GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שרן השכל: אנחנו רואים את המקרים של התעללות בבעלי חיים ואלה באמת פשעים שמתבצעים כנגד הסביבה ואף אחד לא לוקח עליהם אחריות.
שרן השכל: ברגע שמנהל ייקח את זה לידיו, זה ייתן איזושהי הרתעה כדי שהוא יהיה באמת מעורב בכל תהליך ותהליך והוא יוכל לערוך ביקורת, אם זה במפעלים או אם זה ביום יום בעבודה שוטפת.
שרן השכל: אני חושבת שזה באמת משהו שחייבים לעשות.
איציק שמולי: חברת הכנסת קורן.
נורית קורן: אני אקצר.
נורית קורן: אני מבינה שכולם כבר עייפים.
נורית קורן: צער בלי חיות הוא דבר מאוד מאוד חשוב ואני פועלת מתחילת הכנסת וגם במושב הקודם.
נורית קורן: ראינו את משחטת דבאח ואחר כך הייתה עוד משחטה נוספת וראינו שהדברים חוזרים על עצמם.
נורית קורן: גם בשנים קודמות היו הדברים.
נורית קורן: לכן האחריות הפלילית מאוד מאוד חשובה.
נורית קורן: אנשים לא צריכים לדאוג מהרישום הפלילי הזה כי גם כך מתייחסים אליו כאל עבירה של צער בעלי חיים וזה לא כמו עבירות פשע או דברים אחרים.
נורית קורן: זה רק מה שיכול להניע בארץ את האנשים לפעול.
נורית קורן: אנחנו רואים שאנחנו נוזפים ושום דבר לא עוזר, אבל אם אנחנו נגיד שזאת החלטה של אחריות פלילית ועבירה פלילית, אני חושבת שרק זה ישנה לגמרי את ההתנהגות לבעלי החיים.
נורית קורן: ההחמרה של העונש שהשר באמת הבטיח לנו שהוא יהיה יותר גבוה וגם ההצעה שלך, חבר הכנסת שמולי, הייתה להחמיר את הענישה.
נורית קורן: הגיע הזמן שאנחנו נעשה סוף לדברים האלה.
נורית קורן: אנחנו כאן בוועדת החינוך נפעל מהכיוון החינוכי שזה לא ימשיך ושזה לא יקרה, אבל אני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב שזה מה שיהיה בחוק.
איציק שמולי: חברים במשרד המשפטים.
איציק שמולי: אנחנו כמובן לא נמצה היום את הדיון ואני מרגיע את כולם ואומר שניפגש בהקדם וכמובן בברכתו של יושב ראש הוועדה הנהלת הוועדה תקבע דיון נוסף.
איציק שמולי: אני רוצה להגיד לכם, כפי שאמרתי בתחילת הדיון, שהשאיפה שלנו היא לחוקק את החוק כמה שיותר מהר אבל במקביל השאיפה שלנו היא לחוקק חוק שיטפל בבעיות שאנחנו רואים בשנה האחרונה, בעיות שהולכות ומתגברות.
איציק שמולי: כפי שאמר דב חנין וכפי שאמרה נורית קורן, בעיני זה לב לבו של החוק.
איציק שמולי: אם במקרים מסוימים המצלמות של אמצעי התקשורת מגיעות לאותם המקומות ומגלות את אותן התופעות, זה אומר שהחוק הקיים, ולהערכתי גם השינוי המוצע, לא יפתרו את הבעיה.
איציק שמולי: אנחנו נמשיך את הדיון בסוגיה הזאת בדיון הבא.
איציק שמולי: תוך כדי אני אנסה לגבש איזה שהן הסכמות בין הצדדים.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 14 באוקטובר, 2015, א' בחשוון התשע"ו, כשהנושא על סדר היום, אני אומר לפרוטוקול את הנושא על סדר היום ואני אתרגם אותו במילים שלי: הסעות בחינוך המיוחד, ומבחינתי להוריד כאב ראש אחד גדול ממני.
יעקב מרגי: כי אני לא מפסיק לקבל פניות, אני לא יכול לחיות עם זה, אני יודע איך זה נראה במציאות מתוך הקריאה בכתב, אני מתאר לעצמי.
יעקב מרגי: אני מכיר את החרדות של ההורים בחינוך הרגיל, והיום יותר מתמיד בצוק העיתים, כל שכן כשאלה ילדים שצריכים את הדחיפה ואת העזרה שלנו ואני לא מבין, אני לא מבין למה זה לא מסתדר.
יעקב מרגי: הוועדה התאפקה לא לטפל בזה מיד בתחילת שנת הלימודים, כי אנחנו מכירים, תחילת שנת לימודים, הדברים לא ברורים, כמויות, שיבוצים.
יעקב מרגי: אני לא יודע לומר שאין לנו ניסיון, אני יודע לומר שיש לנו ניסיון רב שנים.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים לעשות את זה.
יעקב מרגי: אם לא יודעים לעשות את זה היינו צריכים ללמוד את זה כבר שנים רבות.
יעקב מרגי: מהדיון הזה אנחנו נצא להסדרה אחת ולתמיד.
יעקב מרגי: אני מכיר את הנושא הזה מדיונים בקדנציות אחרות בוועדות אחרות, זכויות הילד, עבודה, רווחה ובריאות, בתחום של ההנגשה והתקנות.
יעקב מרגי: אז אנחנו נשמע את אביבית.
יעקב מרגי: הגשת לי מסמך שמדבר בעד עצמו, אני מבקש בקצרה תתארי את המצב, והורים, אחד מארגוני ההורים, אם יש לכם מה להוסיף, ולאחר מכן נשמע את הגורמים הממשלתיים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: קודם כל תודה רבה על קיומה של הישיבה ואני שמחה שהנושא הזה לא יורד מסדר יומה של הכנסת, מדובר בדיני נפשות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם אלינו מגיעות פניות רבות, פניות שלצערי אני אומרת היה צפוי שיגיעו והן מגיעות מדי שנה ומעולם בעצם לא הייתה הסדרה של הבעיות הללו.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני מדברת על בעיות כמו זמן נסיעה ממושך, לפעמים שלוש שעות ומעלה, על ילדים שמוצאים מוקדם מהמסגרת, מאחר שיש הסעה שצריכה לאסוף עוד ילדים ולכן ילד נאלץ לצאת מוקדם יותר, או לחילופין ילד שמגיע מאוחר לבית הספר או למסגרת הגן וההשלכות של זה ברורות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני מדברת על מלווים, ילדים שזכאים למלווים שלא מקבלים מלווה, כי הרשות המקומית לא מוצאת מלווים, או לחילופין ילדים שאינם זכאים למלווים בגלל תקנות ארכאיות שפשוט קבעו שהם לא זכאים למלווים למרות שבאמת מבחינה מקצועית לא יעלה על הדעת שאין להם מלווים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מדובר על חברות שזוכות במכרז ולא עומדות בתנאי המכרז, או חוששות שלא יעמדו בתנאי המכרז ומעבירות חלק מההסעות לחברות אחרות, שלא עובדות בדיקות, שהנהגים שלהם לא עוברים בדיקות ולמעשה מדובר בסוג של חאפרים - - -
יעקב מרגי: לו יצוין שהם היו עומדים בתנאים, היה מכרז, עונים על הצרכים?
<אביבית ברקאי-אהרונוף: חלקן לא עומדות ב - - -
יעקב מרגי: את מכירה את זה מבפנים?
יעקב מרגי: שהמכרזים, לו יצוין ש - - -
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כן, יש לי כאן מכרז אחד.
יעקב מרגי: והם לא מושלמים, המכרזים כשלעצמם?
<אביבית ברקאי-אהרונוף: שוב, המכרזים הם לא שלמים, יש כל מיני לאקונות שגם הם צריכים הסדרה, אבל אני מדברת על חברות שמעבירות את זה לחברות אחרות, שאף אחד לא בודק בכלל אם הן עומדות בתנאי המכרז.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שאחת הבעיות העיקריות זה שבעצם אין גורם אחד מתכלל ומפקח.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: הורים נאלצים לעבור סוג של פינג פונג, בין הרשות המקומית שמפנה אותם למשרד החינוך, ואז הם פונים למשרד החינוך שמפנים אותם שוב לרשות המקומית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: שמענו באחת הישיבות הורים שרוצים לקבל את הטלפון של המלווה, או לקבל את הטלפון של הנהג כדי לדעת איפה ההסעה נמצאת עכשיו ומתי הילד חוזר הביתה, לא מקבלים אפילו את הטלפונים של הנהג ושל המלווים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה סוג הפניות שאנחנו מקבלים, והסיבה היא שבאמת אין שום הסדרה של אופן ביצוע ההסעות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: עוד נקודה אחת שאין לה הסדרה היום, זה גם ההסעה למועדוניות או למסגרות חלופיות אחרי הלימודים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: חלק מהילדים בתום יום הלימודים, מאחר שיום הלימודים קצר, רוצים לנסוע לצהרונים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כיום הנושא הזה לא מוסדר, למעט ילדים עם מוגבלות שכלית, שעורכת דין נועה ביתן בוודאי תרחיב על כך, שבעקבות עתירה שלהם משרד החינוך חויב להסיע את הילדים הללו למועדוניות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אבל ילדים אחרים עם מוגבלויות אחרות, אם יש למשל ילדים עם עיוורון, שיש להם מועדונית של משרד הרווחה, אין להם הסעה למועדונית וההסעה באה לקחת אותם, היא לוקחת אותם מבית הספר עד לבית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: המצב החוקי הוא שלפני כמה שנים, ב-2010, בעקבות ישיבת ועדת החינוך משרד החינוך התבקש להקים ועדה בין משרדית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: הוועדה לא הוקמה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ועדה של משרד החינוך, ועדת החריגים הוסבה לצורך העניין לדון בנושא בצורה מעמיקה, מי שעמד בראש הוועדה זה מר יגאל צרפתי, הוועדה הייתה ועדת צרפתי.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לוועדה נשלחו פניות של ארגונים, יכול להיות שהיא שמעה חלק ממשרדי הממשלה, אינני יודעת, אני זוכרת שבזמנו נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות אמרה שגם היא לא הופיעה בפני הוועדה, אלא רק נדרשה לשלוח מסמך.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: הוועדה הייתה אמורה להגיש מסקנות תוך שישה חודשים לוועדת חינוך.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מה שבעצם לא קרה עד היום.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בדצמבר 2013, בישיבה נוספת של ועדת החינוך, שמי שעמד אז בראש הוועדה היה חבר הכנסת עמרם מצנע, הוא אמר שהגיע אליו המסמך בדרך לא דרך, אבל בעצם אף שר לא אימץ את המסקנות הללו ולא קרה איתן דבר.
יעקב מרגי: את ראית את המסמך הזה?
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כן, המסמך הגיע לידיי.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש לי טיוטה של ה - - -
<קריאה: בדרך לא דרך.
יעקב מרגי: אני מתאר לעצמי.
יעקב מרגי: אם אנחנו לא ראינו את זה אז זה הגיע בדרך לא דרך, כי היא לא ממשרד ממשלתי.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: חשוב לי לחדד ולומר, אדוני, יש חוק, חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה חוק משנת 1994 שמקנה סמכות, מעבר לזה שיש שם זכות מפורשת של הילדים הללו להסעות מדובר בהסעות מכוח זכות, יש שם סמכות לשר החינוך להתקין תקנות לגבי אופן ביצוע ההסעות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מהחוק הזה הותקנו תקנות בעניין מי זכאי להסעה, שאגב אחר כך חוזר מנכ"ל מאוד מאוד צמצם אותם, והותקנו תקנות שיש שם איזה שהוא מפרט טכני לגבי בטיחות ההסעה, שהמפרט הזה מאוד מאוד לא מעודכן.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אנחנו עירבנו את משרד התחבורה ואני יודעת שהוא יושב עכשיו על מפרט חדש, אבל אלה התקנות שהותקנו.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אין שום תקנות שמתייחסות למשך זמן ההסעה, ובעצם לכל אחת מהבעיות שהזכרנו קודם וכל אחת מהפניות שהגיעו עד היום, לא לגבי משך זמן ההסעה, לא לגבי המלווים, לא לגבי מי אחראי, לא לגבי כמה ילדים יכולים להיות בהסעה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ישנן הסעות של 15 ילדים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אין שום הסדרה של זה היום, לא בתקנות ולא בחוזר מנכ"ל.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש חוזר מנכ"ל אחד שמתייחס להסעות באופן כללי, שיש שם כמה סעיפים שמתייחסים למי זכאי להסעה כאשר, כמו שאמרתי קודם לכן, מצמצמים מאוד את הזכות להסעה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: למעשה הם כותבים באופן קטגורי כמה מוגבלויות שהם זכאים להסעה ללא תלות במרחק, ושאר המוגבלויות, שאר הילדים עם הצרכים המיוחדים, הם זכאים להסעה כמו ילדים רגילים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם הם עד כיתה ה', אם הם גרים למעלה מ-2 קילומטרים, ומכיתה ה' ומעלה אם הם גרים במרחק של למעלה מ-3 קילומטרים מהמסגרת החינוכית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה המצב, זה מה שנותן לנו חוזר מנכ"ל.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: למעט ההסדרה הזאת, שהיא מאוד מצמצמת את הזכאות להסעה אין שום הסדרה חוקית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מה הפתרון, אדוני?
<אביבית ברקאי-אהרונוף: הפתרון הוא כמו שנעשה לגבי פעוטות עם צרכים מיוחדים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לפני כשנה אושרו תקנות מכוח אותו חוק.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם לשר הרווחה יש סמכות להתקין תקנות ושר הרווחה, בשיתוף עם הארגונים, ישב וכתב תקנות והן אושרו לפני שנה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: התקנות האלה נכנסות לרזולוציות של כמה ילדים יש בהסעה - - -
יעקב מרגי: גם הוא לא עשה את זה במיידית, בחפץ לב, היינו צריכים בוועדות ללחוץ וללחוץ ולכנס ולהתכנס.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אמת, אבל עכשיו יש כבר ניסיון, יש תקנות, מה שניתן לעשות ומה שצריך לעשות זה להתאים אותן לאוכלוסיית הילדים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מדובר ביותר ילדים, זה ידוע לנו, צריכים לעשות התאמות ואני חייבת לציין שאנחנו ישבנו, כמה ארגונים ביחד, ביחד עם המרכז להסעה בטוחה של בית חולים אלי"ן שנתן לנו את ההיבטים המקצועיים של העניין וכתבנו תקנות, בעצם התאמנו את התקנות של הפעוטות לתקנות של הילדים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: העברנו את זה למשרד החינוך, העברנו את זה גם אליך, אדוני היושב ראש, ואני מאוד מקווה שתצא מכם קריאה לקחת את התקנות הללו, שאני חושבת שהן מאוד מאוזנות, ולהביא אותן לפני הוועדה, כרגע לפי החוק זו ועדת הכלכלה, אבל כמה שיותר מהר לאשר אותן על מנת שבשנה הבאה לא נקבל את אותן פניות שכולנו קיבלנו השנה.
יעקב מרגי: גב' נעמי גפן.
יעקב מרגי: תציגי את עצמך, למה את פה בוועדה?
<נעמי גפן: אני הוזמנתי על ידי דב ליטמן, אני באה מבית שמש, אני חברה בפורום הורים לילדים מיוחדים.
<נעמי גפן: אני גם אמא לבת שהיא בת 15 עם תסמונת דאון ואנחנו צריכים לפנות שנה אחרי שנה לרשות המקומית ואנחנו צריכים, כאילו בנדבה, לבקש כל מיני דברים שהגברת פה גם פירטה בצורה מאוד יפה.
<נעמי גפן: יש לנו בעיות מגוונות בבית שמש, על חוסר ליווי ועל ליווי מתאים, סוג הנהגים, איזה חברות הסעות.
יעקב מרגי: הספקת להבין שזה כנראה מכת מדינה, לאו דווקא בית שמש.
<נעמי גפן: נכון.
<נעמי גפן: עכשיו אני שמעתי את זה.
<נעמי גפן: הנושא שאני רציתי לדייק פה זה לגבי ההסעה, או חוסר הסעה לילדים מיוחדים אחרי צהריים.
<נעמי גפן: מדובר על ילדים שקיבלו המלצה ואישור של משרד הרווחה לאחר האבחונים להעסיק ילדים אחרי צהריים בתכנית מתאימה לגיל ולרמת התפקוד.
<נעמי גפן: באזור שלנו אין דבר כזה.
<נעמי גפן: הילדה שלי, למשל, נוסעת תחת חסות של משרד החינוך לירושלים ללמוד וזה נגמר ב-14:20, היא צריכה להגיע הביתה, כשבאזור שלנו אין תכנית אחר הצהריים, אז או שמסיעים אותה לירושלים, שזו תכנית מאורגנת ותחת השגחה וזה מצוין, אבל איך היא מגיעה הביתה?
<נעמי גפן: זה נקרא הסעה שלישית ועל זה היא נופלת וכל הילדים נופלים בין הכיסאות כי משרד החינוך לא מאפשר ומשרד הרווחה לא מאפשר והרשות המקומית אומרת 'זה מחוץ לתחום שלנו, אנחנו לא משלמים', אבל מה עושים הילדים האלה?
<נעמי גפן: זה גורם למצוקה אדירה למשפחות, כי אם אין תעסוקה אחר הצהריים זה מונע מהורים ללכת לעבוד ביום ארוך, או אם יש להם ילדים אחרים, אז הם גם צריכים להפנות את כל תשומת הלב לילד המיוחד.
יעקב מרגי: עורכת דין שושי סומך, המועצה לשלום הילד.
יעקב מרגי: לא לחזור על הדברים, להוסיף אם יש מה להוסיף, או הצעות.
<שושי סומך: רק להדגיש.
<שושי סומך: באמת אביבית נתנה את הסקירה של המצב, שתי הבעיות המרכזיות שמהן הכול מתנקז, האחת, העובדה שלהורים אין מושג מי הכתובת והכול מתחלק ומשם האחריות נזרקת ממשרד החינוך לרשות המקומית, לחברת ההסעות.
<שושי סומך: ההורה והילד - - -
יעקב מרגי: אני לא יכול לבוא בטענות על ה - - - האחריות ברורה, יש רשות חינוך מקומית, ברגע שיש את האישור, את ההוֹעדה, תקן, תקראו לזה אבחנה, אבחון, הכול, הרשות המקומית חייבת לספק את זה.
יעקב מרגי: השאלה היא אם הרגולטור, שזה משרד החינוך שמתקצב את הרשות המקומית ומאשר, מאורגן עם נהלים, מאורגן עם פיקוח שאכן זה מתבצע ויש לו את התקציב הייעודי.
יעקב מרגי: אני גם לא יכול להלין על רשות מקומית שהיא באמת רוצה להיענות לכל הצרכים של ההורים והיא מתוקצבת על מפרט מסוים.
יעקב מרגי: לכן אנחנו התכנסנו פה, כדי לראות אם באמת הכפפה תואמת ליד, אם אנחנו יודעים מה זה חינוך מיוחד, אם אנחנו יודעים מה זה הצרכים של אותם ילדים.
יעקב מרגי: כנראה שאנחנו בשנים הראשונות של הקמת המדינה ואנחנו מתארגנים עם עצמנו וזו מטרת הדיון.
<שושי סומך: מה שצריך להדגיש, שגם אלה שכבר הותאמה להם הכפפה, זאת אומרת גם מי שזכאים, לא מקבלים את מה שהם זכאים לו.
<שושי סומך: זאת אומרת המצב בפועל, מה שהסברת על הרגולציה, רחוק מלהיות כמו שהוא אמור להיות, גם למי שצריך, כשאנחנו יודעים שצריך עוד יותר ממה שזכאים.
יעקב מרגי: האחרונה בסבב הזה לפני שחברי הכנסת ומשרדי הממשלה יתייחסו.
יעקב מרגי: אלנה רויטבויד.
<אלנה רויטבורד: שלום לכולם, אני אלנה רויטבורד מקרית גת, אני חברת הנהלת אופק לילדינו.
<אלנה רויטבורד: אני אמא של ילד עיוור ובמקרה אני כבר 15 שנה מלווה בהסעות.
יעקב מרגי: לא במקרה.
יעקב מרגי: בגלל צורך.
<אלנה רויטבורד: התכוונתי שבשמחה, אבל לפי הצורך אני כבר 15 שנה.
<אלנה רויטבורד: רציתי להגיד שמהתחלה שהילד שלי התחיל לנסוע לאשדוד לאיזה שהוא גן משולב, אז מיד אמרו שהוא לא זכאי לליווי, שהוא טרמפיסט.
יעקב מרגי: שעושים לו טובה.
<אלנה רויטבורד: עושים לו טובה, בגלל שחוץ מעיוורון אין לו כלום ועשו לו טובה.
<אלנה רויטבורד: בסדר גמור, הסכמתי ובסך הכול עבר בשלום, הכול בסדר.
<אלנה רויטבורד: עכשיו אני עובדת עם ילדים היפראקטיביים, השלב הבא, אם הילדים לא לקחו את הראש בידיים הם יהיו בבית הסוהר, זה השלב הבא.
<אלנה רויטבורד: רציתי להגיד שיש לנו דבר כזה שילדים קמים, פותחים חגורות וההסעה עמוסה ובמקרה היו לי סיטואציות כאלה שאני קיבלתי דוח על סיטואציה, באמצע הנסיעה ילד מסכן את החיים של הילד השני ואני קמה כדי להפריד ביניהם, שוטר עוצר אותי ואני מקבלת דוח בגלל שאני הייתי בעמידה.
<אלנה רויטבורד: בזמן ששאלתי 'אבל מה לעשות?
<אלנה רויטבורד: יש לי ילדים עם תיקים פליליים בהסעה' ובזמן שאני שואלת - - -
יעקב מרגי: כשאת אומרת הסעה, זה אוטובוס, מיניבוס, מונית?
<אלנה רויטבורד: מיניבוס, 14 מקומות.
<אלנה רויטבורד: בזמן שאני קמה, מה שהשוטר אמר לי 'גברת, סליחה, קודם כל הייתם צריכים לעצור את הרכב, קודם כל את צריכה לחכות עד ששוטר יגיע ורק אחר כך קומי', אני אמרתי, 'אני לא יכולה ככה, הם יהרגו אחד את השני', כי אצלי הילדים באים עם משקלות, ילדים באים עם סרגל מברזל כדי לחתוך את המורים בבית הספר.
<אלנה רויטבורד: אני כל היום עושה חיפושים בהסעה.
<אלנה רויטבורד: זה קיים.
יעקב מרגי: את מציגה עוד פן מסוים, עוד בעיה מסוימת.
<קריאה: מה מספר הילדים?
<אלנה רויטבורד: מספר הילדים גדול מאוד, בואי נגיד ככה.
<אלנה רויטבורד: הילדים נמצאים המון זמן בתוך ההסעה, אפילו שיש לי בית ספר אחד זה נמשך משעה עד שעה וחצי.
<אלנה רויטבורד: דבר שני, יש לנו הסעות שנוסעים לירושלים, אז זו בכלל בעיה כי כל הילדים נמצאים בכמה מקומות והאיסוף בירושלים לוקח שעה פלוס ופלוס הנסיעה עד קרית גת ילד נמצא בתוך ההסעה שלוש, שלוש וחצי שעות.
<אלנה רויטבורד: זה גם קטסטרופה.
<אלנה רויטבורד: אפילו שלילדים שלנו יש הסעות בתוך העיר אשדוד, מקצה לקצה, אפשר שרק איסוף ילדים יכול לקחת עד שעה.
<אלנה רויטבורד: בסך הכול זו בעיה מאוד גדולה.
יעקב מרגי: משרד החינוך, נמצאים איתנו?
יעקב מרגי: תציג את עצמך, תחום.
<אילן שי: אילן שי, מהלשכה המשפטית של משרד החינוך.
<אילן שי: רציתי להתייחס לכמה דברים שאביבית אמרה.
יעקב מרגי: אתה הגורם המקצועי היחיד סביב הנושא הזה?
<רויטל לן כהן: תיכף הוא יגיד לנו שיש תקנות.
<אילן שי: אז קודם כל אני אגיד שחוזר מנכ"ל שלנו אינו מנוסח באופן שסותר מהוראות החוק, ואני חושב שאביבית מכירה את הפרשנות שיש לנו, גם לחוק, גם לתקנות וגם לחוזר מנכ"ל.
<אילן שי: החוק בסעיף 2א קובע שהזכאות להסעה היא לפי צרכיו ובהתחשב בסוג המגבלה של התלמיד.
<אילן שי: התקנות מפנות לסעיף 2א בתקנה 1, לכן חוזר מנכ"ל לשיטתנו תואם את הוראות החוק והתקנות.
<אילן שי: דבר שני, יש לנו - - -
יעקב מרגי: אתה מכיר את התקנות שאומצו?
<אילן שי: אני מכיר, אני גם הייתי שותף - - -
יעקב מרגי: רגע, עוד לא סיימתי את השאלה.
יעקב מרגי: אתה מכיר את התקנות שאומצו על ידי משרד הרווחה?
יעקב מרגי: אני מכיר את הקנאות של משרד החינוך סביב חקיקה ותקנות וחוזר מנכ"ל.
יעקב מרגי: אני לא אכנס לדיון הפילוסופי, אני לא יודע למה זה המשרד הכי פחות מתוקן, מתוקנן ומפוקח, אבל אני שואל אותך שאלה, יש בעיה עקרונית לאמץ אותן?
יעקב מרגי: בימים אלה שאני פשרן, חוזר מנכ"ל עונה על התקנות האלה?
<אילן שי: בחוזר מנכ"ל יש נספח בטיחות, מעבר להוראות של חוזר מנכ"ל יש נספח בטיחות בחוזר מנכ"ל.
<אילן שי: חלק, לא כל, חלק מההוראות שיש בתקנות של משרד הרווחה בנושא של בטיחות נמצאות בעיקר בנספח הבטיחות, חלק רק בנוסח ה - - -
יעקב מרגי: אתם מוכנים לבחון את המסמך הזה ולאמץ אותו?
יעקב מרגי: כי הוא עבר מסננת - - -
<אילן שי: ויש הוראות בתקנות של הרווחה שלא נמצאות, לא בחוזר המנכ"ל - - -
יעקב מרגי: בדיון אצלם אני אמליץ להם לאמץ גם את מה שלא נמצא ונמצא אצלך.
יעקב מרגי: השאלה שלי כרגע ממוקדת אליך, מאחר שאנחנו מדברים בשלום הילד ואלה ילדים שאנחנו צריכים באמת לדאוג לשלומם, אני מבקש, אני לא רוצה להורות, אבל אם נצטרך נעשה גם צעדים מעבר לזה, אנחנו רוצים לגמור את הסאגה הזו שנקראת הסעות בחינוך המיוחד.
יעקב מרגי: אני חושב, ישנן תקנות שעברו מסננת, הושקעו בהן שעות איכותיות של ועדות כנסת.
יעקב מרגי: הכנסת זה לא מוצג במרקע בשעות אחר הצהריים בערוץ 99, זה הדיונים המקצועיים בתוך הוועדות ובדיונים האלה אנחנו מכירים את ההלוך ושוב בין משרדי הממשלה לגורמים המקצועיים, בסוף מוציאים משהו מתחת לידיים.
יעקב מרגי: לא צריך להמציא כל פעם את הגלגל מחדש.
יעקב מרגי: ישנן תקנות, ואני אומר לך שיש כאלה שיגידו שגם הן לא מושלמות, אבל בוא ניקח אותן, בואו ננסה.
יעקב מרגי: אמרתי אתמול באחד הדיונים, אנחנו מדינה שיודעת לעבוד מצוין בשעת חירום.
יעקב מרגי: כשהפרצוף שלנו מודבק לקיר או כשקורה איזה כאוס, אנחנו יודעים לתפקד הכי טוב.
יעקב מרגי: ברגיעה, משום מה יש את התופעה הזו של 'יש זמן', 'סמוך' ו'עד שיקרה'.
יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים שיקרה.
יעקב מרגי: זה שלא קורים, רק בתיאור שנתנה גב' אלנה אנחנו מבינים מה עוברים במהלך ההסעות האלה, ולא דיברנו על ילדים שצריכים השגחה שאם לא זה מסכן חיים.
יעקב מרגי: אני חושב שישנן תקנות, אתה הגורם המשפטי, קודם כל אנחנו עוד לא נוגעים בבעיה, אנחנו נשמע את הגורמים המקצועיים, אבל קודם כל ישנן תקנות.
יעקב מרגי: אני מבקש לשמוע ממך אם אתה הולך לבחון אותן ואם אפשר לאמץ אותן בחוזר מנכ"ל וזה כפשרה שלא בתקנות.
<אילן שי: התקבלה החלטה שיהיה דיון קודם כל פנימי לגבי היכולת לכלול בתקנות שלנו הוראות נוספות שנמצאות בתקנות של משרד הרווחה.
<אילן שי: ברור לנו עכשיו שאחרי שנקיים את הדיון הפנימי אנחנו נצטרך לקיים דיון עם השלטון המקומי מכיוון שאל"ף, התקנות האלה - - -
<קריאה: ועם הורים?
יעקב מרגי: לא, הייתה פגרה והיו חגים, אתם שכחתם את הנהלים.
<רויטל לן כהן: אבל הוא שכח להתייעץ איתנו - - -
יעקב מרגי: לא, אני לא מקשיב וגם הפרוטוקול לא רושם.
אילן גילאון: אני רוצה להעיד לטובתה, שהיא אף פעם לא ידעה את הכללים האלה.
יעקב מרגי: אז אני אעדכן אותך שאצלי היא כבר אימצה אותם וקיבלה.
אילן גילאון: אם ככה, אתה מקבל פרס.
אילן גילאון: אני לא הצלחתי.
יעקב מרגי: אני יכול להעיד, רויטל של ועדת החינוך בקדנציה הנוכחית זה לא רויטל של קדנציות אחרות, בזכויות הילד, העבודה הרווחה והבריאות, אמת או לא?
<רויטל לן כהן: משתדלת.
יעקב מרגי: היא יודעת שאני לא מוותר.
יעקב מרגי: לא בגלל שהיא השתנתה, אני לא מוותר.
יעקב מרגי: אני אתן לכם את רשות הדיבור.
<אילן שי: אנחנו נקיים דיון בנושא הזה של עדכון התקנות תוך למידה ממה שמשרד הרווחה עשה כאשר, כמו שאמרתי, נצטרך לשמוע גם מה העמדה של השלטון המקומי בנושא.
<אילן שי: לגבי חלק מההוראות שקיימות בתקנות של משרד הרווחה, יש לזה גם משמעות תקציבית, אז כמובן שגם משרד האוצר יצטרך להיות - - -
יעקב מרגי: בסדר, אנחנו פה נאגם את כולם.
<אילן שי: בשלב מסוים אנחנו גם נשמע - - -
יעקב מרגי: אתה יודע איפה הבעיה שלי, כשר לשעבר וכמה קדנציות נוספות לפני כן בכנסת?
יעקב מרגי: כשיועץ משפטי מדבר איתי על עלויות תקציביות.
יעקב מרגי: יש לך מזל שזה ברח לי, בגלל שהייתי עסוק פה בזה.
יעקב מרגי: יש לי חולשה לזה, אני לא רוצה לשמוע.
<אילן שי: לא, אני לא - - -
יעקב מרגי: יש גורמים מקצועיים.
<שמעון אבני: אני רואה שהתשובות של הייעוץ המשפטי - - -
יעקב מרגי: בבקשה, רק תציג את עצמך.
<שמעון אבני: קוראים לי שמעון, אני ממשרד החינוך, מנהל אגף הסעות במשרד.
<שמעון אבני: קודם כל אני אפתח בזה ואני אגיד שאם לך נמאס, אז לי סופר נמאס.
<שמעון אבני: אני חצי שנה בתפקיד והדברים כנראה לא באמת מסודרים עד הסוף ויש בעיות שצריך לטפל בהן.
יעקב מרגי: אני שמח על הכנות שלך.
<שמעון אבני: אני אומר את זה על הסף, אין לי ספק שהאנשים שיושבים פה, אמהות, הן - - - אתה יודע מה?
<שמעון אבני: מזל שיש לנו אותן, כי באמת לא תמיד אנחנו מסוגלים להיות בכל מקום - - -
יעקב מרגי: אתם יודעים לדבר איתם, לשמוע מהם?
<שמעון אבני: אנחנו יודעים לדבר איתם ויודעים לשמוע אותם, ואני אומר לך, באמת בכנות הכי גדולה שיש, שאנחנו כל יום מדברים עם הורים וכל יום מטפלים בבעיות שעולות ברשויות, במשפחות, ואנחנו לא אטומים כמו שלפעמים אנחנו נראים.
<שמעון אבני: אנחנו באמת עושים הרבה ועדיין צריך לתקן - - -
יעקב מרגי: לא, המילה אטימות לא עלתה.
<שמעון אבני: לא, אני אומר לך שבין השורות עולה.
<שמעון אבני: נכון שזה לא נאמר במפורש.
<שמעון אבני: תראה, הם העלו הרבה פעמים את סוגיית התקנות.
<שמעון אבני: אני אומר, אם הן מעלות את זה כל כך - - - קודם כל זה צריך להיבדק, זה חייב להיבדק, בסדר?
<שמעון אבני: ואני לוקח על עצמי.
<שמעון אבני: אנחנו עושים עכשיו עבודה שאנחנו מובילים אותה - - -
יעקב מרגי: אנחנו בסוף הדיון נתחם את זה בזמן.
<שמעון אבני: תראה, אנחנו - - -
יעקב מרגי: אני, אני.
יעקב מרגי: אני לא הבוס שלך, אני אתחם את זה בזמן.
<שמעון אבני: תתחם את זה, אין לי בעיה, רק תן שזה יהיה זמן סביר.
יעקב מרגי: סביר, אנחנו לא דרקוניים.
יעקב מרגי: מי שמכיר אותנו, אנחנו לא נדיבים, אבל די סבירים.
<שמעון אבני: גם לא מתפרעים.
<שמעון אבני: בסדר גמור.
<שמעון אבני: אנחנו נעשה עבודה, אנחנו נלמד את הדברים, אנחנו נלמד את התקנות.
<שמעון אבני: אם צריך, אנחנו נציג אותן גם להנהלה, בסוף ההחלטה מתקבלת למעלה אצלנו בהנהלה.
<שמעון אבני: יש מנכ"לית, יש שר, אנחנו נציג ומה שצריך אנחנו נבוא ונגיד לכם - - -
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני מתנדב מראש, ברגע שאתה תקבל את ההחלטה הנכונה אני אסייע בידך שהדרגים הגבוהים יקבלו את ההחלטות הנכונות.
<שמעון אבני: אוקיי, בסדר גמור.
<שמעון אבני: אגב, אני אומר לך שההנהלה אצלנו במשרד מאוד פתוחה, מאוד - - -
אילן גילאון: אני אסיע אותך.
<שמעון אבני: אתה מה?
אילן גילאון: אני אסיע אותו.
<שמעון אבני: ישנם חוזרי מנכ"ל, אני באמת לא מכיר לפרטי פרטים כל מקרה.
<שמעון אבני: אגב, עוד היום בבוקר התעסקנו במקרים של ילדות שצריכות לנסוע ואישרנו אותן.
<שמעון אבני: ישנה ועדת חריגים, יש פה את חיה הראל שהיא - - - אנחנו באמת עושים כל מה שאנחנו - - - אם יש בעיות ספציפיות - - -
יעקב מרגי: שמעון, בוא תקשיב.
יעקב מרגי: תוך כדי, לא הפסקתי אותך, אני אומר, אתה מטפל בזה ברמת?
<שמעון אבני: המטה.
יעקב מרגי: ואני אומר לך, עדיין, גם כשאתה תהיה באופטימום, בטיפול הכי אופטימלי לשביעות רצוננו, תבין שבדרך יש רשויות שלא ערוכות, יש רשויות שזה לא מעניין אותן, יש רשויות שאין להם את הכלים, בקיצור, על מיני מחלות כאלה ואחרות, ויש רשויות, אני יכול לומר לך היום, באותה נשימה, שגם מה שאתה נותן הן עושות כמה וכמה.
יעקב מרגי: אתמול רק שמענו דוגמה, קב"סית שמפרגנת לראש רשות, במקרה הזה מותר לפרסם, עושה מצווה, זה ראש עיריית קרית גת, שעושה מעבר למה שהוא מחויב.
יעקב מרגי: אבל יש גם וגם.
יעקב מרגי: אז תאר לך, ההורים האלה, באיזה סיטואציות הם נמצאים.
יעקב מרגי: אני אומר לך עוד, אנחנו מדברים, זה כמו, סליחה על ההשוואה, עד הנמל/מהנמל בהובלות.
יעקב מרגי: פה זו הסעה של ילדים עם צרכים, אנחנו עוד לא דיברנו על המוסדות שמקבלים אותם ואתה לא יודע עוד איזה בעיות שאנחנו הולכים להיכנס ואיזה מחסור ואיזה קיצוצים, שגם אם המוסד הוא לעילא ולעילא, הקיצוצים שהושתו עליהם הפכו אותם למוסדות שצריך לסגור אותם.
יעקב מרגי: אז תאר לך, אנחנו חייבים קודם כל להתחיל עם הקטע של ההסעות.
יעקב מרגי: כפי שהצהרתי, אני לא אעזוב את החינוך המיוחד.
<שמעון אבני: אבל אני אומר, אני מצהיר פה קבל עם ועדה שאני איתכם, אני הולך איתכם.
<שמעון אבני: באמת, איפה שצריך, אני גם אפגש עם ה - - - עד היום, כפי שאני מבין, לא היו קשרי גומלין, אני חושב שהשיח הזה יוריד הרבה לחץ פה.
<שמעון אבני: אז בוא תן לנו - - -
יעקב מרגי: אל"ף, אני אתן ואני אזום, אני אומר את זה ונשמע אותם, אני רק רוצה התייחסות מסוימת.
יעקב מרגי: כשאומרת אלנה, מה שאמרה אלנה, ובכוונה חידדתי בשאלתי איזה הסעה כשאומרים הסעה, צריך לחשוב גם, אנחנו לא בשביל לחסוך עלויות ובסוף המדינה תשלם, אנחנו מכירים תביעות, יושבים על תביעות ונזקים ו - - - הסעה ש 14, מה אתה מצפה ממלווה אחת?
<שמעון אבני: אני לא מכיר הסעה של 14.
יעקב מרגי: מיניבוס.
<שמעון אבני: יכול להיות.
<שמעון אבני: תראה, אני לא רוצה להתייחס ל - - -
יעקב מרגי: שמעון, אנחנו מדברים עכשיו - - -
<שמעון אבני: אני אומר, אם יש הסעה של 14, אני אומר לך פה, אני מפצל אותה.
<שמעון אבני: אם יש הסעה של יותר - - -
<רויטל לן כהן: אבל האמא - - -
<שמעון אבני: אז תביאי לי, רויטל.
<שמעון אבני: רויטל, אני לא מכיר, אם יש תדברו איתי.
יעקב מרגי: שמעון, אתה לא עונה.
<שמעון אבני: אם יש יותר משעה וחצי, אני אומר לך, אני מקצר את ההסעה.
<שמעון אבני: אני מתחייב, בסדר?
יעקב מרגי: תעצור פה.
<רויטל לן כהן: שלחנו לך שהילדות יושבות על המדרגות.
יעקב מרגי: רגע, סליחה, ברגע שאתה עונה לה אני יצאתי מהמשחק, אז אתה לא עונה לה.
<שמעון אבני: היא קוראת לי, אז אני - - -
יעקב מרגי: לא, אתה לא חייב.
יעקב מרגי: איפה זה כתוב?
יעקב מרגי: הלוואי שנעשה מה שכתוב בחוזר מנכ"ל, אתה חייב לענות לה?