GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איציק שמולי: כשאנשים באים למכללה, מה הם יודעים לגבי רמת השכר?
איציק שמולי: כלומר, מהם הם משערים שהולך לקרות?
איציק שמולי: למה הם לא יודעים בתחילת הדרך?
איציק שמולי: בצעד הראשון שלהם במכללה למה אין להם וודאות ממשרד החינוך או מהמכללה מה הולך להיות אתם?
איציק שמולי: למה הם צריכים להגיע עד לקצה התהום וליפול ולא לדעת לאן הם הולכים לפני שהם פונים לאפיק הזה?
<יעל קשתן: אני אגיד לך את הביקורת שלי.
<יעל קשתן: ההחלטה היא לפעמים נדמת כשרירותית.
<יעל קשתן: אתה עם הרקורד שלך בבנק, אתה לא יודע אם באמת יכירו לך אחרי זה בותק או לא.
יעקב מרגי: למה שאני לא אשאל את השאלות האלה?
יעקב מרגי: כשאני הולך לקנות מגהץ ב-200 שקל אני שואל שאלות.
איציק שמולי: אני אומר דבר אחד ואני אומר את זה לנציגי משרד החינוך.
איציק שמולי: אני חושב שמן ההגינות זה לתת לאנשים את האינפורמציה בצעד הראשון במכללה.
איציק שמולי: לא כשהם מסיימים את הלימודים.
<סוניה פרץ: קודם כל אני מסכימה לחלוטין.
<סוניה פרץ: אני גם מתנגדת לדברים שנאמרו כאן.
<סוניה פרץ: אני חושבת שכל מי שמגיע צריך שהמידע ושמכלול השיקולים יעמוד לפניו כדי להחליט אם הוא מגיע להסבה להוראה או לא.
<סוניה פרץ: לפעמים המכללות מטעות את ציבור המגיעים אליהן.
<סוניה פרץ: הבטחות שווא מצד - - -
<אורה חכם: אז עכשיו זה אשמת המכללות?
ענת ברקו: אז הם לא יקבלו אנשים.
יעקב מרגי: היא אומרת ביושר.
יעקב מרגי: אם אני הייתי מכללה לא היה לי עניין לשים להם את המראה בפרצוף.
יעקב מרגי: יש לי למלא כיתות.
איציק שמולי: זו אחריותו של משרד החינוך.
<סוניה פרץ: אני רוצה להגיד, נכון, זה באחריותנו.
<סוניה פרץ: עכשיו אנחנו עושים איזה מהלך מול המכללות כדי לידע את הכללים באופן כזה שגם כשמגיע מועמד שרוצה ללמוד הוא ידע בדיוק מה הם הכללים ואז שיחליט 'מתאים לי לא מתאים לי'.
יעקב מרגי: דוקטור ברנשטיין ממשרד הכלכלה.
<אהרון ברנשטיין: בוקר טוב.
<אהרון ברנשטיין: אני מפקח - - -
יעקב מרגי: גמרתם את הבעיות עם הגז באתם להתעסק עם הוראה עכשיו?
יעקב מרגי: מע"צ עוד נושם?
יעקב מרגי: מתור שכנים, אתם באותה משרד.
יעקב מרגי: הם נושמים עדיין?
<אהרון ברנשטיין: הם מתקשים לנשום, אלו חירורים אחרונים אולי- - -
יעקב מרגי: יהיה דיון בוועדה עם מע"צ.
<אהרון ברנשטיין: אני מפקח פדגוגי ארצי על מערכת בתי הספר המקצועיים התיכוניים במשרד הכלכלה.
<אהרון ברנשטיין: בתי ספר המקצועיים, טכנולוגיים שמכשרים למקצוע בין אם זה עובדים במקצוע ולומדים - - -
יעקב מרגי: מה שנקרא בתי ספר תעשייתיים?
<אהרון ברנשטיין: יש לנו היום כ-70 בתי ספר מקצועיים, אם זה בתעשייה האווירית, בית ספר תדמור בבסיסי צה"ל וכדומה, בכל מגוון המקצועות במשק.
<אהרון ברנשטיין: יש לנו 2,000 מורים במערכת וכל המורים כפופים ברמת השכר לאותם כללים של משרד החינוך.
<אהרון ברנשטיין: במערכת שלנו הנושא הזה הוא קריטי משום שרוב המורים, אנחנו מעריכים שכשני שליש מהמורים, הם מורים שעשו הסבה.
<אהרון ברנשטיין: יש לנו נתונים.
<אהרון ברנשטיין: יש קושי מאוד מאוד גדול בנושא כפי שאסביר.
<אהרון ברנשטיין: יש לנו גם זיקה מול מערכת החינוך בהקשר של החינוך הטכנולוגי.
<אהרון ברנשטיין: אנחנו אמונים על כל נושא ההסמכה המקצועית ולכן יש לנו בעיה גם בהקשר הזה.
<אהרון ברנשטיין: ראשית, אנחנו רוצים מאוד לברך על היוזמה של חברי הכנסת בהעלאה של הנושא.
<אהרון ברנשטיין: קודם כל אני רוצה לומר בשורה התחתונה.
<אהרון ברנשטיין: אנחנו כמשרד מאוד ממליצים, מאוד מעוניינים, רואים חשיבות עליונה להכיר בותק של אנשים שעשו הסבה להוראה, בותק קודם בהוראה ואולי במגבלות מסוימות, אבל באופן משמעותי.
<אהרון ברנשטיין: אני רוצה להסביר מדוע.
<אהרון ברנשטיין: להפך, אנחנו אפילו מבקשים ברמת עבודה מול האוצר ומול כל הגורמים המוסמכים לאפשר לנו - - -
יעקב מרגי: אתה יודע מה ההבדל.
יעקב מרגי: אהיה הוגן למרות הדברים שאמרת שמסתדרים לי די טוב.
יעקב מרגי: אתם סמוכים על שולחנם מהבחינה שאתם מקבלים את המורים על פי הכשרה של משרד החינוך.
יעקב מרגי: משלמים שכר על פי שכר של דירוג מורים עובדי הוראה.
יעקב מרגי: ההבדל בינכם לבין משרד החינוך, לך זה לא עולה כלום כי זה עולה למפעלים המעסיקים - - -
<אהרון ברנשטיין: לא.
יעקב מרגי: יש לכם את יחידת התמיכה שלכם.
יעקב מרגי: למשרד החינוך כל שנת ותק עולה לו כסף.
יעקב מרגי: כל שנת ותק שהם מאשרים עולה כסף.
יעקב מרגי: אין ספק שצריך לברך על זה, א' להכשיר כוחות הוראה משובחים ומצוינים בוודאי, אין ספק שצריך לעודד ובמיוחד בבתי ספר התעשייתיים כי זה ההון האנושי הכי טוב לכם.
יעקב מרגי: אני אומר לכם כמי שעבד במקום שהיה בו בית ספר תעשייתי.
יעקב מרגי: ראינו עם הזמן שתלמידים שלמדו חרטות וסיימו ככלכלנים ומהנדסים ושובחו תוך כדי במערכות.
יעקב מרגי: זו ברכה ואני מבין שאתה מברך.
יעקב מרגי: יש לך נקודה נוספת לתרום?
<אהרון ברנשטיין: יש נקודה מאוד משמעותית.
<אהרון ברנשטיין: קודם כל אני רוצה להבהיר.
<אהרון ברנשטיין: אנחנו בדיוק כמו משרד החינוך.
<אהרון ברנשטיין: בתי הספר שלנו ממומנים באופן מלא, כל השכר של כל המורים.
<אהרון ברנשטיין: הם לא מקבלים את השכר לא מהתעשייה, היא לא מממנת אפילו משהו - - -
יעקב מרגי: באופן מלא?
<אהרון ברנשטיין: השכר המלא של כל המורים הוא שכר של מורים על פי דירוג עובדי הוראה במימון משרד הכלכלה בדיוק על פי הכללים של משרד החינוך.
<אהרון ברנשטיין: אלא כפי שאתה ציינת, יש קשר טבעי בין התעשייה, בין מקומות העבודה, בין המשק לבין המורים ובין מערכת החינוך שלנו.
<אהרון ברנשטיין: אנחנו מעודדים, אנחנו מעוניינים שאנשים עם ניסיון, יש ערך מוסף לאנשים עם ניסיון במקצוע לעבור להוראה.
<אהרון ברנשטיין: אנחנו נתקלים פה בבעיה מאוד גדולה שאני רוצה לחדד אותה.
<אהרון ברנשטיין: משום שהיא לא מספיק הודגשה כאן.
<אהרון ברנשטיין: דווקא בדירוג עובדי הוראה לנושא הותק יש לו משמעות גדולה יותר מאשר בדירוגים אחרים ויש כאן מצב אנומלי כפי שאדוני היושב ציין.
<אהרון ברנשטיין: במקצועות עבודה אחרים, במקומות עבודה אחרים דווקא כן מכירים בצורה יותר גורפת.
<אהרון ברנשטיין: יש דווקא תהליך מאוד מבורך במשרד החינוך שגם הוצג בישיבה שהייתה בנושא בוררות המורים, עד כמה יש יתרון שיותר ויותר מורים באים מהסבה.
<אהרון ברנשטיין: לפי הנתונים שהגישו לנו פה אנחנו רואים שיש את המצב שבו יש מורים שעושים הסבה בגיל 41, למעשה אם הטענה היא שהבעיה היא כלכלית, יש פה בעצם אמירה שאנחנו מעודדים.
<אהרון ברנשטיין: אם אנחנו מעודדים אנשים לעשות הסבה להוראה אנחנו בעצם מעודדים להכניס למערכת מורים זולים.
<אהרון ברנשטיין: כי בהגדרה עובד שנכנס בגיל 41 יש לו ותק מקצועי והוא מראש מפסיד 15-20 שנה של תעסוקה.
<אהרון ברנשטיין: אני רוצה לומר שבמיוחד בתחומים הטכנולוגיים שבהם לרקע המקצועי יש חשיבות מאוד מאוד גדולה.
<אהרון ברנשטיין: לדוגמה אחת מיני רבות בכללים, כפי סוניה פירטה וגם כתובים בנייר, הזיקה חייבת להיות גם ל-B.A. – לתואר האקדמי במקצוע.
<אהרון ברנשטיין: יש לנו במערכת עשרות מורים לטבחות, אם זה שפים ב"תדמור" שמכשירים את הדור הבא של הטבחים, אין B.A. בטבחות.
<אהרון ברנשטיין: אפשר לעשות תעודת הוראה B.d., B.A. ולהיות שף מומחה בדרגה הגבוה ביותר.
<אהרון ברנשטיין: בהגדרה הם לא יכולים להיות מוכרים.
יעקב מרגי: זה כמו רב ואלוף.
<אהרון ברנשטיין: יכול להיות שיש כללים מסוימים במקרים מסוימים, אבל על כל פנים העובדה שמגיעים אלינו מהנדסים ובעלי מקצוע ואי אפשר להכיר באופן רחב יותר בניסיון שלהם - - -
<אהרון ברנשטיין: רק עוד מילה אחרונה.
<אהרון ברנשטיין: שאל כאן חבר הכנסת שמולי שאלה ואני רוצה להשיב מנקודת מבט שלנו.
<אהרון ברנשטיין: אנחנו נתקלים כל שנה מחדש במורים, באנשים שמגיעים מהסבת אקדמאים להוראה שבאים מהמקצוע ומנסים להשתלב אחרי שעברו את המסלול.
<אהרון ברנשטיין: כפי שחבר הכנסת שמולי שאל: שנה-שנתיים וכן הלאה, ופתאום מסתבר להם שוקת שבורה שבעצם הם מתחילים עם אפס או עם ותק מינימלי יחסית לשנים שלהם.
<אהרון ברנשטיין: חלק מהם באמת לא משתלבים בגלל הבעיה הזאת.
<אהרון ברנשטיין: ההמלצה שלנו בשורה התחתונה, אם אי אפשר לעשות את זה באופן גורף, קודם כל גם להקל כמו: לא לעבור ועדה, לתת כללים מפורשים לבתי הספר, אבל גם אם אפשר להתחיל כדי שזה לא יהיה בבום גבוה של עלות.
<אהרון ברנשטיין: שתהייה החלטה שמהשנה הקרובה ואילך' שסטודנטים שעושים הסבה להוראה מהשנה הזאת ואילך, כל זמן שאין תקציב מעבר לכך, יקבלו שכר שוויוני גם למורים שהתחילו מההתחלה.
יעקב מרגי: יש לנו כאן מורים וטוב לשמוע מהם.
יעקב מרגי: אני רק רוצה לדעת מי מהם עבר הסבה או ששניהם עבורו הסבה.
יעקב מרגי: אביב הלוי אתה אחרי הסבה?
<אביב עגור הלוי: אדוני היושב תודה רבה להזמנה.
<אביב עגור הלוי: שמי אביב, אני בן 46, מורה לאנגלית שזה אחד מהמקצועות היותר מבוקשים ונדרשים במערכת.
<אביב עגור הלוי: עשיתי הסבה לפני מספר שנים.
<אביב עגור הלוי: כאשר טרם ההסבה עבדתי בענף ההייטק בתחום מכירות לשווקים בחו"ל, מה שיש לו קשר להוראת אנגלית.
<אביב עגור הלוי: עבדתי גם בחברה שעוסקת בהוראת אנגלית כך שהיה ממשק בין העבודה שלי לבין המעבר להוראה.
<אביב עגור הלוי: הסיבה שאני נמצא כאן היא שבתחילת דרכי בהוראה התקשרה אלי פקידת הבנק ובישרה - - -
יעקב מרגי: אביב, אתה נכנסת ישר להוראה או שעברת הסבה ואחר כך נכנסת למערכת?
<אביב עגור הלוי: אני התחלתי ללמד ומקביל התחלתי לעבור את ההסבה.
<אביב עגור הלוי: זה נעשה במקביל.
<אביב עגור הלוי: כאשר ביקשתי ממשרד החינוך לסייע לי בסבסוד הלימודים של ההסבה אמרו: 'אתה צריך להפסיק ללמד' למרות שחסרים מורים 'וללמוד הוראה ואז תקבל סבסוד'.
<אביב עגור הלוי: מכיוון שלא יכולתי להרשות לעצמי לא לעבוד המשכתי לעבוד בהוראה וללמוד יום אחד בשבוע כדי לעשות את ההסבה, מה שלא זיכה אותי בסבסוד ממשרד החינוך.
<אביב עגור הלוי: שוב, זה סוג של אנומליה כי מצד אחד צריכים מורים ומצד שני לא מסייעים להם.
<אביב עגור הלוי: אז אני ממשיך - - -
יעקב מרגי: אתה נדרשת לשלם עבור תכנית ההסבה?
<אביב עגור הלוי: כן, בוודאי.
יעקב מרגי: מה סדר גדול של העלות?
<אביב עגור הלוי: תלוי בסוג ההסבה שאתה עושה.
<אביב עגור הלוי: זה יכול לנוע מכמה אלפי שקלים ועד לסכום של למעלה מעשרת אלפים שקל.
<אביב עגור הלוי: שוב, תלוי במה מכירים קודם.
יעקב מרגי: גם אם זה יום מרוכז בשבוע?
<אביב עגור הלוי: כן.
<אביב עגור הלוי: אני בעל תואר ראשון ובעל תואר שני ויש לי קורסים רבים שעשיתי הסבה ולכן על חלק הכירו לי.
<אביב עגור הלוי: עדיין במשך שלוש שנים שילמתי כ-5,000 שקל לשנה על חלק מקורסים.
<אביב עגור הלוי: אני אומר שוב, התחלתי לעבוד.
<אביב עגור הלוי: עוד משהו שהוא קצת מוזר במערכת החינוך.
<אביב עגור הלוי: אני יודע שבשוק הפרטי זה לא עובד ככה.
<אביב עגור הלוי: מורה יודע כמה הוא ירוויח רק אחרי שהוא התחיל לעבוד ואחרי שהוא מקבל את התלוש.
<אביב עגור הלוי: אף מנהל או אף גורם לא יכול להגיד לו מראש כמה הוא ירוויח.
<אביב עגור הלוי: בדרך כלל בחברות כשאני הייתי ניגש למשא ומתן הייתי מראש יודע כמה אני הולך להרוויח – זה לא קיים במערכת החינוך.
<אביב עגור הלוי: אחרי שהתחלתי לעבוד במערכת החינוך התקשרה אלי פקידת הבנק ואמרה לי שהפקידו רק חלק מהמשכורת.
<אביב עגור הלוי: היא יודעת, כשעבדתי בהייטק היינו בקשר והיא יודעת מן הסתם.
<אביב עגור הלוי: שאלתי אותה למה היא מתכוונת.
<אביב עגור הלוי: היא אמרה: 'הפקידו רק 4,000 שקל וזה לא קרוב למה שהייתה מרוויח'.
<אביב עגור הלוי: אמרתי לה, - - -
יעקב מרגי: מה, לא אמרת לה שעזבת את ההייטק?
<אביב עגור הלוי: זה הרגע שאמרתי לה: 'עשיתי הסבה מהייטק להוראה וזו המשכורת שלי כמורה מתחיל במשרה מלאה.
<אביב עגור הלוי: לא משרה חלקית, משרה מלאה עם 4,000 שקל בנטו'.
<אביב עגור הלוי: זה השלב שבו היא השתתקה.
<אביב עגור הלוי: אחרי כמה שניות היא אמרה לי: 'אבל איך אתם תחיו כך?'.
<אביב עגור הלוי: שוב אני אומר, אני בתחילת שנות ה-40 לחיי, נשוי, בעל המשפחה.
יעקב מרגי: אם אני מנהל הייתי שואל איך אתה מתכונן לסגור את המינוס.
<אביב עגור הלוי: זו הייתה השאלה הבאה.
<אביב עגור הלוי: אמרתי לה: 'אני לא יודע, אבל זו המשכורת'.
<אביב עגור הלוי: עכשיו הבעיה היא שלמרות הניסיון הרב שלי בשוק הפרטי שהוא גם רלוונטי למה שאני מלמד, וגם אם לא מבחינת משרד החינוך, מעמדי כמורה שעשה הסבה זהה למעמדו של בוגר סמינר.
<אביב עגור הלוי: מי שסיים צבא, הלך לסמינר, סיים לימודים והוא רק בתחילת דרכו בשוק העבודה, אנחנו באותו מעמד ולמה?
<אביב עגור הלוי: כי רק עכשיו התחלתי ללמד.
<אביב עגור הלוי: התלוש שלי במהלך כל השנה הראשונה, למעשה שנתיים ראשונות, כלל שורה שמדהימה מבחינתי "השלמה לשכר מינימום".
יעקב מרגי: זה על פי חוק.
יעקב מרגי: זה נקרא "תוספת על פי חוק".
<אביב עגור הלוי: ועדיין כשאני קורא את השורה הזאת בתלוש אני אומר: 'אני, לקבל את התלוש עם השורה הזאת, מבחינתי זה אות קלון למדינה'.
<אביב עגור הלוי: זה מה שמורה בישראל שווה.
<אביב עגור הלוי: אני לא מבין.
יעקב מרגי: אני חושב שהבעת את זה בצורה טובה.
יעקב מרגי: עוד מורה.
יעקב מרגי: יאיר אברהם בבקשה.
<יאיר אברהם: נדמה לי שאביב הציג את הדברים בצורה יפה.
<יאיר אברהם: אני אשלים את האינפורמציה.
<יאיר אברהם: אני עשר שנים במערכת החינוך, לפי כן הייתי בחינוך בלתי פורמאלי.
<יאיר אברהם: לפני ההוראה הפורמאלית הייתי מנחה בפרויקט מצוינת במערכת החינוך.
<יאיר אברהם: עשיתי הסבת אקדמאים מסודרת, הלכתי לעבוד כמחנך כמורה להיסטוריה ואזרחות.
יעקב מרגי: הוכר לך הותק בחינוך בלתי פורמאלי.
<יאיר אברהם: לא.
יעקב מרגי: אז איזו זיקה?
<יאיר אברהם: הגשתי, אמרתי שאני אחרי הכשרה, באמת אחת הטובות שיכולה להיות, אגב הרבה יותר רלוונטית מהכשרה של מורים.
<יאיר אברהם: היום כמו שציינו פה וכמו שהגברת מסמינר לוינסקי ציינה, ההוראה היום עוסקת במגוון רחב מאוד של מיומנויות שממש ממש הזיקה לתחום הדעת היא כמעט לא רלוונטית.
<יאיר אברהם: אני בנאדם שניהלתי אנשים, הדרכתי הרבה מאוד אנשים.
<יאיר אברהם: אני בטוח שהאופן, ואני מסתכל עליו, אני גם עובד מול כיתה וגם מחנך כיתה, השפה או התקשורת שאני מקיים עם תלמידים היא שונה לגמרי מאשר בחור או בחורה, סלחו לי כי פה מאדירים את כל כוח האדם הצעיר, היא שונה לגמרי.
<יאיר אברהם: אני לא מדבר על מערכת שאחרי שאתה נכנס אליה אתה חוטף את הזבנג בפרצוף.
<יאיר אברהם: אתה יודע מה, אני באתי עם עיניים פקוחות.
<יאיר אברהם: אני מודה - - -
יעקב מרגי: ידעת.
<יאיר אברהם: אמרתי לרעייתי היקרה, 'תקשיבי, את תפרנסי אותנו בשנים הקרובות'.
<יאיר אברהם: עכשיו, אני עובד בשני בתי ספר ועוד מדריך בפנימיות מכיוון שאני פשוט אוהב את ההוראה ואני לא מגיע, במשרה מלאה טופ אני מגיע ל-8,000 שקל ברוטו.
<יאיר אברהם: או.
<יאיר אברהם: קיי, כמובן שלושה ילדים.
<יאיר אברהם: אני אומר לך בצורה מאוד ברורה.
<יאיר אברהם: אני דוגמה לבנאדם, אני כבר אוטוטו מחוץ למערכת משתי סיבות: אחת, בגלל שהשכר הוא מעוות ודבר שני שהוא לא פחות חמור בעייני, שאין שום תגמול ושום הכרה במיומנויות ובאיכויות שמוסבים מביאים איתם למערכת.
יעקב מרגי: תגידו לי, הסתדרות המורים פה?
יעקב מרגי: חוץ מהשתתפות בנופשים ושוברים לכניסות לאטרקציות אתם עושים משהו לפעמים?
יעקב מרגי: עוד מעט את תסבירי מה אתם עושים בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: אני חוזר פעם אחר פעם בדיונים האלה, איפה מקומכם, איפה קולכם?
יעקב מרגי: שומעים אותו איפה שלא צריך.
יעקב מרגי: שמענו אותו בצורה בוטה כשלא רציתם לקחת אחריות בטיולים.
יעקב מרגי: חלק הבנתי וחלק לא הבנתי.
יעקב מרגי: היום כל משימה הכי קטנה שאנחנו לא מעזים - - -אל תחייך מנהל האגף, גם אתה צריך לשלם על הפעולות האלה.
יעקב מרגי: אני בא ואומר, איפה המחנך, איפה המורה לחיים?
יעקב מרגי: מה, הרפורמות האלה, אני לא מבין.
יעקב מרגי: מישהו שמבין בזה יכול לומר לי, הרפורמות ניתנו בסולם עולה על פי ותק?
יעקב מרגי: מה שמספרים לנו זה מיקו צרפתי שני במערכת החינוך?
יעקב מרגי: שמרו על הוותיקים ועל הכוח.
יעקב מרגי: סליחה על ההתפרצות.
<יאיר אברהם: אני רק רוצה להשלים את התמונה.
<יאיר אברהם: אנחנו מדברים על שני דברים.
<יאיר אברהם: האחד על הכרה בוותק וגם אם לא מלא.
<יאיר אברהם: באמת הייתי מנהל בכיר בחברה גדולה.
<יאיר אברהם: דבר שני, איזה תגמול על הכשרות קודמות, על המיומנויות - - -
יעקב מרגי: הגברת סוניה, הוא אומר שהוא עשה - - -
<יאיר אברהם: אגב, התקבלנו לשיחה מאוד טובה.
יעקב מרגי: הוא עסק בהוראה בלתי פורמאלית.
יעקב מרגי: אם בשנים האלה אין זיקה מהי זיקה?
יעקב מרגי: מורה ותיק יפרוש, יחזור כדי לקבל את הוותק שלו.
יעקב מרגי: תודה, לא צריך שיפרוש.
<סוניה פרץ: אני רוצה להגיד משהו.
<סוניה פרץ: יש גם הכרה בעבודה בחינוך בלתי פורמאלי.
<סוניה פרץ: אני לא מכירה את המקרה שלו.
יעקב מרגי: לא ספציפית.
יעקב מרגי: ברמה העקרונית.
<סוניה פרץ: ברמה העקרונית בין הסעיפים להכרה בוותק יש גם הכרה בעבודה - - -
יעקב מרגי: יש משהו כתוב שמנחה את הועדה?
יעקב מרגי: יש נוהל כתוב שמנחה את הוועדה להכרה, דברים לא מופשטים?
<סוניה פרץ: כן.
יעקב מרגי: אני רוצה לקבל אותם בבקשה.
<סוניה פרץ: יש לך.
יעקב מרגי: יש לי את זה.
יעקב מרגי: אתם רוצים שאקרא כמה נקודות?
יעקב מרגי: "העבודות דלה
יעקב מרגי: לן מזכות בוותק מלא בתנאי שהעבודה נעשתה בשנת לימודים אחת במשך חודשיים לפחות בהיקף של שליש משרה לפחות".
יעקב מרגי: מדובר בהוראה "ובהיקף של חצי משרה לפחות בהדרכה או בעבודה אחרת.
יעקב מרגי: לעניין זה חלקיות משרה בעבודת הוראה ועבודת חינוך במוסד רשמי או במוסד חינוך שנמצא בפיקוח משרד החינוך תרבות.
יעקב מרגי: עבודה בהוראה בחינוך במוסד להשכלה גבוהה.
יעקב מרגי: עבודה בהוראה בחינוך במוסד - - " אני מדלג "עבודה בחינוך למעט הדרכה במסגרת עליית הנוער".
יעקב מרגי: בקיצור, אני מסתובב סביב עצמי, סביב מערכת החינוך.
יעקב מרגי: אתם מבינים למה אין הכרה?
יעקב מרגי: חבריי בהייטק, אתה, אל תשלח אותם להוראה.
יעקב מרגי: אנחנו נמשיך עם אותה מערכת מנדטורית שזוכרת את תיבת נח ואת מימי נח.
איציק שמולי: אנחנו אומרים להייטקיסטים בצורה ברורה 'אל תבואו להוראה.
איציק שמולי: המדינה לא באמת רוצה אתכם בהוראה'.
יעקב מרגי: סוניה, את שומעת את הקולות.
יעקב מרגי: אנחנו לא נעזוב את זה כך.
<יאיר אברהם: אדוני היושב ראש עוד משפט אחד ברשותך.
<יאיר אברהם: אנחנו קבוצה שהתארגנה פשוט מהמצוקה שלנו.
<יאיר אברהם: היום קל יחסית לארגן קבוצות בפייסבוק.
<יאיר אברהם: יש 700 אנשים שמוסבים להוראה שמחכים באמת למוצא פיכם נציגי הציבור ואומרים לעצמם 'אנחנו נמצאים על הסף'.
<יאיר אברהם: אגב, לא סתם יש פרישה והגברת סוניה פרץ יודעת את זה.
<יאיר אברהם: יש פרישה לא קטנה של כ-30%.
<אביב עגור הלוי: יש 700 בקבוצה, אבל יש עוד אלפי מורים מוסבים שלא מתכוונים - - -
<יאיר אברהם: 30% מכוח האדם שהולך לעשות הסבה במשך חמש שנים פורש מהוראה.
<יאיר אברהם: אם זאת תמונת המצב שרוצים לעודד - - -
יעקב מרגי: אורה חכם מה את מוסיפה לנו לדיון?
<אורה חכם: אני אגיד לך.
<אורה חכם: אני עכשיו יושבת - - -
יעקב מרגי: עזבי עובדות היסטוריות.
יעקב מרגי: רק לטובת הדיון.
<אורה חכם: רגע, בסדר תן לי לדבר.
<אורה חכם: אני מבוגרת יותר ממך.
<אורה חכם: אני הייתי עושה ככה, אנחנו צריכים אקדמאיים שבאים ממקצועות מדע ומתמטיקה ומשרד החינוך לא רוצה?
<אורה חכם: תתאגדו ואני רוצה לראות איזה חינוך ציבורי ואת מי תחנכו בסוף משרד החינוך.
<אורה חכם: הרי כל המערכת הולכת להתפרט ואנחנו רוצים להיות נגד ההפרטה.
<אורה חכם: תעשו הפרטה, תעשו הפרטה, כל אלה שרוצים להסב לחינוך תלמדו, תקראו לזה מה שתקראו לזה, תלמדו במקום בית הספר.
<אורה חכם: תכנסו לבית הספר, תעשו על יד, במתנ"ס, באיזה מקום, תשכירו מקום ותלמדו את כל המקצועות בשכר הוגן.
<אורה חכם: זה כלכלה?
<אורה חכם: תעשו ניתוח עיסוקים?
<אורה חכם: למה אתם לא עושים ניתוח עיסוקים?
<אורה חכם: אני רוצה להבין למה אדם שיש לו 5 יחידות וכך וכך וותק אין לו ניתוח עיסוקים כשאתה מקבל אותו.
<אורה חכם: מה זה?
<אורה חכם: מה זה הדבר הזה?
<אורה חכם: אני מציע שכל מכללה, ואתם יצרתם מכללות, ואני הייתי היחידה שדרשה הכרה למכללות שילמדו לתואר אקדמי כי זה עזר לעמך ישראל.
<אורה חכם: עכשיו תעשו גם המשך, תעסוקה.
<יעל קשתן: אני יכולה לענות?
<יעל קשתן: אני רוצה רק משפט אחד.
יעקב מרגי: את לא עונה לה.
יעקב מרגי: את עונה לי.
<יעל קשתן: אליך.
<יעל קשתן: לא לזרוק את התינוק עם המים.
<יעל קשתן: אני לא חושבת שצריך לקרוא להפרטה של מערכת החינוך.
יעקב מרגי: חיפשתי מים לזרוק, אין.
יעקב מרגי: אין לך מה לדאוג, אין מים לזרוק.
<יעל קשתן: אני חושבת שלא צריך לקרוא לחבר'ה האלה לא לבוא להוראה.
<יעל קשתן: אנחנו צריכים לפתור את הבעיה הספציפית מבלי לוותר על החינוך בארץ.
יעקב מרגי: אורה תודה רבה.
יעקב מרגי: הדברים שלך נשמעו והם נכנסו ללב.
יעקב מרגי: תקשיבו, בגדול כולם רוצים.
יעקב מרגי: לכולם יש כוונות טובות, אבל כולנו מקובעים בתוך תבנית של אילוצים, תכניות עבודה ושמרנות בתוך תכניות העבודה.
יעקב מרגי: אנחנו עוד לא נגענו בקשיים שעוברים על המכללות לחינוך ועל הקשיים שמשיתים עליהם עוד ועוד ועוד מצד אחד.
יעקב מרגי: הסטודנטים הם פועל יוצא כי זה לא נשאר בחלל, זה נופל על אותם תלמידי סמינרים להוראה או למכוני ההכשרה וכל מה שיקראו להם, וסטודנטים להוראה.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע, אני באמת מתאפק לא לפרוץ ולכן זאת הסיבה שלא נתתי לך, מיד תשמיע את דברייך מר גרינפלד.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לפתוח ויש גם הרבה מה לומר על הקטע שהגיע הזמן לא לחשוש לעצמאות הפדגוגית.
יעקב מרגי: אף אחד לא רוצה, למה?
יעקב מרגי: כי משרד החינוך לא רוצה ומפקיר את העצמאות הפדגוגית, הוא עושה את זה במזרח ירושלים איפה שהוא רוצה או במקומות אחרים.
יעקב מרגי: הקנאות הזאת, צריך לפתוח ולהסתכל באמת על מקצוע ההוראה בצורה אחרת.
יעקב מרגי: מסורת היא טובה, אבל כשרוצים לראות את העתיד שמים לרגע מחיצה בשלב עבודה.
יעקב מרגי: זה כמו בניתוח לב פתוח, שמים מכשיר לב-ריאה, שמים את הלב בחוץ, עובדים ומחזירים.
יעקב מרגי: זה מה שצריך לעשות עם מקצוע ההוראה.
יעקב מרגי: צריך לשים את הלב והריאה המלאכותיים כדי שהמערכת תמשיך לעבוד, ותוך כדי לטפל בשחרור העורקים.
יעקב מרגי: זה מה שקורה, יש חסימת עורקים.
יעקב מרגי: אבל כרגע תבואו תגידו באומץ משרד החינוך, תבואו ותגידו 'אין לי חפץ, אין לי חפץ יותר בכוח אדם מעבר למה שמגיע מהמכללות או האוניברסיטאות'.
יעקב מרגי: תגידו את זה ביושר.
יעקב מרגי: או שאתם גייסתם כספים, סליחה ואני אומר לכם, גייסתם כספים במעטה התכנית הלאומית הזאת להבאת כוח אדם איכותי וטוב להוראה כדי להביא את זה למי שקיים כבר במערכת.
יעקב מרגי: לא יתכן, איזה אינטרס יש למישהו לעבור למקצוע ההוראה?
יעקב מרגי: תסלחו לי, אולי בהבטחה שהוא מקבל כבר יותר טוב.
איציק שמולי: בפירוש.
יעקב מרגי: אנחנו אומרים מילים יפות "כוח אדם איכותי".
יעקב מרגי: הסתדרות המורים, איך אתם חיים בשקט?
<צפורה גוטנטג: אנחנו למעשה לא חיים בשקט.
<צפורה גוטנטג: המשא ומתן הוא תמידי בין האוצר ובין משרד החינוך - - -
יעקב מרגי: הוא לא תמידי.
<צפורה גוטנטג: הוא תמידי ויש ועדות ויושבים ודנים יום-יום ומנסים לעזור לכל הפונים.
<צפורה גוטנטג: כל סטודנט שבא ואומר שהוא בהסבה פונים כדי לתת לו מלגה, כדי לתת לו סיוע בתחילת דרכו.
יעקב מרגי: תגידו לי, יש לכם אתר אינטרנט?
<צפורה גוטנטג: בוודאי.
יעקב מרגי: באתר האינטרנט אתם מפרסים את סולם השכר של מורה מתחיל או בהסבה?
<צפורה גוטנטג: יש.
<צפורה גוטנטג: <קריאה:> תלוי מאיפה הוא בא.
<צפורה גוטנטג: את אומרת כן על משהו שלא שאלתי.
<צפורה גוטנטג: עכשיו אני מדבר עם הסתדרות המורים.
<צפורה גוטנטג: אתם אומרים לתת מענה.
<צפורה גוטנטג: אתם ארגון הגג של כל המורים, עזבי את החלוקה בין וסרמן - --
<צפורה גוטנטג: זה בוודאי, אבל להגיד שזה בדיוק הקשיים מול האוצר, מול משרד החינוך.
<צפורה גוטנטג: אלו הנושאים שאנחנו דנים - - -
יעקב מרגי: שאלתי שאלה.
יעקב מרגי: סטודנט להוראה או עובד מההייטק שרוצה לעבור להוראה, מהאתר שלכם יש לו איזה מידע כלשהו על גובה השכר?
יעקב מרגי: על מבנה שכר של מורה?
<צפורה גוטנטג: יש טבלאות, עד כמה אני לא יכולה ל- - -
איציק שמולי: זה לא יכול להיות שיש, כי הממשלה אומרת שהיא לא מעבירה את האינפורמציה, אז איך אתם יכולים לדעת?
<סוניה פרץ: יש טבלאות שכר.
<סוניה פרץ: טבלאות השכר מפורסמת באינטרנט.
איציק שמולי: לא טבלאות השכר של המורים, נו אל תיתממו פה.
איציק שמולי: על ההכרה של הותק.
איציק שמולי: נו באמת.
יעקב מרגי: גברת סוניה, טבלאות שכר יש ואפשר להוריד אותן, זה שכר בסיס וותק הולך ועולה, אבל סולם שכר מורכב מעוד הרבה דברים במיוחד עם הרפורמות.
יעקב מרגי: הרפורמות, צריכים להיות מינימום חוקר DNA כדי להבין איך זה חל.
יעקב מרגי: לכן מהדיון הזה מתבקש מה שלפחות לא היה מובן מאליו קודם, שיהיה במקום נגיש ובמיוחד כשאני רוצה לעודד מורים.
יעקב מרגי: אולי זאת הסיבה שלא מפרסמים כי יודעים שזה לא יעודד מורים.
יעקב מרגי: אני מבקש מהסתדרות המורים, אני אתן לכם עצה הסתדרות המורים, מעבר לתלושי ההנחה באטרקציות תשמעו לי, זה חלק מהעבודה שלכם ולא הכול.
יעקב מרגי: תפרסמו באתר שלכם - - -
<צפורה גוטנטג: אנחנו עושים הרבה עבודה - - -
יעקב מרגי: סליחה, את תפסידי את מה שאני רוצה לומר לך.
יעקב מרגי: תקשיבי לי.
יעקב מרגי: מה לעשות לא נעים להיות מבוקר, אבל זה שולחן ניתוחים, זה שולחן ועדה.
יעקב מרגי: שולחן ועדה הוא שולחן ניתוחים.
יעקב מרגי: לא נעים, אבל כולנו עושים ניתוח כדי לרפא משהו.
יעקב מרגי: אין לי התמכרות לחתוך בבשר.
יעקב מרגי: עצה, עצה אתן לכם.
יעקב מרגי: באתר שלכם תנו טבלת שכר עם כמה אופציות: מורה מתחיל, אחרי עשר שנים, ברפורמה כזאת לא ברפורמה כזאת, זכאי לזה לא זכאי לזה.
יעקב מרגי: <קריאה:> צריך להיות שיתוף פעולה עם משרד החינוך.
יעקב מרגי: סליחה, שיתוף פעולה.
יעקב מרגי: גברת ציפי תקשיבי, זה לא מידע חסוי.
יעקב מרגי: אני בא ממקומות עבודה חסויים, תאמני לי כשכבר שם לא הכול חסוי, בסדר.
יעקב מרגי: כל שכן שאנחנו במדינה נאורה, הדמוקרטיה הכי חזקה באזור שלנו, מה זה את צריכה שיתוף פעולה?
יעקב מרגי: זה ידע שצריך להיות לך קודם, זה ידע שצריך להיות לך.
יעקב מרגי: ארגוני הגג הם יותר מומחים בחישוב שכר אפילו מפקידים בכירים במשרד הייעודי שלהם.
יעקב מרגי: אל תאמרי את זה.
יעקב מרגי: זה לא שיתוף פעולה.
יעקב מרגי: אם לא ישתפו פעולה אז יש לך את הכלים ואת יכולה לעשות את זה.
יעקב מרגי: תרימי את זה באתר שלך, מכללות כלל, משרד החינוך – דבר בסיסי.
<צפורה גוטנטג: אני אעביר את זה הלאה.
יעקב מרגי: או.
יעקב מרגי: קיי, תודה.
איציק שמולי: ציפי, אתם מיוצגים בוועדה שדנה בהכרה?
<צפורה גוטנטג: כן.
יעקב מרגי: מועצת התלמידים נמצאים כאן?
<עומר בר: אנחנו פה תמיד.
יעקב מרגי: מה יש לך לומר על סולם השכר של המורים?
יעקב מרגי: תן לי אתה את ההסתכלות שלך.
יעקב מרגי: אתה בשביעית או שמינית?
יעקב מרגי: שמינית, אז יש לך ניסיון עם מורים שגדלו במערכת ועם מורים שבאו מתחום החיים נתקלת?
יעקב מרגי: בוא ספר לי מהחוויות שלך.
<עומר בר: שמי עומר בר, אני ממודיעין, בית ספר עירוני ג' על שם מוטה גור.
<עומר בר: אני מייצג את מועצת הנוער הארצית, סגן יושב ראש.
<עומר בר: אנחנו מרגישים את המחסור במורים בכללי ובמורים איכותיים בפרט.
<עומר בר: כשאני שומע כאן את הדברים, את הנתונים ואת הדברים שנאמרים אני די בשוק כי התלמידים רוצים את הערך המוסף בבית הספר.
<עומר בר: תמיד מדברים שבית ספר הוא לא רלוונטי, שבית ספר כבר נהייה - - -
יעקב מרגי: נח, אתה שומע את הקולות?
יעקב מרגי: רואה את הקולות ושומע אותם.
<נח גרינפלד: שומע הכול.
יעקב מרגי: כדאי לך לבוא קבוע לדיונים פה.
יעקב מרגי: תאמין לי.
<עומר בר: בסוף אף אחד לא מכיר את החיים עצמם וכשבא מורה מבחוץ כמו שחברי אמר לי, מהחיים עצמם, ממשהו שהוא כבר עבר, כלומר כמה שנים מהחיים שלו, כשהוא בא לבית הספר ובסוף לא נותנים לו את התנאים שמגיעים לו - - -
יעקב מרגי: אתה בר מזל, אתה יודע מי לימד אותי גיאומטריה ומתמטיקה?
יעקב מרגי: מי שרוצה לדעת, אני התחלתי תיכון ב-1974, אתה יודע מי לימד אותי?
יעקב מרגי: אני לא יודע אם הוא היה עולה חדש, אבל עם מבטא כבד מאזור הבלקן.
<עומר בר: יש לנו כזה.
<עומר בר: המורה שלי למתמטיקה.
יעקב מרגי: אתה יודע עד - - - הייתי צריך להתאושש מהשעה של המורה שלמדתי אתו כדי ללכת למורה פרטי להבין, הוא גאון במתמטיקה וגיאומטריה, אבל מה לעשות הוא לא יודע להעביר חומר.
יעקב מרגי: הוא לא ידע להעביר חומר והוא אחלה בנאדם.
יעקב מרגי: אתה נתקל בזה?
<עומר בר: היה לי מורה למתמטיקה כזה שבא מהסבה מההייטק ורואים שהוא לא יודע להעביר חומר.
<עומר בר: <קריאה:> זה ללמד.
<עומר בר: יש הבדל בין ללמד לבין לדעת את החומר.
<עומר בר: להעביר.
<עומר בר: פה יש עוד בעיה, זרקת הערה קודם על ההכשרה המתאימה שנותנים למורה גם כדי להיות מורה.