GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ניסן משכיל: את הניסוי הזה אי אפשר ליישם, השטח בבתי הספר - - -
יעקב מרגי: כמה אחוזים - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה זה ניסיונות אובדניים בעקבות החוזר?
יעקב מרגי: לא, אני לא מאמין.
יעקב מרגי: התכוונת בגלל החוזר?
יעקב מרגי: ניסיונות אובדניים?
<ניסן משכיל: ודאי.
<ניסן משכיל: לקחו ילדים, מי שלא מכיר את החוזר, המשמעות של זה, בכיתה י' הפסיקו, שכחו מה ההיסטוריה של הילד, מתחילים בתצפיות, מסתכלים על הילד מהתחלה.
<ניסן משכיל: אותו מורה שמלמד 200 ילד הוא עושה ניסיונות על הילדים.
<ניסן משכיל: שלב ראשון מבחנים רגילים, הילד שהיה רגיל ארבע-חמש שנים להתייחסות כזו או אחרת מתחיל כילד רגיל, מקבל את התוצאות של ילד רגיל, מקבל תסכולים אישיים.
<ניסן משכיל: למה?
<ניסן משכיל: מי עשה את ההחלטה הזאת?
<ניסן משכיל: למה צריכים להתעלל בילדים?
<ניסן משכיל: כל הנושא הזה הוא המצאה ישראלית, פטנט, ניסוי, שדרך אגב משרד החינוך פה אומר שבעוד כמה חודשים הולכים לשנות את זה.
<ניסן משכיל: אני מבקש, דורש, שיחזירו את המצב, יעשו ועדת היגוי, יחשבו איך לשנות.
<ניסן משכיל: אני לא בא ואומר שהמצב הקודם היה טוב, אני מסכים עם כל מה שאמרתם על המצב הקודם, הוא לא היה סביר, לא היה קביל, אבל הבעיה הקיימת פה במערכת החינוך, לא יכול להיות שהיא תיפתר בהחלטות חוזר מנכ"ל, שדרך אגב, ההוראות לבית ספר הן יותר חמורות מחוזר המנכ"ל, שלא פרסמו אותו, לא שיתפו הורים, לא שיתפו מנהלים.
יעקב מרגי: נשמע את משרד החינוך לטענות.
<ניסן משכיל: אני רוצה עוד הערה.
יעקב מרגי: בבקשה, תסכם.
<ניסן משכיל: אני מבקש שנחליט פה החלטה, אל"ף, הקפאת המצב, שיהיה המצב שהיה בסוף שנה שעברה וקביעת ועדה שמשותפת לגורמים המקצועיים, שיהיו שם גם נציגי הורים, שיחליטו על שינוי ושיפור המצב.
יעקב מרגי: ימליצו, לא יחליטו.
יעקב מרגי: חמוטל רוזן, מועצת התלמידים והנוער הארצית.
יעקב מרגי: שבי ליד חברת הכנסת אורלי לוי, תקבלי השראה.
<חמוטל רוזן: שלום, אני מייצגת כאן את מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<חמוטל רוזן: אנחנו הגוף הרשמי הנבחר שמייצג את כלל 750,000 בני הנוער והתלמידים בישראל.
<חמוטל רוזן: אנחנו מייצגים מכל המגזרים, מכל המקומות ואני מודה לכם על רשות הדיבור.
<חמוטל רוזן: קשה לי אפילו לחשוב, אתם יודעים, מאיפה להתחיל.
<חמוטל רוזן: אני פשוט מוצאת את עצמי מייצגת פעם אחר פעם תלמידים שצועקים 'המלך הוא עירום' ומכמה סיבות.
<חמוטל רוזן: אני אתחיל בסיבה חוקתית פילוסופית, מדינת ישראל ומשרד החינוך בשורה של החלטות קצה בתקופה האחרונה פשוט מסירים אחריות מבני הנוער.
<חמוטל רוזן: הם משלחים את בני הנוער היישר לזרועות הסקטור הפרטי, כאילו אין דין, אין דיין , אין חוק זכויות תלמיד ואין אמנה לזכויות הילד.
<חמוטל רוזן: זה הרי ברור שמשרד החינוך פשוט מבקש לחולל איזה שהוא קסם, קסם של אי שוויון כל כך כואב, אי שוויון צורם.
<חמוטל רוזן: במקום שמשרד החינוך יחבק את לקויי הלמידה, ייקח עליהם אחריות, הוא מייצר מדיניות שבה הורים לילדים, שיש להם כסף, יש להם משאבים, שולחים אותם לאבחונים פרטיים בעלות של מאות ואלפי שקלים.
<חמוטל רוזן: אני אישית עברתי אבחון, המון מחבריי, אפילו חברתי שיושבת פה, עברו אבחון.
<חמוטל רוזן: אלה אותם הורים שיכולים גם לעזור לצמצם את הפערים הלימודיים של ילדיהם באמצעות שיעורים פרטיים.
<חמוטל רוזן: הורים שלא מסוגלים לכך, אנשים שבאים ממקומות שלא מאפשרים את זה, גם אני, גם לקויים, 'תסתדרו בכוחות עצמכם'.
<חמוטל רוזן: זאת בעצם מדיניות משרד החינוך, ההיפך מלחולל צמיחה וההיפך מלצמצם פערים.
<חמוטל רוזן: אתם מבינים על איזה מדיניות אנחנו מדברים?
<חמוטל רוזן: אנחנו מדברים על מדיניות שבה מורה יכול להעניק 10% הקלות לתלמידים, לא משנה באיזה הקלות מדובר, בגלל, ואני שמעתי את זה ממפקחים של משרד החינוך, שמחקרים שהם ביצעו בשנים עברו אמרו ש-10% מהאוכלוסייה זקוקים להקלות ולהתאמות.
<חמוטל רוזן: 10% מהאוכלוסייה.
<חמוטל רוזן: מי אמר שבאותה שכבה מדוברת אין 70% מהתלמידים שזקוקים להקלות?
<חמוטל רוזן: זה ניתן להשוואה ל-100,000 מוגבלי ניידות שהם מקציבים להם בעצם 100,000 תווי חניה ועל פי שיקול דעתו של פקח החניה נותנים את תו החניה.
<חמוטל רוזן: איפה הקריטריונים האחרים?
<חמוטל רוזן: איפה ה - - -
יעקב מרגי: אורלי, אני רציתי שהיא תיקח השראה ממך.
אורלי לוי אבקסיס: היא מצוינת.
יעקב מרגי: חמוטל, תודה.
יעקב מרגי: שאלת שאלות.
<חמוטל רוזן: אני יכולה רק לסיים את דבריי?
<חמוטל רוזן: אז אני קוראת לך, אדוני היושב ראש, להתעשת ביחד עם משרד החינוך - - -
יעקב מרגי: הבעיה שלי שאני מעושת כבר - - -
<חמוטל רוזן: אז אני קוראת לך לקרוא להם להתעשת, אני מתקנת את דבריי.
<חמוטל רוזן: בסך הכול משרד החינוך פה הוא הסיכוי האמיתי של לקויי הלמידה להיות חלק מהאומה הזאת, להגיע לאוניברסיטה ולהתחיל בחיים אמיתיים.
<חמוטל רוזן: אני מבקשת מכם, תתקנו את הליקויים האלה, בין אם זה הפערים בין פריפריה למרכז ובין אם זה ההחלטה השערורייתית הזאת להגביל את מספר מקבלי ההקלות ל-10%.
<חמוטל רוזן: תודה רבה.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב ראש, יש פה עוד נערה שמאוד הייתי רוצה לשמוע.
מאיר כהן: יש חברי כנסת שלא דיברו, אורלי.
<שושי סומך: אנחנו מקבלים פניות מאז שהחוזר יצא ועד היום, רבות, גם הורים, גם מורים, גם תלמידים.
<שושי סומך: המצב שהוצג כאן מהשטח הוא גם המצב שמוצף אלינו.
<שושי סומך: התחושה היא ש-10% זה מין מיטת סדום.
<שושי סומך: אם משרד החינוך סומך על המורים, אז בבית הספר שצריך יותר מ-10% שיהיו יותר מ-10%, ואם הוא לא סומך על המורים, אז מה עושים אותם 10% שזה כן?
<שושי סומך: עכשיו, אם כבר עושים חשיבה שפותחים את הכול, אני רוצה לפתוח את הכול לכפירה ולהגיד, יקום משרד החינוך, ייקח גוף שיהיה שייך לו, שיערוך את האבחונים - - -
מיקי רוזנטל: נכון, זה הפתרון היחידי האפשרי.
מיקי רוזנטל: היחידי האמיתי האפשרי.
אורלי לוי אבקסיס: זה מה שהצענו בוועדה בכנסת הקודמת.
<שושי סומך: שהעלות שלו תהיה שווה לכל נפש, שיהיה אפשר להתאים.
מיקי רוזנטל: שיממן את זה המשרד, מה קרה?
<שושי סומך: כמו שמתאימים את שאר העלויות על פי מבחן הכנסה, על פי - - -
מיקי רוזנטל: או שזה יעלה סכום סמלי של 100 שקל.
יעקב מרגי: תודה, תפרשי בשיא.
יעקב מרגי: ועכשיו, תציג את עצמה הנערה.
<רוני קרוצי: אני רוני קרוצי תלמידת כיתה י"א מבית ספר רנה קסין.
<רוני קרוצי: אני מגיל 4 לוקחת ריטלין, היום אני עם קונצרטה.
<רוני קרוצי: מהגן אני זוכרת שיש לי קושי בשפה, מלמדים אותי לדבר.
<רוני קרוצי: מוציאים אותי לקלינאית תקשורת.
<רוני קרוצי: עכשיו, השנתיים הכי חשובות שלי, השנתיים שמבחן בגרות, זה מה שקובע לי את הפתח לעתיד, את המבחנים באוניברסיטה, עכשיו בשנתיים האלה אני מגיעה למצב שסוגרים לי את הדלת בפנים.
יעקב מרגי: רגע, חכי, בואי תני לי לנווט את הדיון.
יעקב מרגי: החוזר שינה לך מצב?
<רוני קרוצי: כן.
יעקב מרגי: מה קרה בבית הספר שלך איתך?
יעקב מרגי: זה דיון, מאשר לדבר דברים באוויר.
<רוני קרוצי: אני מגיעה למצב שבבית הספר שלי אוכלוסיות שונות בבית הספר, למשל, שלא עושים מבחני קבלה לפני שמכניסים, הסיכויים שיהיו לקויי למידה הם יותר גבוהים מבית ספר שעושים.
יעקב מרגי: גב' קרוצי הנכבדה, שאלתי שאלה, תהיי איתי, את אמרת ביושר - - -
אורלי לוי אבקסיס: הם לא יכולים לעמוד ב-10% כי שם אין מבחני כניסה.
יעקב מרגי: רגע, אני לא מצליח לקלוט בקצב הזה.
יעקב מרגי: אני אנווט אותך ואני רוצה להגיע ליעד.
יעקב מרגי: את אמרת בשיא הכנות והיית גלויה, מגיל 4 את לוקחת, בין אם זה ריטלין ובין אם זה קונצרטה.
יעקב מרגי: לאור חוזר המנכ"ל, שאלתי אותך, התחלת בי"א ויצא חוזר המנכ"ל הזה, מה זה שינה את ההתייחסות של בית הספר לגבייך?
<רוני קרוצי: זה שינה את זה בזה שזה נותן לי את הלגיטימציה לוותר על עצמי.
<רוני קרוצי: באים אליי בכוונה ואומרים לי 'אנחנו מוותרים עלייך'.
<רוני קרוצי: כי זה לא הקלות - - -
אורלי לוי אבקסיס: הפחיתו לה את ההקלות.
יעקב מרגי: אני לא מבין, אני קשה הבנה, תנו לי ל - - -
מיקי רוזנטל: אתה רוצה הקלות?
מיקי רוזנטל: אתה מבקש הקלות עכשיו.
יעקב מרגי: גם קוקטייל לא יעזור אם תפריעו.
מאיר כהן: אומרת התלמידה שבגלל שלא עושים מבחני - - -
יעקב מרגי: לא, אני רוצה שהיא תאמר בשפתה ובלשונה.
<רוני קרוצי: אני לא בטוח אכנס ל-10% האלה.
<רוני קרוצי: כי כמות התלמידים לקויי הלמידה, אצלי בבית הספר ובעוד בתי ספר שונים, היא כמות שאי אפשר להכניס אותה לתוך 10%.
<רוני קרוצי: יש בתי ספר שעושים - - -
יעקב מרגי: את נתון סטטיסטי, לצורך העניין, ואת יכולה ליפול מה-10%.
<רוני קרוצי: וילד שמתקשה מאוד, אומרים למי ניתן את ה-10%?
<רוני קרוצי: לילד שבינוני וייצא ממנו משהו?
<רוני קרוצי: או לילד שכבר ממילא ויתרנו עליו?
<רוני קרוצי: אז שיוותר על עצמו, מה זה חשוב.
יעקב מרגי: אתם מבינים את הדילמה?
אורלי לוי אבקסיס: זה בדיוק הסיפור, אדוני.
יעקב מרגי: וזה, המורים, אתם לא ידעתם לבטא.
אורלי לוי אבקסיס: לכן צריך לבטל את חוזר המנכ"ל עד שיהיה - - -
יעקב מרגי: לא רציתם לבטא - - -
<קריאה: אם תיתן לנו לבטא אז נבטא.
<קריאה: אתה לא נותן לנו לבטא.
<קריאה: עכשיו אתה מבין למה ביקשתי שהיא תדבר?
מיקי רוזנטל: זה לא בסדר מה ש - - -
מאיר כהן: אני מקבל את מה שאמר היושב ראש, ואני בהערה אחת למורה, אתם כל הזמן, חבל מאוד, זה דיון כל כך ערכי שאתם הולכים לגודל הכיתות.
מאיר כהן: הייתם צריכים לדבר על כיתות שהן הטרוגניות וקשה לעבוד איתן - - -
<דרורית נצר: אני רוצה להגיע לזה, אבל אי אפשר לנסות - - -
מאיר כהן: עד שבאה תלמידה וקיפלה באמירה אחת את הבעיה.
יעקב מרגי: גם אני כיוונתי אותה לשם.
<קריאה: אתה צודק ותודה.
יעקב מרגי: לא הצלחתי לכוון את המורה.
מיקי רוזנטל: אני רוצה לייצג את המורים.
<רוני קרוצי: אני רוצה לסיים ולהגיד, אני מרגישה שנותנים לי את האפשרות לוותר, אבל אני רוצה להגיד פה לכולם - - -
יעקב מרגי: את צריכה להתחייב פה שאת לא תוותרי.
<רוני קרוצי: אני לא מוותרת לעצמי, אמנם מראים לי את המתכון הכי מדהים בארץ לוותר ולכישלון, אבל אני לא אוותר לעצמי.
מאיר כהן: אפשר לשבת לידך, לקבל השראה?
<רוני קרוצי: אני לא אלחם בכל מי שצריך בשביל ל - - -
יעקב מרגי: ביטלו לך הקלות כלשהן או דברים שהיית רגילה?
<רוני קרוצי: אני עדיין לא יודעת, אני עכשיו עומדת - - -
אורלי לוי אבקסיס: היא עומדת במבחנים של מי הם ה-10% שיזכו בפרס של ההקלות.
אורלי לוי אבקסיס: אם אתה ב-10.01% אתה בחוץ.
מירב בן ארי: לא, זה 10% שהחיים שלהם יהיו יותר קלים כי זה דרך בית ספר, אבל יש עוד, וחשוב פה לא סתם לצעוק, יש עוד אפשרות לקבל הקלות, דרך ועדה.
מיקי רוזנטל: זה נכון, אבל זה גם יותר בעייתי.
אורלי לוי אבקסיס: זה יעשה סלקציה של מורים ומנהלים בכניסה לבתי הספר.
מיקי רוזנטל: זה נכון שיש מעבר ל-10%.
מירב בן ארי: צריך למקד.
אורלי לוי אבקסיס: אם המנהלים יידעו שאין להם הקלות לכולם הם ירצו ציונים גבוהים במיצ"ב והם יעשו סלקציה בכניסה לבית הספר.
יעקב מרגי: אורלי, תודה.
<רוני קרוצי: סיכמתי.
איתן ברושי: שתיים שלוש הערות.
איתן ברושי: קודם כל יכול להשתמע פה ביקורת מוגזמת על המערכת ועל המורים - - -
איתן ברושי: אני אומר את דעתי.
מירב בן ארי: הייתה פה הרבה ביקורת.
איתן ברושי: אני לא מקבל את זה ואני רוצה לומר שצריך לחזק את מעמד המורה ובית הספר ומערכת החינוך.
איתן ברושי: גם בנט שישב פה דיבר, ואף אחד לא אמר כלום, על מתן יותר עצמאות, סמכות ואחריות לבית הספר ולמורים.
איתן ברושי: אני הייתי רוצה שהמורה, שדרורית כן תדבר - - -
<דרורית נצר: אם תאפשרו.
איתן ברושי: אני חושב שאנחנו מדברים על מערכת חינוך שיש לה הישגים, אם כי יש ביקורת, זה נכון, אבל אנחנו מצפים ממערכת החינוך ליכולת כוללת לניהול 24/7 לכל הילדים בכל הגילים בכל המצבים ובכל מקום ומקום, האחריות הכוללת היא גם על לקויי למידה וגם על הישגים.
מאיר כהן: לא על אבחונם - - -
איתן ברושי: אבל תן לי, מאיר.
איתן ברושי: גם אני הייתי ראש - - -
מאיר כהן: לא על אבחונם.
מאיר כהן: אסור להגיד את זה.
איתן ברושי: לא אמרתי על אבחונם.
אורלי לוי אבקסיס: כאילו מה?
אורלי לוי אבקסיס: מערכת החינוך נהייתה פרה קדושה?
מאיר כהן: מורה שמתעסק עם 40 תלמידים בכיתה הטרוגנית לא יתעסק עם האבחון שלהם.
מאיר כהן: הוא לא איש מקצוע.
איתן ברושי: מאיר, אני לעומת זה - - -
מאיר כהן: אבחון זה מקצוע.
איתן ברושי: מאיר, יש עוד מקצועות, אני לא זקוק לשיעורי העזר שלך.
איתן ברושי: גם אני הייתי ראש רשות ולא פחות מ - - -
מאיר כהן: אני לא מדבר כראש רשות.
איתן ברושי: אז אני מדבר.
מאיר כהן: אתה רוצה לריב איתי?
מאיר כהן: אני אריב איתך.
איתן ברושי: אני לא רוצה לריב איתך, אני רוצה שלא תפריע לי.
איתן ברושי: תראו איך נראה דיון בענייני חינוך.
איתן ברושי: מה שאני רוצה לומר - - -
אורלי לוי אבקסיס: תגיד לי, כששר החינוך מדבר על ירייה בין העיניים זה בסדר?
מיקי רוזנטל: די, נו, אז אנחנו צריכים להיגרר אחריו?
מיקי רוזנטל: אורלי, די.
איתן ברושי: אורלי, אין דיון שאת - - - בואו נעשה פעם אחת דיון שלא נפריע אחד לשני, לא אני לך, אלא בכלל.
איתן ברושי: גם דוגמה אישית.
איתן ברושי: אני חושב קודם כל שמערכת החינוך זקוקה לגיבוי ויש לה אחריות כוללת, זה לא נכון להגיד שהיא אחראית על כל דבר שנעשה בתחומה, אבל יש לה אחריות כוללת על מה שקורה בתחום בית הספר ולרשות בתחום החינוך יש אחריות על החינוך ואני חושב שזה ברור וזה לא אומר שאי אפשר להיעזר בכוחות מקצועיים.
איתן ברושי: אבל האחריות היא אחריות על כל הילדים והחוליה החלשה היא קובעת את חוזקה של השרשרת.
איתן ברושי: אנחנו תמיד ידענו את זה.
איתן ברושי: אני רוצה לומר הערה, אדוני היושב ראש, בעניין שחוזר על עצמו פה לא פעם בנושא הפערים.
איתן ברושי: אני חושב שזה דיון רציני, אני גם רוצה ליזום על זה משהו, אני רוצה להגיד משפט אחד למשרד החינוך.
איתן ברושי: הגיע הזמן להגיד מה הוא עשה לילד, מה הוא עשה לכיתה ולבית ספר ומה הוא עשה ליישובי.
איתן ברושי: בסלים של ילד, כיתה, בית ספר, יישוב ייקבעו גם סטנדרטים שקשורים ליכולות יותר או פחות בנושא של אבחון או דברים אחרים.
איתן ברושי: יש פערים סוציו אקונומיים ויש פערים אחרים - - -
מאיר כהן: זה לא שייך לדיון.
איתן ברושי: זה שייך לשאלה של היכולת של הילד, של ההורים שלו ושל בית הספר שלו ושל הרשות שלו, וזה תקציב דיפרנציאלי.
מירב בן ארי: חבר הכנסת ברושי, אני רוצה להגיד לך משהו על תקציב דיפרנציאלי, כי היה לנו - - -
מיקי רוזנטל: באמת זה לא הדיון, סליחה עם כל הכבוד לכם.
מירב בן ארי: קודם כל אל תגיד לי אם זה הדיון או לא הדיון.
מירב בן ארי: אם הוא מעיר משהו על תקצוב דיפרנציאלי - - -
מיקי רוזנטל: אני אגיד מה שאני רוצה ואת תגידי שאת לא מסכימה.
מירב בן ארי: יפה, אז אני אגיד לך שאני לא מסכימה.
מירב בן ארי: דווקא בבתי הספר היסודיים היינו בכנס שדרות, ועדת החינוך ירדה לשדרות, הייתה שם בכנס ודווקא משרד החינוך הציג נתונים ברורים שבחינוך היסודי תקציב החינוך הדיפרנציאלי הרבה יותר מושקע מהערים הגדולות.
מירב בן ארי: בפריפריה.
אורלי לוי אבקסיס: מה מה מה מה?
איתן ברושי: לא אמרתי שלא.
אורלי לוי אבקסיס: זו טעות מיסודה.
מירב בן ארי: אל תתחילי עם הצעקות שלך.
מירב בן ארי: תקראי את החומר ותבואי.
אורלי לוי אבקסיס: גם מקודם אמרת שאני לא מבינה כלום ב - - -
מירב בן ארי: אמרתי לך לקרוא.
אורלי לוי אבקסיס: את הפכת להיות מאבחנת, הפכת להיות בת סמכא בתחום?
אורלי לוי אבקסיס: אוי נו.
איתן ברושי: אני חושב ש - - -
מירב בן ארי: היא צועקת כל כולה - - - שתקרא את הדברים - - -
איתן ברושי: אני חושב שאין פה ויכוח בהגדרת המטרה, הייתה פה הערה שנאמרה שמגבלת המשאבים יכולה לפגוע בזכויות או במה שניתן לתת לילדים בכל מקום ומקום וכמובן שבעניין הזה צריך לפעול, זה נכון בתחום הזה וגם בתחומים אחרים.
איתן ברושי: בסופו של דבר למערכת החינוך יש יעדים, הם גם הוצגו כאן, היעדים מחייבים להביא, ואני כמי שזכה להישגים גדולים בבגרות יכול לומר כראש מועצה ביזרעאל שההישגים הכי גדולים שלנו היו כשהבאנו את החלשים יותר קדימה.
איתן ברושי: זאת אומרת ההישג הגדול הוא לא בחזקים, הם יכולים לבד, ההישג הגדול הוא בכמה אתה מביא את החלשים יותר קדימה.
איתן ברושי: לכן זכינו תמיד במקומות הראשונים, כי נתתי לזה עדיפות גבוהה.
איתן ברושי: לכן אני חושב שהגדרת המטרה, אדוני המשנה למנכ"ל, היא מאוד חשובה.
איתן ברושי: יעדי הביניים והאמצעים הם נגזרים מאותה מטרה.
איתן ברושי: לכן, נדמה לי שנדרשת פה הרבה יותר גמישות מאשר קשיחות.
איתן ברושי: הגמישות היא חלק מהפתרונות למצבים משתנים במקומות שונים.
יעקב מרגי: מנהלת בית הספר בכפר סבא.
יעקב מרגי: מערכת החינוך בכפר סבא היא מערכת חינוך איכותי, תסלחו לי שאני - - - היא גם מבוקשת.
יעקב מרגי: השולחן הזה נדרש לסוגיה הזו בעקבות השכנים שלכם, כוכב יאיר וצור יגאל.
יעקב מרגי: בקיצור, תעזבי אותי מהרקע מסביב, תיגשי ישר לפרובלמה שמייצר לך כמנהלת בית ספר חוזר המנכ"ל.
<דרורית נצר: ראשית המכסות.
<דרורית נצר: הבאתי את דף המכסות וכל מי שרוצה לראות, כתוב כאן שחור על גבי לבן, ברמה 3 בין 3% ל-5%, אני מקריאה לכם.
<דרורית נצר: הבאתי את דף המכסות.
<דרורית נצר: הנושא הראשון של המכסות אומר לי שאני המורה או אני המנהלת צריכה לבחור איך לעמוד באחוזים.
<דרורית נצר: אז בוא נגיד שיאפשרו לי, אריאל יגיד לכם, 'אתם יודעים מה, עוד 2%-3%, נאפשר לכם', אבל על מה אני מבססת את ההחלטה?
<דרורית נצר: על ה-10% או על ה-12%, על מה?
<דרורית נצר: אם אין לי אבחון, אריאל, ביד, אני מורה, למדתי היסטוריה, מתמטיקה, מה שתרצה, אני לא יודעת לדעת איזה אסטרטגיה אני צריכה לאמץ לילד שיש לו SLL, איזה אסטרטגיה לילדים עם בעיות זיכרון לטווח ארוך, איזה אסטרטגיה לילדים עם בעיות זיכרון לטווח קצר.
<דרורית נצר: מה, אני מאבחנת של אלצהיימר?
<דרורית נצר: אני לא יודעת כמורה איזה דרך.
<דרורית נצר: האבחון הוא לא סרטיפיקט, אריאל, האבחון הוא קריאת כיוון כדי שאני, המורה, אעשה את זה.
<דרורית נצר: עכשיו אתה יודע שבטפסים שנדרשנו למלא אנחנו צריכים לכתוב מה עשית עם הילד שהצליח או לא הצליח, כדי לדעת שהוא ייכנס ל-10% או לא.
<דרורית נצר: אם 38 כפול 6 שווה 200, אני לא אוכל להוכיח לך את זה, ומי שייפגע זו הילדה החמודה הזאת שדיברה.
<דרורית נצר: זה מה שקשה לי בחוזר.
<דרורית נצר: זה משהו מוסרי, מעל לכוחות הנפש שלנו ואני הבאתי לכאן את כל הטפסים כדי להראות איך צריכה להיראות ההנמקה.
<דרורית נצר: לא תהיה הנמקה, כי זה לא יקרה.
<דרורית נצר: אתה יודע מה, תרעד לי היד, אריאל, שאני צריכה להגיד - - - ואני כבר שומעת מבתי ספר ככה, תקשיבו טוב, 'בין כה לא תהיה לו בגרות, חבל לבזבז אותו על האחוזים'.
<דרורית נצר: אני מספרת לכם מהשטח.
מיקי רוזנטל: זה מה שהיא אמרה.
<דרורית נצר: שמעתי עוד טיעון, 'מה יש? לא יהיה לו 90, יהיה לו 80, לא נורא, עדיף להציל את זה שחלש יותר'.
<דרורית נצר: אריאל, זה גדול עליי מבחינה מוסרית.
אורלי לוי אבקסיס: מוסרית, זו השאלה.
יעקב מרגי: אני חושב שביטאת את זה בצורה הטובה ביותר.
יעקב מרגי: נציג לשכת עורכי הדין, בבקשה.
מיקי רוזנטל: לשכת עורכי הדין?
מיקי רוזנטל: איך הם הגיעו אלינו?
מירב בן ארי: איך זה קשור, לשכת עורכי הדין?
יעקב מרגי: יש להם אמירה גם בנושא הזה.
אורלי לוי אבקסיס: זה מצוין, הם הקימו ועדה לזכויות הילד בלשכת עורכי הדין.
<אריאל קצובר: כן, רק כאן ההתייחסות היא של ועדת החינוך בלשכת עורכי הדין.
אורלי לוי אבקסיס: יש לכם גם של זכויות הילד, נכון?
<אריאל קצובר: נכון, יש לנו ועדה בכל נושא שהוא.
איתן ברושי: יש כל כך הרבה עורכי דין, צריך לתת להם פרנסה.
מירב בן ארי: גם זה לא עוזר לפרנסה של עורכי הדין.
<אריאל קצובר: אנחנו יכולים לתת לכם זווית או שתיים בענייני חקיקה.
<אריאל קצובר: בכל מקרה, כאן המצב הנוכחי, לפיו די בהמלצת בית הספר ומוריו על מנת לאבחן לקויות למידה, אף שהמורים אינם מוכשרים לכך, פוגע בזכויות תלמידים מעוטי יכולת משכבות חלשות תוך פגיעה אנושה בזכות לחינוך ולשוויון בחינוך ולכן יש לשנותו.
<אריאל קצובר: אבחון נכון חייב להתבצע על ידי אנשי מקצוע ולכן לדעת לשכת עורכי הדין יש לקבוע מדיניות.
<אריאל קצובר: אני מניח אותה כאן, תעיינו בה ותגידו אם זה נראה לכם.
<אריאל קצובר: לדעתנו אך ורק מאבחן דידקטי או פסיכולוג חינוכי רשומים רשאים יהיו לאבחן לקויות למידה.
<אריאל קצובר: משרד החינוך בשיתוף עם משרד הבריאות יקבעו תנאי סף לרישום בפנקס הבוחנים הדידקטיים ואלה יהיו נתונים לפיקוח על ידי הממונה על פנקס המאבחנים הדידקטיים.
<אריאל קצובר: הפניה למאבחן דידקטי תיעשה על ידי משרד החינוך שיפנה את ההורים למאבחן לפי פנקס מאבחנים העונים על תנאי ההכשרה.
<אריאל קצובר: התשלום ייעשה למשרד החינוך ולא ישירות למאבחן ומשרד החינוך הוא שישלם למאבחנים.
<אריאל קצובר: לבסוף, ייקבע מנגנון לאבחון חינם או להנחה משמעותית לילדים ממשפחות מעוטות יכולת כלכלית.
<אריאל קצובר: אתם ראיתם כנראה לאן לקחתי את זה - - -
<אריאל קצובר: אני רק אסיים, אדוני היושב ראש.
<אריאל קצובר: מימוש הצעת לשכת עורכי הדין, למעשה, יבטיח את השוויון בזכות לחינוך של כל התלמידים בלא קשר למצבם הכלכלי ולנגישות הוריהם למאבחנים וימנע את ההטיה הקיימת היום בכל עניין האבחונים.
יעקב מרגי: מאחר שעלה גיחוך כביכול על לשכת עורכי הדין בוועדה, אז אני רוצה לציין לשבח קודם כל את ה - - - להציף פה מטעמם בדיונים שלנו, כפי שהם עושים בוועדות אחרות, וכמעט אין נושא בתחום החינוך, זכויות התלמיד, זכויות המורה, שללשכת עורכי הדין אין מה לומר.
יעקב מרגי: לכן הייתי חייב לומר את זה בצורה - - - מנכ"לית אגודת ניצ"ן, מלי דנינו, בבקשה.
<מלי דנינו: תודה רבה.
<מלי דנינו: אדוני היושב ראש היינו כאן
<מלי דנינו: בדיון בוועדה לרגל 50 שנה לניצ"ן והעליתי את עניין הכאוס הקיים במערכת כבר למעלה משנה.
<מלי דנינו: לדאבוני לא הוזמנו לשום פורום במשרד כדי להיות שותפים לכל הנושאים הללו בשמם של ההורים.
<מלי דנינו: אני רוצה להגיד שאני הקמתי את אגף לקויות למידה במשרד החינוך, ואם שאלת על רקע, אני רוצה לתת רקע, גם לך, אדוני היושב ראש, גם לחברי הוועדה וגם לך, מר אריאל.
<מלי דנינו: במאי 2000, אחרי שהיה בג"צ של פסק דין המאבחנים הדידקטיים נדרשתי אז, על ידי המינהל הפדגוגי, לכתוב במהרה חוזר מנכ"ל.
<מלי דנינו: חוזר המנכ"ל היה בשיתוף עם כל הגורמים המקצועיים, עם כל ארגוני ההורים ועם כל אנשי המקצוע בתחום.
<מלי דנינו: בחוזר המנכ"ל אנחנו אפשרנו במאי 2000 לבתי הספר לתת התאמות בהסתמך על אבחונים, מה שהביא בסופו של דבר לגידול משמעותי במספר התלמידים כי נתנו למורים את זה.
<מלי דנינו: אני, כמנהלת תיכון, באתי ואמרתי מי כמו המורים יודע מה מצבם של התלמידים.
<מלי דנינו: המורים קיבלו אבחונים, שלחו לי אבחון, התייחסו לאבחון והמליצו.
<מלי דנינו: אלא מאי?
<מלי דנינו: מספר התלמידים מבקשי ההתאמות עלה ואז אני נדרשתי, על ידי המינהל הפדגוגי, להסדיר את הנושא הזה.
<מלי דנינו: אני הקמתי את הוועדות המחוזיות.
<מלי דנינו: אחד הדברים שעשינו בהם הבחנה זה התאמות 1 ו-2 אינן משנות את תוקף הבחינה.
<מלי דנינו: ואני אגיד את זה עוד פעם, זה לא משנה, אם הילד לא זקוק לזמן הוא לא ישתמש בו, אם הילד לא צריך שיכתיבו הוא לא צריך שיכתיבו לו.
<מלי דנינו: ואמרנו, מה משנה את תוקף הבחינה?
<מלי דנינו: מה גורם לתלמידים להצליח הרבה יותר?
<מלי דנינו: בדקנו את זה במשרד החינוך, תלמידים שקיבלו מבחנים בעל פה, תבדקו את זה, הציונים שלהם יותר גבוהים, כי הבחינה היא שעה ולא שלוש שעות, כי הבחינה נעשית על ידי מורה שהוא רחמן וחנון וההתאמות 1 ו-2, אין להן שום משמעות לגבי הציונים.
<מלי דנינו: איפה יש להן משמעות?
<מלי דנינו: לגבי החרדות.
<מלי דנינו: ילד שיש לו בעיה של חרדה, שזקוק לזמן, ואמר פה ילין, תוציאו - - -
<מלי דנינו: אני רוצה להציע כמה דברים.
<מלי דנינו: קודם כל הכאוס הוא עצום וזה לא נכון שזה רק הקראה והכתבה, מה עם דף שאלון מורחב?
<מלי דנינו: מה עם כל ההתאמות הנוספות שגם נכללות בתוך ה-10%?
<מלי דנינו: יש פה כאוס, בתי ספר מתקשרים, לא יודעים, יועצים.
<מלי דנינו: אנחנו פתחנו חמ"ל אצלנו, אנחנו לא יודעים איך להתמודד עם המציאות הקשה, לבנו עם ההורים ועם הילדים ואנחנו לא יכולים לתת לדברים האלה להימשך.
<מלי דנינו: אני מבקשת, קודם כל הסירו את עניין תוספת הזמן.
<מלי דנינו: תראו שהאחוזים יורדים.
<מלי דנינו: תנו לכולם תוספת זמן, אין לזה משמעות, להתאמות 1 ו-2 - - -
מיקי רוזנטל: כל שעה של בוחן זה המון כסף.
<מלי דנינו: אני רוצה לומר, עניין הכסף זה עניין אחר.
<מלי דנינו: כרגע אני לא מדברת על הכסף.
יעקב מרגי: מלי, משפט אחרון לסיכום.
<מלי דנינו: אני רוצה להציע, המערכות לא מבינות מה רוצים.
<מלי דנינו: לא הוציאו את זה כחוזר, הוציאו את זה כהנחיות, אמרו לנו שידברו עם השטח, כבר שנתיים, עכשיו אומרים שידברו על זה עוד.
<מלי דנינו: עד מתי?
אורלי לוי אבקסיס: אבל ההמלצות שלהם עוד חודש מובאות בפני שר החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: אתם לא הייתם חלק מ - - -
<מלי דנינו: לא.
<מלי דנינו: מה פתאום?
אורלי לוי אבקסיס: אף אחד מאנשי המקצוע בשטח?
יעקב מרגי: אורלי, שנייה.
<מלי דנינו: ביקשנו, התחננו, כתבנו לשר החינוך.
יעקב מרגי: גב' דורית לחמן נמצאת פה?
<דורית לחמן: כן, אני.
יעקב מרגי: מכללת לוינסקי.
יעקב מרגי: אתם מלמדים את המקצוע הזה.
<דורית לחמן: כן.
<דורית לחמן: ואני רוצה לומר - - -
מירב בן ארי: את מדברת רק על תואר שני בלקויות למידה?
מירב בן ארי: גם על תואר ראשון?
<דורית לחמן: אני מדברת על זה שעשרות שנים של מחקר שהושקע בנושא של לקויות למידה ואבחון הושקעו ונורא מוזר שהיום בועטים בזה ואומרים נחזור לבורות וניתן את זה למורים.
<דורית לחמן: אבל מעבר לזה, נבנו על ידי משרד החינוך עצמו תכניות הכשרה של מאבחנים.
<דורית לחמן: איך משרד החינוך בעצמו בועט היום במה שהוא הכשיר ובמה שהוא נתן תעודות ואומר, אלה פחות שווים, המורים יעשו את זה.
<קריאה: זה לא קשור לדיון הזה.
<דורית לחמן: המורים לא אנשי מקצוע.
<דורית לחמן: לגבי הילדים, הילדים אם כן 10% או לא 10%, אני לא נכנסת יותר לדיון הזה, משום שכל מה שרציתי לומר נאמר פה, ה-10% האלה מאוד משתנים ממקום למקום, במקום אחד זה 30%, במקום אחד זה 10%, אז מאוד קשה להיכנס להגדרה הזאת.
יעקב מרגי: אני נתתי לך רשות דיבור כדי שתבואי לי מהתחום של ההתמחויות, התחום שלך.
יעקב מרגי: חזרת לי על דברים שנאמרו פה, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, אתם מלמדים את המקצוע הזה, יש למורים מיומנויות כלשהן להגיע לרמת סינון - - -
מירב בן ארי: לרמה כמו שסטודנט שלומד שלוש וחצי - - - כמה שנים התואר בלקויות למידה לתואר ראשון?
<דורית לחמן: למורים אין שום הכשרה באבחון לקויות למידה.
<דורית לחמן: אני מדברת על אישור שניתן על ידי משרד החינוך לבנות קורסים להכשרת מאבחנים.
<דורית לחמן: אני לא מדברת על המורים, למורים אין הכשרה, אין להם שום הכשרה.
מירב בן ארי: אני רוצה להבין משהו.
מירב בן ארי: זה שאין הכשרה, אנחנו יודעים שאין הכשרה למורים.
יעקב מרגי: אין להם כלים.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, רציתי חיזוק - - -
אורלי לוי אבקסיס: תגידי, עם מי משרד החינוך התייעץ?
אורלי לוי אבקסיס: בינו לבין עצמו?
אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב ראש, אנחנו שומעים פה גורמים שיש להם ניסיון של שנים, שפיתחו תורות למידה, שהשתכללו תוך כדי תנועה, אנחנו שומעים את ניצ"ן, אנחנו שומעים פה מאבחנים - - -
אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא איך משרד החינוך התעלם מהם.
אורלי לוי אבקסיס: יש לי פה הערה שחשוב שניקח אותה לתשומת הלב.
אורלי לוי אבקסיס: התוצאה של מה שקיבלתי עכשיו מהמנהלת, שיש פה באמת מכסות להטבות ולהקלות.
אורלי לוי אבקסיס: מה זה יביא?
אורלי לוי אבקסיס: זה יביא מנהלים ומורים לעשות באמת בתחילת הדרך, בכניסה לבית הספר, כי כולם רוצים לעמוד במבחני המיצ"ב, כולם רוצים לעמוד בציונים של הבגרויות, הם יעשו סלקציה.
יעקב מרגי: זה מה שאמרה רוני.
אורלי לוי אבקסיס: הם יעשו סלקציה בקבלה לבית הספר וכל הילדים ייזרקו לחינוך מיוחד או לבתי ספר נחשלים.
אורלי לוי אבקסיס: לא יהיה להם את ה - - -
יעקב מרגי: תודה, אורלי.
יעקב מרגי: אנחנו ארבע דקות ויש לי עוד לשמוע מספר דוברים.
יעקב מרגי: אורלי, יש לי ארבע דקות כולל להכין סיכום.
אורלי לוי אבקסיס: שיעורים פרטיים למי שיש כסף.
<מנשה לוי: אני יושב ראש התאגדות מנהלי בתי הספר העל יסודיים.
יעקב מרגי: היא לא ייצגה אותך נאמנה?
<מנשה לוי: היא מצוינת.
<מנשה לוי: בעצמי מנהל בית ספר תיכון שש שנתי בעמק חפר, מ-ז' ועד י"ב, 1,500 תלמידים וכ-150 מורים.
<מנשה לוי: למורים אין הכשרה לערוך אבחונים לתלמידים, וגם למנהלים אין הכשרה לחתום על 10%.
<מנשה לוי: לאחרונה אני חתמתי על 10%.
<מנשה לוי: השיקולים שדיברה עליהם אורלי לא זרים לי, אני מקווה שלא נפלתי לבור השחור והאפל הזה.
<מנשה לוי: אני מאוד מקווה.