GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן ברושי: חוץ ממשרד הביטחון שיכול להוציא מה שהוא רוצה מתי שהוא רוצה, רוב משרדי הממשלה מחזירים עודפים לאוצר.
איתן ברושי: מי שנהנה מהם, בדרך זה הגדלת תקציב הביטחון על חשבון עודפים שלא נוצלו על ידי המשרדים האחרים בלילה האחרון של השנה.
מירב בן ארי: אבל זה לא תקציב של משרד החינוך.
איתן ברושי: אני רק רוצה להגיד שזה לא תקין.
איתן ברושי: זה לא תקין שלא שר החינוך אחראי על זה.
איתן ברושי: זה לא תקין שזה עובר בין האוצר לביטוח הלאומי כאילו לחינוך אין אחריות.
איתן ברושי: אני מכיר את זה גם מנושאים אחרים.
איתן ברושי: אני אתן דוגמה, נזקים לרכבת הקלה, חושבים שלזה אחראי משרד האוצר.
איתן ברושי: מי שאחראי לנזקים ברכבת הקלה זה ישראל כץ, חברי במקרה זה.
איתן ברושי: הוא, הפרויקט של הרכבת הקלה צריך לממן גם את הנזקים אם יש כאלה.
איתן ברושי: כמו כשהייתי במשרד הביטחון והיו צריכים לבות ממ"דים (מרחב מוגן דירתי) אז כולם חשבו שמשרד הביטחון בונה בבתי כנסת ובבתי התעשייה.
איתן ברושי: למה לא משרד הכלכלה בונה ממ"ד למפעל כמו שהוא נותן לו מכונה?
איתן ברושי: כמו שמשרד החינוך אחראי על החוק הוא אחראי גם על החוליות החלשות של החברה הישראלית ואין חינוך חובה בלי ילדי החד-הוריות.
איתן ברושי: לכן הנימוק, שבכלל דיון חברתי כזה מתנהל עם פקידי אוצר שחלקם לא תשתית לקיים דיון כזה.
איתן ברושי: אלו בכלל אנשים שגורמים נזק גדול למדינה בהרבה החלטות, אבל מעולם לא שילמו על זה כלום.
איתן ברושי: הם פשוט עברו מתפקיד לתפקיד.
איתן ברושי: אני רואה את זה גם בתחומים אחרים.
איתן ברושי: לכן אני חושב שהדיון צריך להתנהל עם משרד החינוך.
איתן ברושי: משרד החינוך צריך לעזור מתקציבו ולא לומר 'תגמרו את זה עם האוצר'.
איתן ברושי: למה כשבונים בתי ספר או גנים או חינוך עצמאי, מוכר או שלא מוכר וכל הסיפור הזה, זה הכול מתקציב משרד החינוך?
איתן ברושי: לא חסר לו כסף.
איתן ברושי: הבעיה בכלל לא בתקציב, זה לא כמה יש לך אלא איך אתה מחלק אותו.
איתן ברושי: בתקציב תמיד חסר, אבל השאלה מה סדר העדיפויות.
איתן ברושי: בצורה הזאת שהאוצר מנהל כל שקל והוא יכול להגיד לך 'כן תיתן לא תיתן' היא חולשה שלנו בכנסת.
איתן ברושי: אני מתכוון לטפל בזה על ידי ניסיון להגיש הצעת חוק שתגביל את סמכויות הרפרנטים ותגדיר מחדש שיש לכל משרד שר ומנכ"ל והם נבחרו כדי לנהל את זה ולא כדי לקבל הוראות מהפקידים.
איתן ברושי: במקרה הזה אני גם לא בטוח שלפקידות יש לה את הכלים להתמודד עם כל שאלה כזאת.
איתן ברושי: לכן אני מציע לומר שצריך לשקול כאן את התוספות.
איתן ברושי: אני חושב שכיתה י"ב זו כיתה יותר יקרה תרתי משמע.
איתן ברושי: דיברה איתי קודם גם פרופסור דינה רווה, אני אומר שיש בעיה עם חד-הורית וגם עם היכולת של הילדים שלהן להפוך לעצמאיים.
איתן ברושי: משום שזה יהיה "דור לדור יביע אומר".
איתן ברושי: כלומר, אנחנו מגדלים את הדור הבא של העוני או של הקשיים.
איתן ברושי: זאת אומרת שאנחנו לא פוטרים את הדור הזה, כי אנחנו לא רואים את התמונה.
איתן ברושי: אנחנו כבר יוצרים את הבעיה לדור הבא כי אנחנו לא עונים על הצרכים האמתיים.
איתן ברושי: צריך להחליט מה רוצים פה.
איתן ברושי: לפי דעתי, השאלה הזאת נשאלת גם בשאלה של התעסוקה אחרי הצבא.
איתן ברושי: השירות בצבא הוא חובה לכולם, גם פה יש קשיים.
איתן ברושי: אני יודע שהצבא רגיש לשאלות כאלה ואולי גם קצת עוזרים, אולי יעלו גם את המשכורת של החיילים בסדיר.
איתן ברושי: אבל, מי שיגמור בגרות ואפילו במתמטיקה 5 נקודות, השאלה מה עושים אחר כך.
איתן ברושי: אם הוא לא יכול ללמוד וגם לא יכול להתקבל גם כסטג'ר לעבודה, ייקחו עובד קבלן במקומו כי המדינה לפעמים הראשונה שהיא לא בסדר, אז אנחנו מחליטים שגם הדור הבא יהיה מאוד חלש.
איתן ברושי: היום זה יום העוני וצריך לצמצם ולעשות הכול שלא יהיו פה עניים.
איתן ברושי: אני חושב שהשרשרת נבחנת כמו תמיד בחוליות החלשות שלה.
איתן ברושי: אני מציע להעביר את המסר הזה למשרד החינוך ולהפסיק להתנות את ההחלטות החברתיות בידי שר האוצר ופקידיו.
איתן ברושי: מי שאחראי על החינוך צריך לטפל גם בחד-הוריות.
איתן ברושי: מי שאחראי על יציאה ממעגלי העוני והמצוקה צריך לחשוב גם על הדור הבא.
מירב בן ארי: תודה רבה לחבר הכנסת ברושי.
מירב בן ארי: יש עוד התייחסויות?
<אילנה קייסי: יש לי שאלה.
<אילנה קייסי: אני חושבת שלפני שנתיים עלה רעיון ששכר הלימוד בתי הספר יעבור דרך ביטוח לאומי.
<אילנה קייסי: מה שקורה, זו יוזמה מבורכת וזה מבורך, המשפחות החד-הוריות במצוקה מאוד מאוד גדולה.
<אילנה קייסי: יש להם קשיים עצומים והסכום שהן תקבלנה יכול להיבלע במצוקות האחרות שלהן ולא להגיע לייעודו.
<אילנה קייסי: אני מבינה שה-500 שקל או סכום כזה אמור להיות לחינוך.
מירב בן ארי: איך את מוודאת?
מירב בן ארי: תשמעי, מה שאת אומרת עכשיו זו גישה שונה, מה שנקרא 'נישה חברתית'.
מירב בן ארי: יש את הגישה הפטרנליסטית שאומרת 'אנחנו ניתן את הכסף ישירות, מה שנקרא, למוסדות.
מירב בן ארי: או הגישה שהיא חברתית-סוציאלית 'אנחנו ניתן לאימא או לאבא והם יחליטו מה לעשות עם הכסף'.
מירב בן ארי: אלו גישות.
מירב בן ארי: יש כל הזמן התנגשויות בין הגישות האלה.
מירב בן ארי: אני חושבת שלאם חד-הורית, זה בערך 97% ממשקי הבית בישראל, או אב חד-הורי לצורך העניין, שכן מקבלים צריך לתת להם את היכולת להחליט לאן להתוות את הכסף.
מירב בן ארי: נכון שלפעמים יש בחירות אחרות, אבל בעיני זו גישה שהיא מעין פטרנליזם.
מירב בן ארי: אני חושבת שהם מספיק אחראיים.
מירב בן ארי: נכון, לא כל ההורים החד-הוריים מנווטים את הכסף בדיוק, אבל רובם כן.
מירב בן ארי: לכן אני חושבת שהאחריות היא אחריות הורית ואנחנו צריכים לתת את הכסף להורה ושההורה יחליט.
מירב בן ארי: אנחנו נותנים פה איזה אימון בהורה שידע לנווט את הכסף לטובת הלימודים של הילד שלו.
<אילנה קייסי: אני מסכימה עם זה, אני רק מעלה בעיה שאני יודעת שהיא בשטח.
מירב בן ארי: אני יודעת, אני מסכימה, אמרתי.
מירב בן ארי: את מייצגת גישה קיימת, חיה ומה שנקרא 'שומעים את דבריה' הרבה.
מירב בן ארי: אגב, יש היום מענקים שהם מוכוונים, אבל במקרה של מענק לימודים אנחנו צריכים לאפשר באמת להורים לנצל את הכסף לטובת הלימודים ולסמוך עליהם שזה מה שהם עושים.
<דינה רווה: למעשה כשבחרתי את הישיבה הזאת אני חשבתי שמדובר במלגות עבור האימהות החד-הוריות, כי יש עכשיו כמה מכללות שמציעות לאם עצמה שתצא ללימודים לעלות את איכות התעסוקה שלה.
<דינה רווה: אז רציתי לחזק את המגמה הזאת של העלאת איכות התעסוקה של האימהות החד-הוריות.
<דינה רווה: אם מדובר במלגות, אני עברתי למשל - - -
מירב בן ארי: בואי נתמקד, לא מדובר על מלגות לאימהות חד-הוריות.
<דינה רווה: אומנם יש כאלה - -
מירב בן ארי: כן, אבל זה לא הדיון.
מירב בן ארי: אני שמחה שהגעת.
מירב בן ארי: הדיון הוא על מענק לימודים לילדי משפחות חד-הוריות.
מירב בן ארי: אני מודה לך שבאת ושזה היה לך חשוב, כמובן את תישארי.
מירב בן ארי: הנושא עכשיו הוא הילדים.
מירב בן ארי: זה הזמן שלהם.
<יפעת סולל: שלום, אני יפעת סולל "רבנים למען זכויות אדם".
<יפעת סולל: אנחנו עוסקים הרבה מאוד בנושאים של אוכלוסיות מוחלשות, אנשים שחיים בעוני.
<יפעת סולל: אנחנו חלק מהמארגנים של היום, של המאבק למען העוני בכנסת.
<יפעת סולל: אנחנו מודים לוועדה על הדיון הזה.
<יפעת סולל: אני חושבת שהאבסורד היום בסיפור של מענק הלימודים הוא בדיפרנציאציה בין הגילים השונים.
<יפעת סולל: זאת אומרת, יש פה מצב שכאשר ילד נמצא בבית ספר יסודי ובחטיבת הביניים מקבלים עליו יותר כסף מאשר בכיתות הגבוהות יותר, כשההוצאות הן יותר גבוהות בכיתות הגבוהות יותר.
מירב בן ארי: יופי, תמשיכי עם הקו הזה.
מירב בן ארי: תכף אשאל אותך שאלה.
<יפעת סולל: ואנחנו בהגדרות של גילים במקום בהגדרות של כיתות.
מירב בן ארי: את זה גילינו עכשיו פה.
מירב בן ארי: זה מעניין.
<יפעת סולל: זאת אומרת שבעצם, אפילו אם ילד ממשיך ללמוד הזכאות של ההורה שלו נעלמת.
<יפעת סולל: בעצם יש גם הצעות כאלה על שולחן הכנסת.
<יפעת סולל: מה שאנחנו באמת חושבים שצריך לקדם זה שהמענק יהיה בסכום קבוע והגיוני - - -
מירב בן ארי: אשאל אותך ותעצרי כאן, כי את בכיוון שלי וגם זיוה.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע אותך גם.
מירב בן ארי: הייתה הצעה להפחית, רגע רגע אל תדאגו, הכול פה על השולחן, אני לא אפגע בחד-הוריות ותאמינו לי זה בליבי.
מירב בן ארי: הייתה מחשבה להפחית את א' עד ו' ל- 1,200.
מירב בן ארי: שוב, לא 500 אלא להוריד 200-300 ולהעמיס אותם על י' עד י"ב.
מירב בן ארי: אתם צריכים להבין, יש לי עוגה והעוגה הזאת זה הכסף שיש לי.
מירב בן ארי: יש לי 25-26 מיליון, מהאוצר כאן ואני בדיונים אתם, אותה אני צריכה לחלק לכל החד-הוריות.
מירב בן ארי: באו ארגונים של חד הוריות ואמרו לי" 'מירב, לפי הגישה שלך, תורידו, אתם יכולים לעשות את זה כי בשינוי חקיקה' – שוב, אנחנו מדברים על להוריד 200 – 'ותנו לנו את זה מ-י' עד י"ב'.
מירב בן ארי: אני, החשש שלי, אגיד לכם בכנות, זה שהארגונים החברתיים ואימהות חד-הוריות ישמיעו את דברם ולא לטוב.
מירב בן ארי: אני שבאתי לברך, את יודעת, אבל מצד שני את שומעת את זה כל הזמן.
מירב בן ארי: את שומעת אימהות שאומרות: 'יכול להיות שאם הייתי מקבלת כאן 1,200 ופה 900', ויחד עם ה-25 מיליון 'והתוספת זה היה יותר מסתדר לי כלכלית'.
מירב בן ארי: החשש שלי שהם יגידו לי כמו שזיוה אמרה: ' מה רק 500 תוסיפי לי'.
מירב בן ארי: אבל אני באתי ואמרתי: 'כרגע רגל בדלת, תהליך של שנה-שנתיים להגדיל'.
מירב בן ארי: השאלה, אם ב-1 בספטמבר 2016 אותה אם חד-הורית שהילד שלה נכנס לכיתה א' לא הייתה מקבלת 1,200 והייתה יודעת כשהוא יגיע לכיתה ט' היא תקבל עוד 800-900 שקל שזה יותר מה-500.
מירב בן ארי: תגידי את ואחר כך אשמע את ההתייחסות של זיוה.
<יפעת סולל: אני חושבת שאנחנו צריכים לדבר על סכום שהוא סכום שווה, אבל הוא הסכום הגבוה.
<יפעת סולל: זאת אומרת להגיד שעכשיו מורידים מפה ומעלים לשם - - -
מירב בן ארי: אבל אנחנו מעלים ומוסיפים.
מירב בן ארי: אל תתבלבלי, אני לא הייתי מורידה 300 ושמה את זה.
מירב בן ארי: אני לא בגישה הזאת, ממש לא.
מירב בן ארי: מראש היה לי בסיס.
מירב בן ארי: כשהלכתי לאוצר ניהלתי שיח על בסיס של כמה מיליונים ומשם אני מגיעה.
<יפעת סולל: קודם לקבל את הכמה מיליונים ואחר זה להמשיך הלאה.
<יפעת סולל: קודם לקחת עוד.
מירב בן ארי: זה, אנחנו שם.
<יפעת סולל: קודם לקבל עוד ואחרי זה להמשיך הלאה.
מירב בן ארי: תדעי לך, היא דיברה על זה ואני שמעתי.
מירב בן ארי: שמעתי אימהות.
<יפעת סולל: אני חושבת שאם זה הקו, אם מורידים למישהו זה ייצר את הסטנדרט.
<יפעת סולל: מהניסיון שלי וממדיניות כלכלית, ברגע שמורידים מייצרים סטנדרט שהוא יותר נמוך.
<יפעת סולל: צריך להעלות, להעלות איפה שאפשר ואף פעם לא להוריד, ולהיאבק על ההמשך בדרך.
<זיוה אסייג בנהיון: אני לא כלכלנית ואין לי מושג בתחום הזה.
<זיוה אסייג בנהיון: אני חיה את המציאות.
<זיוה אסייג בנהיון: אני חושבת שגם הורה שמקבל 4,000 שיורדים לו 3,000 ופתאום בבום יורד לו ל-1,000 שקל, אני חושבת שפה לפי הגילאים מבחינת הסכום שהם מקבלים, בהתחלה זה 1,500 ואחר כך זה יורד ל-800 ומשהו ואחר כך זה יורד לבום במקום לעלות.
<זיוה אסייג בנהיון: אני לא באה מהמקום של להוריד.
<זיוה אסייג בנהיון: אני חושבת שאם חד-הורית שמגדלת ילד בכיתה א' עד ד' או ה' שהוא מקבל והיא יודעת שגם בכיתה ט' היא תקבל סכום.
<זיוה אסייג בנהיון: אם מורידים?
<זיוה אסייג בנהיון: הרי לא מורידים, זה יחזור אליה.
<זיוה אסייג בנהיון: יורידו 250 או ל-200 שקל, אז יגדילו את זה להורים שהם עם ילדים בכיתה ט' שעולים לכיתה י'.
<זיוה אסייג בנהיון: אז במקום 500 יעלו להם את זה ל-800.
<זיוה אסייג בנהיון: כשהיא תקבל 800 או 750 זה עדיין שונה.
<זיוה אסייג בנהיון: אני רוצה להתייחס גם לחלוקה, כי אם יש הורה שמקבל את הספרים מחבר אז הוא מייעד את זה לבגדים לילד לחורף.
<זיוה אסייג בנהיון: זה לא משנה.
<זיוה אסייג בנהיון: למעשה מי שחי את החד-הוריות יודע שהכסף, אנחנו למעשה הרבה פעמים למענם.
<זיוה אסייג בנהיון: זה גם מסתכם.
<זיוה אסייג בנהיון: פה אני כן מתחברת, כי את מורידה, אבל את אולי מורידה אותו זמנית.
<זיוה אסייג בנהיון: היא תקבל את זה בכיתה ט'.
<זיוה אסייג בנהיון: אני כן בעד להגיע 1,200-1,250 – יורד לי 250-300 שקל ולהעביר את זה לתיכון, כי כל הילדים האלה יגיעו יום אחד לתיכון.
<יהודית אייזנר: הבעיה כשאתה מוריד, אתה לא מעלה.
<יהודית אייזנר: אני אומרת שנשאיר את זה נמוך - - -
מירב בן ארי: יהודית תנוח דעתך.
מירב בן ארי: אני לא מורידה עכשיו בחוק.
מירב בן ארי: החוק החדש כשהוא יצא זה יהיה כתוב.
מירב בן ארי: שוב, אנחנו עושים כאן איזו מחשבה.
מירב בן ארי: יהיה כתוב שאם חד הורית לילד מ-ה' עד ו', לה יהיה 1,250, נזרום עם זה.
מירב בן ארי: מכיתה ז' עד ט' יהיה לה 900 שקל – זה בחוק, ומכיתה י' עד י"ב יהיה לה נגיד עוד 900 שקל.
מירב בן ארי: זה לא נעלם, זה בחוק.
מירב בן ארי: אז בכלל תבוא אם, כשנכנס החוק הילד שלה כבר ב-י"א ועכשיו היא מקבלת, היא מקבלת עכשיו 900 שקל.
מירב בן ארי: היא כבר קיבלה בעבר.
מירב בן ארי: ב-י' היא לא קיבלה כי לא היה חוק.
מירב בן ארי: כעת אנחנו שמים חוק חדש.
מירב בן ארי: עכשיו היא מקבלת.
מירב בן ארי: לא ירד ממנה, לא ירד.
מירב בן ארי: תביני, היא אומרת בצדק ומבחינתי זה כן חשוב לי לשמוע את השטח.
מירב בן ארי: אני אומרת במילים שלה, זה כמו אשראי.
מירב בן ארי: עכשיו לצורך העניין אני אקבל פחות אבל זה עומד לי.
מירב בן ארי: את יודעת, לא אשראי, זה קופת חיסכון.
מירב בן ארי: זה עומד וזה יחזור אליה.
מירב בן ארי: זה מעוגן חקיקתית.
מירב בן ארי: אני מבינה את החשש שלך 'ייקחו לי את הכסף'.
מירב בן ארי: אבל בפועל החוק יעגן את הזכות שלה לקבל כסף ולא לקבל פחות מ-500 שקל.
מירב בן ארי: היא תקבל הרבה יותר כסף, מבחינתה זו קופת חיסכון.
מירב בן ארי: זה לא ילך ממנה.
מירב בן ארי: שלום לחברת הכנסת סופה לנדבר.
<יהודית אייזנר: אני עדיין - - -
מירב בן ארי: את חוששת.
<יהודית אייזנר: אני גם אומרת שאם יש X לכיתות הנמוכות עד ט', למה שאני אקל על החיים של האוצר ואני הוריד להן ואוסיף להן.
<יהודית אייזנר: ברגע שאני מורידה אני לא מוסיפה להן, אני מחלקת את זה לכיתות היותר גבוהות.
<יהודית אייזנר: לא, אני רוצה את ה-500 שקלים האלה, את המענק ואני רוצה שתגדילו את המענק.
<יהודית אייזנר: אני לא רוצה שתגדילו על חשבון הצעירים יותר.
<יהודית אייזנר: זה הכול, כי הצעירים האלה לא יקבלו יותר.
<יהודית אייזנר: אין מצב שב-1,250 תחזירו להם את ה-300 שקלים.
מירב בן ארי: זה המצב.
מירב בן ארי: מה זה אין מצב?
מירב בן ארי: זה חוק.
מירב בן ארי: אנחנו עוסקים בחוק, אנחנו לא עוסקים כאן בהשערות או בהיפותזה.
מירב בן ארי: יש חוק כתוב.
מירב בן ארי: תגיע הגברת ב-1 בספטמבר 2016 עם הילד שלה שיגיע בעז"ה לתיכון בהצלחה ותקבל כסף שהיא לא קיבלה.
מירב בן ארי: אני לא שמה כאן - - -
<יהודית אייזנר: אבל השאיפה שלך שה-500 יגדילו, אבל לא על חשבון הצעירים.
מירב בן ארי: איך אמרתי, זו העוגה וזה התקציב שהונח לפתחי.
מירב בן ארי: יכולתי או להגיד 'עזבו, זה חסר משמעות'.
מירב בן ארי: או לומר 'כן, אני יכולה לתת כאן לאם חד-הורית קרוב ל-500 שקל'.
מירב בן ארי: עשינו עוד חשיבה עם האוצר ועם הביטוח הלאומי ובאו אלי מהביטוח הלאומי ואמרו לי 'מירב, יש כבר בתוך החד-הורית גישה שבאה ואומרת' היא לא באה מחלל ריק, 'יש גישה אצל החד-הוריות שאומרת ש-,1,500-1,600- מכיתה ג' זה בסדר'.
מירב בן ארי: אפרופו הגישה של התערבות, התפיסה הפטרנליסטית, 'בסדר אם תורידו לי ותשמרו לי את זה לתיכון'.
מירב בן ארי: אפילו לחטיבה כי עד לפני דקה גם לא היה תיכון.
<יהודית אייזנר: זה הגינוי כי בתיכון ההוצאות הן הרבה יותר גדולות.
<אילנה קייסי: ברור שזה הגיוני.
<יפעת סולל: רוצים לייצר סטנדרט של מענק שיינתן מדי שנה.
<יפעת סולל: כאשר אנחנו מורידים מהסכום של הקטנים בחיים לא נגיע לסכום היותר גבוה בשום שלב.
<יפעת סולל: מה שאת אומרת הוא מאוד נכון בעיניי, שצריך להתחיל עם משהו ונמשיך בתהליך עד שנגיע למקסימום.
<יפעת סולל: ברגע שאת אומרת שהמקסימום הוא 1,250, לצאת מזה אחר כך בחזרה למעלה יהיה הרבה יותר קשה מאשר - - -
מירב בן ארי: את יודעת שכבר ז' עד ט' זה כמעט 900.
מירב בן ארי: אין לך, אין לך אפילו מ-ז' עד ט' 1,200.
<יפעת סולל: אני גם רוצה להציע לך משהו.
<יפעת סולל: אני מבינה שעשית משא ומתן עם האוצר - - -
מירב בן ארי: זה קרוב לשלושה חודשים.
מירב בן ארי: תאמיני לי.
<יפעת סולל: אני רוצה להציע משהו, אני לא יודעת אם זה יעבוד, אבל ברמת המתווה של התנהלות משא ומתן להציע מתווה על השוואת מענק שיהיה על פני כמה שנים.
<יפעת סולל: זאת אומרת, נותנים לך עכשיו 25 מיליון למשל לשנת 2016, בואו ננסה לייצר מתווה שאומר: 'אנחנו מעלים ב-2016 בעוד 100 שקל, ב-2018 עוד - - -
מירב בן ארי: אני כבר אומרת לך.
מירב בן ארי: לא רק, יכול להיות שאני לא אהיה פה.
מירב בן ארי: תחשיבי על המציאות.
מירב בן ארי: אין לי זמן למה יהיה ב- 2018.
מירב בן ארי: אני חברת כנסת חדשה, יש כאן חברת כנסת ותיקה שראתה כל כך הרבה חברי כנסת מתחליפים, אני לא יודעת איפה אהיה ב-2018.
מירב בן ארי: עכשיו אני פה, יש לי כסף - - -
<יפעת סולל: אפשר לקבוע מתווה מעכשיו, סוללים דרכים וזה בסדר.
מירב בן ארי: אל תדאגי, אני שמה את הרגל בדלת.
מירב בן ארי: אני מבטיחה שאם אני אהיה כאן זה יהיה המשך המשא ומתן.
מירב בן ארי: כל עוד זה מה שיש לי כרגע אני רוצה שהיא תקבל.
מירב בן ארי: אני לא רוצה שאני אאבד את הכסף הזה.
מירב בן ארי: אתם יודעים, באוצר אם אתה - - -
<זיוה אסייג בנהיון: יפעת, אני מגיעה מהשטח.
<זיוה אסייג בנהיון: הבן שלי הולך לתיכון בעוד שנה, הוא רוצה ללמוד מוסיקה.
<זיוה אסייג בנהיון: עבור כל כלי מוסיקה אצטרך לשלם עבורו, זה לא ספרים ומחברות של כיתה א' עד ד'.
<זיוה אסייג בנהיון: רק כלי כזה עולה בסביבות 500 שקל.
<זיוה אסייג בנהיון: אני אומרת שה-500 שקל זה לכלי המוסיקה ובלי ספרים ובלי מחברות.
<זיוה אסייג בנהיון: זה כך ולא רק זה, גם מי שלומד תיאטרון ואמנות.
<זיוה אסייג בנהיון: בואו נבין על מה.
<זיוה אסייג בנהיון: אני הרי עברתי את כל הגילאים, הילד הצעיר היה בכיתה א' ואני עברתי את כל הגילאים, היום הוא עולה ל-ט'.
<זיוה אסייג בנהיון: אני יודעת עם שלושה ילדים מה קיבלתי ואיך זה עזר לי.
<זיוה אסייג בנהיון: אני חושבת שאם אני הייתי מקבלת עם שלושה ילדים 3,500 שקל והיום ממשיכה לקבל 2,000 שקל עבור שלושה ילדים בתיכון, נכון שזה עדיין לא אותו סכום שהיה, אבל זה הרבה יותר מעודד מאשר לקבל 1,000 שקל.
מירב בן ארי: אני חושבת ששמענו את הדעות.
מירב בן ארי: בבקשה תציגי את עצמך.
<טובית לייכטר: טובית לייכטר, עובדת סוציאלית קהילתית, לשכת רווחה אזורית צפון ירושלים.
<טובית לייכטר: מרכזת מרכז מיצוי זכויות.
<טובית לייכטר: יחד עם נעמה אנחנו מרכזות קבוצה של נשים חד-הוריות בתחום של שינוי מדיניות.
<טובית לייכטר: אתם יודעים, יש המון שינויי מדיניות בתחום חד-הוריות.
<טובית לייכטר: אני מברכת על הוועדה ותודה לך.
<טובית לייכטר: אנחנו רואים את האישה החד- הורית שצורכת שירותים במגוון התחומים.
<טובית לייכטר: כל תחום וכל משרד צריך לעשות את התפקיד שלו.
<טובית לייכטר: בעניין הזה אני מאוד מסכימה עם הנושא של משרד החינוך ומקווה שיהיה שיתוף פעולה כדי לשנות את זה.
<טובית לייכטר: מה אנחנו רוצות לדעת, מה ההמשך מבחינת המתווה ותוך כמה זמן אפשר להעביר את החוק הזה מבחינתך.
מירב בן ארי: בעיקרון כל העניין מול האוצר, שזה הכי חשוב, כבר סודר.
מירב בן ארי: ביום ראשון בעז"ה זה יעלה לוועדת שרים לחקיקה.
מירב בן ארי: השרים יאשרו את זה, זה יבוא למליאה להצבעה טרומית, אחרי הטרומית יגיע לדיונים בוועדה.
מירב בן ארי: זה מאוד חשוב ואומנם זה כסף לבית ספר, אבל זה תקציב שמגיע לביטוח לאומי וזה ענייני רווחה ולכן זה יגיע לוועדת הרווחה והעבודה של הכנסת שאני חברה בה.
מירב בן ארי: אנחנו נעשה את הדיונים, נעשה את השיפוצים.
מירב בן ארי: תבואנה המשפחות החד- הוריות, חלק יגידו 'תורידי' וחלק 'תעלי'.
מירב בן ארי: יהיה דיון ולאחר מכן נחליט על המתווה.
מירב בן ארי: מה שאת יכולה להבטיח לנשים הוא שאני מאוד מקווה שעד ספטמבר 2016 ילדים לחד-הוריות גם בתיכון יוכלו לקבל כסף לטובת הלימודים שלהם.
מירב בן ארי: זו הבשורה וחשוב שהם ידעו ששמנו את זה לפתחנו, אני במיוחד כי זה חשוב לי.
מירב בן ארי: בתיכון לא נעלמות ההוצאות אלא להפך הן מכפילות את עצמן.
מירב בן ארי: את יכולה להעביר את הבשורה מפה.
מירב בן ארי: עוד מישהו רוצה להעיר משהו?
מירב בן ארי: אני אסכם כי יש לי גם את זכויות הילד עכשיו, גם שם יש לנו חד-הוריות וגם שם צריך לטפל.
מירב בן ארי: בואו איתי ונדבר שם על למה חד-הוריות לא מקבלות קצבה אם הן יוצאות לעבוד.
מירב בן ארי: גם זה דבר שאני הולכת לטפל בו - - - <קריאה:> לא מקבלות את הגמלה של המזנות אם הן יוצאות לעבוד.
מירב בן ארי: אל תדאגי, גם בנושא הזה והקיזוז, גם שם אני בעניינים.
מירב בן ארי: סיכום הוועדה.
מירב בן ארי: ראשית אני מודה לכם שהגעתם, גם פורום מצומצם ואיכותי עדיף לפעמים לעשות כי אתה בו באמת אתה שומע מאשר פורום רחב שאתה לא תמיד מקשיב לאנשים שטרחו ובאו במיוחד לוועדה.
מירב בן ארי: היום הוא יום העוני.
מירב בן ארי: הוא מצוין בכנסת.
מירב בן ארי: מבחינתי הדבר היותר חשוב ביום הזה הוא לא רק לדבר אלא גם לצאת אם בשורות לציבור.
מירב בן ארי: אנחנו יודעים, לצערי שכאתה מגיע ואתה שואל איך מתקדמים, אני דווקא שמחה שביום כזה יוצאות בשורות, לא רק מפה אלא גם מוועדות אחרות.
מירב בן ארי: יוצאות בשורות לציבור, כסף לציבור ובטח לנושא חד-הוריות.
מירב בן ארי: לצערן לעיתים הן נכנסות למלכודת העוני למרות שהן בכלל לא התכוונו להיות שם, אבל מציאות החיים הביאה אותן לשם.
מירב בן ארי: לכן גם ועדת החינוך ושאר ועדות הכנסת שמו היום לנגד עיניהן באמת את נושא העוני, הוא מורכב.
מירב בן ארי: ביניהם היה גם הנושא של החד-הוריות.
מירב בן ארי: היה חשוב לי לנהל היום את ועדת החינוך הזו כדי לבוא ולהציג באמת בפניכם את הנושא החשוב הזה.
מירב בן ארי: הצעת החוק תעלה ביום ראשון.
מירב בן ארי: מהצעת החוק יהיה מתווה מסוים, ישבו כאן הארגונים החברתיים, תשבנה כאן האימהות החד-הוריות, יבואו ובשיתוף פעולה ביחד אנחנו נקבע את המתווה.
מירב בן ארי: מה שחשוב כהגדרה הוא שמדינת ישראל מבינה שאם חד-הורית צריכה לקבל כסף לילדים שלה מ-י' עד י"ב.
מירב בן ארי: מכאן תתחיל הקונסטלציה, האם אנחנו נוריד האם נשמע את הדעות.
מירב בן ארי: בסוף, כרגע יש כסף, קרוב ל-25 מיליון לטובת כיתות י' עד י"ב.
מירב בן ארי: איך הוא יתחלק, איך זה יעבוד, כמה כסף?
מירב בן ארי: אני לא יודעת להגיד לכם עכשיו.
מירב בן ארי: אני אוכל לומר לכם שתהייה כאן ועדה, זה יפורסם לציבור ותהייה גם לכם הזדמנות לבוא להשמיע את דעתכם החשובה ואנחנו נתחיל.
מירב בן ארי: מה שאנחנו כן רוצים להבטיח כאן, שבספטמבר 2016 יהיה כסף לכיתות י' עד י"ב.
מירב בן ארי: זה מה שחשוב וזו הבשורה שצריכה לצאת ביום כזה שעוסק בעוני.
מירב בן ארי: אסור לנו כחברה, אגב זו טעות כשאתה שומע 'חד הורית' אתה חושב שהיא ענייה כי אז אנחנו שוב מנציחים את העוני.
מירב בן ארי: לא, אנחנו כחברה באים ואומרים שאם חד-הורית היא אם חזקה, היא אם עצמאית, היא אם שיש עליה כמובן מטלות יומיומיות רבות, אבל זה לא מה שהופך אותה לפחות ובטח ובטח לנחשלת.
מירב בן ארי: להפך בעיני וגם אוכל להגיד שגדלתי במשפחה חד הורית עם אם מאוד חזקה, יש משהו במשפחה כזאת שאנחנו כחברה אסור לנו למתג אותה כמשפחה שיש בה כישלון, אלא להפך כמשפחה של הצלחה.
מירב בן ארי: משפחה שאנחנו ככנסת וכממשלה צריכים באמת לעזור ולראות איפה אנחנו יכולים לתמוך בה שתצליח.
מירב בן ארי: אני מאחלת לכולנו בהצלחה.
מירב בן ארי: תבואו לדיון בוועדת העבודה והרווחה שיהיה בנושא.
מירב בן ארי: אתם מוזמנים לבוא להשמיע את קולכם, זה חשוב לנו.
מירב בן ארי: שיהיה בהצלחה.
מירב בן ארי: שיהיה לך בהצלחה ונבדוק את הדברים שהבאת.
מירב בן ארי: תודה לכולכם שהגעתם.
יעקב מרגי: 26 באוקטובר 2015, ג' בחשוון תשע"ו.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: הכרה בוותק מעבודה קודמת למי שעושים הסבה להוראה.
יעקב מרגי: גילוי נאות, מי שביקש ממני לעלות את הנושא לסדר היום הוא חבר הכנסת שמולי.
יעקב מרגי: זה המקום להודות לו על תרומתו לדיונים בוועדה.
יעקב מרגי: אומר כמה מילות פתיחה וחבר הכנסת שמולי יציג את הנושא.
יעקב מרגי: אחריו אפתח את הדיון לכל הנוכחים.
יעקב מרגי: ראשית לראות את הבעיה, מה הבעיה ואם ישנה בכלל.
יעקב מרגי: אם ישנה למה.
יעקב מרגי: בסך הכול הדברים ברורים וכולם רוצים.
יעקב מרגי: בואו נראה, אולי המדינה חזרה בה ואולי כבר לא צריכים מורים.
יעקב מרגי: גם זו שאלה שתיבדק בהמשך.
יעקב מרגי: שמענו כאן בדיונים קודמים את נציג משרד החינוך, אני לא חושב שהוא נמצא אתנו היום, האחראי המוביל את המשימה הזאת של גיוס מורים מההייטק, בחור צעיר.
יעקב מרגי: נשמע האם כצעקתה.
יעקב מרגי: בבקשה חבר הכנסת איציק שמולי.
איציק שמולי: ראשית רק למען הגילוי הנאות, אני בוגר של מכללה להוראה.
איציק שמולי: אני לא חושב שזה מציב אותי בנקודה בעייתית, רק למען הגילוי הנאות.
איציק שמולי: הדיון הזה אדוני היושב ראש, ואני מודה לך, כהרגלך על הזריזות שבה אתה קולט את הבקשות ומוציא אותן מהכוח אל הפועל.
איציק שמולי: זה מגיע על רקע פניות שאנחנו מקבלים, שאני מקבל בחודשים האחרונים.
איציק שמולי: למעשה זה היה בכנסת הקודמת על איזו מציאות שהיא לכאורה בלתי אפשרית ושהיא מתקיימת בתוך בתי הספר והתיכוניים.
איציק שמולי: אני אומר לכאורה, כי אני אומר את הדברים בזהירות לפני שאנחנו שומעים את נציגי משרד החינוך.
איציק שמולי: על פי מה שאני מבין ועל פי הדברים שמגיעים אלי, יש איזו סתירה במדיניות של משרד החינוך.
איציק שמולי: מצד אחד ברור שלאור הגידול במספר הסטודנטים שנמצאים בתכניות של מה שנקרא 'הסבה להוראה' זה משהו שמשרד החינוך רואה בו משהו מבורך.
איציק שמולי: אם לא, כנראה לא היו מאפשרים לאותם מסלולים להתפתח.
איציק שמולי: אגב אדוני היושב, וזה כבר במאמר מוסגר, צריך גם לתת את הדעת לכך על מה זה עושה לסטודנט להוראה שמגיע ל"אורנים" או לסמינר הקיבוצים לארבע שנים ומשקיע את כל כולו בלימודים אינטנסיביים, ולידו יש מסלולים מקבילים שאפשר ללמוד בשנה את מה שהוא לומד בארבע שנים.
איציק שמולי: אבל לא זה נושא הדיון.
איציק שמולי: אם במהלך תקופת ההכשרה, ברור שמשרד החינוך מעוניין בקיומם של המסלולים האלה ומעוניין בכך שאנשים שבאים מקריירות אחרות ונכנסים לתוך המערכת והופכים להיות מורים, הרי שמצב בשוק התעסוקה, כלומר אחרי שהם נכנסים לבתי הספר, הוא שונה בתכלית.
איציק שמולי: על פי מה שאנחנו מבינים יש כמה וכמה בעיות.
איציק שמולי: ברור שבראש ובראשונה חוסר ההכרה ברקע שלהם ממקומות שונים לצורך וותק בהוראה.
איציק שמולי: למה אני מתכוון, אם בנאדם היה מנכ"ל 20 שנה או שעשה עבודה כזאת או אחרת בשירות הציבורי ועכשיו נכנס להיות מורה בבית הספר, לא הגיוני לצפות ממנו לעבוד בשכר של מורה מתחיל.
איציק שמולי: עם כל הכבוד לכולם, אני אומר לכם גם כמי שלמד וגם מורה בהכשרתו וגם עושה פעילות ציונית וחברתית בלוד, יש גבול עד כמה אפשר לבקש מהאנשים לבוא למקצוע בשם הציונות, האידיאלים והערכים אם בסוף הם לא יכולים לסגור את החודש ולקיים משפחה עם כל המשתמע בכך.
איציק שמולי: אדוני היושב, אנחנו גם מקבלים תלונות על כך שיש בעיה של קביעות בתוך המערכת.
איציק שמולי: כלומר, יש תופעה של דלת מסתובבת.
איציק שמולי: זו תופעה ידועה במשרד החינוך, אבל היא כנראה מתמקדת יותר במורים המוסבים כך שאחת לשנה או שנתיים הם מפוטרים.
איציק שמולי: התלונה השלישית והאחרונה אדוני היושב ראש נוגעת לכך שלפעמים חוסר הליווי בתוך המערכת ובעיקר כלפי מוסבים שנמצאים בתוך כיתות מיוחדות: חינוך מיוחד או עם כיתות מאתגרות, הם חסרים את הליווי המקצועי המשמעותי בתוך המערכת.
איציק שמולי: הדוח של הממ”מ (מרכז מחקר ומידע) של הכנסת שמונח לפתחנו מדבר גם על שיעורי העזיבה של המורים.
איציק שמולי: אני לא יודע אם זה מהדוח האחרון או מהדוח של מחלקת המחקר משנת 2014.
איציק שמולי: כך או אחרת יש נתונים קצת מדאיגים.
איציק שמולי: צריך להתייחס אליהם על שיעורי העזיבה של עובדי ההוראה במערכת.
איציק שמולי: הנקודה האחרונה היא כמובן השכר.
איציק שמולי: תראו, בסופם של דברים אנחנו יכולים לדבר עד מחר בבוקר על מעמד המורה ועל מצבו.
איציק שמולי: הרפורמות שנעשו הן ברוכות, אבל הן לא מספיקות.
איציק שמולי: זאת לא נקודת סיום, זו נקודת ההתחלה.
איציק שמולי: אם אנחנו לא נתייחס למרכיב השכר גם של המורים בכלל וגם של המורים המוסבים בפרט, הרי שאנחנו נאבד את המשאב הכי חשוב של המערכת והוא כוח ההוראה.
יעקב מרגי: הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, יש לך איזה מידע נוסף לתרום לנו?
<דוד מעגן: כן.