GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: לא, גם מה, אנחנו - - -
חיים ילין: חבר'ה, תקשיבו.
יעקב מרגי: אם הייתי יכול להגלות אותם, לא אתבייש ולא אבוש, הייתי מגלה אותם.
מיכל רוזין: בסדר, אבל יגיעו חדשים.
מיכל רוזין: הבעיה היא לא - - -
חיים ילין: בגלל זה אני אומר.
חיים ילין: יש את הרבנים - - -
ענת ברקו: צריך לעזור להם גם.
חיים ילין: יש את הרבנים שהם כל הזמן נמצאים שם במקום, אנחנו שומעים את זה מכולם.
חיים ילין: את זה צריך להפסיק, אני לא יודע להפסיק את זה.
חיים ילין: אני לא יודע, אני בא מתחום שאני קצת מבין, לא בכול אני מבין.
חיים ילין: בתוך הליין הזה יש נוער שהוא, נגיד היום בכל מחזור מכיתה ט' ומעלה, אנחנו חייבים ליישר אותם, למה?
חיים ילין: כי אני יודע ממחקרים, וגם אומרים לי בצה"ל, ברגע שהם נכנסים לצה"ל, די, הם מתיישרים, הם כבר יוצאים אחרים, לחלוטין, מאותו נוער שאנחנו מכירים.
חיים ילין: יש להם מסגרת מאוד ברורה, יש משמעת, הם לא יכולים לשחק בתוך הצבא במסגרת הזאת.
חיים ילין: מה שאני מציע זה לבוא יחד עם נציגי משרד החינוך לשם, לראות את העבודה שלהם, להבין איפה נמצאים גם הרבנים וגם המורים שם, שנמצאים בתוך ההתיישבות.
חיים ילין: מה שהצלחנו לעשות, וזו הביקורת שלי, מוטי, ותקשיב טוב טוב, שאנחנו מבחינתנו, שם במקום הזה, שהם קוראים לזה גם חולות חלוצה לצורך העניין, מדברים במושגים של התיישבות.
חיים ילין: היא לא חייבת להיות אך ורק מעבר לקו הירוק.
חיים ילין: כשהם באים למשימה שהיא משימה לאומית, ליישב את הנגב מול גבול מצרים, הם מרגישים גם משהו אחר לחלוטין.
חיים ילין: הם לא צריכים לשרוף בתים, הם לא צריכים להגיע לקיצוניות בשביל לעשות את המעשה הזה.
חיים ילין: הם יכולים לעשות את זה אחרת, לגדל פלפלים, עגבניות ומלפפונים ולהיות חלק מחברה ולהבין ששם הם נמצאים.
חיים ילין: ואנחנו רואים את זה.
חיים ילין: ותדעו לכם דבר אחד - - -
<קריאה: כמה ילדים יש שם?
חיים ילין: כשעזבתי, בשנה הראשונה היו 14, אני מקווה שעכשיו יש קרוב ל-40.
יעקב מרגי: חיים, זהו, הבנו את הרעיון.
חיים ילין: לא, אבל נבין בדיוק מה התפקיד של המחנכים שם.
חיים ילין: כשהם רדפו אחרי בדואים - - -
יעקב מרגי: אנחנו לא שם, חיים.
חיים ילין: כשהם רדפו אחרי בדואי עם מקל, הם עצרו את הדבר הזה.
חיים ילין: הם שמו גבולות מאוד ברורים.
חיים ילין: כשאין גבולות זה בדיוק מה שיש.
מירב בן ארי: אני נותנת למוטי.
מירב בן ארי: ,
מרדכי יוגב: הדיון מאוד חשוב לי וגם סימסתי לראשי המועצות, אני מסכים עם הערתך, אדוני היושב ראש, הדיון חשוב ביותר, אני חושב, למדינת ישראל.
מרדכי יוגב: אני ממלא מקומו של צחי ואני חייב לעזוב לחוץ וביטחון, אז אני מתנצל.
מרדכי יוגב: כל הבוקר היינו אצלך בוועדת חינוך וזה חשוב ביותר.
מרדכי יוגב: אני גם חושב שצריך לקחת אחריות, ואני אומר את זה גם בהיבט האישי, הייתי סגן ראש מועצה במקום הזה, בבנימין חמש שנים, ומכיר את המאמצים, וגם אני אז סברתי שאנחנו אולי לא עושים מספיק, למרות שיכול להיות בזה גם הלקאה עצמית.
מרדכי יוגב: אני שמח בכל מי שדיבר פה לפניי ואני מרשה לעצמי לומר ששמחתי בדברים של כל מי שדיבר פה לפניי, בין אנשי המקצוע, משרד החינוך ומשטרה, בין כל חברי הכנסת שדיברו פה לפניי.
מרדכי יוגב: שלא יתפלא חיים, ואני אומר את זה גם לדברי איתן, אני מסכים עם כל מה שהם אמרו - - -
חיים ילין: אני לא מתפלא.
מרדכי יוגב: ואני אומר כך, ואני אנסה, ברשותך, בתמצית.
מרדכי יוגב: תרשה לי גם שני סיפורים שייקחו לא יותר משניות.
מרדכי יוגב: נוער הגבעות בהארד קור של הסיפור הוא כפי הנראה כסדרי גודל של 30 עד 40 הארד קור פעילים, שהיו גם בגדר מסַכְּנים, כולל נקרא לזה מסכני חיים, באידיאולוגיה המופרעת - - -
זהבה גלאון: זה נכון?
יעקב מרגי: הוא אמר את זה, בבנימין לבד.
מרדכי יוגב: ועוד כ-40-50 שברצֹה ושוב מנסים לבוא אליהם ומילא הם, גם אני לקחתי אותם הרבה בטרמפים, כדי לעמוד על טיבם וכל האפיונים שנאמרו פה, מאוד מאוד פגשתי אותם.
מרדכי יוגב: אז, עוד בהתחלה, לפני שזה הפך למשהו עוד יותר אקטיביסטי, עוד היו שם בנות והן נותרו מעט מאחור, אחרי שזה הפך להיות משהו יותר אקטיביסטי ואני שמח שכך.
מרדכי יוגב: הסיפור הזה הוא סיפור שיש לו ברקע גם את הסיפור של הפגיעה הכול כך עמוקה מההתנתקות, אני לא בא כרגע לשום דבר פוליטי, אני בא לומר לכם, שכשם שאני הבחנתי בחברה הישראלית, אמרתי את זה, בכל אחד מסוגיה, בחרדים, הפגיעה בעולם התורה הייתה פגיעה, בעולם החילוני רצח רבין היה פגיעה בעצם, אנחנו כאבנו אותה, אבל כאבו אותה עד כדי חורבן, ובציבור הזה ההתנתקות היוותה גורם שיצר חורבן.
מרדכי יוגב: אני אומר את זה לא כדבר פוליטי, אני אומר את זה כדבר מאבחן.
יעקב מרגי: מוטי, אומרים לך אופקים, אומרים לך קרית מלאכי, אומרים לך - - -
מרדכי יוגב: העזיבה של כל סמכות בבודדים הללו היא לא באחוזים יותר ניכרים מאשר באוכלוסייה אחרת, שהעזיבה של - - -
יעקב מרגי: תודה, מוטי.
יעקב מרגי: יש עוד ממהרים.
מרדכי יוגב: עזיבה של סמכות והליכה לזנות או בהליכה לסמים או בהליכה לחוסר שליטה - - -
זהבה גלאון: לא, ממש אל תעשה את ההבחנה הזאת.
יעקב מרגי: זהבה, קצת סובלנות.
מרדכי יוגב: זהבה, ברשותך, אנחנו מדברים לגופו של עניין.
מרדכי יוגב: לקחתי אחריות ולא אמרתי - - -
יעקב מרגי: זהבה, קצת סובלנות, תשמעי גם את - - -
מרדכי יוגב: ודיברו פה גם אנשי שמאל ואמרתי שאני מסכים איתם.
יעקב מרגי: מוטי, תסכם.
מרדכי יוגב: גם סמכות הורית וגם סמכות רבנית וגם סמכות חוקית של מדינת ישראל, אני חושב, אם אני הולך לשורות התחתונות, אני סבור שאם צריך להמשיך ולפעול - - - והיו גם מאמצים, גם זה ראוי לציין, צר לי ש'הרועה העברי' לא פה, אני בקי ויודע את כל המאמצים להגיע הכי קרוב שאפשר.
מרדכי יוגב: אז אתה מייצג הכי קרוב שאפשר וחשדו בהם שהם אנשי שב"כ ובשביל להגיע הכי קרוב שאפשר אתה צריך ללכת לאותם מקומות חקלאיים ואני שמח במאמצים שפה חיים הזכיר, ואני מסכים עם היוזמות ויש עוד יוזמות כאלה שמתקיימות ליד יריחו - - -
מרדכי יוגב: אני רוצה להגיע לשורות התחתונות, מה לדעתי צריך עוד להתקדם.
מרדכי יוגב: צריך, כפי שאמר פה חברי חבר הכנסת איציק שמולי, לייצר את המערכת המערכתית, לתת לה את הקייס מנג'ר, אפילו במשרד ראש הממשלה, וזה שם, כדי שהטיפול המערכתי, שמתחיל בטיפול של הרווחה, וסיפר שר הרווחה לשעבר, ואני מעריך את מה שהוא עשה, והטיפול החינוכי, ואני מעריך את מה שהם עשו, והטיפול עם רשויות, שזה לא תמיד מתוכם, אבל אני ראיתי בטבריה וראיתי באילת, השנה, איך רשות שזה לא הנוער שלה, טבריה, ליד הכנרת, הם לא נמצאים - - -
יעקב מרגי: מוטי, מוטי, חברת הכנסת מירב נתנה לך - - -
מרדכי יוגב: מיד.
יעקב מרגי: אבל אתה מאריך.
מרדכי יוגב: אני אומר שהטיפול יהיה מערכתי.
מרדכי יוגב: שורה תחתונה.
יעקב מרגי: אתה יודע מה הפלא?
יעקב מרגי: שכולנו יודעים מה הטיפול ולא הצלחנו.
מרדכי יוגב: שהטיפול יהיה עוד יותר מערכתי, שיהיה לו קייס מנג'ר, ושבבינה רשתית יהיה אפילו שמית, בסוף זה 40 ו-50 ולא יותר, הגזמתי, ובסופו של דבר, אני אומר גם לכם, בשעה שבוצעו המעצרים המנהליים ובשעה שבוצעו צווי ההרחקה, או מעצרי הבית, ההורים בירכו ואמרו 'סוף סוף הילד חזר אליי הביתה'.
מרדכי יוגב: זה בשביל להבין איפה הסיפור.
מרדכי יוגב: ראשי המועצות בירכו, בגלל שמדובר היה בפירוק מאחזים, בלדי וגאולת ציון, שבחלקם גם היו מעין מגרשי משחקים שעל ידי זה אתה יכול, הידע המודיעיני שלך גדל, כי יש לך צבר של ידע מודיעיני לאן הם הולכים, אחרת הם יתפזרו עוד יותר.
מרדכי יוגב: היה בזה גם צורך, כדי לדעת ולהגיע אליהם, הפעולות נעשו כדי לחסל את הסיפור.
יעקב מרגי: הארכת די והותר.
מרדכי יוגב: - - - מעצרים.
מרדכי יוגב: אומר, מערכה, לתת לקייס מנג'ר במשרד החינוך, אבל טיפול הוליסטי, עם משטרה, עם רווחה - - -
יעקב מרגי: אמרת, חזרת על זה פעמיים שלוש.
מרדכי יוגב: על מנת לצמצם את מספרם של הנערים ולביטחונה של כל מדינת ישראל.
מירב בן ארי: לא, תן להם, חבל על הזמן.
יעקב מרגי: זהבה גלאון.
זהבה גלאון: אדוני היושב ראש, תודה רבה על הדיון.
זהבה גלאון: ראשית להצטרף לדברים הנכוחים, הוא לא כאן עכשיו, שאמר חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר.
זהבה גלאון: אני חושבת שמה שאנחנו רואים כאן זה איך הגולם קם על יוצרו.
זהבה גלאון: דור המייסדים של המאחזים הבלתי חוקיים וההתנחלויות הקים את המאחזים הבלתי חוקיים, נתן להם לגיטימציה, המדינה שמרה עליהם, שלחה חיילים לשמור עליהם וקם נוער, שבחלקו מנותק, בחלקו מאופקים, דימונה, אני לא יודעת - - -
מרדכי יוגב: עד כאן דיברנו לעניין.
מרדכי יוגב: מכאן, לצערי, חברת הכנסת זהבה גלאון מסיתה ומדיחה.
מרדכי יוגב: חבל.
יעקב מרגי: סליחה, בסדר.
זהבה גלאון: אל תיתן לי ציונים.
מרדכי יוגב: אני אוהב אותה ומאחל לה מזל טוב, אבל - - -
יעקב מרגי: סליחה, מוטי, אתה מפריע לי.
מיכל רוזין: כמו שאתה אומר לנו - - -
זהבה גלאון: אני חושבת שהחטא הקדמון זה שהמדינה מאפשרת קיומם של מאחזים בלתי חוקיים שהצמיחו את אותם גידולי פרא.
זהבה גלאון: אל תנסו להקל ראש, לא מדובר רק בנוער מנותק, חלקו הגיע לשם כנוער מנותק ועם כל הכבוד למערכת החינוך ואני לא מנסה להקל ראש במאמצים שאתם עושים, אני לא חושבת שזו בעיה של מערכת החינוך כרגע.
זהבה גלאון: גם, זה עוד פן, הבעיה היא בעיה מערכתית, פוליטית, הבעיה היא שיש מעטפת שנותנת להם גיבוי ואני לא רוצה להכליל כמובן את כל הרבנים, בכלל לא עולה בדעתי, אבל יש חבורה של רבנים מסיתים שנותנים גיבוי לקבוצת הבוגרים יותר שמשפיעה על הצעירים יותר והמדינה לא מתייצבת להתמודד עם רבנים מסיתים.
זהבה גלאון: צריך להגיד את זה בצורה ברורה.
זהבה גלאון: עד שהמאחזים הבלתי חוקיים לא יפורקו ולא יאפשרו לנערים האלה לפעול שם - - - ברגע ששומרים על המאחזים, שולחים חיילים, את הגדודים של הבן שלי שלחו לשמור על מאחזים בלתי חוקיים.
זהבה גלאון: כשהם יושבים שם והמדינה נותנת לזה גיבוי ואחר כך אנחנו באים ושואלים 'אז כמה יש?
זהבה גלאון: ומה עושה מערכת החינוך?
זהבה גלאון: ' מערכת החינוך יכולה להתמודד עם זה בכלל?
מירב בן ארי: האמת שכן, זה התפקיד שלה.
זהבה גלאון: לא, זה לא התפקיד שלה, היא לא יכולה להתמודד עם מערך שהוא גדול יותר והמערך הגדול יותר נותן לזה לגיטימציה של המדינה.
זהבה גלאון: אז עכשיו מגלגלים עיניים, מסכנים ההורים האלה, איך הם יכולים - - -
מרדכי יוגב: אדוני היושב ראש, אני נאלץ לצאת - - -
זהבה גלאון: אל תפריע לי בדברים, אני לא הפרעתי לך.
מרדכי יוגב: עד כאן דנו לגופו של עניין.
יעקב מרגי: תודה, שמענו אותך.
זהבה גלאון: אני מדברת לגופו של עניין.
יעקב מרגי: לסכם, יש לך משפט אחרון.
מרדכי יוגב: לא, את מדברת לגופה של פוליטיקה זולה.
יעקב מרגי: מוטי, אמרת את דבריך, אל תפריע.
זהבה גלאון: אתם יצרתם את הגולם הזה - - -
מרדכי יוגב: בשמאל הישראלי יש הרבה יותר התראות מכל כיוון, התמכרות לסמים - - -
יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב
זהבה גלאון: אני רוצה לראות ש - - -
מרדכי יוגב: בציבור הציוני דתי יש הכי פחות, הכי - - -
יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.
מיכל רוזין: יש אלימות וטרור.
מיכל רוזין: באמת, בצד השמאלי כל - - -
יעקב מרגי: אל תפריעי לראשת המפלגה.
מרדכי יוגב: יש שקרים והכפשות - - -
יעקב מרגי: מוטי יוגב, פעם שלישית.
יעקב מרגי: בלי סדרן, הוא ייצא לבד.
יעקב מרגי: הוא רצה את זה, הוא הזמין את זה.
חיים ילין: אי אפשר ככה.
זהבה גלאון: אדוני, עד שלא יפנו את ה - - -
יעקב מרגי: יש לך תהיות או תמיהות?
<קריאה: כן, ודאי.
יעקב מרגי: אני מבטיח לך שאני לא איישב לך אותם.
זהבה גלאון: עד שלא יפנו את המאחזים הבלתי חוקיים, אדוני - - -
יעקב מרגי: אני לא אצליח ליישב לך אותם.
זהבה גלאון: אדוני, עד שלא יפנו אותם - - - אתמול ראש הממשלה התנה העברת תקציב לאוכלוסייה הערבית בישראל ועמידה בכמה קריטריונים, לא ראיתי שהוא מתנה התניה דומה, העברת כספים, בשמירה על מאחזים.
יעקב מרגי: קריאתך נרשמה ונשמעה, תודה.
יעקב מרגי: חברת הכנסת רוזין.
זהבה גלאון: אדוני, תרשה לי משפט אחרון, ברשותך.
זהבה גלאון: אני חושבת שהדרישה - - - אמנם אנחנו בוועדת החינוך, הדרישה היא הרבה מעבר למערכת החינוך שצריכה לפעול.
זהבה גלאון: הדרישה היא הרבה יותר רחבה, הדרישה היא למדינה כמדינה, לצבא כצבא, למשטרה כמשטרה ולשב"כ, לפעול ביד תקיפה, לא רק נגד אותם נערים, אלא נגד מי שנותן להם את המעטפת החינוכית.
מיכל רוזין: אני לא ארחיב, אני כמובן מסכימה עם הדברים.
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד כמה נקודות קצרות ולשאול שאלות.
מיכל רוזין: אמרת שבדבריי אני אוכל לשאול וגם לקבל מענה.
יעקב מרגי: הם ירשמו ולאחר מכן ניתן להם את זכות התגובה בסוף, משטרה, משרד החינוך.
מיכל רוזין: אני רוצה לומר שכשאנחנו מדברים, כל האמירות שנוער הגבעות, כאילו איזה ילדי פרחים שנמצאים על גבעות ובואו נשלח אותם לחולות, או עשבים שוטים וכדומה, אני חושבת שזה מצמצם לחלוטין את התופעה.
מיכל רוזין: ולא שאני לא חושבת שמערכת החינוך או מערכת הרווחה וכמובן משטרה צריכה לטפל בעניין הזה, אבל כמובן צריך להסתכל על זה כתמונה הרבה יותר רחבה וכשזה התחיל בלעקור עצי זית לפלסטינים או סתם להרביץ לילדים פלסטינים ולפגוע בבסיסי צה"ל וברכוש צה"ל ובחיילי צה"ל, אז העלימו עין ואמרו 'טוב, בסדר, נו, הם מוציאים את הרגשות הקשים שלהם' - - -
יעקב מרגי: תתפלאי לשמוע, אני מסכים איתך ואמרתי את זה.
מיכל רוזין: לאט לאט זה כמובן הלך והסלים ובאותה פעם, לצערנו, הרצח המתועב בדומא, הצליח להם, במרכאות, לפני זה הם שרפו כמה וכמה בתים, פשוט לא היו שם אנשים.
מיכל רוזין: אני רוצה לשאול כמה שאלות ואני חושבת שהנקודות האלה חשובות, אני רוצה לשאול את המשרד לבטחון פנים.
מיכל רוזין: אני טענתי בשנה האחרונה שיש קשר הדוק בין בנצי גופשטיין וארגון להב"ה למה שקוראים נוער הגבעות.
מיכל רוזין: טענתי את זה ואמרו לי 'את עושה בלבול בין הדברים'.
יעקב מרגי: תשאלי, אל תנאמי על כל שאלה, כי אין לנו זמן.
מיכל רוזין: אבל תן לי.
יעקב מרגי: תשאלי את השאלות.
מיכל רוזין: אנשים פה נתנו פה נאומים - - -
יעקב מרגי: הרי יש לך כמה שאלות ואני כבר רואה את הנולד ואת כבר אמרת את הנאום הזה, אז תשאלי שאלות למה את מתקוממת?
מיכל רוזין: אז זה השאלות.
יעקב מרגי: לא, כל שאלה זה נאום.
מיכל רוזין: למה רק לי אתה מפריע?
יעקב מרגי: מה אני אעשה, כנראה - - -
מיכל רוזין: זה חשוב, זה חלק מהשאלה.
מיכל רוזין: כשאני הבאתי נתונים לגבי דירות בירושלים, בפתח תקווה, במקומות כאלה, שבהם בנצי גופשטיין אוסף את אותו נוער שוליים, אותם אלה שנושרים ממערכות החינוך ומפעיל אותם נגד זוגות מעורבים, מפעיל אותם ברחובות ירושלים באלימות נגד ערבים, בפתח תקווה בפארק הגדול, בכל המקומות האלה, אמרו לי 'אין קשר, את עושה בלבול'.
מיכל רוזין: פתאום אנחנו רואים שבנצי גופשטיין הוא עמוק עם החבר'ה האלה, גם הבת שלו נשואה לאחד מהם, גם בתוך הפעילות עצמה והם מקבלים גיבוי.
מיכל רוזין: אני רוצה לשאול האם אכן נבדק הקשר הזה, האם רואים את הקשר הזה?
מיכל רוזין: ראינו את זה בשתי החתונות, שבנצי גופשטיין היה, אותה חתונת דמים עם הריקודים וכדומה.
מיכל רוזין: אף אחד לא מדבר על זה שיש שם מבוגרים, שישבו, אפרופו סמכות הורים, וראו את כל זה מתקיים ואף אחד לא דיבר שום דבר.
מיכל רוזין: אז אני רוצה לשאול דבר אחד, על בנצי גופשטיין וארגון להב"ה, האם מטופל העניין הזה, כי הוא ממשיך לגייס את בני הנוער האלה ולהושיב אותם בכל מיני דירות ריקות במרכז הארץ, בירושלים וכדומה ומפעיל אותם.
מיכל רוזין: ואני רוצה לשאול עוד דבר, אני מבינה - - -
יעקב מרגי: לקח לך שתי דקות לשאול את השאלה הראשונה, ואת מעירה לי על ההערה שלי.
מיכל רוזין: נכון, השאלה השנייה יותר קצרה.
מיכל רוזין: אבל לא נאמתי תיאום, אני שואלת שאלה.
יעקב מרגי: נאמת נאום, זו לא שאלה.
מיכל רוזין: אני רוצה לשאול, אני מבינה גם שיש תופעה, והיא גם תופעה שנובעת מאופן החיים שלהם, של נישואים מוקדמים, גם בעניין הזה של נישואים מוקדמים, שנרשמים כמובן באיחור של שנה-שנתיים, אנחנו מכירים את זה בעוד קהילות, גם שם זה נעשה, זה נעשה על ידי רבנים, גם זה לא נעשה בידי רק בני הנוער, גם פה מעורבים רבנים.
מיכל רוזין: האם ידוע על זה?
יעקב מרגי: נרשמו השאלות, יתקבלו תשובות.
יעקב מרגי: ישראל רצון, ראש מרכז מה"ו, תסביר להו מהו באמת.
<ישראל רצון: מרכז מה"ו הוקם לפני תשע שנים בירושלים - - -
יעקב מרגי: רק דבר בקצב, כי אין לנו בניחותא שלך - - -
<ישראל רצון: אם אני אדבר מהר לא יבינו מה אני אומר.
<ישראל רצון: אני יכול לומר שאני די מתבייש בדיון הזה - - -
יעקב מרגי: מותר לך.
<ישראל רצון: כי הרבה הולך לכיוונים פוליטיים ואני לא חושב שזה הדיון.
<ישראל רצון: אתם, הפוליטיקאים הם לךא הכתובת לדיון הזה מפני שהם תופסים את זה מהכיוון הפוליטי - - -
יעקב מרגי: אדוני, אל - - -
<ישראל רצון: אנחנו עוסקים - - -
יעקב מרגי: בוא, סליחה, דבר איתי.
יעקב מרגי: הלו, זה לא תפקידך להעביר ביקורת על הפוליטיקאים או חברי כנסת.
יעקב מרגי: תגיד לי מה אתה עושה, שאלתי אותך מה זה מה"ו.
<ישראל רצון: אנחנו נותנים מענה לנערים ונערות בגילאי 17-18, נערים שבדרך כלל נושרים מהמערכת, הם פונים אלינו.
<ישראל רצון: כי מי שנמצא לא צריך אותנו.
<ישראל רצון: אנחנו נותנים להם מידע, הכוונה וייעוץ בגילאים האלה, לאן להמשיך אחרי שהמסגרת נגמרת.
<ישראל רצון: זה היה בנתיב מאיר בירושלים תשע שנים, לפני כן הקמנו את זה כדבר עצמאי שלנו, לתת מענה לא רק לנתיב מאיר בירושלים אלא לכל הנערים, זה נערים חרדים, מגזר כללי, מגזר דתי לאומי - - -
יעקב מרגי: נוער הגבעות קיבלו מ - - -
<ישראל רצון: כן, היו אצלי נוער גבעות.
<ישראל רצון: גם כאלה היו אצלי.
<ישראל רצון: אני רוצה לומר שאני, אל"ף, מסתייג באופן מוחלט מהביטוי שהצמדת להם, סליחה על הביטוי, בקטריות, גידול ממאיר, אני מסתייג מזה בכל צורה.
יעקב מרגי: תמליץ לי על ביטויים אחרים אחרי הדיון, אני אשתמש בהם.
<ישראל רצון: אני מצטער מאוד, אין להם פה פֹּה, אני לא הפה שלהם, כי אני לא בא מהם - - -
יעקב מרגי: אין להם זכות דיבור גם.
<ישראל רצון: לא, לא, יש להם זכות דיבור.
<ישראל רצון: אלה הנערים - - -
יעקב מרגי: זו דעתך ודעתי.
<ישראל רצון: משרד החינוך משקיע בהם המון, אתם באתם בהאשמות פה גם למשרד החינוך וגם למשטרה, באים בהאשמות, הפוליטיקאים באים בהאשמות, מאשימים אותם, מה עשיתם, מה לא עשיתם, לדעתי הוא עושה המון, חמ"ד עושה המון, אין לך מושג כמה שהמכינות והמסגרות החינוכיות שייצרנו, מגיע צל"ש לחמ"ד.
<ישראל רצון: יש לך ישיבה כמו בסוסיא שמצמיחה - - -
יעקב מרגי: אנחנו לא שם, אתה לא מבין?
יעקב מרגי: אנחנו לא מדברים על ההצלחות.
<ישראל רצון: יש המון שנותנים מענה.
יעקב מרגי: אנחנו לא מדברים על הצלחות.
<ישראל רצון: לא, צריך לראות את זה.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על הכישלון.
<ישראל רצון: נותנים מענה לאלפי בחורים, לאלפי בנים ובנות.
<ישראל רצון: נכון שיש כאלה שנשרו מהמערכת, אנחנו צריכים לדעת להתחבר אליהם.
<ישראל רצון: אני נמצא איתם כי הם מגיעים אלינו, אני נמצא בירושלים, גבעת שאול, קרית משה - - -
יעקב מרגי: מי שמגיע אליך, סלח לי, אדוני, תקשיב, אני ארגיע אותך קצת.
יעקב מרגי: אני מעורב בהרבה יוזמות ומצדיע ליוזמות ומעריך יוזמות וכל נשמה תועה צריך לעשות הכול להציל אותה, בסדר?
יעקב מרגי: עם כל זה אותן בקטריות ואני עומד על זה - - -
<ישראל רצון: אני מסתייג - - -
יעקב מרגי: בסדר, תסתייג.
יעקב מרגי: אמרת, אל תפריע לי.
<ישראל רצון: לא, אלה הבנים שלנו.
יעקב מרגי: בסדר, זה הבנים שלי, גם אחים שלי.
<ישראל רצון: בסדר, זה הבנים שלי ושלך ושלה ו - - -
יעקב מרגי: בסדר, אני מתבייש גם ב - - - הם בנים ואני מתבייש בהם.
<ישראל רצון: מכל המגזרים.
יעקב מרגי: ואני מתבייש בהם, סליחה.
יעקב מרגי: תן לי רגע, אל תפריע לי.
מיכל רוזין: - - - הבנים שלי לא - - -
יעקב מרגי: אתה אומר לי מה אתה עושה פה בירושלים, סלח לי אדוני, ההצלחות שלך, בסדר.
יעקב מרגי: מי שבא אליך לירושלים או מי שבא למכינה או לחווה חקלאית או לכפרי הנוער, אני מכיר, תאמין לי, אנשים שהיו בכיכר החתולות היו בהגדרה של תחתית האדם, לא היית רוצה לראות חיה או בהמה במצב שלהם וכפרי הנוער הצילו אותם.
יעקב מרגי: אני לא מדבר על העשייה הזאת, אתה כנראה טעית בדיון.
יעקב מרגי: זה שאתה מטיף לחברי הכנסת, בוא תקשיב, אתה טעית בדיון - - -
<ישראל רצון: אני לא מטיף - - -
יעקב מרגי: אני לוקח אותך, רוצה לעשות סטרט אפ ממה שאתה עושה, צריך לעשות את זה אצלם שם.
יעקב מרגי: מי שבא אליך יודע שהוא חולה, אני מדבר על אלה שמתכחשים למחלה שלהם, שלא באים לטיפול וייעוץ.
<ישראל רצון: אז אני מגיע אליהם.
<ישראל רצון: אני הייתי בקרית מלאכי ובקרית גת שלוש שנים, הנוער הזה - - -
יעקב מרגי: טוב, אני רוצה לסכם את הדיון.
<ישראל רצון: ולכן אני חושב שהדיון הנכון, המשטרה עושה המון וגם הצבא - - -
יעקב מרגי: תודה, בסדר.
<ישראל רצון: מה שאתם צריכים לעשות זה באמת להגיע אליהם, לבחורים האלה, לבנים האלה, ולתת להם את המענה הנכון כדי לעשות את זה.
יעקב מרגי: תבורך על מה שאתה עושה, אבל אני רוצה שתבין איפה אנחנו נמצאים.
יעקב מרגי: הגברת רצתה לדבר?
יעקב מרגי: דרורה קלמנט.
יעקב מרגי: בבקשה, יש לך שתי דקות.
<דרורה קלמנט: תודה רבה.
<דרורה קלמנט: אני חלק מהארגונים החברתיים, אבל אני פה לא במסגרת הזו, אני גם לשעבר - - -
יעקב מרגי: יש לך נוער גבעות?
<דרורה קלמנט: כן.
יעקב מרגי: תתמקדי.
<דרורה קלמנט: אני אתמקד.
<דרורה קלמנט: כתושבת יו"ש ולשעבר מצפון תל אביב יש לי פה קצת נתק בין העניין הזה של אתם ואנחנו.
<דרורה קלמנט: אנחנו כולנו עם אחד, יש פה בעיה - - -
יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך, אחרי שנתרפא מהמחלות שלנו נטפל בסמנטיקה.
יעקב מרגי: תקשיבי, זו הבעיה שלי.
יעקב מרגי: הרי בסיכום שלי - - - סליחה - - -
<דרורה קלמנט: לא, לא, אין - - -
יעקב מרגי: אין אנחנו והם, תעצרי, אל תשחילי לי מילים, יש עם אחד, בסדר?
<דרורה קלמנט: נכון, זה מה שאני אומרת.
יעקב מרגי: לא, אני לא שם.
יעקב מרגי: עם כל זאת אני אשתמש בטרמינולוגיה הקיצונית, את יודעת למה?
יעקב מרגי: כי גם השב"כ, גם המשטרה, גם הכירורג הכי מוצלח, כשיש גידול ממאיר הוא עוקר אותו, חותך בבשר החי.
יעקב מרגי: חותך, אחד הטיפול - - -
<דרורה קלמנט: אני אומרת ש - - -
יעקב מרגי: סליחה, תני לי לדבר.
יעקב מרגי: את לא מפריעה לי.
<דרורה קלמנט: אבל אמרת שיש לי שתי דקות.
יעקב מרגי: אחת הדרכים לטפל במערכת העוטפת והמחבקת שלהם זה להשתמש בביטויים האלה.
<דרורה קלמנט: הבנתי, אני יכולה להגיד מילה?
יעקב מרגי: אל תטיפו לי, תעשו טובה.
יעקב מרגי: אל תטיפו.
יעקב מרגי: אמרת, נקודה.
<דרורה קלמנט: אני לא מטיפה, אף אחד לא מטיף פה, אני רוצה להגיד דבר אחד, רצח זה רצח.
<דרורה קלמנט: נתחיל מזה.
<דרורה קלמנט: אחרי זה יש אנשים שגרים שם, אנשים שהם כמו כל אחד פה, אנשים נורמליים ויש פה גישה פה לצאת ולהגיד שכולם - - -
יעקב מרגי: הבנתי את המסר.
<דרורה קלמנט: וזו בעיה.
<דרורה קלמנט: צריך ל - - -
יעקב מרגי: אני אתייחס למה שאמרת.
<דרורה קלמנט: רגע, שנייה.
יעקב מרגי: לא, אין לי זמן.
<קריאה: תן לה לדבר.
יעקב מרגי: נתתי לך, חשבתי נוער גבעות.
<דרורה קלמנט: אמרת שתי דקות.
יעקב מרגי: לא, זהו, נגמרו לך.
<קריאה: היא לא דיברה.
יעקב מרגי: שתי הדקות שלי זה לא שלך.
<דרורה קלמנט: בבקשה, תנו למישהו ש - - -
יעקב מרגי: לא, תקשיבו.
יעקב מרגי: מישהו התבלבל פה, תקשיבו טוב טוב.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר, אף אחד לא עושה הכללה ואמרתי את זה בפתיח, כי ידעתי שיש כאלה שיילכו לשם.
יעקב מרגי: אף אחד לא עושה הכללה, לא כל יהודה ושומרון - - - את יודעת מה, אני לא עושה הכללה על כל נוער הגבעות, בסדר?
יעקב מרגי: לא כולם - - -
<דרורה קלמנט: אני לא הצלחתי - - -
יעקב מרגי: תני לי לדבר.
יעקב מרגי: לא אלייך, לדבר.
יעקב מרגי: אף אחד לא רוצה לעשות הכללה, כלום.
יעקב מרגי: במבחן התוצאה אנחנו יודעים היום שמהקבוצה הזו יצאו כל המרעין בישין שאנחנו היום מלקקים את הפצעים שלנו כחברה.
יעקב מרגי: לכן אני קורא את הסיכום של הדיון הזה –
מיכל רוזין: אבל לא נתנו לי תשובות.
יעקב מרגי: אתה רוצה להתייחס לשאלות שלה?
יעקב מרגי: בבקשה, תתייחס.
<אודי לוי: בקצרה, קודם כל לגבי החתונה, היא מטופלת, הן בהיבט של טיפול בבגירים והן קטינים, קיבלנו אישורים לפתיחה בחקירה גם בעבירות של הסתה לאלימות ועוד עבירות נוספות.
<אודי לוי: בינתיים יש כ-10 עצורים בנושא הזה.
<אודי לוי: הסיפור של להב"ה טופל על ידי היחידה, נעצרו לא מעט אנשים, התיקים חונים בפרקליטות ושם זה הכתובת.
יעקב מרגי: תודה, אני חושב שענית.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך לפעול בפעולה יזומה במערכת החינוך, בשעת חינוך או כל מסגרת שהוא ימצא לנכון, לדבר על התופעה המסוכנת הזאת שנקראת נוער הגבעות, פעולות תג מחיר.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשטרת ישראל, שהיא גורם האכיפה במועצות האזוריות בנימין ושומרון, לשנות את הגישה ולפעול כפי שמטפלים בהגדרה של פצצה מתקתקת בכל הסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את היעדרותם של ראשי המועצות האזוריות, בנימין, שומרון, שלא מצאו לנכון לשלוח, אפילו לא נציגיהם ולא גם נציגי השלטון המקומי.
יעקב מרגי: הוועדה מצרה על כך שהטיפול בנוער הגבעות, שברובו נוער נושר של מערכת החינוך, כשל, כשל בכל המערכות – כשל מבחינת משרד החינוך, הן מבחינת המשרד לבטחון פנים והן מבחינת מערכות הרווחה.
יעקב מרגי: אני קורא למשרד ראש הממשלה למנות ממונה ישיר שייקח אחריות בלעדית לטיפול רב מערכתי, לפירוק ולטיפול המשך באותם נערים ובגרעין הקשיח של נוער הגבעות ולאכוף אף במסגרות של המערכת התומכת.
יעקב מרגי: עד כאן הדיון והפרוטוקול.
יעקב מרגי: לפני פתיחת הישיבה אני רוצה להתנצל על הדחייה של הדיון מאתמול להיום.
יעקב מרגי: בדרך כלל אני משתדל לא לבטל דיונים, לא לדחות אותם, אבל היה הכרח.
יעקב מרגי: אני מכיר את אי הנעימות, את ההתארגנות, לא כולם ירושלמים ומתכננים את היום.
יעקב מרגי: שוב התנצלות.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, תרבות והספורט של הכנסת, 27 באוקטובר 2015, י"ד בחשון תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: נסיעות תלמידים לפולין.
יעקב מרגי: אני אומר מספר מילים ואני כמובן ארצה לשמוע את אנשי משרד החינוך ואת כל העוסקים במלאכה.
יעקב מרגי: ישנה חשיבות רבה, אני חושב שזה מפעל עצום כל הפרויקט הזה של להביא את תלמידי ישראל למסע לפולין.
יעקב מרגי: אני אישית זכיתי להיות פעמיים במסגרות שונות במסע כזה.
יעקב מרגי: חלקם היו ליד אותם מסעות של התלמידים.
יעקב מרגי: זו תרומה, אני חושב שזו תרומה ערכית גם לנער וגם לדורות הבאים.
יעקב מרגי: הלוואי שיכולנו לעשות שכל תלמידי בתי הספר יעברו את החוויה, אני לא רוצה להגדיר את החוויה הזאת, א' כדי שתתרום לידע האישי, לסולם הערכים היהודי שלהם, לחיזוק הגורל המשותף של העם היהודי ובא לציון גואל.
יעקב מרגי: הלוואי והיינו יכולים לשים את זה בסדרי עדיפויות כחלק משעות הלימודים, מתכנית הלימודים ושאף אחד גם לא היה צריך להתאמץ.
יעקב מרגי: גם שלא היינו מרגישים אי נוחות שחלק מהכיתה יוצאת וחלק לא יכול לצאת.
יעקב מרגי: אמרתי לעצמי שאני חייב להיכנס לסוגיה הזאת ולראות איך זה עובד, מה נוכל לשפר, מה נוכל להוסיף וכמובן מה נוכל להמליץ.
יעקב מרגי: זו הסיבה לדיון היום.
יעקב מרגי: אנחנו ניגע בכמה נקודות: על נוהל העבודה, איך נבחר בית ספר, מי קובע איזה בית ספר יוצא, מהן שכבות הגיל, מהן התכניות, ההכנה הלימודית פדגוגית לפני המסע מבחינה ערכית, אחרי המסע, בתוך המסע.
יעקב מרגי: יש סוגיות של מימון, מכרוז, חברות חיצוניות.
יעקב מרגי: יש סוגיות של מתן הזדמנות שווה לכל תלמיד ותלמיד, נגענו בפתיחה.
יעקב מרגי: מגיעות אלינו תלונות מקרב תלמידים בחינוך הממלכתי, שומרי מסורת ודתיים על בעיות עם הכשרות, על פעילות בשבת.
יעקב מרגי: גם אני נפלתי בפעילות הזאת בשבת, זכיתי להופיע במוצאי שבת בחלק מהקבוצות החרדיות כשמישהו צילם אותי במהלך מסע רגלי.
יעקב מרגי: אני מכיר את הדילמה הזאת, אני הייתי חלק מקבוצה וחוויתי את הדילמה הזאת וראיתי את הסללום שעשיתי בין התפילה לקידוש, למסלול ולתכנית, הייתי צריך לאלתר לי את הצ'ולנט שלי בשבת בבוקר.
יעקב מרגי: אלו סוגיות שניגע בהן.
יעקב מרגי: משרד החינוך, יש פונקציה מקצועית שאחראית על הפרויקט הזה?
<דוד ביטס: בהחלט.
יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך, תפקידך.
יעקב מרגי: תנסה להתייחס, אומנם מניתי כמה נקודות ברצף, אם לא אני אסייע בידך, אצודד אותך לכיוון המשימה.
<דוד ביטס: שמי דודו ביטס ואני מנהל מינהלת פולין במשרד החינוך.
<דוד ביטס: בעניין הזה אני רוצה להגיד כמה דברים.
<דוד ביטס: קודם כל אנחנו מדברים על תכנית חינוכית, ערכית תהליכית שמתקיימת מעל 25 שנה במשרד החינוך.
<דוד ביטס: אנחנו מדברים בתחילת הדרך על קבוצות מאוד מצומצמת עם נציגות בתי ספר.
<דוד ביטס: היום אחרי כל השנים האלה אנחנו מדברים על סדר גדול של 35 אלף בני נוער שיוצאים במשלחות לפולין.
<דוד ביטס: בעצם מדובר בשיאו של תהליך.