: אבל בסדר, זה חלק מהאג'נדה פה - - -
מסעוד גנאים: אבל יש שילוב, יש שילוב בדברים אחרים.
מירב בן ארי: לגמרי, חבר הכנסת גנאים.
מירב בן ארי: מה שאמרת נכון, אבל הבעות הדעה האלה זה חלק מהעניין.
<חנה ארז: עוד משפט קטן: מערכת החינוך – אחרי הניסיון שאנחנו צוברים, ואחרי מה שקורה והתופעות השליליות בחברה מסביבנו, וההשפעה של הרשתות החברתיות לעניין – בתהליך של הבניית פרויקט גדול מאוד, שמדבר על 10,000 בני-נוער שייכנסו לזה.
<חנה ארז: אנחנו בתהליכי גיוס והכשרה כרגע של שומרי סף ברשתות החברתיות, להיות אלה שמתריעים, מתערבים ועושים פעולות שאנחנו מגדירים כפעולות מחייבות, אקטיביסטיות, למנוע את אותן הסתות ברשת, בין אם זה בין יהודים לערבים או בין אוכלוסיות אחרות בתוך האוכלוסיות.
<חנה ארז: זה לא משנה.
<חנה ארז: שומרי הסף האלה יהיו הרבה בתוך הרשתות החברתיות, ואמורים לעשות עם זה הרבה מאוד פעולות כדי למנוע את זה.
מירב בן ארי: מעניין מאוד.
מירב בן ארי: רק שאלה אחרונה: יש לך קשיים?
<ירון קנר: אנחנו ארגון בהקמה, אין לנו תקציב כמעט.
<ירון קנר: אין לנו יכולת לפרסם את עצמנו, לגייס משתתפים חדשים.
<ירון קנר: לכן אנחנו מנסים לחבור למשרד החינוך ולגופים נוספים, ונשמח לכל עזרה.
מירב בן ארי: טוב, אני רואה שמההיכרות שלי עם דני רוזנר ועם הצוות, אתה מתאים לאג'נדה שלהם בדיוק.
מירב בן ארי: אני מכירה את דני היטב, ונראה לי שתמצא – שאתה כבר מוצא – פה שותף טוב.
מירב בן ארי: ותראה גם בוועדה כתובת, לפחות עד שתתגבשו סופית.
<ירון קנר: תודה רבה.
מירב בן ארי: וכל הכבוד לכם, החבורה הזאת.
מירב בן ארי: בסוף, הדברים הכי חשובים מתחילים מיוזמות של אנשים פרטיים.
מירב בן ארי: זו המציאות במדינה הזאת.
מירב בן ארי: ענת הופמן, בבקשה.
מירב בן ארי: ממש בשתי דקות, אני מצטערת.
<ענת הופמן: זה בסדר, אני אלופת שתי דקות.
<ענת הופמן: אני רוצה להגיד משהו שהוא חדשות טובות.
<ענת הופמן: אני ראש המרכז הרפורמי לדת ומדינה, אני מייצגת את התנועה הרפורמית בישראל וגם בחו"ל, ואני עמיתה של נדאל עותמאן, שהוא המנכ"ל של המטה למאבק בגזענות, שנמצא כאן, והוא צדיק ועובד כל יום בנושא הזה.
<ענת הופמן: התנועה שלנו רואה מאבק דתי חשוב ביותר במאבק בגזענות.
<ענת הופמן: אנחנו רואים חילול השם במה שקורה בנושאים של גזענות, ואני רוצה לדבר על חדשות טובות.
<ענת הופמן: שמענו הרבה חדשות רעות כאן היום.
<ענת הופמן: החדשות הטובות הן שהמסיתים הנוראים, לפחות בתחום הדתי, הם לא באלפים, הם לא במאות, והם אפילו לא בעשרות.
<ענת הופמן: כבר עשר שנים אנחנו עובדים על הנושא הזה, ואנחנו רואים שמונה עד עשרה רבנים שמסיתים בצורה קיצונית מאוד והם משסים בני-נוער - - -
מירב בן ארי: כן, הבעיה שלך זה לא השמונה או העשרה.
מירב בן ארי: הבעיה שלך זה אותם עשרות ומאות שמקשיבים.
<ענת הופמן: נגיע לזה.
<ענת הופמן: אני רוצה להגיד חדשה טובה.
<ענת הופמן: אני רוצה שנשמע אותה.
<ענת הופמן: החדשה הטובה היא שזה מספר נמוך.
<ענת הופמן: זה לא המון-המון אנשים.
<ענת הופמן: ושמונה או עשרה רבנים האלה, ביניהם: הרב ליאור, הרב גינסבורג, הרב שפירא, הרב אליהו, ובראשם כמובן, בנצי גופשטיין – האנשים האלה משסים את התורה שלהם בבני-נוער.
<ענת הופמן: בני הנוער האלה הם לא נוער שוחר מדע, והם לא נוער שוחר אופרה, והם לא נוער שוחר ספורט.
<ענת הופמן: אלה נערים אבודים.
<ענת הופמן: אנחנו נפגשים איתם בימי חמישי בכיכר ציון ובכל מיני מקומות.
<ענת הופמן: נערים אבודים שנשרו מכל מערכת.
<ענת הופמן: אין להם, לא רב, ולא מנהיג.
<ענת הופמן: גופשטיין בא ואומר להם: אתם רוצים משהו?
<ענת הופמן: האויב אחראי למצב שלכם, הכול בגלל האויבים, האויבים רוצים את הנשים שלנו ואת האחיות שלנו, בואו נרביץ לערבי הראשון שנראה בדרך.
<ענת הופמן: מי שרואה את הקטינים האלה מבין שמדובר – עם כל זה שהם מכים והם ונדלסיטים, ולכל אחד מהם יש סדרה של עבירות קטנות, שהוא יוצא מהם בסדר, זאת אומרת, הוא מתחמק מעונש על סדרה של עבירות.
<ענת הופמן: ואז הוא נעשה יותר בטוח בעצמו, ואז הוא נענש מאיזושהי סיבה, ואז נוצרת לכידות חברתית ביניהם – הם מול האויב.
<ענת הופמן: ואתם יודעים מי האויב?
<ענת הופמן: הצבא, המשטרה, הח"כים, השמאלנים, העיתונאים, כל העולם הוא האויב, לא רק הערבים.
<ענת הופמן: אלה בני נוער אבודים שצריך לתת להם משהו אחר, זה הכול.
<ענת הופמן: גופשטיין פשוט משסה את אלה שיש להם כל-כך מעט באלה שיש להם עוד פחות.
<ענת הופמן: לסיכום, עם כל הכבוד, הקטינים האלה לא צריכים להיות המטרה שלנו.
<ענת הופמן: הקטינים האלה הם קורבנות.
<ענת הופמן: המטרה שלנו צריכה להיות אכיפת חוקי המדינה שלנו על אותם רבנים.
<ענת הופמן: לא צריך להמציא חוקים חדשים.
<ענת הופמן: אותו חוק שזורק את ראאד סלאח לבית-סוהר על הסתה, צריך להיות מיושם גם על הרב ליאור, על הרב גינסבורג ועל הרב שפירא
מירב בן ארי: רק התפלאתי שאמרת שיש גורמים מסיתים, שהם עשרות, בחברה היהודית, שזה הרבנים, אבל לא התייחסת לגורמים המסיתים בחברה הערבית, ששוב גם שם זה בעשרות.
מירב בן ארי: אני בטוחה, אין שם הרבה, אבל זה לא פחות.
<ענת הופמן: גברתי היושבת-ראש, תני לי להגיב לזה.
מירב בן ארי: קודם כל, כל הכבוד.
מירב בן ארי: בטח, גנאים, אני שמחה שאתה זה.
מירב בן ארי: אבל צריך להיות איזון גם.
מירב בן ארי: אין לי ספק – אני נגד בנצי גופשטיין, נגד "להב"ה", לא היה צריך לתת לו מקום, אבל צריך לאזן - - -
<ענת הופמן: אבל גברתי היושבת-ראש, תקשיבי לי רגע.
<ענת הופמן: התפקיד שלי כיהודיה שמאמינה במדינה היהודית והדמוקרטית הזאת, זה קודם כל לנקות את המטבח שלי.
מירב בן ארי: אז לדעתי זה לא מספיק.
<ענת הופמן: ואני אומרת לך שהחוקים לא נאכפים בצורה שוויונית.
<ענת הופמן: אותו חוק צריך להיות שווה גם למי שמסית נגדנו וגם למי שמסית מתוכנו.
מירב בן ארי: אני מסכימה איתך.
<ענת הופמן: אבל זה לא נעשה.
מירב בן ארי: אני מסכימה איתך, אני רק חושבת שאת מטפלת בחצי ממדינת ישראל.
מירב בן ארי: אבל עזבי, אני לא פותחת את זה איתך.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את נדאל עותמאן, מנהל המטה למאבק בגזענות בישראל.
<קריאה: אפשר רק להגיב?
מירב בן ארי: לא, אפשר קודם כל את נדאל, כי הוא מחכה.
מירב בן ארי: ואם את רוצה להגיב משהו, אגב, את צריכה לבוא לשולחן שגם נשמע אותך וגם להגיד לנו.
מירב בן ארי: נדאל, זכות הדיבור שלך.
<נדאל עותמאן: המטה למאבק בגזענות זה קואליציית ארגונים מכל הקהילות בארץ: ערבים, דוברי רוסית, יוצאי אתיופיה, מזרחים.
<נדאל עותמאן: לצערי, רק ארגונים שמייצגים את הקהילה החרדית אין לנו במטה, ואנחנו פועלים שתהיה גם נציגות של הקהילה החרדית.
<נדאל עותמאן: אני כן רוצה לשאול מאיפה אנחנו מקבלים את החינוך, מאיפה הקהל, הילדים, הצעירים מקבלים את החינוך – זה בבית, בבית-הספר, מהתקשורת, וגם ממנהיגים פוליטיים ומנהיגים דתיים.
<נדאל עותמאן: מחיר ההסתה שאנחנו מנסים לטפל בה באמצעות פעילות מצוינת, חשובה, אבל לא מספיקה, של משרד החינוך, זה שהיא תלויה גם במשאבים שמושקעים שם.
<נדאל עותמאן: ואנחנו נצפה ממערכת החינוך לטפח ולפתח תוכניות חינוך כשאין שם תקציבים.
<נדאל עותמאן: אנחנו מדברים על שני מיליון, עכשיו 3.5 מיליון – מה אפשר לעשות עם מדינה שלמה ב-3.5 מיליון שקל?
מירב בן ארי: עם מי אתה עובד במשרד החינוך?
<נדאל עותמאן: אני בקשר עם דניאלה, ובעיקר עם דניאלה.
מירב בן ארי: זה היה יפה: בקשר עם דניאלה, ובעיקר עם דניאלה.
מירב בן ארי: זאת אומרת, אתה בקשר רק עם דניאלה.
מירב בן ארי: נצמצם לך את זה.
<נדאל עותמאן: כן, אבל גם עם גורמים במשרד החינוך, עם בתי-ספר, אנחנו עובדים מול בתי-ספר.
<נדאל עותמאן: גם יהודים וגם ערבים מגיעים להרצאות, לסדנאות שאנחנו מוזמנים אליהם, כנציגי המטה.
<נדאל עותמאן: ולא רק ערבים.
<נדאל עותמאן: מגיעים לשם נציגים של הקהילות השונות, גם כדוגמה אישית ראשונה, שהנה, אנחנו פועלים ביחד, זה אפשרי.
<נדאל עותמאן: ואני אומר, ההשקעה המעטה שקיימת שם, אל מול גל ההסתה הגדול שקיים - - -
מירב בן ארי: אין פרופורציות, אתה אומר?
<נדאל עותמאן: אין פרופורציות, וגם אני כאן ממליץ, ואני מבקש שהוועדה אולי תוציא קריאה לכיוון שר החינוך, לכיוון הממשלה, להגדיל תקציבים המושקעים בתחום.
<נדאל עותמאן: כי אחרת, 3.5 מיליון שקל, והם במקביל לא רוצים שהעמותות והאנשים שעוסקים בדבר יקבלו תמיכה, לא של האיחוד האירופי ולא של גורמים אחרים מבחוץ.
<נדאל עותמאן: איך לא ירצו לקבל כשהממשלה עצמה, שאחראית וצריכה להוביל את זה, לא משקיעה מספיק בתחום?
<נדאל עותמאן: כשיתחילו להשקיע מספיק בחינוך לחיים משותפים נגד גזענות, אז העמותות לא יצטרכו לבקש ולפנות לגורמים זרים – כך קראו להם – ולא נרצה לקבל כסף מגורמים זרים על-מנת לממן תוכניות חינוך בארץ.
<נדאל עותמאן: דיברתם הרבה על מה קורה כאן ומה קורה בצד השני, הרי גם חינוך מתקבל מקבלת החלטות בארץ.
<נדאל עותמאן: אכיפה ומדיניות של איפה ואיפה באכיפה, כשרק לפני שבוע שמענו על הגשת כתבי אישום כנגד צעירים ערבים על זה שהסיתו ברשת, ואם הם הסיתו, שיוגשו נגדם כתבי אישום, אני בעד.
<נדאל עותמאן: אבל צריך לשאול ואני קורא כאן לוועדה, לשלוח אולי שאלה, לברר מול גורמי אכיפת החוק כמה כתבי אישום וכמה חקירות נפתחו כנגד צעירים יהודים שממשיכים להסית ברשת, והנתונים ידועים וקיימים.
<נדאל עותמאן: אני רוצה לסיים בזה ולהגיד – אני נפגש עם הרבה תלמידים צעירים בכל מיני הרצאות, וכשאני מגיע לבתי-ספר יהודיים, אני נשאל: מה, ערבים לא גזענים כלפי יהודים?
<נדאל עותמאן: והתשובה היא כן, וזה קשה, ויש גזענות בחברה הערבית כלפי היהודים בארץ.
<נדאל עותמאן: השאלה היא אם זה מקל עליכם.
<נדאל עותמאן: האם זה מקל כשיש גזענות - - -
מירב בן ארי: זה לא מקל.
מירב בן ארי: גזענות אין בה שום דבר - - -
<נדאל עותמאן: זה לא מקל.
<נדאל עותמאן: ואני אומר יותר מזה, זה מסוכן.
<נדאל עותמאן: כי אם אנחנו חושבים שאנחנו לא צריכים להשקיע בחינוך, וממשיכים לא להשקיע בחינוך, אנחנו בעצם נגיע לדור – הרי בציבור היהודי אנחנו רואים הרבה תוצאות.
<נדאל עותמאן: אבל בציבור הערבי עדיין לא הגיע – בקרב צעירים ערבים – למקום של עבריינות ישירה כנגד ציבור יהודי בארץ.
<נדאל עותמאן: זה שיש פיגועים על-ידי פלסטינים שמגיעים ממזרח ירושלים ומהשטחים, זה קיים.
<נדאל עותמאן: אנחנו יודעים את זה, אני לא אתייחס לזה.
<נדאל עותמאן: זה לא הדיון, מבחינתי.
<נדאל עותמאן: אבל הדבר מסוכן.
<נדאל עותמאן: יש מסוכנות, יש בקרב ציבור התלמידים הצעירים הערבים גם גזענות כלפי הציבור היהודי.
<נדאל עותמאן: אם לא נשקיע שם, גם בציבור התלמידים הערבים, בבתי-ספר ערביים וגם במקביל בבתי-ספר יהודיים, אנחנו נגיע למצב שאנחנו לא נרצה להגיע שם, ורק אולי "מגה" אירוע יכול לאפשר לנו להתעורר מהמצב שאנחנו נמצאים בו.
מירב בן ארי: למה רצית להתייחס?
מירב בן ארי: אתם צריכים להבין שאנחנו צריכים לסיים בעוד חמש דקות.
<ויקי אלעמארה: שמי ויקי אלעמארה, אני ממחלקת הנוער של המשטרה.
<ויקי אלעמארה: אני נציגת המשטרה לצורך העניין, ולא רק של מחלקת נוער.
<ויקי אלעמארה: קודם כל, אלימות מכל סוג שהיא אנחנו מוקיעים, ואין פה ספק, הדיון חשוב ואני מקווה שהמסרים ייצאו החוצה ושהפעילות בנושא תתרחב.
<ויקי אלעמארה: אבל עלה פה הרבה פעמים הנושא של אכיפה, איפה ואיפה.
<ויקי אלעמארה: חבר'ה, כשמגיע תיק לשולחן שלנו, כל תיק, מכל סוג שהוא, גם כבני נוער וגם כבגירים, אנחנו מתייחסים לאלימות כאלימות.
<ויקי אלעמארה: שיקול הדעת שלי לא משתנה בגלל שהוא אתיופי, ערבי או דרוזי או רוסי.
<ויקי אלעמארה: צר לי שאלו התחושות, באמת צר לי שאלה התחושות, אבל אני יכולה להגיד לכם - - -
<נדאל עותמאן: יש לך נתונים?
מירב בן ארי: אני אטפל בנתונים.
<ויקי אלעמארה: הנתונים – בשמחה, נעביר כל נתון שהוא.
<ויקי אלעמארה: אבל לבוא באמירה כזאת על סמך אינטואיציה – תראו, לא מדברים על סמך אינטואיציה, מדברים על סמך נתונים.
<ויקי אלעמארה: אני אומרת שלא לזרוק דבר כזה לאוויר כשהדברים האלו בעצם לא מוכחים.
<ויקי אלעמארה: אני חוזרת עוד פעם, התיקים נבדקים בשיקול דעת, ואם דברים מתעכבים כנראה שיש סיבה.
<ויקי אלעמארה: ואיפה שאין סיבה, אז אין ספק שצריך לטפל בזה.
<ויקי אלעמארה: אבל כאמירה כללית, אני מסרבת לקבל את זה, ואני מבקשת להתייחס בצורה אחרת.
<ויקי אלעמארה: לנושא אחר, כמחלקת נוער, המשטרה גם לקחה על עצמה להקים מערך מניעה והסברה.
<ויקי אלעמארה: בשנה האחרונה הקמנו מערך מניעה והסברה.
<ויקי אלעמארה: הוא עוסק במניעה והסברה בכל מיני תחומים שנוגעים לנוער.
<ויקי אלעמארה: חלק מזה זה סמים, חלק מזה זה אלכוהול, אבל גם בנושא אלימות.
<ויקי אלעמארה: אנחנו משתפים פעולה עם משרד החינוך, אנחנו מנסים להיכנס לבתי-ספר ולהביא את הזווית שלנו, את ההיבט החוקי לכל הנושא של אלימות, של אלכוהול, של סמים, של גלישה ברשת.
<ויקי אלעמארה: וזה בעצם נעשה מתוך הבנה שאנחנו כמשטרה – להראות את הצד האחר, את הצד ההסברתי, המניעתי, לבוא בכובע אחר, וגם להסביר את ההשלכות החוקיות, את ההשלכות שיש לעבירה על החוק.
<יוסי עמרם: סליחה, את מדברת על התוכנית "מיל"ה"?
<ויקי אלעמארה: גם "מיל"ה", אבל יש גם מערך מניעה אחר.
מירב בן ארי: גם אני מברכת על תוכנית "מיל"ה".
מירב בן ארי: אני מכירה אותה.
מירב בן ארי: היו פה לפני שבועיים קבוצה של "מיל"ה" ודיברתי איתם כאן בכנסת, ואתם עושים עבודה מצוינת שם.
<נדאל עותמאן: גברתי, לגבי הנתונים מהמשטרה - - -
מירב בן ארי: אני אבקש ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.
מירב בן ארי: אתה אמרת דברים נכונים ונבונים, ורשמתי אותם.
מירב בן ארי: לימור מ"קרן אברהם", בבקשה.
<לימור אדלר: "קרן אברהם" היא ארגון לקידום שילוב ושוויון בין יהודים לערבים.
<לימור אדלר: אחד ממפעלי הדגל שלנו הוא מפעל חינוכי לחינוך לחיים משותפים.
<לימור אדלר: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא ומבורך, עם גיבוי שמבחינתנו הוא קריטי, מדנה פרידמן ומהמטה לחינוך אזרחי במשרד החינוך.
<לימור אדלר: אני רוצה להדגיש שני דברים בזמן הקצר שיש לי.