GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תמר לי: מה רמת הכיסוי הכוללת שלנו?
<תמר לי: 80%-70%.
<קריאה: קרובה ל-50%.
<מוחמד גנאים: אז פחות מהממוצע.
<תמר לי: אני רוצה להוסיף משהו על הפסיכולוגים הערבים.
<תמר לי: זאת אוכלוסייה שהשאלה של הכשרה צריכה לשבת כאן גם על השולחן - -
<תמר לי: - - כי העובדה שמוחמד תיאר תהליך ארוך יותר של התמחות זה מכיוון שבאמת נדרש עוד יותר להשלים פערים בתוך ההכשרה שלו כדי שהוא יגיע לקו הסיום של מומחה, שאנחנו גאים בו.
<תמר לי: אבל ההשקעה היא באמת שונה, ואחת הנקודות שאני רוצה להעלות כאן זה לגבי ההקצאה בתוך האוניברסיטאות שבהן לומדים פסיכולוגיה חינוכית למגזר הערבי.
<מוחמד גנאים: זה היה נושא לדיון גם בוועדת העבודה והרווחה.
<תמר לי: אני מוסיפה את זה לדיון כי זה קריטי.
יעקב מרגי: היה דיון נפרד.
<מוחמד גנאים: היה דיון, וכנראה, יימשך.
חנין זועבי: שיעור הסטודנטים הערבים בחוגי פסיכולוגיה הוא 4%.
יעקב מרגי: למה המציאו את הניקוד ואת הפסיכומטרי?
יעקב מרגי: לא אוהבים לשמוע את זה, אבל זאת עוד מסננת על המסננת של המסננת.
חנין זועבי: והם אמרו שזה לא מתאים.
יעקב מרגי: מותר לי גם להרהר בקול ולפרוק תסכולים שלי?
יעקב מרגי: זאת גם תעשייה.
<מוחמד גנאים: כולם פה פסיכולוגים, תיזהר.
יעקב מרגי: אני קצר רוח ויותר קצר רוח לאלה שקצרי רוח אלי.
יעקב מרגי: זה הפך להיות תעשייה עם הרבה כסף.
יעקב מרגי: כשוועד האוניברסיטאות יושב פה אתנו – עם כל הכבוד, שיירדו ממגדל השן, ויתחילו להתאים את הדרישות לצורך האמתי.
חנין זועבי: אין התאמה.
<תמר לי: רק להוסיף עוד משהו.
<תמר לי: בסופו של דבר יש לנו גברים שזה השכר שלהם – 6,000 שקל.
<תמר לי: להחזיק פה דירה, להתפרנס ממה שלא ניתן להתפרנס ממנו - -
<אשרת אורגד: גברים ונשים.
<תמר לי: ונשים.
<אשרת אורגד: אנשים מתפרנסים - - -
<תמר לי: גברים ונשים שמנסים להתפרנס מזה בסופו של דבר עובדים חצי משרה, ובחצי המשרה השני הם מנסים להתפרנס מכל מיני דברים אחרים ולא מפסיכולוגיה כדי להביא לחם הביתה.
חנין זועבי: אז את אומרת שאין בעיה בתקנים, יש בעיה בבוגרים.
<תמר לי: גם וגם.
יוסף ג'בארין: יש תקנים לא מאוישים?
<תמר לי: לא.
יוסף ג'בארין: וכל זה 20% מהצורך.
יעקב מרגי: 20% בערבי ו-50% בכללי.
יוסף ג'בארין: אני פשוט לא מצליח להבין איך את מתייחסת לזה בשקט נפשי.
יוסף ג'בארין: זה כל כך מקומם.
<תמר לי: אני לא מתייחסת לזה בשקט נפשי.
יוסף ג'בארין: אז תצעקי קצת.
<תמר לי: לא שמעת אותי צועקת?
יעקב מרגי: פעם אחרונה שאת צועקת.
יעקב מרגי: באמת.
יוסף ג'בארין: 20% זה ממש - -
<מוחמד גנאים: אדוני היושב-ראש, אולי נשמע עוד פסיכולוגים?
חנין זועבי: על הנגב.
יעקב מרגי: את רוצה לשבת פה ולנהל את הדיון?
חנין זועבי: אני סומכת עליך.
<קריאה: לגבי אחוז הכיסוי.
יעקב מרגי: חכו, אתם עוד לא הולכים.
יעקב מרגי: עוד לא סיימנו את הדיון.
יעקב מרגי: נשמע.
<רוני מלין: תודה.
<רוני מלין: אני פסיכולוגית חינוכית מתמחה.
יעקב מרגי: כמה שנים את מתמחה?
<רוני מלין: ארבע שנים.
<רוני מלין: ברמת-גן.
<רוני מלין: כרגע בחופשת לידה.
יעקב מרגי: מזל טוב.
<רוני מלין: תודה רבה.
<רוני מלין: אני רוצה להתייחס ללבה של הבעיה כי הדיבור על כיסוי כזה או אחר בין אם במגזר ערבי או ביהודי הוא משני לבעיית הלִבה; כי יש כאן הנחת יסוד שהמצב ממשיך כרגיל.
<רוני מלין: אבל העניין הוא שכמתמחים אנחנו נאבקים בשיניים על כל שקל עם האהבה ותחושת שליחות – הכול נכון.
<רוני מלין: אבל אהבה ותחושת שליחות זה לא תחליף ליכולת לפרנס משפחה או להתבסס על הורים, בן או בת זוג.
יעקב מרגי: היית בתחילת הדיון?
<רוני מלין: נכנסתי כמה דקות באיחור.
יעקב מרגי: לא יצרנו לך רושם הפוך ממה שאת אומרת.
<רוני מלין: לא, להפך.
יעקב מרגי: אני מרגיש נזוף קצת.
<רוני מלין: ממש לא.
<רוני מלין: אני חוברת לנקודה שעלתה כאן כי אני רוצה לסמן את מה שמבחינתי הוא הנקודה הכואבת, שהנחת היסוד היא שכולנו מסיימים התמחות ונשארים.
<רוני מלין: אבל הבעיה היא שאנחנו לא סתם ועד מתמחים פה, ויש כאן מומחה אחד צעיר.
<רוני מלין: המומחים הצעירים – מי שסוף
<רוני מלין: -סוף כבר סיים את תהליך ההתמחות וקיבל את התואר הנכסף של המומחיות – כמעט לא נשארים בשירות הציבורי - -
<מוחמד גנאים: עוזבים.
<רוני מלין: עוזבים כי אחרי ארבע שנים, חמש, שש, שבע שנים - -
יעקב מרגי: משני אבחונים בתל-אביב הוא גומר את המשכורת.
<רוני מלין: זה בהנחה שיש לך אפשרות להתפרנס בנוסף.
<רוני מלין: אבל מה שתמי לי סימנה שאנחנו עובדים כמתמחים בחצי משרה – כי אנשים צריכים להתפרנס ומשלימים שכר בכל מיני דרכים אחרות.
<רוני מלין: כמי שהייתה רוצה להישאר בשירות הציבורי, ודרך אגב, הפסיכולוגיה החינוכית היא כמעט השירות הציבורי היחידי שנותן היום מענה לכלל האוכלוסייה בלי תיווך.
<רוני מלין: כל אחד מהיושבים בחדר שיש לו ילד במסגרת חינוכית יכול לפנות ולקבל את הטיפול.
יעקב מרגי: במסגרת ההרהורים – יש חוק בטבע – מים מחפשים מקומות נמוכים.
יעקב מרגי: את חוסמת אותם פה – הם ימצאו מקום להיכנס אליו, אלא אם כן תעשי חומר בידוד ואיטום.
יעקב מרגי: אבל זה לא ככה.
יעקב מרגי: אז מי שבאמת ירצה את השירות הזה, והוא לא יקבל אותו, הוא ישלם ויקבל אותו באופן פרטי.
יעקב מרגי: יש כאלה שאפילו לא מעלים על דעתם שהם יכולים לעשות את הדבר הזה כי הם לא יכולים - -
<רוני מלין: - - -
יעקב מרגי: מישהו חי טוב מהמצב הזה.
יעקב מרגי: לא ייתכן – זה נגד חוקי הכלכלה של היצע, ביקוש, כדאיות – כוחות השוק פה לא עובדים.
<קריאה: אבל לא מדובר רק על - - - אבחונים.
יעקב מרגי: אם היה יושב פה בראש הדיון מרצה למאקרו כלכלה היה מרים ידיים – כל התזה שלו הולכת לפח.
<רוני מלין: אני רוצה להתייחס ללִבה שבאתי לסמן.
<מוחמד גנאים: כמה שנים?
<מוחמד גנאים: ארבע שנים?
<מוחמד גנאים: איזו דרגה את?
<רוני מלין: היום אני בדרגה 39.
<רוני מלין: הגעתי לשיא מתח הדרגות שלי.
<מוחמד גנאים: אפשר לשאול מה השכר?
<רוני מלין: אם אני מתייחסת ל-50% המשרה שאני עובדת זה כ-3,000 שקל – ופרגנתי.
<רוני מלין: זה כולל תוספות פסיכולוגים.
יעקב מרגי: ואת בשיא הדרגה.
<רוני מלין: אני בשיא מתח הדרגות שלי.
<רוני מלין: אני לא סיימתי התמחות.
<רוני מלין: יש לי לפחות עוד שנה-שנתיים לסיים את ההתמחות.
יעקב מרגי: מה שכן, תגמרי בתור מומחה בהישרדות.
<רוני מלין: ואז הבעיה היא שכשאני מגיעה לתואר הנכסף "מומחית" הגעתי לשיא מתח הדרגות שלי כי מתח הדרגות של מומחה נעצר בדרגה 40.
<קריאה: 40 .
<רוני מלין: בסדר, פלוס זאת דרגת שהייה.
<רוני מלין: שיא מתח הדרגות שאליו אני אי פעם אוכל להגיע – בהנחה שאני לא קופצת ישר לנהל שירות פסיכולוגי או להיות במשרד החינוך – זה 42, שזה מדריך.
<רוני מלין: אבל יש פה בעיה שנעוצה בלוח התפקוד שלנו כי יש הרבה אנשים שפשוט רוצים להגיע לדרגה 42 ונהיים מדריכים בלי קשר אם הם ראויים או לא או אם הם יכולים להיות מדריכים טובים או לא.
<רוני מלין: זאת אומרת במובן הזה אנחנו נתקעים בדרגה 40 או 42.
<רוני מלין: אפשר להציץ בטבלת השכר ולראות.
<רוני מלין: צריך לשנות את לוח התפקוד ולהתאים אותו לא רק להשכלה שלנו, אלא גם לעבודה עצמה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.
עבדאללה אבו מערוף: זה דיון חשוב מאוד.
עבדאללה אבו מערוף: תודה ליוזמים.
עבדאללה אבו מערוף: דווקא הוועדה הזאת היא הכתובת.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו מדברים על שכר, אבל - -
יעקב מרגי: תקשיב, אם זה היה דיון בוועדת העבודה והרווחה, ואני הייתי מנהל אותו גם טוב.
יעקב מרגי: בלי אבי ניסנקורן לא הייתי פותח את הדיון, בלי הממונה על השכר באוצר לא הייתי פותח את הדיון ובלי חיים ביבס גם לא הייתי פותח את הדיון.
עבדאללה אבו מערוף: בדיוק, אלה המילים הבאות שלי.
יעקב מרגי: - - - מנכ"לית משרד החינוך מינימום או שר.
יעקב מרגי: זה זועק לשמים, רבותי.
עבדאללה אבו מערוף: - - אנחנו מדברים על כסף, אבל טוב שהדיון עולה בצורה הזאת.
עבדאללה אבו מערוף: זה לא רק עניין של כסף.
עבדאללה אבו מערוף: אני יודע שזה עניין של כסף – משכורות של 3,000 שקל עם דירוג והכול.
עבדאללה אבו מערוף: אבל היחס של המדינה, של משרד החינוך ושלנו כחברה לעניין הפסיכולוגים הוא יחס ממש שולי.
עבדאללה אבו מערוף: מערכת החינוך היא אבן יסוד בגיל הרך ומאוחר יותר.
עבדאללה אבו מערוף: במה מטפלים הפסיכולוגים?
עבדאללה אבו מערוף: יש משפט אחד שאפשר לקרוא את כולו: "שירות ישיר או עקיף בתוך מערכת החינוך לילדים בסיכון".
עבדאללה אבו מערוף: מספיק המילה הזאת.
עבדאללה אבו מערוף: אז מה יהיה הלאה אם לא ניתן להם את השירות?
עבדאללה אבו מערוף: זה צריך להיות חלק אינטגרלי ממערכת החינוך.
עבדאללה אבו מערוף: זה יותר קשר ממורה – אני מבין את העניין, ולכן צריך לשנות את היחס.
עבדאללה אבו מערוף: ההגדרה והסטטוס של פסיכולוג צריכות להשתנות, לדעת מה זה.
עבדאללה אבו מערוף: עד עכשיו המדינה שותקת.
עבדאללה אבו מערוף: לפני שנתיים דנו על השכר, אבל לא דנו על לב הבעיה – מה היחס לזה.
עבדאללה אבו מערוף: אם לא נטפל בילדים בסיכון האלה, והם ינשרו מהמערכת החברה תפסיד.
עבדאללה אבו מערוף: בטח למשרד החינוך יש נתונים, כמה יש בכל כפר או בכל בית ספר – כמה כאלה יש?
עבדאללה אבו מערוף: תעשו חישוב כלכלי.
עבדאללה אבו מערוף: איפה משרד האוצר?
עבדאללה אבו מערוף: לא כאן, בטח.
<חמוטל בן-דור: משרד האוצר כאן.
<רוני פלס: גם לא צריך להרחיק עד ילדים בסיכון.
עבדאללה אבו מערוף: בגדול ילדים בסיכון נמצאים תחת הכותרת הגדולה הזאת.
יעקב מרגי: הוא הקצין בכוונה.
<רוני פלס: הוא הוציא מהמסמך שלנו, אבל העיקרון של פסיכולוגיה חינוכית זה שהיא מניעתית.
עבדאללה אבו מערוף: מובן, מובן.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא ארחיב.
<מוחמד גנאים: פה לא מתייחסים בדיוק מה אומר כל מושג.
עבדאללה אבו מערוף: אם משרד החינוך, אנחנו – אנשי ציבור ומחוקקים – רוצים שהילדים יקבלו שירות פסיכולוגי נכון ויגדלו כאנשים בחברה זה אחד; אם אנחנו רוצים להסתכל על זה כעל משהו שולי – חמישה ילדים בסך הכול בסיכון בבית ספר כלשהו – אז לא חשוב אם זה חצי משרה או רבע משרה או אם פסיכולוגית מטפלת בהם.
עבדאללה אבו מערוף: דרך אגב חסרים גברים.
עבדאללה אבו מערוף: צריך לדעת למה חסרים במיוחד גברים.
עבדאללה אבו מערוף: בהזדמנות הזאת אני מעביר מסר.
עבדאללה אבו מערוף: יושב-ראש הוועדה צריך לדון על זה לא רק בהיבט של הכסף.
עבדאללה אבו מערוף: אני בטח בעד שתנאי השכר יהיו הגונים וכראוי, אבל אני מנצל את ההזדמנות להגיד שחייבים להתייחס לשירות הפסיכולוגי כחלק אינטגרלי ממערכת החינוך, וזה צריך להיות בחסות משרד החינוך על כל רכיביו.
יעקב מרגי: נשמע מה חושבים עלינו – לא רוצה לומר ה"קליינטים" שלנו, אבל אלה שנמצאים בלב הדיון –תלמידי ישראל.
יעקב מרגי: נציגי מועצת התלמידים הארצית, בבקשה.
<עדן סניור: תודה, אדוני היושב-ראש, אני עדן סניור, נציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית.
יעקב מרגי: היא מנורדייה.
<מוחמד גנאים: נורדייה?
יעקב מרגי: באזור נתניה.
יעקב מרגי: בשרון.
<יובל פלג: אני יובל פלג, אני כאן מטעם מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<יובל פלג: אני מתגורר במועצה האזורית גזר, תלמיד כיתה י'.
<עדן סניור: הדברים פחות או יותר נאמרו, וברשות
<עדן סניור: כם אני רוצה לדבר על המובן הרגשי של העניין.
<עדן סניור: פסיכולוגים חינוכיים ויועצים בבית הספר עושים עבודת קודש.
<עדן סניור: הם נמצאים שם בשבילנו, ותמיד אפשר לגשת אליהם ולהיעזר בהם.
<עדן סניור: מי כמונו התלמידים יודעים כמה עזרה אנחנו צריכים לקבל מהם בענייני התאמות וכתיבת הערכות.
<עדן סניור: זה המון ניירת ועבודה וטרטורים; לוקחים את העבודה הביתה, ולפעמים מתעכבים בבית הספר, והרבה פעמים יש ילדים בבית.
<עדן סניור: זאת גם בנייה של קשר אישי.
<עדן סניור: הרבה מאוד פעמים ממש מצילים ילדים.
<עדן סניור: זאת אומרת יש ילדים שצריכים שירימו אותם במובן הרגשי.
<עדן סניור: הרבה פעמים לא שמים לב לזה בבית, אז כן שמים לב לזה בבית הספר, וזה התפקיד שלהם.
<עדן סניור: אי אפשר להחליף את העבודה הזאת.
<עדן סניור: נוצר מצב שפחות אנשים רוצים לגשת למקצוע הזה רק בגלל השכר שלא משקף את העומס ואת העבודה המדהימה שדרכה תורמים לתלמידים.
<עדן סניור: לדעתי האישית, חייבים לשמור על הכבוד שלהם כי אלו בעלי תפקידים - -
יעקב מרגי: לחזק את מעמדם.
<עדן סניור: לשמור על הכבוד שלהם ובעצם לחזק את המעמד שלהם כי אי אפשר לוותר על התפקיד הזה.
<עדן סניור: תודה.
<יובל פלג: מעבר למעמד אנחנו רוצים להזכיר שיש לממשלה ולמדינה אחריות מסוימת כלפי האנשים האלה שהם עובדי ציבור, שהם מתווכים – כמו שנאמר – בין הרבה אוכלוסיות שונות בעם.
<יובל פלג: הרצון הטוב הוא חלק חשוב מזה, אבל כמו שנאמר, אי אפשר לחיות על אופטימיות, וצריך להביא משהו הביתה.
<יובל פלג: ברגע שיש עזיבה של אנשים טובים שרוצים את המקצוע הזה לא רק אנחנו הציבור, הקליינטים של הפסיכולוגיה החינוכית; תלמידים שלא מקבלים גם במצב הנוכחי את הטיפול שמגיע להם בגלל התנאים פשוט נשארים בלי הטיפוח שהם זקוקים לו כל כך.
יעקב מרגי: אין ואקום.
<רוני מלין: יש גם נציגי ועד הורים?
יעקב מרגי: את מחליפה אותי?
<רוני מלין: לא, אני שואלת.
יעקב מרגי: אני אשאל.
יעקב מרגי: אנחנו לקראת סיכום הדיון.
יעקב מרגי: שמעתם את נציגי משרד החינוך ולאחר מכן את ההסתדרות כי אתם ציר מרכזי.
יעקב מרגי: אם לא תאמרי שאת הולכת לעשות משהו אז הדיון יהיה כמעט חסר תועלת.
יעקב מרגי: אני רוצה התייחסות ממשרד החינוך לעניין התקצוב הדיפרנציאלי.
יעקב מרגי: ניתן לעשות הבדל בין רשויות חזקות לרשויות חלשות?
יעקב מרגי: סיפור הכיסוי הוא באחוזים; ממוצע זה דבר טוב, זה מיישר פינות, אבל כשיש עדיין רשויות ב-50%, כמו למשל ירושלים עם כל המורכבות שלה ומזרח ירושלים ב-20%, צריך להתייחס לזה.
יעקב מרגי: תנו לי כיוון לאן זה הולך.
יעקב מרגי: אם לא, אני אצטרך לכתוב את זה.
יעקב מרגי: נתחיל מטליה.
יעקב מרגי: שמעת את הקולות.
יעקב מרגי: יש כאלה שאפילו ראו את הקולות.
יעקב מרגי: אני ראיתי את הבעות הפנים.
<טליה חבצלת: נאמרו כאן דברים מאוד חשובים גם על ההכשרה הממושכת, גם על חשיבות התפקיד וגם על הקטע של התקצוב הדיפרנציאלי והצביעה.
<טליה חבצלת: אבל, חברים, עד שלא יהיה שכר הולם לפסיכולוגים לא יבואו אנשים - -
יעקב מרגי: למי את אומרת את זה?
יעקב מרגי: למי?
יעקב מרגי: לנו את אומרת את זה?
<טליה חבצלת: רגע.
<טליה חבצלת: לא, אני רוצה - -
<מוחמד גנאים: אולי הקריאה - -
<קריאה: - - - האוצר כבר חודשים, והאוצר לא מתייחס.
יעקב מרגי: סליחה, אל תפריעו לי.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לעבור לכעס.
יעקב מרגי: אל תפריעו.
יעקב מרגי: את מההסתדרות החדשה, נכון?
<טליה חבצלת: לא, אני במח"ר.
יעקב מרגי: הסתדרות המח"ר שהיא חלק מההסתדרות החדשה, נכון?
<טליה חבצלת: כן, חלק.
יעקב מרגי: זה שאת אומרת לי שצריך לשפר את השכר – המפתח בידיים שלך.
יעקב מרגי: האוצר לא יתנדב לבוא אלייך ולהגיד, הנה, קיבלתם.
יעקב מרגי: לא יתנדב, תשכחי מזה.
<טליה חבצלת: תראו, אנחנו לא חברת חשמל - -
יעקב מרגי: טליה, יש שאלטר, אל תגידי לי שאתם לא חברת חשמל.
יעקב מרגי: את יודעת למה אני מצפה ממך?
<טליה חבצלת: כן?
יעקב מרגי: לו יצויר שאני יושב שם, ואת כאן, אני הייתי אומר בסוף הדיון – אדוני היושב-ראש, שמעתי את הדברים, אין ספק שהם זועקים לשמים.
יעקב מרגי: אני מתחייבת להעלות את הבעיה בפני יושב-ראש ההסתדרות, אני מבטיחה לך תשובה בתוך שלושים יום לגבי הצעדים שההסתדרות תנקוט.
יעקב מרגי: זאת התשובה שהייתי רוצה ממך - -
<טליה חבצלת: כבר דיברנו עם האוצר.
יעקב מרגי: - - הרי את לא שר האוצר וגם לא שר החינוך שתיתני לי תקנים.
יעקב מרגי: זה מה שהייתי מצפה ממך לומר לי עכשיו.
<טליה חבצלת: אבל את השלב הזה כבר עשינו.
<טליה חבצלת: ישבנו מול הנציגים של הממונה על השכר.
<טליה חבצלת: הראינו לו איך ב-2009 פסיכולוגים השתכרו חצי משכר רופאים, קצת יותר מעובדים סוציאליים, מאחיות בתי-חולים ומפיזיותרפיסטים; וב-2013 הם משתכרים שליש משכר רופאים, פחות מעובד סוציאלי, מאחות בית חולים ומפיזיותרפיסט.
<טליה חבצלת: השכר שלהם עלה פחות מהעלייה של המדד.
<טליה חבצלת: אז ישבנו מול הממונה על השכר, ואף אחד לא מבין את זה.
יעקב מרגי: אז מה אם הוא לא מבין?
יעקב מרגי: כנראה את לא יודעת - -
<דורון אדר: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אנחנו מחכים עכשיו לבנץ'-מרק מהסכמי השכר.
<דורון אדר: דורון אדר מהסתדרות המח"ר, מזכיר האיגוד המקצועי הארצי.
<דורון אדר: אני משתתף במשא ומתן על הנושא של שכר הפסיכולוגים.
יעקב מרגי: כמה זמן המשא ומתן הזה מתמשך?
<דורון אדר: אנחנו היינו במשא ומתן, והיינו מתקדמים עם הצעדים הנדרשים להיעשות אילולא דרישה לאיזשהו בנץ'-מרק גם מצדנו וגם מצד הממונה על השכר לתוספת השכר כרגע במשק.
<דורון אדר: עניין השכר הדיפרנציאלי הוא חשוב.
<דורון אדר: עניין התקצוב הדיפרנציאלי חשוב.
<דורון אדר: חברת הכנסת חנין זועבי הציעה להעלות את אחוז המצ'ינג.
<דורון אדר: כל עוד הכסף לא צבוע הוא ייבלע בשורה אחרת בתקציב של הרשות המקומית.
יעקב מרגי: אוי ואבוי.
יעקב מרגי: אני אשמע את משרד החינוך.
<דורון אדר: הוא פשוט ייבלע במקום אחר.
יעקב מרגי: אני אבדוק.
יעקב מרגי: הערתך חשובה.
<טליה חבצלת: תבקש מהאוצר - -
יעקב מרגי: טליה, סיימנו.
<טליה חבצלת: לא סיימנו.
יעקב מרגי: טליה, הבנתי אותך.
יעקב מרגי: מה לעשות – אני מבין מהר.
יעקב מרגי: חלק מהפרעת קשב וריכוז – מבינים מהר.
יעקב מרגי: הבנתי אותך, אני חותר למשהו אחר.
יעקב מרגי: את מנסה להסביר לי.
יעקב מרגי: אני מעריך כל מה שעשיתם – שלא תביני, אני לא מזלזל.
יעקב מרגי: אבל אני חותר למשהו אחר.
יעקב מרגי: תודה, תרמתם לי לדברי הסיכום.
יעקב מרגי: משרד החינוך, שמעתם את הדברים.
יעקב מרגי: יש פער עצום בשיעור הכיסוי.
יעקב מרגי: מעבר לזה יש בעיה של רשויות חלשות.
יעקב מרגי: אני שומע פה מנגינה שכביכול ידכם קצרה בפיקוח לוודא שתקציבים שהולכים לטובת תקני פסיכולוגים מיושמים וממומשים אך ורק בשביל פסיכולוגים חינוכיים.
<רוני מלין: אני מתנצלת על השאלה - -
יעקב מרגי: אל תתנצלי כי אני לא נותן לך לשאול.
<רוני מלין: אבל - - -
יעקב מרגי: אל תתנצלי.
יעקב מרגי: חכי.
<אילן וירצברגר: אדוני היושב-ראש, קודם כול לגבי שיעור הכיסוי שהזכירה חברת הכנסת זועבי, אני רוצה להגיד שהיום ברשויות הבדואיות בדרום שיעור הכיסוי הוא 63%.
<אילן וירצברגר: זה באמת היה במצב מאוד קשה לפני כמה שנים, אבל בעזרת אפליה מתקנת אנחנו מקצים תקנים בהתאם לאחוז הכיסוי, וברשויות הבדואיות שיעור הכיסוי בהחלט עלה.
<אילן וירצברגר: זה ברמה טובה.
<אילן וירצברגר: לא מספיק, אבל כמו שהכול לא מספיק.
<אילן וירצברגר: לשאלת התקצוב - -
יעקב מרגי: לא, לפני כן.
יעקב מרגי: נתת לי תשובה לחנין זועבי שהיא צריכה להיות רגועה; סליחה על הביטוי – שהאוכלוסייה הערבית דפוקה בדיוק כמו האוכלוסייה הכללית.
יעקב מרגי: אותי זה לא מספק.
יעקב מרגי: סליחה על הביטוי הלא פרלמנטרי שאמרתי.
יעקב מרגי: אל תפריעו לי.
יעקב מרגי: כשמפריעים לי אני מאבד את החדות.
יעקב מרגי: על זה לא ענית לי.
יעקב מרגי: אני יוצא מנקודת הנחה שהאוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה הכללית באותה רמה.
יעקב מרגי: זה מה שאני מצפה מכם לקראת דברי הסיכום.
יעקב מרגי: אני מצפה מכם לשמוע שאתם הולכים למתווה תלת-שנתי, חמש-שנתי, עשור לכיסוי מלא.
יעקב מרגי: יכולתי לקחת את הסיכום של חבר הכנסת לשעבר עמרם מצנע מ-26 בנובמבר 2013, לשנות את התאריך - - ברוך הבא, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.
אוסאמה סעדי: שלום, אדוני.
אוסאמה סעדי: באתי לחזק את המציעים.
יעקב מרגי: יכולתי לקחת את הסיכום של חבר הכנסת עמרם מצנע, לשנות את התאריך, את שם החותם למטה, ובמקום שכתוב שפ"י להפוך לשפ"ח, והייתי יוצא עם הסיכום הזה.
יעקב מרגי: אני לא אסתפק בזה, אני אומר לכם.
יעקב מרגי: אני אומר בצורה הכי ברורה: אני רוצה לשמוע מכם שאתם הולכים להביא לי מתווה של כך וכך שנים כדי להגיע לכיסוי; מה אתם הולכים לעשות עם זה.
יעקב מרגי: אתם רוצים חודש לפגישות עם המנכ"לית ועם כל מי שצריך?
יעקב מרגי: תנו לי חודש.
יעקב מרגי: אבל אני לא אלך לסיכום שהוא מייק-אפ על הבעיה.
יעקב מרגי: אני לא אעשה מייק-אפ על הבעיה.
יעקב מרגי: בבקשה, חוה.
<חוה פרידמן: אנחנו לוקחים את זה למשרד לעבודה.
יעקב מרגי: אתם לוקחים את הדברים שלי.
<חוה פרידמן: ברור.
<מוחמד גנאים: כמה זמן?
יעקב מרגי: אני אקבע את הזמן.
יעקב מרגי: אני אהיה נדיב, ואתן להם את הזמן.
<מוחמד גנאים: וגם יהיה דיון מעקב בוועדת החינוך.
<אילן וירצברגר: אם הנושא הוא שכרם של הפסיכולוגים שאלת המצ'ינג לא תשנה את הסיפור הזה, אלא הסכם השכר.
<אילן וירצברגר: כמו שאמרנו יש פער בין מה שהמשרד מקצה לבין מה שמגיע בפועל לפסיכולוגים על-פי הסכמי השכר.
<אילן וירצברגר: אני רוצה להגיד עוד נתון, שהמקצוע הזה הפך למקצועי נשי.
<אילן וירצברגר: אני מלמד באוניברסיטה, ובחמש השנים האחרונות מתוך חמישים וחמישה פסיכולוגים חינוכיים שסיימו יש רק שלושה גברים.
<אילן וירצברגר: זאת אומרת המקצוע נהפך בגלל חלק מהסיפור של תנאי השכר.
יעקב מרגי: לא נעים לי להגיד לך בהומור, מי הפסיכי שילך לשם.
יעקב מרגי: מה אתה מתפלא?
<אילן וירצברגר: לא מתפלא.
יעקב מרגי: כשאנחנו קיימנו דיונים בכנסות הקודמות על מקצועות במצוקה ברפואה שהם מקצועות נכחדים לחצנו, ומשרד הבריאות הבין שהוא צריך להתערב, ונתן העדפות והקלות.
יעקב מרגי: אבל פה ככל שיענו אותו כן ירבה – הקשיים – וכן יפרוץ - העלויות.
יעקב מרגי: אתם רוצים לעשות ענפים בתוך הפסיכולוגיה?
יעקב מרגי: להקשות?
יעקב מרגי: המל"ג והות"ת לא פה – אבל לפחות לדורות הבאים.
יעקב מרגי: אנחנו חונקים את המקצוע הזה.
יעקב מרגי: אני מבקש לשמוע על הרגולציה שלך.
יעקב מרגי: יש מציאות כזאת שרשות מקומית מקבלת תקצוב לפסיכולוג חינוכי, ומנצלת אותו לדברים אחרים?
<אילן וירצברגר: מכיוון שהכסף מגיע פר-תקן, אם הרשות מעסיקה מתמחים היא נשארת בעודף.
יעקב מרגי: אני לא צר עין.
עבדאללה אבו מערוף: בגלל זה צריך להגדיר.
יעקב מרגי: אין לי בעיה עם זה.
יעקב מרגי: יש לי בעיה אם זה יהפוך לשיטה.
<קריאה: זאת כבר שיטה.
<אשרת אורגד: אני רוצה להגיב על זה, אוקיי?
יעקב מרגי: לא, עזרתם לי.
יעקב מרגי: לא צריך נאומים.
יעקב מרגי: פה הרגולטור כשל.
יעקב מרגי: לזה כיוונת?
אוסאמה סעדי: שלא עקב אחרי - - -
יעקב מרגי: לדוגמה, אדם יעיל בדיון זה דבר שהייתם צריכים להציף.
יעקב מרגי: אבל לא נורא – הבעיות כל כך רבות שאני - -
<אשרת אורגד: אפשר להציף נקודה?
יעקב מרגי: אני אגיע אלייך.
יעקב מרגי: אני אסיים עם משרד החינוך.
יעקב מרגי: נקודה אחרונה של כל הנציגים.
יעקב מרגי: תחליטו מי דובר מכם.
<אשרת אורגד: אני מתמחה שש שנים, ומתקרבת לסיום תהליכי ההתמחות.
<אשרת אורגד: אני רוצה להתייחס לנקודה של הפרות בשכר שקיים כרגע.
<אשרת אורגד: זאת אומרת שכל מיני תנאים שאנחנו זכאים להם, לפי חוק, כמו למשל החזר השתלמויות.
<אשרת אורגד: כתוב בחוק שאנחנו אמורים לקבל, ואז אני מנסה להתמודד עם הרשות המקומית, עם פקידת משאבי אנוש - -
<מוחמד גנאים: כמה הדרגה מוסיפה?
<מוחמד גנאים: רק חמישים שקל?
<אשרת אורגד: משהו כזה.
<מוחמד גנאים: אז זהו, גם איכות הדרגה.
<אשרת אורגד: איכות הדרגה זה דבר אחד, ויש דברים שבכל זאת מגיעים לנו, לפי החוק - -
<קריאה: בין 100 ל-200.
<אשרת אורגד: - - ואותן רשויות מקומיות שמקבלות את הכסף הזה, והוא נמצא באמתחתן, אינן מעבירות את הכסף לפי חוק.
<אשרת אורגד: זאת אומרת שאם מגיע לי לפי הסכמי השכר של הפסיכולוגים החזר של השתלמויות ונסיעות לימי עיון - -
<קריאה: שעות נוספות, כוננות.
<קריאה: אנחנו זמינים 24/7.
יעקב מרגי: למה אתם צריכים ארגון עובדים?
<רוני פלס: אחת הבעיות שלנו בגלל שאנחנו מועסקים של הרשויות המקומיות היא שאנחנו מבוזרים, ואין לנו כוח.
יעקב מרגי: מצד אחד ועד עובדי העירייה - -
אוסאמה סעדי: אז צריכים להתאגד שיהיה לכם כוח.
<רוני פלס: אנחנו צריכים.
<רוני פלס: יש לנו הסתדרות המח"ר, ואנחנו מאוגדים תחתיהם.
<אשרת אורגד: וטליה כאן מחזיקה תיק הפסיכולוגים.
<רוני פלס: "פסיכולוגים" זאת כותרת גדולה להרבה התמחויות שונות, וחשוב לי לציין שפסיכולוגיה חינוכית היא לא משהו שאפשר לעשות בקליניקה פרטית.
<מוחמד גנאים: - - - פסיכולוג ארגוני.
<רוני פלס: זה גם.
<רוני פלס: יש בזה חלקים ארגוניים ומערכתיים, יש חלקים מניעתיים ואקולוגיים.
יעקב מרגי: היו שנים שהייתי מנוי לחוברת של מרכז השלטון המקומי שהיו מפרסמים בה מכרזים והשתלמויות, והייתי עוקב אחרי זה.
יעקב מרגי: אז לא ידעתי מה זה קב"סים.
יעקב מרגי: תמיד הלכתי לבית ספר, ואף אחד לא הפעיל עלי כלום.
יעקב מרגי: לא יודע אם היה בתקופה שלי.
יעקב מרגי: אני זוכר שחברים שלי לא הלכו הרבה זמן, ואף אחד לא הפריע להם.
יעקב מרגי: אבל השתלמויות לקב"סים היו שם – בן פורת יוסף.
<רוני פלס: לפי דרישות ההתמחות של משרד הבריאות, אנחנו מחויבים להשתלם בשלוש מאות שעות.
יעקב מרגי: מי עורך את ההשתלמויות?
<רוני פלס: המדרשה הארצית לפסיכולוגיה חינוכית.
יעקב מרגי: זה לא אומר לי כלום.
יעקב מרגי: מהי?
יעקב מרגי: מי הבוס שלה?
<רוני פלס: שפ"י במשרד החינוך.
יעקב מרגי: יש שם מערך השתלמויות שמתאים לדרישות?
<רוני פלס: אנחנו משלמים על ההשתלמויות שאנחנו מחויבים לקחת, ואנחנו לא מקבלים החזרים מלאים שאנחנו אמורים לקבל לפי אחוזי המשרה שלנו ברשויות המקומיות.
<רוני פלס: התלמידים קצת דיברו על זה ואמרו, שהעבודה הזאת נעשית הרבה פעמים מאחורי הקלעים.
יעקב מרגי: כעובדת עומדת לך הזכות לקבל סך השתלמויות, וארגון העובדים היציג שלך צריך לעמוד על זכותך לזה ולקבל החזרים.
<רוני פלס: בוודאי, עושים את זה.
<רוני פלס: הבעיה היא שההפרות הן כה רבות.
<דורון אדר: ברשותך, במקרי פרט תפנו אלינו.
<קריאה: עם כל הכבוד, זה לא מקרי פרט.
<קריאה: אנחנו פועלות שנים - - -
<דורון אדר: גם מקרה פרט שהופך לכלל הוא עדיין הרבה פרטים שאפשר פשוט לשלוח מכתב אחד.
יעקב מרגי: תודה על הערתך.
<רוני פלס: אנחנו עשינו סקר הפרות שכר, והבאנו לכם אותו.
<דורון אדר: - - - פשוט לא אנשים שיפתרו את זה, אלא אנחנו - -
<דורון אדר: - - ומכתבים וללכת למנהלי כוח האדם, ושם פותרים את זה.
<דורון אדר: מה שמגיע לכם, על-פי חוק, אתם תקבלו, ואם לא – נתבע אותם.
<רוני מלין: עם כל הכבוד זה לא קורה, וזה נעוץ ומושרש עמוק - - -
<דורון אדר: אז תבואו אלי עכשיו ותגידו לי את הפרטים האלה, ואני אבדוק אותם.
<טליה חבצלת: את האוצר לא שמענו בכלל.
יעקב מרגי: האוצר כאן?
<מוחמד גנאים: האוצר והשלטון המקומי.
יעקב מרגי: שלטון מקומי, בבקשה.
יעקב מרגי: בסוף היא צריכה לשלם, אז תשלם על הכול יחד.
<חגית מגן: אני ראש מנהל שכר והסכמי עבודה במרכז השלטון המקומי.
<חגית מגן: ראשית אני רוצה לומר שקבוצת הפסיכולוגים החינוכיים היא קבוצה מאוד איכותית בשלטון המקומי, מאוד מוערכת ומאוד שקטה - -
יעקב מרגי: בגלל זה - - -
<חגית מגן: הרשויות המקומיות משלמות שכר לעובדים כולם, לרבות הפסיכולוגים, על-פי הסכמי שכר.
<חגית מגן: ראש רשות לא יכול לשלם שכר לפסיכולוג גם אם הוא חושב שהוא הפסיכולוג הכי מוצלח, לפי ראות עיניו, אלא יש הסכם קיבוצי שמכתיב לו בדיוק כמה לשלם.
<חגית מגן: אסור לו לסטות מזה, אפילו לא בחצי דרגה.
<חגית מגן: אחרת ראש הרשות הוא בחיוב אישי, ואנחנו כבר מטפלים במנגנונים אחרים.
<חגית מגן: ממעוף הציפור שאני רואה עשרות קבוצות של עובדים, אני יכולה לומר לכם ששכר הפסיכולוגים נשחק בשנים האחרונות.
<חגית מגן: בשנת 2004 הם קיבלו תוספת בוררות של 35% שהשוותה אותם למהנדסים, אם אני לא טועה; צריך לעשות הפרדה בין דור א' לדור ב' של הפסיכולוגים בשלטון המקומי; דור א' נהנה מתוספות מקומיות שהוכשרו במסגרת הסכם מרץ 99', נהנה מפנסיה תקציבית.
<חגית מגן: לא בכדי יושבים אתנו כאן אנשים צעירים עם ותק של שש שנים ולא אנשים עם ותק של עשרים שנה או עשרים וחמש שנים שנהנים מתוספות שכר אחרות לגמרי.
<רוני מלין: הם כבר בקליניקה הפרטית.
<קריאה: אני סגנית מנהלת השירות הפסיכולוגי בירושלים.
<אשרת אורגד: יש לי תלוש שכר של פסיכולוגית שעובדת חמש עשרה שנה.
<אשרת אורגד: השכר שלה הוא 4,000 שקלים.
<חגית מגן: אני רק רוצה לומר שיש הזדמנות – אם יש הסכם קיבוצי חדש עכשיו שאמור להיחתם – הסתדרות המח"ר צריכה לבוא אלינו למעסיקים - -
יעקב מרגי: תגידי, במזג האוויר הזה את יכולה לראות את האופק?
יעקב מרגי: בדיוק ככה הם רואים את האופק.
<חגית מגן: יש איגוד מקצועי יציג, יש יושב-ראש להסתדרות המח"ר – עו"ד יעל רון.
יעקב מרגי: תודה, אין לי טענות.
<חגית מגן: היא מכירה את הכתובת.
<חגית מגן: שתבוא לדבר אתנו, שתדפוק על השולחן.
<אילן וירצברגר: לפני חודש היינו אצלכם.
<אילן וירצברגר: לא להגיד כאילו זה לא נעשה.
יעקב מרגי: הסתדרות המח"ר, בבקשה.
<אילן וירצברגר: הם מדברים כאילו לא היו.
<חגית מגן: יש עכשיו הסכם קיבוצי.
<חגית מגן: תפתח את העלות, ותנתב את זה לפסיכולוגים.
יעקב מרגי: שלטון מקומי.
<אילן וירצברגר: זה לא נכלל בהסכמי השכר הכלליים במשק.
<אילן וירצברגר: ככה זורקים אחריות כל הזמן.
יעקב מרגי: משרד האוצר, בבקשה.
<חמוטל בן-דור: אני סגנית הממונה על השכר.
<חמוטל בן-דור: חגית די אמרה את מה שצריך לומר.