GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: לא ניסיתי להבין אלא ניסינו להתמודד ובאמת לשלוח את ההורים לעשות אבחון ולטפל.
מירב בן ארי: כיום אני יושבת ראש השדולה למען בני נוער בסיכון ואתמול קיימתי כאן דיון מאוד מעניין בנושא של חסרי בית וכמה מפתיע שהנושא הלימודי והתסכולים הלימודיים מביאים נערים ונערות למקומות בקצה הרצף במדינת ישראל ואין לזה שום הגיון.
מירב בן ארי: לא שאני אומרת שקל לטפל בבעיות התנהגות ובבעיות אלימות, אבל לבוא ולתייג ילד עוד בשלב בית הספר היסודי – ושמעתי את דבריו של הנער ואת דבריה של אמו – ולומר דברים כאלה לילד, זה לא.
מירב בן ארי: ברגע שילד עושה בעיות בכיתה, הוא לא מקשיב והוא לא בפוקוס, הוא נמצא בחוץ וכאשר הוא בחוץ, זאת שוטטות, זה להגיע למקומות פחות טובים ואז הדרך קצרה למקום הסיכוני.
מירב בן ארי: לצערי הדרך של מערכת החינוך היא עוד ארוכה לבוא ובאמת לטפל נקודתית בילד שהוא לקוי למידה ולכן המשקל הכול כך משמעותי שלכם בתוך בתי הספר ובכלל בליווי של המשפחות.
מירב בן ארי: קראתי שזה לא נגמר אלא זה גם כשהם הולכים לצבא ולפעמים גם אחרי הצבא, בפסיכומטרי.
מירב בן ארי: זאת אומרת, דרך הליווי שלכם היא ארוכה ומשמעותית.
מירב בן ארי: בכנסת הרבה פעמים יש דיונים על עמותות ועל הכניסה שלהן ושואלים למה המערכת לא עושה את זה, אבל זה המצב במדינת ישראל בכל כך הרבה תחומים.
מירב בן ארי: מערכת החינוך, מערכת הרווחה, מערכת הבריאות, כל כך הרבה פעמים משאירה ואקום ולוואקום הזה, אין ברירה, נכנסות עמותות.
מירב בן ארי: מה שיפה או מה שראוי לציון – וזאת אמירה לא קונפורמיסטית – שהעמותה עולה לפעמים על המערכת וכך קורה בדרך כלל ובטח במקרה שלכם.
מירב בן ארי: אני אומר דבר אחרון.
מירב בן ארי: אתם עושים עבודה נפלאה.
מירב בן ארי: אני יודעת מה זה לעבוד במערכת החינוך משם באתי, לא מהמקום של להיות מורה אלא ממקום של עמותה שנותנת סיוע למערכת החינוך.
מירב בן ארי: אני יודעת שלעתים אתם מרגישים שמערימים קשיים ואתם לא מצליחים להבין כי הרי בסופו של דבר כולנו כאן לטובת הילד.
מירב בן ארי: הרעיון המרכזי הוא טובת הילד.
מירב בן ארי: שלא תיפול רוחכם, כל הכבוד לך, שאפו על ה-25 שנים שאת באגודה.
מירב בן ארי: כל הכבוד לכל הצוות המיוחד.
מירב בן ארי: אל תתנו חלילה למישהו, למערכת כלשהי, להתעמר בכם אלא להפך, קחו משם את הכוחות, תמשיכו בעבודה המצוינת.
מירב בן ארי: לא סתם אמרת, ובצדק, שאתה נכנס לבית ספר וכשאתה אומר ניצן, פורסים בפניך את השטיח האדום.
מירב בן ארי: זה לא בכדי.
מירב בן ארי: לא כל עמותה במדינת ישראל מקבלת את היחס הראוי לה כפי שאתם מקבלים.
מירב בן ארי: תמשיכו וכמובן תראו גם בוועדת החינוך, שאני חלק ממנה, מקום לכל דבר שתצטרכו בהמשך הדרך.
מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני יוצאת אבל היה לי חשוב להיות כאן לפחות ברוב הדיון.
יעקב מרגי: דיברה חברת הכנסת מירב בן ארי על תפקיד המדינה.
יעקב מרגי: תארו לכם שהמדינה באמת הייתה מושלמת ומגיעה לכל מקום ולכל פינה ועושה את כל מה שצריך.
יעקב מרגי: הערך המוסף הזה של הנתינה, הערך החברתי, הערך היהודי הזה היה חסר לנו.
יעקב מרגי: לפעמים מתוך החוסר, מתוך החיסרון, יוצא גם דבר טוב.
יעקב מרגי: כולנו תקווה שהמדינה תעשה הכול ואתכם נגייס למטרות נוספות.
נורית קורן: צריך להגיד מזל טוב.
נורית קורן: חמישים שנים, זה לא הולך ברגל.
נורית קורן: זאת כברת דרך מאוד מאוד ארוכה.
יעקב מרגי: זה המקום היחיד בו שולט נשים ואפשר לומר את הגיל.
נורית קורן: זה מעודד אותי כשאני רואה שאנחנו יושבים כאן כל הזמן בדיונים וכל פעם עולה אותה נקודה שהורה מתחיל משהו בגלל הצורך של הילד שלו ואז מתחילה פעולה.
נורית קורן: העיגול הקטן – אני קוראת לו שבלול – מתרחב ומתרחב וזה מה שקרה גם כאן.
נורית קורן: אנחנו רואים בדיונים בוועדת החינוך הורים שבאים ואומרים לנו את אותם דברים.
נורית קורן: מאוד היה מרגש לשמוע את הסיפור שלך ואת הסיפור של אימא שלך עוד יותר, כי אנחנו נתקלים בזה כל הזמן.
נורית קורן: לצערי אדוני היושב ראש, חבל שלא הזמנו את המפקחת על החינוך המיוחד במשרד החינוך.
יעקב מרגי: נמצאים כאן נציגי משרד החינוך.
יעקב מרגי: אין דיון בוועדה שמשרד החינוך לא מוזמן אליו.
<יהודית גידלי: נמצאת כאן מנהלת אגף לקויי למידה והפרעות קשב במשרד החינוך.
<יהודית גידלי: גם אם לא תמיד הם מגיעים, דני הגיעה.
נורית קורן: אנחנו כל הזמן דנים כאן ואומרים שבעצם מערכת החינוך לא יודעת לתת את המענה לצרכים ולהורים ואם אנחנו שומעים שלפני שש שנים התבטאו כמו שהתבטאו, ואנחנו עדיין שומעים את זה, זה אומר דרשני וכי צריך לשנות.
נורית קורן: אני רוצה להגיד לכם שאני בכנסת הזאת – עשיתי את זה גם קודם – לקחתי על עצמי את הדגל של החינוך המיוחד ואני מכלילה גם את לקויי הלמידה כי גם כאן מדובר בצרכים מיוחדים בחינוך.
נורית קורן: אנחנו יחד עם יושב ראש הוועדה מקיימים כאן דיונים בכל הנושאים החשובים האלה.
נורית קורן: תשובת שר החינוך לא מוצאת חן בעיני כי הוא לא נותן את הדגשים.
נורית קורן: מכיוון שהוא נתן לנו תשובה לגבי הקייטנות של החינוך המיוחד שלא מצאה חן בעיני, החלטתי שאני לא מוותרת, הגשתי שאילתה ונראה מה הוא יענה לי היום.
נורית קורן: לא יתכן שמשרד החינוך לא מפרסם את הדברים כך שאנשים ידעו מה מגיע להם וההורים ידעו מה מגיע להם.
נורית קורן: כשההורים לא יודעים מה מגיע להם, מתחילה הבעיה.
נורית קורן: אני רוצה לומר לכם, לאגודת ניצן, כל הכבוד לכם על שאתם פורצי הדרך בנושא לקויי הלמידה.
נורית קורן: שמתם את הדברים על השולחן.
נורית קורן: פעם – ואני לא צעירה – כל אחד שקצת הפריע, מיד תויג והלך למקום אחר והלך לבית ספר מקצועי.
נורית קורן: לא שבית ספר מקצועי לא טוב, אבל לפעמים גם לשם הוא לא הגיע.
נורית קורן: יש הרבה אנשים שיש להם רק בית ספר יסודי ולא הצליחו ללמוד הלאה.
נורית קורן: יש אנשים שאחר כך בגיל בגרות הלכו ולמדו ופתאום הם כן יכולים.
נורית קורן: חבל שזה קורה.
נורית קורן: מאוד חשוב לתפוס את לקות הלמידה בזמן כי זה משפר את החיים של הילד עצמו ושל המשפחה.
נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שבחרתם שם ניצן וזה מאוד מרגש אותי.
נורית קורן: אם אנחנו חושבים על ילד קטן שהוא ניצן, אתם עוזרים לו לפרוח ולא רק שאתם עוזרים לו לפרוח אלא אתם גם שותלים אותו וההורים הופכים להיות הורים ויוצאים לנו עוד פרחים.
נורית קורן: זה פשוט מדהים.
נורית קורן: תמשיכו בעשייה הזאת.
נורית קורן: אני מקווה שתקבלו סיוע מהמדינה כדי שבאמת תוכלו לפרוץ דרך עוד יותר.
יעקב מרגי: ממרומי גילי כבוגר המערכת הממלכתית וכמכיר את המערכת הממלכתית היום, אין ספק שמערכת החינוך עברה כברת דרך.
יעקב מרגי: תמיד זה לא מספיק ותמיד רוצים יותר.
יעקב מרגי: יש היום יותר פתיחות ויש יותר הכלה.
יעקב מרגי: לכן כאשר אמו של הנער אמרה שזה היה אך לפני שש שנים, כולנו הבענו תמיהה כי יש הכלה.
יעקב מרגי: יש עדיין רשויות מקומיות שלא הולכות בקצב הזה של הרצון, אבל אין ספק שסבלנות מערכת החינוך כלפי הילדים עם לקויות הלמידה ועם הצרכים השונים קיימת.
יעקב מרגי: גם החוק חייב אותה אבל עדיין יש קלקולים ועדיין אנחנו לא שבעי רצון ממקומות מסוימים אבל כברת דרך עשינו.
יעקב מרגי: התקדמנו בכמה עשורים.
יעקב מרגי: לא מספיק, רוצים עוד ובעזרת השם אנחנו כאן בשביל ה-עוד.
עליזה לביא: רציתי רק לברך.
עליזה לביא: אני באמצע דיון אחר ושמעתי שאתם כאן, ביקשו ממני לבוא ואני מאוד שמחה לבוא ולהודות.
עליזה לביא: התנדבות זה לא דבר מובן מאליו.
עליזה לביא: הארגון שלכם קם כשאני נולדתי, ב-1964.
עליזה לביא: בארץ שלנו אי אפשר להסתיר את הגיל וכל אחד יודע.
עליזה לביא: כשהלכתי עם הבת שלי לבדוק כי ראיתי שכמה דברים לא בסדר, ראיתי תוך כדי האבחון שזאת בעצם הבעיה שלי.
עליזה לביא: אותי לא אבחנו וכל אחד סוחב את המועקה מהילדות שלו, אבל אם אנחנו יודעים להתמודד עם החולשות שלנו, זה הופך להיות כלי מאוד חזק.
יעקב מרגי: תארו לכם אם היו מאבחנים אותה, מה היה קורה.
יעקב מרגי: תראו מה יצא ממנה בלי אבחון.
עליזה לביא: גיליתי למשל שיש לי דיסלקציה לקליטה של שפה שנייה אבל גיליתי את זה בגיל מאוד מבוגר.
עליזה לביא: יש לי דוקטורט ויש לי תארים והבת שלי תודה לאל לומדת רפואה באוניברסיטת תל אביב, כי כשאנחנו מגלים בזמן את הקשיים שלנו ואת הכשלים שלנו – והיום התפרסם שפחות חבר'ה מסיימים בגרות, ואדוני, אני מניחה שזה נושא שיעלה בוועדה - - -
יעקב מרגי: עלה ויעלה שוב.
עליזה לביא: אנחנו ב-2015 והכלים עומדים לרשותנו אבל משהו כנראה לא עובד נכון.
עליזה לביא: רציתי לבוא ולומר תודה גדולה.
עליזה לביא: כל המציל נפש אחת בישראל כאילו הציל עולם מלא.
<חדרה אלסענא-הזייל: אני אימא לארבע בנות ושני בנים.
<חדרה אלסענא-הזייל: באתי מתחום החינוך.
<חדרה אלסענא-הזייל: לפני 26 שנים הייתי המורה הראשונה שהתמחתה בחינוך מיוחד.
<חדרה אלסענא-הזייל: יש לי תואר שני בניהול ויישוב סכסוכים מאוניברסיטת בן גוריון.
<חדרה אלסענא-הזייל: אני מאבחנת דידקטית, מגשרת והתחנה האחרונה היא מעניינת ואני שמחה מאוד להיות חלק ממשפחת ניצן.
<חדרה אלסענא-הזייל: דרך האימון במודל שפיתחה דוקטור מלי דנינו למדתי להכיר את עצמי ולמדתי להכיר את הערכים שמובילים אותי ואת העוצמות שיש לי.
<חדרה אלסענא-הזייל: התפתחתי מבחינה משפחתית ועברתי שינויים מבחינה אישית, משפחתית ומקצועית.
<חדרה אלסענא-הזייל: למדתי להכיר את עצמי ואת האדם בכלל על השינויים שקורים בחיי האנשים ולדעת יש דרך אחרת וכי באמצעות הקשבה לאחר אפשר לעשות אחרת.
<חדרה אלסענא-הזייל: לאנשים יש אפשרות להתקדם.
<חדרה אלסענא-הזייל: רציתי לתת דוגמה.
<חדרה אלסענא-הזייל: אישה מהכפרים הלא מוכרים, ואתם מכירים את המציאות הקשה בכפרים, שיש לה 13 בנים, פרודה ומובטלת.
<חדרה אלסענא-הזייל: היא הגיעה והיא לא רגועה, כועסת על כל העולם.
<חדרה אלסענא-הזייל: יש לה בן שהוא עם לקות למידה ובשיתוף ניצן והרווחה ניתנה לה עזרה.
<חדרה אלסענא-הזייל: האישה הזאת יצאה ביום האחרון לאימון ואמרה תודה על שהצלתי אותה ותודה על שנתנו לה הזדמנות להכיר את העוצמות הפנימיות שלה.
<חדרה אלסענא-הזייל: היום, כדי לא להיות לנטל על הרווחה, היא חושבת לחפש עבודה ולעזור למשפחה שלה.
<חדרה אלסענא-הזייל: אני חושבת שכל אישה בדרום, בדואית, היא אימא כמו כל אימא אחרת והיא רוצה שהילדים שלה יפרחו, ילמדו וישתלבו בעולם המודרני, אבל צריך לתת עזרה ולהושיט יד.
<חדרה אלסענא-הזייל: אני חושבת שהאימא הבדואית מסוגלת לקחת אחריות על עצמה ועל הבחירות שלה, אם רק נותנים לה הזדמנות, מושיטים לה יד, נותנים לה כבוד ומקשיבים לה מתוך כבוד.
<חדרה אלסענא-הזייל: היא אימא כמו כל אימא אחרת בעולם.
<חדרה אלסענא-הזייל: דרך ניצן אנחנו נכנסים למגזר הבדואי כדי לשנות את התפיסה ואת המודעות בקרב אנשי מקצוע ברווחה ובחינוך.
<חדרה אלסענא-הזייל: אני חושבת שגם בעזרת כל הגורמים אנחנו יכולים להוציא הרבה משפחות ממעגל העוני וגם לא להיות נטל על הרווחה.
<חדרה אלסענא-הזייל: האישה הזאת אמרה שהיא לא רוצה לקבל קצבה מהרווחה אלא היא רוצה לסמוך על עצמה ולחפש עבודה.
<חדרה אלסענא-הזייל: ברווחה יש להם כל מיני תכניות ועכשיו היא השתלבה בתכנית כלשהי כך שהיא תלמד מקצוע וכך תוכל לעזור למשפחה שלה ותצא מהאבטלה.
<חדרה אלסענא-הזייל: היא אומרת שעכשיו היא יצאה לעולם הגדול אבל היא יצאה מהקיבעון שהיה לה ומחוסר הביטחון במיוחד כאשר היא אישה בדואית שכל החיים שלה בחרו לה ואמרו לה איך לחיות.
<חדרה אלסענא-הזייל: היא מכפר לא מוכר בו אין חשמל, בקושי יש מים, עם 13 ילדים והיום היא פורחת.
<חדרה אלסענא-הזייל: היא אמרה תודה לניצן ותודה לרווחה ותודה לבן.
<חדרה אלסענא-הזייל: היא כל הזמן דיברה על בן שהוא עובד סוציאלי שהאמין שהיא יכולה להתקדם ויכולה לשנות את חיי המשפחה והסביבה בה היא חיה.
יעקב מרגי: חדרה יש אחת, אבל איך עושים שיהיו כמה?
<מלי דנינו: חדרה גם הביאה חברה ולאט לאט אנחנו נכנסים עכשיו לפרויקט יחד עם הרווחה ועושים שם יום עיון.
<מלי דנינו: המטרה היא לעזור.
<מלי דנינו: כפי שאומרת חדרה, אימא זאת אימא.
<מלי דנינו: מה שמדהים אותנו זה שהמודל שפיתחנו מתאים בארצות הברית, מתאים במגזר הבדואי, מתאים לחרדים ומתאים לכולם כי הורים הם הורים והורים צריכים תמיכה.
<מלי דנינו: אנחנו למדנו איך לעזור להם ומהר.
יעקב מרגי: חדרה, מתוך המגזר, יש לך שליחות נוספת והיא להביא עוד נשים מהמגזר ולהכין אותן.
יעקב מרגי: אני יומרני מדי אבל אני אומר שצריך להביא אותם לרמה שלך ולמוטיבציה שלך אבל לפחות שיתחילו
<חדרה אלסענא-הזייל: אני באתי מהחינוך המיוחד, הייתי מורה ומחנכת הרבה שנים והייתי מדריכת מורים.
<חדרה אלסענא-הזייל: בסוף ראיתי שההורה הוא חשוב בהתפתחות הילד.
יעקב מרגי: הדיון היה צריך להסתיים בשעה 10:30 כי התחייבתי להיות במקום אחר, אבל שלחתי להם פתק שאני לא אגיע ולכן אנחנו נמשיך את הדיון עד 11:00.
יעקב מרגי: הצלצול ששמעתם בא להזהיר אותנו כי בשעה 11:00 צריך להסתיים הדיון.
יעקב מרגי: לא נקפח אף אחד וכל מי שהגיע ונרשם, יקבל את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: מלי ודני יחכו לסוף.
יעקב מרגי: בבקשה, עתיד בטוח לצעירים.
<מוזמנת: רציתי קודם כל לומר תודה על הבמה שניתנת לי לייצג את הפרויקט שעברתי עם חברי ניצן.
<מוזמנת: כתבתי את הדברים כי אני מאוד מתרגשת ולא רוצה להתבלבל.
<מוזמנת: אני בת 23.
<מוזמנת: אני בוגרת פרויקט עתיד בטוח של אגודת ניצן בשיתוף המוסד לביטוח לאומי.
<מוזמנת: הומלץ לי להשתתף בתכנית עקב חוסר שביעות רצון וחוסר עקביות במקומות עבודה.
<מוזמנת: סיימתי בהצלחה את תהליך הפרויקט לפני כשנה וחצי.
<מוזמנת: החוויה בפרויקט הקנתה לי כלים להתמודד בעולם התעסוקה בכלל ומול הבוס והעמיתים בפרט.
<מוזמנת: במהלך התהליך למדתי להכיר את עצמי יותר טוב ויחד עם זאת להתנהל באופן יעיל תוך סיפוק ולהביא את עצמי תוך הכרות מעמיקה מול המעסיקים שלי ודרישות העבודה.
<מוזמנת: קיבלתי ליווי ויד מכוונת ממנחי הקבוצה, אבחונים ושיחות במסגרת התכנית יחד עם עובדת סוציאלית המפגשים הקבוצתיים אפשרו לי ולחברי המשתתפים בתכנית להרגיש שייכות ותחושת ביטחון, כאשר הגענו להבנה משותפת מהו כוחה של קבוצה, ההבנה שאנחנו לא מתמודדים לבד ובעצם תחושת ההזדהות שכולנו חווים את אותן תחושות ומתמודדים עם אותן התלבטויות בשגרה בכלל ובעולם העבודה בפרט.
<מוזמנת: לפני שנכנסתי לפרויקט התפיסה שלי לגבי עולם התעסוקה הייתה מאוד שטחית וילדותית.
<מוזמנת: ראיתי אך ורק את עצמי ואת תחושותיי מבלי לקחת בחשבון משתנים נוספים וכיצד להתנהל מולם באופן שתורם עבורי ועבור מקום העבודה.
<מוזמנת: כיום התפיסה שלי אחרת.
<מוזמנת: אני תופסת ערך רב ומודעת לתרומה שלי כבן אדם עובד, יצרני ואחראי, גם על עצמי וגם בחברה.
<מוזמנת: תחושה של בגרות תעסוקתית יחד עם הכרות ביכולותיי וחוזקותי בדגש על עולם העבודה.
<מוזמנת: אנחנו ממשיכים את המפגשים גם כיום ונפגשים אחת לחודש כאשר תכני הקבוצה הם שיתוף, הכלה והקשבה לכל משתתף באשר להתקדמותו ותוך שימת הדגש על הצלחותיו כדי ליצור לכל משתתף עמוד שדרה פנימי חזק ואיתן.
<מוזמנת: בנוסף, במפגשים מובאים תכנים מגוונים ומעשירים.
<מוזמנת: בהמשך לתהליך נכנסתי למכינה בה אני סוף סוף משלימה בגרויות אחרי מסע של חוסר ביטחון וחוסר אמונה בעצמי שאני מסוגלת.
<מוזמנת: הגעתי לנקודה בה אני מזיזה את כל התחושות הקשות האלה וממירה אותן באמונה וחשיבה חיובית וקופצת למים לסלול את הדרך עבור המטרות שלי.
<מוזמנת: יד ביד עם הפחד, מתעלה מעל עצמי.
<מוזמנת: יש לציין שאני מצטיינת בלימודים עם ציונים של תשעים פלוס, מאוד מרוצה ומאוד חזקה.
<מוזמנת: אני רוצה להגיד תודה על שיש לי את ניצן שתומכים בי ואני יודעת שיש לי בית ומשפחה להיעזר.
<מוזמנת: אני אסירת תודה.
<מוזמנת: זו מתנה שאינה מובנת מאליה.
<מוזמנת: תודה.
יעקב מרגי: אנחנו ממש קצרים בזמן.
יעקב מרגי: מרגע זה, כל דובר יקבל שתי דקות ולא יותר.
<מוזמנת: אני בת 35, נשואה ואם לאור בן ארבע.
<מוזמנת: כל הזמן היו אומרים לי שאני לא יודעת לסדר את החדר, שוכחת דברים, ובתור ילדה היו לי קשיים רבים בבית הספר.
<מוזמנת: היום אני אימא לילד ובזכות כלים שנתנו לי בניצן הורים, שזה בית חם להורים לקויי למידה, קיבלתי כלים מעשיים לחיים, איך להתמודד עם האימהות.
<מוזמנת: אם זה לארגן לו תיק שלפעמים זה קשה למרות שלמישהו אחר זה נראה מאוד פשוט אבל אני צריכה לעשות רשימה לפני שאני מכינה את התיק כי ההפרעות קשב שיש לי מקשות עלי, אם זה לסדר את החדר וטל, שהיא רכזת בניצן הורים בהרצליה, באה אלי הביתה ולימדה אותי איך לסדר.
<מוזמנת: הרבה פעמים ההורים שלי העירו לי ושאלו למה אני לא מסדרת את הבית ולמה הוא מבולגן.
<מוזמנת: קיבלתי כלים איך לשחק עם הילד ואפילו איך להקריא לו סיפור שלבן אדם אחר זה נראה מאוד פשוט אבל לי לפעמים השורות קופצות.
<מוזמנת: בכל זאת, בזכות ניצן הורים ובזכות ההורים שלי, בזכותם למדתי בגרות מלאה, למדתי לתואר ראשון במכללת תל-חי בזכות המרכז ללקויי למידה שם, מאוד מומלץ, והיום אני לומדת תרפיה באמנות שזאת עוד תעודה שרכשתי ואני עוזרת לילדים עם צרכים מיוחדים כסייעת משלבת.
<מוזמנת: אני שם בזכות הכלים שנתנו לי בדרך.
<מוזמנת: אני ממליצה לכל ההורים לקויי הלמידה להגיע לניצן הורים.
<מוזמנת: יש שם סדנאות פרטניות יחד עם הילד, אישיות, טיפול בבעלי חיים, באמנות, שלי המנהלת מקסימה וכך גם טל.
<מוזמנת: הן נותנות כלים מדהימים איך להשתלב בחיי הקהילה.
<מוזמנת: אני מקווה שהילד שלי לא יחווה את אותם קשיים שאני חוויתי.
יעקב מרגי: נקווה שלא, אבל לפחות תדעי לכוון אותו.
<מוזמנת: גם לבעלי יש כל מיני לקויות למידה וההורים שלו לא כל כך ראו אותו ועדיין קצת קשה להם לראות את זה.
<מוזמנת: זה עצוב שאימא לא רואה את הילד שלה למרות הקשיים שלו.
<מוזמנת: אני כל הזמן מנסה לטפטף לה שאפשר לראות מישהו גם אם לא הכי קל לו בחיים אבל בכל זאת הוא מתקדם ועובד.
<מוזמנת: אני מודה לכם.
יעקב מרגי: ד"ר שלומי אלישר.
<שלמה אלישר: מנהל אגף השיקום במשרד הרווחה.
<שלמה אלישר: אני רוצה לברך את עפרה אלול יושבת ראש ניצן הרבה מאוד שנים ואת דוקטור מלי דנינו מנכ"לית ניצן.
<שלמה אלישר: אני למעשה עובד באגף השיקום מעל שלושים וכמה שנים ולמעשה התחלתי את עבודתי באגף השיקום כמפקח ארצי על המעונות.
<שלמה אלישר: מישהו כאן ציין שאף אחד לא יודע איך להגיע לניצן, אבל אני זוכר שבזמנו הייתי מגיע לרחוב פרץ חיות 5 בתל אביב לפגוש את מירה פיין שהייתה אז מנכ"לית ניצן.
<שלמה אלישר: מירה, את זוכרת את זה?
<מירה פיין: ודאי.
<שלמה אלישר: מכל מקום, במהלך השנים אגף השיקום הקים יחד עם ניצן מרכז ועם סניפי ניצן בכל רחבי הארץ מערכי דיור מוגן לאנשים עם לקויות למידה, חלקם לקויות למידה מורכבות.
<שלמה אלישר: אני רוצה לציין שניצן עושה עבודה יוצאת מן הכלל טובה.
<שלמה אלישר: למעשה זה הגוף הגדול ביותר במדינת ישראל שמפעיל הוסטלים ומערכי דיור מוגן לאנשים עם לקויות למידה, חלקן קלות יותר וחלקן יותר מורכבות.
<שלמה אלישר: הם עושים עבודה באמת יוצאת מן הכלל, ניצן רחובות, ניצן תל אביב, כפר סבא.
<שלמה אלישר: התחלתי עם גאולה פרידמן שאני לא יודע אם היא נמצאת כאן מניצן חיפה ב-1983 עת הייתי מפקח ארצי על המעונות באגף השיקום ובהמשך כמנהל את תחום הטיפול החוץ ביתי.
<שלמה אלישר: פיתחנו מספר גדול של מסגרות.
<שלמה אלישר: בעצם ניצן מפעילה הוסטלים ומערכי דיור מוגן עבור מאות רבות של בוגרים צעירים שיש להם לקויות למידה ועושה עבודה מצוינת.
<שלמה אלישר: יש לנו מספר גדול של פרויקטים עם ניצן.
<שלמה אלישר: יישר כוח לניצן.
<דני ז'ורנו: שלום לכולם.
<דני ז'ורנו: קודם כל, אני מתנצלת שלא הגעתי עם פתיחת הדיון ואני בטוחה שהפסדתי דברים לא פחות מרשימים ומרגשים מאלה ששמעתי אחרי שהגעתי.
יעקב מרגי: לא הרגשתי שאיחרת.
<דני ז'ורנו: אבל אני כן.
<דני ז'ורנו: אני מנהלת אגף לקויות למידה והפרעות קשב במשרד החינוך.
<דני ז'ורנו: זאת ההופעה הראשונה שלי בתפקיד הזה בוועדת החינוך של הכנסת.
יעקב מרגי: לאט לאט זה הופך להיות האגף הכי מבוקש במשרד.
<דני ז'ורנו: חובטים בו בלי סוף.
<דני ז'ורנו: גם הרגשתי את זה היום, אבל בסדר.
יעקב מרגי: לא, לא היו כאן חבטות.
<מלי דנינו: יושב ראש הוועדה, זה האגף שהייתה לי הזכות לייסד ולהקים אותו.
<דני ז'ורנו: נכון.
<דני ז'ורנו: אני בתפקידי חצי שנה.
<דני ז'ורנו: אני אתייחס לדברים שנאמרו ואני אנסה לעשות זאת בקצרה ובצורה אינטגרטיבית.
<דני ז'ורנו: חבל לי שחברת הכנסת בן ארי כבר יצאה מכאן, אבל כן חשוב לי להגיד שמבחינת הסתכלות משרד החינוך מי שאובחן כתלמיד עם לקות למידה או הפרעת קשב, הוא בהחלט אוכלוסייה בסיכון מבחינתנו כי אנחנו לא רוצים לשמוע סיפורים כמו שהספקנו לשמוע היום על כך שאנשים שלא אותרו בזמן והיו בסכנת נשירה או בסכנה להגיע לכיוונים אחרים.
<דני ז'ורנו: זאת כן אוכלוסייה בסיכון ואנחנו רוצים לקחת עליה את האחריות המלאה.
<דני ז'ורנו: מאז כניסתי לתפקיד אנחנו עסוקים בהסתכלות מחודשת.
<דני ז'ורנו: מלי ציינה כרגע שהיא הקימה את האגף לפני 15 שנים ואני חושבת שאחרי 15 שנים הגיע הזמן להסתכל מחדש על כל המצב של תלמידים עם לקות למידה במדינת ישראל, לראות מה משרד החינוך עשה ומה הוא לא עשה במהלך השנים האלה ומה הסיבות לכך.
<דני ז'ורנו: אנחנו ממש בשלב הזה בתהליך של גיבוש מדיניות לעשור הקרוב בהקשר של טיפול בתלמידים עם לקויות למידה על פני כל הרצף ולא רק בתיכון.
<דני ז'ורנו: אני יודעת שהרבה פעמים, במיוחד בשנים האחרונות, הטיפול הסתכם בעיקר במתן התאמות בדרכי היבחנות בעיקר לקראת בחינות הבגרות אבל אנחנו רוצים לראות מה עוד.
<דני ז'ורנו: בהקשר הזה התחלנו איזשהו קשר עם אגודת ניצן.
<דני ז'ורנו: זה הזמן לברך אותך ואתכם באופן אישי ואת כל העוסקים במלאכה.
<דני ז'ורנו: אני חושבת שמה שהספקתי לשמוע היום, וזאת הייחודיות של ניצן, זה שזה לא מסתיים בגיל 18 עת מסיימים את כיתה י"ב אלא זה לאורך כל מעגלי החיים וזה מבורך ומרגש.
<דני ז'ורנו: כל הכבוד לכם.
<דני ז'ורנו: באמת מגיעות לכם מחיאות כפיים על זה.
<דני ז'ורנו: מבחינתי המשימה שלי היא למנוע את הספליט הזה בין הטובים והרעים, או משרד החינוך, איך שזה נתפס, כמי שלא עושה את עבודתו נאמנה והעמותות או הגופים הפרטיים שכן עושים.
<דני ז'ורנו: אני מאוד שואפת לשיתוף פעולה ולעבודה אינטגרטיבית.
<דני ז'ורנו: אני חושבת שיש לכם אנשי מקצוע מיומנים, טובים ומוכשרים ואנחנו צריכים לחשוב – וכבר דיברנו על זה – איך אנחנו יכולות בהמשך להסתייע בכוח האדם המקצועי הזה כדי לעשות עוד הרבה יותר.
יעקב מרגי: כמו השדרנים אנחנו נבקש שלאחר השידור תמשיכו את הקשר.
<דני ז'ורנו: היינו בקשר גם לפני כן ואנחנו נמשיך אותו.
יעקב מרגי: אם תצטרכו את עזרת ההפקה, אנחנו כאן.
<דני ז'ורנו: דבר אחרון לגבי ההסברה להורים כי זה עלה כאן.
<דני ז'ורנו: אני מצרה על כל מי שלא יודע.
<דני ז'ורנו: גם למשרד יש הרבה מאוד תכניות וחומרים להסברה אבל זה אף פעם לא מספיק.
<דני ז'ורנו: מבחינתי, אני רושמת את זה לפניי.
יעקב מרגי: זה עולה כחוט השני גם בדיונים אחרים שהמשרד מתקדם תוך כדי הליכה.
יעקב מרגי: כל נושא החינוך המיוחד, המשרד מתקדם תוך כדי הליכה בדברים שלא היו.
יעקב מרגי: לעתים קרובות ההורים לא יודעים את הזכויות שלהם, לעתים קרובות לא יודעים על האפשרויות האלה.
יעקב מרגי: הורה שנתקל עכשיו בגננת או במורה שאמרה שהילד או הילדה עם לקות למידה, הורים שלא נשענים על מערכת הרווחה ילכו לחפש כל מיני פתרונות בגלל היכולות והם חושבים שהם עושים הכי טוב.
יעקב מרגי: הם יכולים ללכת להוראה מתקנת, הוא יכול ללכת להידרותרפיה וכולי וההורים האלה נפלאים והשקיעו, אבל כשאין יד מכוונת לכל הטיפולים האלה, זה כלום.
יעקב מרגי: כשאני שאלתי איך מגיעים אליכם, אני לא אהיה מאושר אם אני אדע שמגיעים אליכם רק דרך הרווחה או רק דרך מנהלת בית ספר או יועצת ערנית ומכירה.
יעקב מרגי: צריך להיות איזה מנגנון בפס רחב.
יעקב מרגי: לזה התכוונתי.
יעקב מרגי: מלי.
<מלי דנינו: אני רוצה קודם כל להודות ליושב ראש הוועדה.
<מלי דנינו: בתפקיד הקודם שלי ביליתי בכנסת הרבה בכל מיני ועדות ואני חושבת שזאת חוויה מאוד מרגשת להרבה מאוד אנשים שבשבילם זאת הפעם הראשונה שהם חווים את ההגעה למשכן הזה של כנסת ישראל ולהיות בוועדה כזאת.
<מלי דנינו: אנחנו נבוא עכשיו לכל הוועדות.
יעקב מרגי: ברוכה הבאה.
יעקב מרגי: אני המלצתי להפסיק לשדר את המליאה בערוץ 99 אלא רק את הוועדות.
יעקב מרגי: אלה הפנים האמיתיות של הכנסת.
<מלי דנינו: אני חושבת שזה נכון.
<מלי דנינו: אני רוצה קודם כל להודות ולהודות ליהודית מנהלת הוועדה שעזרה לנו בכל הדברים.
<מלי דנינו: אני רוצה לומר לך היושב ראש ולכל הנמצאים כאן שעדיין במדינת ישראל אין חוק שמסדיר את זכויותיהם של לקויי הלמידה ויש הרבה ילדים, לצערנו הרבה מאוד ילדים, יותר מדי ילדים, שנופלים בין הכיסאות, שניצן לא מצליחה – זאת יריעה רחבה – להגיע לכל ילד וילדה כי במקומות שאנחנו מגיעים, אנחנו מצילים נפשות.
<מלי דנינו: הבאנו רק כמה דוגמאות אבל יש כאן עוד ילדים ועוד הורים שבזכות המפגש עם ניצן חוללנו את השינוי בחייהם ובחיי ילדיהם ואולי גם בדורות הבאים.
<מלי דנינו: אני חושבת שהנושא הזה צריך לעלות על סדר היום כך שאף ילד לא יישאר מאחור בגלל שהוא לא יכול להיות מאובחן כי כשהוא לא מאובחן, המערכת גם לא נותנת לו שילוב, לא שעות שילוב ולא מסייעת לו.
<מלי דנינו: ההורים לא יודעים מה יש לו והוא חושב שמשהו לא בסדר אתו.
<מלי דנינו: אנחנו פגשנו חבר'ה בני 20,25 שלא ידעו שיש להם הפרעת קשב.
<מלי דנינו: הם כל הזמן לא הסתדרו בחיים אבל הם לא ידעו מה יש להם.
<מלי דנינו: אנחנו מושיטים יד למשרד החינוך.
<מלי דנינו: אנחנו מוכנים להיכנס יחד עם משרד החינוך ולגייס גם תרומות.
<מלי דנינו: לפעמים אנחנו אומרים תפתחו לנו את הדלת.
<מלי דנינו: אנחנו ברמת גן רוצים להיכנס לבתי הספר –ונמצאת כאן גאולה יפה יושבת הראש האגדתית שלנו – כדי לעזור לילדים בסביבה.
<קריאה: לא מרשים להיכנס לבתי ספר.
<קריאה: כל מה שצריך לבקש זה שמורה תגיע להורים ותנחה אותם.
יעקב מרגי: אני מוכן להתמודד עם זה.
יעקב מרגי: תשלחו אלי פנייה.
<<קריאה: > שמשרד החינוך לא יוציא הוראות להפסיק את ההתאמות.
<מלי דנינו: אני חושבת שיש לנו רוח חדשה.
<מלי דנינו: אני מאוד שמחתי לפגוש את דני ואני חושבת שגם האגף עובר כל מיני שינויים.
<מלי דנינו: דני לא עוסקת בהתאמות פרופר אלא יש לה מישהו אחר לזה.
<מלי דנינו: אני הייתי צריכה להתעסק בכל יחד עם נועה שיושבת כאן.
<מלי דנינו: התעסקנו בכל אבל היום יש אנשי הרבה מקצוע שעובדים בתוך האגף ואני מאוד מקווה.
<מלי דנינו: משרד החינוך הולך להניח – כרגע זה עוד לא חוזר מנכ"ל – מסמך שיצא לכל בתי הספר שבעצם אומר שמי שצריך להפנות לאבחון, אלה מורים.
<מלי דנינו: המורים צריכים לעשות התערבויות ולהראות עד כמה הם עשו התערבות אישית, אם הילד התקדם או לא התקדם ורק אחר כך לשלוח לאבחון.
<מלי דנינו: המציאות הזאת גרמה לירידה של חמישים אחוזים מהאבחונים בארץ.
<מלי דנינו: אנחנו מאוד מודאגים כי למורים אין את הידע.
<מלי דנינו: אנחנו מוכנים להיכנס ללמד את המורים ולהראות איך אפשר לצמצם את מספר האבחונים אבל אי אפשר לקבל החלטות שהן החלטות פדגוגיות נכונות מבלי שנחשוב על הילדים האלה כי בשבילם אין את המחר.
<מלי דנינו: אני מבקשת ממך יושב ראש הוועדה לשים את הנושא של לקויי למידה על סדר היום של הוועדה הזאת.
<מלי דנינו: הילדים האלה, שווה להשקיע בהם.
<מלי דנינו: כשמשקיעים בהם, הם מגיעים מאוד רחוק.
<מלי דנינו: הם אלה שישפרו את מספר הזכאים לבגרות, אם נצליח להגיע אליהם.
<מלי דנינו: יש כאן את העניין של הצלת נפשות ואנחנו כולנו כאן בעניין הזה.
<מלי דנינו: אני רוצה להודות לך ואני רוצה להודות לעפרה אלול, יושבת ראש האגודה, שהיא הרוח והנשמה וכל מה שאנחנו עושים, עושים בהשראה שלה, עם התמיכה שלה ועם העידוד שלה כי אחרת אנחנו לא יכולים לעשות את כל הדברים האלה, בלי כל האהבה הזאת.
<דני ז'ורנו: אם אני יכולה לומר משפט כי בכל זאת נאמרו דברים שאני חייבת להתייחס כמשרד.
יעקב מרגי: אני אומר דברים בסיכום שיכלול הכול.
יעקב מרגי: תודה רבה למשפחת ניצן, לעפרה, למלי, לכל המתנדבות והמתנדבים.
יעקב מרגי: משפחת ניצן, אני אומר לכם שמול המעשים שזכינו לשמוע, לראות ולחוות היום המלים – למרות שיצאו מלב נרגש – קרות לעומת החום של המעשים.
יעקב מרגי: הוועדה מוקירה את פעילות אגודת ניצן, מודה על עבודתה הברוכה וכן של כל המתנדבים והמתנדבות.
יעקב מרגי: הוועדה מציינת שלכל תלמיד ותלמידה במדינת ישראל יש פוטנציאל ויש לספק להם את ההזדמנות לממש אותו.
יעקב מרגי: במיוחד יש לאפשר זאת לתלמידים בעלי לקויות למידה.
יעקב מרגי: המערכת, שהיא המדינה, צריכה לתת לכל התלמידים נקודת זינוק שווה ללא קשר מאין בה ואיך בא.
יעקב מרגי: הכי חשוב שנעזור לו כדי שהוא ידע לאן הוא הולך.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לבחון את התמיכה באגודת ניצן והדומות לה, כולל גם במבחני התמיכה של המשרד.
יעקב מרגי: הנושאים שעלו כאן יידונו בהמשך הדיונים בפלטפורמה שאמרתי.
יעקב מרגי: ברצף הדיונים שיהיה בנושא החינוך המיוחד, נושא לקויות הלמידה יקבל פרק נפרד בעזרת השם.