GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אביטל אפל פנקס: אנחנו רוצים להגיד שאנחנו פנינו למשרד התחבורה ואמרנו חייבים הנחיות בטיחות לכבישים ולמדרכות שהם סביב מוסדות החינוך.
<אביטל אפל פנקס: כמו שבארצות הברית ובקנדה יש מה שנקרא - school zoen, ששם אנחנו יודעים שיש תנועה שהיא ממותנת – 30 קמ"ש, יש מדרכות רחבות.
<אביטל אפל פנקס: כלומר, יש כל מיני דברים שאנחנו יודעים שמפחיתים את תאונות הדרכים.
<אביטל אפל פנקס: אנחנו חייבים ליצור סביבה שהיא הרבה יותר סלחנית לילד, שבעצם אותם ילדים שהולכים ברגל יוכלו ללכת בבטחה.
<אביטל אפל פנקס: אנחנו שמחים שבדצמבר - - -
מירב בן ארי: לא נעים לי לומר לך, אבל בהודו ובמדינות עולם שלישי יש school zoen, לא רק בארצות הברית.
מירב בן ארי: תיקחי אותן כדוגמא, לא את ארצות הברית ואת קנדה.
<אביטל אפל פנקס: בהחלט.
<אביטל אפל פנקס: אגב, את ה- school zoen שם אני פחות מכירה, אבל באוגוסט 2014 אנחנו מאד שמחים שמנכ"ל משרד התחבורה הסכים איתנו והקים ועדה שהחליטה על הנחיות ל-school zoen, לאותו אזור בית ספר, לאותה סביבה בטוחה.
<אביטל אפל פנקס: עדיין לא הוקמה הוועדה.
<אביטל אפל פנקס: אנחנו מאד מאד מקווים וקוראים כאן למשרד התחבורה לקדם את ההנחיות האלה.
יעקב מרגי: מצגת, בבקשה.
<יחיאל מונטג: בוקר טוב.
<יחיאל מונטג: יחיאל מונטג, נשק וסע, עיניים בדרכים.
<יחיאל מונטג: רק משפט אחד לחבר הכנסת חמד עמאר.
<יחיאל מונטג: אני שמח לבשר שיש התחלות במגזר הערבי.
<יחיאל מונטג: יש לנו ארבעה בתי ספר שהם בהתחלה של טיפול – בחיפה וברמלה, ואינשאללה – בכל הארץ.
<יחיאל מונטג: המצגת מטפלת במפגעי בטיחות אופייניים סביב מוסדות חינוך ובמתן הפתרונות כפי שאנחנו, ארגון בטרם והמרכז מקדמים.
<יחיאל מונטג: בעיה – תנועה דו סטרית סואנת, מה שאנחנו רואים בסביבת מוסדות חינוך שזה כאוטי לחלוטין.
<יחיאל מונטג: אתם רואים אנדרלמוסיה מוחלטת.
<יחיאל מונטג: מה שאנחנו ממליצים זה הגדרת כביש חד סטרי ואמצעי מיתון תנועה.
<יחיאל מונטג: ויש לנו כבר ניסיון בכמה מקומות, זה עושה את העבודה.
<יחיאל מונטג: אי תנועה מסומנים – אתם רואים פה בתמונה אי תנועה מסומן.
<יחיאל מונטג: אתם רואים שזה קו על הכביש ואתם יודעים שקווים על הכביש הם בגדר המלצה או הגיג לנהג הישראלי.
<יחיאל מונטג: אתם רואים שהנהגת עוצרת איפה שהיא עוצרת משום שאפשר לעקוף אותה.
<יחיאל מונטג: אתם רואים פה שני נהגים, אני צילמתי את זה וזה לא יאמן – שני החברה היו שקועים בשיחה עמוקה ביניהם.
<יחיאל מונטג: הם ידעו שאפשר לעקוף אותם ואתם רואים באמת שמכונית עקפה אותם.
<יחיאל מונטג: הפתרון הוא מאד פשוט – השקעה לא גבוהה.
<יחיאל מונטג: אתם רואים את הלפני ואחרי.
<יחיאל מונטג: פשוט בקטעים שמול בית ספר – להאריך את אי התנועה ולא לאפשר פיזית עקיפה.
<יחיאל מונטג: זה עושה את העבודה.
<יחיאל מונטג: פתיחת שערי בתי ספר בסמוך למעגלי תנועה.
<יחיאל מונטג: אתם יודעים שבמעגל תנועה אסור לעצור.
<יחיאל מונטג: רק ששמים שער ליד מעגל תנועה, מעגל התנועה הופך להיות מגרש חנייה ופוקק את כל היישוב, בנוסף כמובן למצבי הסיכון.
<יחיאל מונטג: איך אנחנו פתרנו את הבעיה – אנחנו פשוט העתקנו את השער.
<יחיאל מונטג: כלומר פתחנו שער אחר והבעיה נפתרה מעצמה.
<יחיאל מונטג: כלומר, אנשים לא עצרו במעגל התנועה.
<יחיאל מונטג: לא הייתה בעיה פתאום.
<יחיאל מונטג: זה פתרון.
<יחיאל מונטג: הסדרת שדה ראייה.
<יחיאל מונטג: אתם רואים פה דוגמא.
<יחיאל מונטג: נניח שמאחורי העץ עומד ילד קטן ונחמד בכיתה א' או ב' ולא רואים אותו.
<יחיאל מונטג: אם מישהו לוקח את הסיבוב ימינה, שלא נדע מה יכול לקרות.
<יחיאל מונטג: לעומת זה, בקריית גת חשבו על זה וגזמו בצורה כזאת שרואים את מעבר החצייה.
<יחיאל מונטג: יש שדה ראייה מאד יפה.
<יחיאל מונטג: פניות פרסה וסטיות מנתיב.
<יחיאל מונטג: זאת מכה חמורה כמעט ליד כל בית ספר שאני מכיר.
<יחיאל מונטג: ממש ללא שליטה.
<יחיאל מונטג: אתם רואים פה בתמונה השמאלית שנהג מוריד ילד לבית הספר כשהוא מראש נכנס לנתיב ההפוך.
<יחיאל מונטג: כלומר, גם כשהוא ייצא מהנתיב, הוא ייצא אל מול התנועה וזה מצב של סכנה אמיתית.
<יחיאל מונטג: פה אתם רואים למשל קו הפרדה לבן רצוף, שזה שוב, בגדר המלצה.
<יחיאל מונטג: תראו, רוב המכוניות פשוט עומדות הפוך.
<יחיאל מונטג: זה ליד בית ספר.
<יחיאל מונטג: הפתרון הוא פשוט הפרדה פיזית ואז לא צריך לדבר הרבה.
<יחיאל מונטג: פה עשינו ניסוי שהצליח.
<יחיאל מונטג: שמנו קונוסים ופשוט נמנע מהנהגים לעבור לנתיב האחר והבעיה פשוט נפתרה.
<יחיאל מונטג: או, כמו בנתניה, שמו מפרדה פיזית.
<יחיאל מונטג: מפרדה פיזית אי אפשר לעקוף.
<יחיאל מונטג: אם מישהו יתעקש הוא יעשה את זה, אבל הנה, נתניה, תראו איזו תנועה מסודרת.
<יחיאל מונטג: לא היה שם צל של שוטר.
<יחיאל מונטג: הורדת ילדים בצורה פרועה.
<יחיאל מונטג: את זה אנחנו עדיין רואים בבתי ספר רבים ולזה יש לנו מענה שהוכיח את עצמו ואנחנו עובדים על המיזם נשק וסע כבר 12 שנה – ממטולה עד אילת.
<יחיאל מונטג: המיזם הזה מצליח מאד.
<יחיאל מונטג: יש עוד הרבה מה לעשות.
<יחיאל מונטג: בעזרת המיזם אנחנו מגדירים מקום להורדת התלמידים.
<יחיאל מונטג: אנחנו ממליצים, זה עדיין לא בספר התמרורים, אבל הרשויות לוקחות על עצמן את האחריות ועושות את זה.
<יחיאל מונטג: תיכף תראו דוגמא.
<יחיאל מונטג: הנקודה היא סמוך לשער בית הספר, ככה שהורה יכול להיפרד מהילד בלי לדאוג ולראות האם הוא באמת הולך בכיוון.
<יחיאל מונטג: אין חציית כבישים כמעט תמיד, המקום מסומן ומתומרר על פי חוק, ככה שאין בכלל שאלה האם זה בסדר או לא בסדר.
<יחיאל מונטג: האזור ממוקד ואנחנו מאד שואפים לאחידות הגדרה בכל הארץ, כדי שזה יהיה כמו תמרור.
<יחיאל מונטג: תמרור עצור, תמרור מתומן, אז אין תמרור אחד שהוא משולש, השני מרובע, השלישי מחומש.
<יחיאל מונטג: חד-חד ערכי.
<יחיאל מונטג: והדבר הזה הוא מאד זול.
<יחיאל מונטג: בדקנו.
<יחיאל מונטג: זה בסביבות 3,000 שקלים לנקודה.
<יחיאל מונטג: זה הכל.
<יחיאל מונטג: ככה נראה לדוגמא בית הספר בן גוריון בבאר שבע וככה זה נראה ממטולה עד אילת.
<יחיאל מונטג: אנחנו סובלים מהעדר הנחיות מסודרת, מה שאביטל אמרה, תשתיות בסביבת בתי ספר.
<יחיאל מונטג: זה מונע יישום מיזמי נשק וסע, כי כשהתשתית לא קיימת ההורים לא יכולים פשוט לשתף פעולה והם נאלצים לעבור עבירות וזה מנציח ליקויי בטיחות בסביבת בתי ספר.
<יחיאל מונטג: והפתרון הוא פשוט הגדרת אזור סטרילי בבתי ספר, אותו school zoen שאביטל אמרה, ואנחנו שואפים ופועלים ודרך אגב אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
<יחיאל מונטג: זה נכנס עכשיו לשיתוף עמוק יותר, בין היתר גם כדי להביא להנחיות מחייבות שמגדירות את מצב התשתיות בסביבת מוסדות החינוך.
יעקב מרגי: תן לנו מספר מילים על נשק וסע, לא כולם מכירים את המיזם.
יעקב מרגי: מי עומד מאחורי המיזם הזה.
<יחיאל מונטג: אנחנו.
<יחיאל מונטג: עמותת נשק וסע עיניים בדרכים.
<יחיאל מונטג: התחלנו את המיזם הזה בשנת 2003 באופן אקראי ליד בית הספר של הילדים שלי, וראה זה פלא, פתאום אין פקקים והכל מסודר והרבה יותר בטוח.
<יחיאל מונטג: ואז עשינו עוד בית ספר ועוד בית ספר ועוד בית ספר ואז שמעו על המיזם.
<יחיאל מונטג: פנו אלינו מרשויות אחרות ואנחנו התרחבנו והתרחבנו והיום כמו שאמרתי, אנחנו ב-65 רשויות, החל בקריית שמונה ומטולה בעצם ועד אילת.
יעקב מרגי: יש שאלה תלמודית כסף מנלן?
יעקב מרגי: מאיפה?
<יחיאל מונטג: קודם אחד עמד על אופניים חד אופן ועשה קסמים ואז הוא אמר לאנשים עכשיו אני אעשה קסם וכולם ייעלמו.
<יחיאל מונטג: הוא ירד והוריד את הכובע וביקש כספים וכולם נעלמו.
<יחיאל מונטג: לאור המסקנה הברורה הזאת והכאבים שסבלנו בדרך, אנחנו פונים לשוק הפרטי.
<יחיאל מונטג: תודה לאל בינתיים יש פתרון.
<יחיאל מונטג: אנחנו עובדים על עוד פתרונות.
<יחיאל מונטג: אנחנו לא מצפים לפתרון מהממשל.
יעקב מרגי: לא רוצים או לא מצפים?
<יחיאל מונטג: אנחנו נשמח מאד לקבל כל שיק, אבל - - -
יעקב מרגי: אוקיי, תודה רבה.
יעקב מרגי: אני חושב שהדברים מדברים בעד עצמם והתמונות – לא דומה תשמע לתחזה, ואנחנו רואים שזה גם פתרונות קלים, יצירתיים.
יעקב מרגי: קצת מחשבה ואפשר להרים את זה ולמנף את זה ברמות.
יעקב מרגי: מאחר שאנחנו הולכים לדבר על חינוך תעבורתי, מסתבר שהכל מתחיל ואני לא רוצה לומר נגמר בכסף.
יעקב מרגי: זה מתחיל וחייב להתחיל בכסף.
יעקב מרגי: אז בואו נשמע את הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, קודם כל על תקצוב בשנים האחרונות, מגמות בתקצוב, תכניות עבודה, מגמות כאלה ואחרות.
יעקב מרגי: יכול להיות שאנחנו סתם רואים שחורות.
<מרדכי בהירי דואני: בוקר טוב לכולם.
<מרדכי בהירי דואני: תודה רבה על ההזדמנות לדבר בפניכם.
<מרדכי בהירי דואני: שמי מרדכי בהירי דואני.
<מרדכי בהירי דואני: אני מנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
<מרדכי בהירי דואני: אני רוצה לשתף אתכם בבוקר המדהים הזה שעברתי, שבאלפי מעברי חצייה בישראל – מקריית שמונה שבצפון ועד אילת שבדרום – מאות אלפי ישראלים, ראשי ערים, קשישים, הורים והכי חשוב ילדים – חצו את הכביש והמתינו שנייה וחצי ולמעשה זו שנייה מאד מאד חשיבה.
<מרדכי בהירי דואני: השנייה הייתה במטרה לדבר אחד – לעלות לסדר היום הציבורי את הקטל בכבישים, את הקטל בדרכים.
<מרדכי בהירי דואני: נתונים מהבוקר מראים ש-300 אזרחים במדינה נהרגו בכבישים מתחילת השנה בלבד.
<מרדכי בהירי דואני: כל יום אנחנו מאבדים מישהו.
<מרדכי בהירי דואני: אבל מה שמפריע בעיקר זה ההרגל שלנו, זה עובר ליד האוזן.
<מרדכי בהירי דואני: לפני תקציבים אני רוצה לספר לכם מה עבר עלי בשנה האחרונה כמנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
<מרדכי בהירי דואני: בדיוק לפני שנה, בטקס הזיכרון להרוגי תאונות הדרכים בישראל, ישבתי ועלתה מנחה ואמרה שאנחנו יוצאים בבוקר לעבודה יכול להיות שנחזור וייפלו עלינו השמיים.
<מרדכי בהירי דואני: ועלתה משפחה מדרום אמריקה, שהאבא לא הסתכל אל הקהל, הוא הסתכל על דבר אחד בלבד – על התמונה של הבת שלו.
<מרדכי בהירי דואני: והוא הסתכל והסתכל.
<מרדכי בהירי דואני: הבנתי שנפלו עליו השמיים וכשחזרתי הביתה, לבית שלי, נכנסתי לחדרים של הבנות ושל אשתי בשביל לראות דבר אחד – שלא נפלו עלי השמיים.
<מרדכי בהירי דואני: זה האירוע שמלווה אותי כל יום בדרך לעבודה ובחזרה מהעבודה.
<מרדכי בהירי דואני: וכן, המצב הוא לא מדהים.
<מרדכי בהירי דואני: וכמו שאמר חבר הכנסת חמד עמאר, הוא אמר את הכל, אבל אני חושב שלפני הכל בואו אנחנו, ואני באמת קורא לכולנו, לפני הכל, שאנחנו יוצאים בבוקר אנחנו יוצאים למלחמה.
<מרדכי בהירי דואני: יש לי בקשה אחת והיא בקשה נורא קלה.
<מרדכי בהירי דואני: אנחנו נכנסים לרכב, חוגרים את החגורה, נשים בצד תמונה של המשפחה שלנו, של האוהבים שלנו.
<מרדכי בהירי דואני: לפני שמניעים את הרב בואו נסתכל על התמונה הזאת ונבטיח שאנחנו רוצים לחזור אליהם בשלום.
<מרדכי בהירי דואני: יש לא מעט הרוגים בישראל שמתחלקים למעשה לשלושה סוגים של אוכלוסיות – הולכי הרגל – שהם כשליש מההרוגים וזה הנושא של יום הבטיחות הזה; כמובן הבעיה במגזר הערבי של דריסות חצר ונהגים צעירים; ונהגים מקצועיים שחלקם בתרומה הוא מאד מאד גבוה.
<מרדכי בהירי דואני: אני באמת מסכים ומאמין, ואני בן של אנשי חינוך, אמא שלי הייתה מנהלת בית ספר וגם אבי, שהכל מתחיל בחינוך וכמובן מסתיים בחינוך וכמו שאמר חמד עמאר, באמת אנחנו צריכים לרדת לכיתה י' וזה בדיוק מה שאנחנו עומדים לעשות.
<מרדכי בהירי דואני: לרדת בחינוך התעבורתי מכיתה י"ב לכיתה י'.
<מרדכי בהירי דואני: וצריך בשביל זה כסף ולא הרבה כסף.
<מרדכי בהירי דואני: ולא הרבה כסף.
<מרדכי בהירי דואני: 40 מיליון שקלים למדינת ישראל זה לא הרבה כסף.
<מרדכי בהירי דואני: זה טעות קולמוס - - -
יעקב מרגי: אז בוא תן לנו תמונת מצב של תקציב שמושקע בחינוך תעבורתי, מגמות בחינוך התעבורתי.
יעקב מרגי: תן לנו תמונת מצב.
<מרדכי בהירי דואני: מבחינה תקציבית, תקציב הרשות ירד מ-550 מיליון שקלים בשנת 2008 או בשנת 2007 כשהיא נוסדה, ל-223 מיליון שקלים בשנת 2016.
<מרדכי בהירי דואני: תמונה שמדברת בעד עצמה.
יעקב מרגי: ל-40%.
<מרדכי בהירי דואני: 40% נשאר.
<מרדכי בהירי דואני: זה בדיוק ההבדל וזה מקשה.
<מרדכי בהירי דואני: זה מקשה מאד.
<מרדכי בהירי דואני: בנושא החינוך התעבורתי, יש תכנית למעשה של הרשות עם משרד החינוך, בשיתוף פעולה מלא ותציג אותו נחמה - מה אנחנו מציעים ולאן צריך להגיע עם זה קדימה.
<נחמה לאור דרורי: נחמה לאור דרורי, ראש אגף חינוך, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
<נחמה לאור דרורי: אני אתחיל אולי מנתון כדי לסבר את האוזן לגבי המעורבות של נהגים צעירים בתאונות דרכים.
<נחמה לאור דרורי: המעורבות של נהגים צעירים עד גיל 24 גבוהה פי 1.7 מנהגים בגילאי 25 ומעלה.
<נחמה לאור דרורי: כאשר אנחנו בוחנים את התאונות שבהן הם מעורבים, אז ב-62% מהמקרים שבהם צעירים מעורבים, מתקיימת עבירת תנועה, לעומת מצב של גילאי 25 ומעלה, שב-47% מהמקרים יש עבירת תנועה.
<נחמה לאור דרורי: אז המצב ברור והתמונה ברורה לנו.
<נחמה לאור דרורי: אולי אני אוסיף רק שהעבירה השכיחה ביותר בקרב צעירים היא באמת הנהיגה במהירות מופרזת.
<נחמה לאור דרורי: התחנה האחרונה שבה אנחנו נפגשים עם התלמידים בחינוך הפורמאלי, זה לפני שהם מקבלים את רישיון הנהיגה שלהם.
<נחמה לאור דרורי: אחר כך הם עוברים למערכות אחרות ובעצם זאת ההזדמנות האחרונה שלנו להטמיע את המסרים של בטיחות בדרכים.
<נחמה לאור דרורי: בעצם משנת 2008, שבה החינוך התעבורתי מומן בקרוב ל-40 מיליון שקלים, 39.5 מיליון שקלים, היום אנחנו עומדים על מצב של מימון של 18 מיליון שקלים בלבד.
<נחמה לאור דרורי: המשמעות היא שבמקום להגיע לכל התלמידים שנמצאים באותה שכבת גיל, אנחנו מגיעים ל-3,000 מתוך 4,253 כיתות.
<נחמה לאור דרורי: יש לנו נתח משמעותי של תלמידים שבגלל מגבלה תקציבית אנחנו לא מצליחים להגיע אליהם עם החינוך התעבורתי.
יעקב מרגי: כמה מושקע סך הכל בחינוך התעבורתי?
<נחמה לאור דרורי: מבחינת תקציבים?
<נחמה לאור דרורי: כרגע, אחרי הקיצוץ המשמעותי, אנחנו מדברים על 18 מיליון שקלים, שכיום הרשות יכולה לתת אחרי הקיצוצים בתקציבה למימון העניין הזה וזה קיצוץ מ-40 מיליון שקלים בשנת 2008.
יעקב מרגי: מה הן שאר המטלות של הרשות?
<נחמה לאור דרורי: מיד.
<נחמה לאור דרורי: מספר הכיתות – אנחנו מצליחים להגיע ל-3,000 כיתות מתוך 4,253 כיתות.
יעקב מרגי: מה שאר המטלות המעוגנות בהגדרה שלכם?
<מרדכי בהירי דואני: הרשות הלאומית למעשה מורכבת ממספר חטיבות.
<מרדכי בהירי דואני: דבר ראשון מרכז מידע לאומי.
<מרדכי בהירי דואני: אנחנו אוגרים את כל המידע הקשור לתאונות דרכים, גם ממכון גרטנר, עם פרופסור קובי פלג.
<מרדכי בהירי דואני: אנחנו בודקים, מפלחים אותו ובודקים באמת מה האוכלוסייה הפגיעה ואיך מונעים את ההרוג הבא.
<מרדכי בהירי דואני: אנחנו גם מבצעים מחקרים לגבי התנהגות של נהג, מה קורה בחו"ל, איך מתמודדים בחו"ל ואיך אנחנו משליכים את זה לארץ.
<מרדכי בהירי דואני: זה חטיבה אחת.
<מרדכי בהירי דואני: החטיבה השנייה זה החינוך וההסברה.
<מרדכי בהירי דואני: למעשה זו החטיבה שלוקחת את אותם מסרים שפיתחו במחקר ובמידע, ומנחילה אותם ליתר האוכלוסייה, בין בעזרת מערכת החינוך ובין בהסברה פשוטה לחלוטין באמצעי הטלוויזיה והתקשורת השונים.
<מרדכי בהירי דואני: החטיבה האחרונה היא חטיבת השטח.
<מרדכי בהירי דואני: למעשה זה המקום שבו הרשות מתחברת לקהילה, לתושבים בבתים שלהם, ברשויות שלהם, במתנ"סים, בקהילות בתוך בתי הספר.
<מרדכי בהירי דואני: זו פעילות הרשות.
<מרדכי בהירי דואני: בנוסף אנחנו עובדים עם שותפים אסטרטגיים.
<מרדכי בהירי דואני: נכון להיום אנחנו מממנים למשטרת ישראל פעילות מבורכת ביותר, שבעיקרה היא פרויקט של מתנדבים בתנועה, שהרשות מממנת 100 ניידות לאכיפת הזהירות בדרכים ברחבי הארץ.
<מרדכי בהירי דואני: בנוסף, אנחנו מממנים לרשויות המקומיות 25 ניידות שמטרתן אחת - - -
יעקב מרגי: יש לכם חטיבת מחקר, הבנתי.
יעקב מרגי: עשיתם מחקר מבחינת
יעקב מרגי: כם מה אפקט התועלת, אם אני מקצץ 10 ניידות למשטרת ישראל ומסיט את התקציב שלהן לחינוך תעבורתי?
<מרדכי בהירי דואני: תראה, יש תמהיל.
<מרדכי בהירי דואני: התמהיל צריך להיות מחולק בצורה נכונה בין אכיפה, תשתיות ותרבות הנהיגה שהחינוך וההסברה הם חלק ממנה.
יעקב מרגי: השאלה אם זה נעשה על בסיס מחקר?
יעקב מרגי: בדיקה?
<מרדכי בהירי דואני: אם נעשתה הסברה?
יעקב מרגי: בוא אני אעזור לך.
יעקב מרגי: חלק גדול מחיי אני במגזר הציבורי, בחלקם הייתי שכיר, גם במסגרות מדינתיות, מתקנים כאלה ואחרים.
יעקב מרגי: אני יודע איך זה עובד.
יעקב מרגי: אילוצים ואנחנו יודעים לעבוד במצבי לחץ.
יעקב מרגי: לא יודעים לעבוד במצבי לחץ.
יעקב מרגי: מתפקדים, אבל לא יודעים לעבוד נכון ולא יודעים לפעול נכון ופותרים בעיות.
יעקב מרגי: דעתי לא נוחה מזה שאתה צריך ואני צריך.
יעקב מרגי: למשטרת ישראל יש בעייה תקציבית – שתשב מול האוצר.
יעקב מרגי: היא יודעת לעשות את זה יותר טוב ממך.
יעקב מרגי: לך אין אבא ואמא, אין לך לוביסטים, אתה לא מעניין.
<מרדכי בהירי דואני: תודה.
יעקב מרגי: לא, אני אומר לך, אתה לא מעניין את האוצר.
יעקב מרגי: חבר הכנסת חמד עמאר אמר בצדק – אתה סמוך על שולחן אחרים.
יעקב מרגי: שולחנות של משרד התחבורה.
יעקב מרגי: אתם צריכים להיות רשות עצמאית, נטולת כל זיקה כדי לומר ולהיות המוכיח בשער.
יעקב מרגי: יש לי חשש ואני לא חושד, לכן מיד שאלתי ואמרתי אם זה מבוסס מחקרית.
יעקב מרגי: אני יודע מה הם תהליכי קבלת ההחלטות בגופים ציבוריים.
יעקב מרגי: זה יכול להיות גם טלפון, תשמע, אין לי ברירה, פעם בשנה.
יעקב מרגי: כשאני מדבר וכולם פה סביב השולחן מדברים על חשיבות החינוך התעבורתי, אני רוצה לדעת כנבחר ציבור, כגוף המפקח על פעולות הממשלה, אני רוצה לדעת שההסטה הזאת, שמישהו שקבע את ה-100 ניידות, זה משהו מבוסס, ואת ה-18 מיליון שקלים לחינוך תעבורתי – זה משהו מבוסס?
יעקב מרגי: בדוק?
יעקב מרגי: וזה לא על סמך, כי זה יכול להיות 100, יכול להיות 120 ויכול להיות גם 70.
חמד עמאר: אני רק רוצה לתת דוגמא של עבודה של הסברה בנושא הזה.
חמד עמאר: בשנת 2009 היו מעל 15 הרוגים בתאונות חצר.
חמד עמאר: תאונות חצר שהאבא שם רוורס, חוזר, פוגע בילד, הורג אותו – היו מעל 15 מקרים כאלה.
חמד עמאר: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים לקחה את הנושא הזה בשנת 2010 ועשתה מבצע הסברה בנושא במקומות המיועדים, בנגב זה היה במיוחד.
חמד עמאר: ירדנו שנה אחרי זה לאפס.
חמד עמאר: הפסיקו את הפרויקט עכשיו, הפסיקו להם את הפרויקט אחרי זה, עלינו ל-10 הרוגים בתאונות חצר.
חמד עמאר: החזירו להם את הפרויקט, ירדנו במספר ההרוגים.
חמד עמאר: זו הדוגמא.
יעקב מרגי: תשמע, אנחנו בנפשות עסקינן והוקמתם כי יש בכל צורך.
יעקב מרגי: לא הוקמתם בגלל שמישהו הפעיל לחץ.
יעקב מרגי: זה דבר נכון שנעשה וטוב שנעשה, אבל אני רוצה לדעת אם יש לנו מדידה, כלי מדידה ואפקטים חיוביים כמו של המיזם הזה.
יעקב מרגי: אם אני יודע שבגוף שלך תהליך קבלת ההחלטות ושינוי המדיניות, צריך לשנות מגמות, אין לי בעיה עם זה, אבל אם הם נעשים תוך כדי בדיקה ואחריות כבדה ולא מסע לחצים של זה או אחר בגלל אילוצי תקציב, אני רגוע.
יעקב מרגי: תמשיכי את הסקירה שלך.
יעקב מרגי: אנחנו נתקדם כי יש עוד הרבה דוברים.
<נחמה לאור דרורי: אוקיי.
<נחמה לאור דרורי: בעצם אם אנחנו צריכים לתאר את האתגרים המרכזיים של החינוך התעבורתי, אנחנו מדברים על באמת חסר בתקציבים בהגעה לכיתות מספיקות וגם על עוד שני דברים נוספים.
<נחמה לאור דרורי: האחד זה בעצם המחויבות של התלמידים להיות בכיתה, באמת הרצון שלנו לדעת שהמסרים שאנחנו מעבירים מוטמעים כמו שצריך בתוך השיעורים האלה.
<נחמה לאור דרורי: לכן, נוכח כל האתגרים שאנחנו מדברים עליהם עכשיו, הרשות, יחד עם אגף זה"ב, נגישות ואורח חיים בטוח, שמקס אבירם נמצא כאן כנציגם, שהם שותף בכיר שלנו, ישבנו יחד וניסינו לראות איך אנחנו מטפלים בכל האתגרים האלה, כיצד אנחנו נותנים להם את המענה.
<נחמה לאור דרורי: יש הסכם שכבר כתוב בינינו לבין אגף הזה"ב, שבו יש מחויבות של משרד החינוך להכניס את החינוך התעבורתי כמבחן סיום לתעודת הבגרות.
<נחמה לאור דרורי: משמע, התלמידים יצטרכו לעבור את הלמידה הזאת, להיבחן, כי בלעדי זה הם לא יוכלו לקבל את תעודת הבגרות שלהם.
<נחמה לאור דרורי: כך אני מייצרת איזו שהיא מחויבות לתלמידים אל הנושא, מעמידה את זה באמת בראש סדר העדיפויות, כפי שזה באמת צריך להיות.
<נחמה לאור דרורי: אבל זה לא מספיק להכריח את התלמידים להיות בשיעור.
<נחמה לאור דרורי: מה שאני צריכה לייצר שם זה גם למידה שהיא למידה משמעותית, שמדברת בשפה שלהם, שבאמת היא תכנית לימודים שמתאימה גם לעידן הזה וגם בזה יש הסכמה בינינו להשקעה ועבודה משותפת, כדי להפוך את תכנית הלימודים הזאת לכזו שבאמת תביא את התוצאות המתאימות.
<נחמה לאור דרורי: הנושא המשמעותי הוא באמת התקציב ואני רוצה רגע להתייחס להערה שלך.
<נחמה לאור דרורי: אין עבודות מחקר שיכולות ל - - -
יעקב מרגי: לשאלה שלך.
<נחמה לאור דרורי: לשאלה שלך.
<נחמה לאור דרורי: שיכולות להעדיף איזו שהיא פעולה הכרחית אחת על חשבון אחרת.
<נחמה לאור דרורי: תורת הבטיחות בדרכים מדברת על פעולה שבאה מכל הכיוונים.
<נחמה לאור דרורי: החינוך הוא בעצם חינוך בעיקר לעתיד.
<נחמה לאור דרורי: אנחנו רוצים לחנך דור עתידי.
יעקב מרגי: גברתי, נחמה, נכון?
<נחמה לאור דרורי: אבל אני כרגע חייבת לטפל באכיפה.
יעקב מרגי: צודקת במאת האחוזים, אבל את לא באת להחליף את כל הגורמים במדינה ואת באת לסייע בתחום מסוים.
<נחמה לאור דרורי: אני אמורה לתכלל.
יעקב מרגי: לתכלל.
יעקב מרגי: אם את חושבת ואת הגוף שמתכלל וחושבת שמשטרת ישראל צריכה להגביר את האכיפה, יש לה את המנדט ויש לה את הכלים ואין לי בעיה לעשות שותפויות.
יעקב מרגי: אני שאלתי שאלה.
יעקב מרגי: יכול להיות שההחלטה היא הכי צודקת שיש.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת כמבקר, אנחנו רוצים להיות רגועים, חברי הכנסת, שמי שקיבל את ההחלטה לרכוש 100 ניידות למשטרת ישראל ולהעביר רק 18 מיליון שקלים לחינוך תעבורתי, שאני אדע שזה מבוסס החלטה מקצועית.
יעקב מרגי: זה מה שביקשתי לדעת ואני לא מקבל ממך תשובה.
יעקב מרגי: אני לא באתי להקל ראש בשום פעולה שאתם עושים.
יעקב מרגי: רק אני, כגוף מבקר, חושב שהשאלה היא במקום.
אוסאמה סעדי: כמה למגזר הערבי.
יעקב מרגי: נגענו בזה, אתה דיברת עם באסל.
יעקב מרגי: נגענו בזה.
אוסאמה סעדי: מתוך ה-18 – כמה למגזר הערבי?
יעקב מרגי: זו שאלה שמתבקשת ונגיע לזה.
יעקב מרגי: אנחנו עדיין רק בפתיחה, כדי לשים את המפה על השולחן.
יעקב מרגי: יכול להיות שיבוא גוף מחקר ויאמר ש-18 מיליון שקלים זה יותר מדי, אבל זה לא זה.
יעקב מרגי: ברגע שאנחנו יודעים שהתקציב של הרשות הלאומית הולך ומקוצץ, קוצץ ב-60%, אני צריך לדעת לכלכל את צעדי בחכמה ובתבונה.
יעקב מרגי: אנחנו נעצור פה ונמשיך הלאה.
יעקב מרגי: חברת הכנסת דוקטור ענת ברקו ולאחר מכן ניתן לאור ירוק, האם הם נמצאים כאן?
יעקב מרגי: איך לא? הם חייבים להיות.
<צביקה דן: רק כבוד יושב הראש, אנחנו רוצים להציג את הסקרים שעשינו.
יעקב מרגי: אנחנו עוד לא נעלנו את הישיבה, מכובדי, לכן אנחנו ניתן לכם גם כן.
ענת ברקו: תודה אדוני יושב הראש על ההזדמנות, ואני חושבת שזה באמת יום חשוב ביותר.
ענת ברקו: אם היה מדובר בפיגועי טרור ותאונות דרכים זה סוג של טרור, האולם הזה היה מלא.
ענת ברקו: הוא היה מלא מפה לפה.
ענת ברקו: זה נושא שהוא לא כזה מרגש כפי הנראה, ובגלל זה אין נוכחות.
ענת ברקו: הנוכחות היא כה דלה.
ענת ברקו: זה מתחיל מחיפוש ריגושים של הצעירים, זה עובר דרך חוסר נימוס והיחד בין אדם לחברו.
ענת ברקו: במיוחד האנשים שנוהגים בחו"ל ורואים שהמון פעמים אנשים יכולים להמתין, לא לצפצף בסיטואציות שברור שאם זה היה הנהג הישראלי, הוא כבר היה נכנס באוטו שלפניו.
ענת ברקו: זה הדברים.
ענת ברקו: החינוך הוא גם לנימוס ודרך ארץ ודרך זה זה משקף גם בנהיגה שלנו.
מאיר כהן: אני פעם נהגתי בנאפולי והתגעגעתי לנהוג בדימונה.
ענת ברקו: אה, כן, את זה שמעתי.
ענת ברקו: אמרו לי שהאיטלקים יותר גרועים מאיתנו, אבל שם לא נהגתי.
יעקב מרגי: הם לא פה כדי להגיב, אז אני מבקש.
ענת ברקו: אצל האמריקאים יש מקומות שהם לא נוסעים על הנתיב הימני אם הם לא צריכים לנסוע ימינה, למרות שהנתיב מרשה להם, רק כדי לא לחסום מישהו אחר.
ענת ברקו: בכל אופן, בצבא עשו מהפיכה בתחום הזה ואני רציתי לשאול אם יש כאן נציג מצה"ל, אני לא רואה.
ענת ברקו: אבל בצבא, דרך פעילות מאד מאד עמוקה, ומחלקת הנפגעים יחד עם בטיחות בדרכים עשו פעילות ואני יכולה לספר לכם כאימא.
ענת ברקו: אני לפני כמה שנים כיבסתי לבן שלי את המדים.
ענת ברקו: הבן שלי היה מעורב בתאונת דרכים ממש בהתחלת השירות הצבאי שלו, שהוא כמעט הרג שלושה אנשים.
ענת ברקו: למזלנו הרב, בגללו, באשמתו, והוא ידע שהוא יסחב את זה כל החיים שלו, לא קרה שום דבר בנס.
ענת ברקו: זה היה נס, אבל אנחנו אמרנו לו בבית – אתה תתייחס לזה כשאתה הרגת עכשיו שלושה אנשים.
ענת ברקו: תיקח את זה בחשבון – שלושה אנשים הלכו על המדרכה ואתה הרגת אותם.
ענת ברקו: אני כיבסתי לו את המדים באחד הימים וראיתי תמונה של בחורה יפיפייה עם תאריך לידה.
ענת ברקו: חשבתי מה זה, הילד מאוהב.
ענת ברקו: מסתבר שאב שכול היה ביחידה וההורים השכולים האלה שבאים ליחידה עם הסיפור של הילדים שלהם, זה עושה המון.
ענת ברקו: הוא הלך עם התמונה הזאת בכיס.
ענת ברקו: יחד עם פנקס השבי שלו הייתה תמונה של הנערה המדהימה הזאת, שנהרגה סתם בתאונת דרכים וזה הלך איתו.
ענת ברקו: הדברים האלה מאד מאד משפיעים.
ענת ברקו: הם מאד מאד אפקטיביים ואני חושבת שככל שתהיה יותר הסברה ובצבא עושים את זה המון ואני מקווה שעושים את זה גם באזרחות, אני לא כל כך יודעת.
יעקב מרגי: היושב ראש פתח עם זה.
ענת ברקו: לקחת הורים שכולים מהמגזר היהודי ומהמגזר הערבי ולספר איך רוורס כזה טיפשי בחצר, עם ילד בגובה של פגוש, בסוף מכונית עולה עליו.
ענת ברקו: אני חושבת שזה עושה נפלאות.
ענת ברקו: אני שוב רוצה להודות לך, אדוני יושב הראש.
ענת ברקו: אני מתנצלת, זה חשוב לי אבל אני רצה לוועדה אחרת.
יעקב מרגי: אור ירוק, בבקשה.
<אילן גרודסקי: אדוני יושב הראש, חברות וחברי הכנסת, תודה רבה לכם על כך שהזמנתם את הדיון הזה.
<אילן גרודסקי: אני חושב שאני מבטא את דעתה של אור ירוק, הדיון הזה הוא דיון חשוב.
יעקב מרגי: כמה ניידות אתם תורמים למשטרת ישראל?
<אילן גרודסקי: מספר הניידות?
יעקב מרגי: שאתם תורמים.
<אילן גרודסקי: על סמך הניסיון שלנו, אנחנו לא תורמים ניידות למשטרת ישראל.
<אילן גרודסקי: זה לא נכון מבחינה אתית - - -
<אילן גרודסקי: יותר מ-10 שנים לתרום ממקורות פרטיים לגורם ממשלתי.
<אילן גרודסקי: עולים כאן שני אפיקים בדיון הזה.
<אילן גרודסקי: אחד הוא סוגיית הלימוד בכיתות ובמערכת החינוך והסוגיה השנייה היא המפגעים באזורי בתי הספר.
<אילן גרודסקי: אני רק רוצה לדייק את דבריה של עמיתתי נחמה, מהרשות הלאומית.
<אילן גרודסקי: כשהיא דיברה על 3,000 כיתות חינוך תעבורתי, היא התכוונה רק לשכבה של כיתה י"א שצריכה לקבל את העניין הזה.
<אילן גרודסקי: במקביל יש גם כיתות א'-ה' ואנחנו רואים נוכחות דלה יחסית בכיתות, בשיעורים נמוכים מדי.
<אילן גרודסקי: יש לי כאן את הנתונים של שנת הלימוד הקודמת, אני יכול להעמיד אותם לרשות הוועדה.
<אילן גרודסקי: פשוט השנה לא זכינו לקבל את הנתונים העדכניים של השנה הנוכחית.
<אילן גרודסקי: אנחנו יודעים שמדובר בחצי או אולי קצת יותר.
יעקב מרגי: נדבר.
<אילן גרודסקי: אני הרמתי למקס פשוט להנחתה.
יעקב מרגי: אני אגיד לך, אני אוהב כשמנהל בית ספר איכפת לו להוציא לכותל או למקום אחר.
יעקב מרגי: הוא דואג שהנוכחות תהיה מ-90% ומעלה, או לאיזה מקום או לאיזה משחק או לאיזו הצגת תיאטרון, הוא דואג, הוא גם שולח בווטסאפ וגם טלפונים להורים.
יעקב מרגי: אני חושב שאפשר להגיע לשיעורים גבוהים גם בכיתות בחינוך תעבורתי, אם מנהל בית הספר ירצה.
יעקב מרגי: נכון, ידידי?
<אילן גרודסקי: אני מצטרף לדעות שנאמרו כאן לפני כן.
<אילן גרודסקי: אני לא אחזור עליהן.
<אילן גרודסקי: בנושא של תיאוריה - - -
יעקב מרגי: מה אתם עושים היום?
<אילן גרודסקי: הבחינה העיונית היא נושא חשוב מאד.
<אילן גרודסקי: בתוך התחום הזה מתנדבים בתכניות שאגף הזהירות בדרכים אישר לנו לעשות.
<אילן גרודסקי: מתנדבים פועלים גם במסגרת הניידת וגם במסגרת הרצאות בתיכונים, כולל משפחות שכולות.
<אילן גרודסקי: מעבר לנושא הזה זו אחריותה של המדינה ואנחנו מצפים שהמדינה תממש את האחריות הזאת ותגיע לכל אחד מהילדים, גם בפריפריה וגם במגזר הלא יהודי ובכל הרבדים האלה.
<אילן גרודסקי: אני רק רוצה, כי זרקו כאן הרבה מאד מספרים ואחוזים.
<אילן גרודסקי: אני לא אחזור על מה שנאמר כאן.
<אילן גרודסקי: טרם הדיון הזה העמדנו שני מסמכים שכתבנו לאחרונה באשר לתמונת הבטיחות באזורי בתי הספר.
<אילן גרודסקי: ברשותכם, רק כותרת: