GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: אני רוצה דווקא פה לסיים את דבריי, אני מניחה שהוויכוח כאן עוד יקרה, למרות שאני יודעת שכבוד היושב ראש מנסה לשמור כאן על תרבות הדיון ואני מאוד מקווה שנצליח לכבד את זה, למרות שהנושא הזה הוא באמת נושא קשה.
מירב בן ארי: אני מודה לחברת הכנסת ברקו שהעלתה את הנושא הזה על סדר היום.
יעקב מרגי: הנושא הוא לא קשה, אנחנו צריכים פשוט באמת להתעלם מהמצלמות ואנחנו נפתח את הדיון ואדרבא, נשמע את הדברים, ואם יש לחברי הכנסת לומר משהו, להגן, יש רשות הדיבור, כולם ידברו.
יעקב מרגי: אפשר לעשות פה קרקס וככה אנחנו נראים בחוץ, אני לא אתן, אני בוועדה שלי לא אשתתף בפסטיבלים האלה ואתם יודעים שאני עושה את זה בכל נושא, לכן גם בנושא הזה.
יעקב מרגי: היו דיונים שקשורים גם לחברה הערבית, והיו מכובדים ואני מאמין שאנחנו לא נצטרך לקיים דיון מתלהם.
יעקב מרגי: רבותיי, החברה בישראל מורכבת, אין מה לעשות.
יעקב מרגי: היא מורכבת בתוך החברה היהודית ומורכבת עוד יותר בשילוב של גם אזרחי ישראל הערבים ויש מתיחות ויש לנו את הסכסוך הישראלי פלסטיני.
יעקב מרגי: אנחנו כחברי כנסת צריכים באומץ לגעת בנקודות שמפריעות לפתח פה איזה צורת חיים נורמלית ושפויה וכשיש הסתה ברשות הפלסטינית, נכון, לכאורה זה עניינה של הרשות הפלסטינית ולא שלנו, זה נושק וחודר לתוככי החברה הישראלית, מה גם שאנחנו צריכים להציג את הדברים האלה, כי אני מאמין שיש ממשקים של מדינת ישראל, של משרדי הממשלה, לכל מה שקורה ברשות הפלסטינית.
יעקב מרגי: אנחנו גם נשמע, יכול להיות שיש אפילו מימון, יכול להיות שאנחנו מסייעים בהוצאת אותם ספרים, אז בואו נראה, זה התפקיד שלנו.
יעקב מרגי: משרד החוץ נמצא איתנו?
יעקב מרגי: הוזמנו, לא נמצאים.
יעקב מרגי: אנחנו ניגש להצגת המצגת.
יעקב מרגי: מי מציג אותה?
יעקב מרגי: תציג את עצמך ותן משפט פתיחה וניגש לראות את החומרים.
יעקב מרגי: אני מבקש להתמקד בהצגה.
<איתמר מרכוס: תודה רבה ותודה על ההזמנה.
<איתמר מרכוס: שמי איתמר מרכוס, אני יושב ראש מבט לתקשורת הפלסטינית.
<איתמר מרכוס: אנחנו כבר כמעט 20 שנה עוקבים אחרי המסרים שמעבירים ברשות הפלסטינית באמצעות טלוויזיה ובאמצעות כל המנגנונים שברשותם.
<איתמר מרכוס: לאחרונה אנחנו בדקנו את מערכות החינוך, ההשפעות על ילדים מכל מיני גורמים הקשורים לרשות הפלסטינית הרשמית ופרסמנו מחקר על מצב החינוך הפלסטיני וגם החינוך הבלתי פורמלי שמעבירים.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש, אפשר כל גורם שמבקש להציג מצגת להציג בוועדה?
חנין זועבי: אז אם אמרתם כך, אז בסדר, אנחנו גם נציג מצגת.
יעקב מרגי: ודאי, ודאי.
יעקב מרגי: מה, זה חדש לך, חברת הכנסת?
חנין זועבי: רק חבל שלא אמרתם, כי - - -
יעקב מרגי: רגע, זה חדש לך?
יעקב מרגי: כל מי שרוצה להציג, הוא מבקש רשות - - -
חנין זועבי: לא, זה חדש לי שאומרים שיש מצגת, כך שגם גורמים אחרים - - -
יעקב מרגי: אם הם יפנו אליי, ודאי.
חנין זועבי: בסדר, אז אנחנו נציג, יש המון.
<איתמר מרכוס: העותק המלא של המחקר מופיע כאן על השולחן, אבל אני אציג חלק מהממצאים העיקריים.
<איתמר מרכוס: כעיקרון אנחנו מסתכלים על החינוך, לא רק על מה שכתוב, אלא אירועים בתוך בתי הספר, אמירות של מורים, אמירות של תלמידים בתוך בתי הספר.
<איתמר מרכוס: אנחנו פותחים באחד הממצאים הקשים, שיש 25 בתי ספר לפחות ברשות הפלסטינית שנקראים על שמות של מחבלים, כולל המחבלים הקשים ביותר שהביאו להרג הכי הרבה ישראלים.
<איתמר מרכוס: לדוגמה יש שלושה בתי ספר על שם דלאל מוגרבי.
<איתמר מרכוס: דלאל מוגרבי היא מחבלת שהובילה את הטבח בכביש החוף ב-78', 37 אזרחים נהרגו, 12 מהם ילדים.
<איתמר מרכוס: הילדים באחד משלושת בתי הספר מסתובבים כל היום עם התמונה של דלאל מוגרבי עליהם, כך שיש כאן איזה שהוא מסר שחוזר על עצמו שוב ושוב על החשיבות של דלאל מוגרבי.
<איתמר מרכוס: זה הסמל של בית הספר, יש כאן את מפת ישראל, כולל האזורים של הרשות הפלסטינית וזו המפה שמציגה את פלסטין ברשות הפלסטינית.
<איתמר מרכוס: כשרוצים לבדוק את ההשפעה של שם של בית ספר על התלמידים, יש לנו עדות משני בתי ספר, שהטלוויזיה של הרשות הפלסטינית הלכה וראיינה ילדים בתוך בתי הספר, וזה מאוד חשוב לראות את התגובות של הילדים בתוך בתי הספר, מה זה להיות בית הספר של דלאל מוגרבי ועוד רגע גם מחבלת אחרת.
<איתמר מרכוס: תקשיבו.
<איתמר מרכוס: (הקרנת סרטון).
<איתמר מרכוס: '
<איתמר מרכוס: שאיפת חיי היא שאגיע לדרגה שהגיעה אליה השהידה דלאל מוגרבי, הלוחמת השהידה'.
<איתמר מרכוס: אז ככה זה, ילדים בתוך בתי הספר רואים את השם של בתי הספר כדוגמה ומופת בשבילם.
מירב בן ארי: מצוינות בחינוך.
<איתמר מרכוס: אני אתן לכם עוד דוגמה.
<איתמר מרכוס: המחבלת שאדיה אבו רזאללה, שהיא נהרגה בזמן שהיא הכינה - - -
יעקב מרגי: איתמר מרכוס, בוא נעשה הצעה לסדר, אנחנו לא חייבים לראות את כל זה, תציג, תעצור ותן משפט או שניים, לא הרצאה על כל מצג.
יעקב מרגי: אנחנו נתמקד בעשר דקות, לא יותר מזה.
<איתמר מרכוס: אוקיי, בסדר גמור, אני אקצר.
<איתמר מרכוס: גם כאן יש דוגמאות, זה שש בנות שמדברות בבית ספר אחר, כל אחת מהבנות מספרת שהן רואות את המחבלת כדוגמה ומופת, רוצות להיות כמותה.
<איתמר מרכוס: יש עשרות אלפי ילדים שלומדים בבתי ספר על שמות של מחבלים וההשפעה היא אדירה, רק בגלל השם של בתי הספר שהם נמצאים בו.
<איתמר מרכוס: יש כאן דוגמה מבית לחם, יש בית ספר בבית לחם, הנה יש תמונה בכניסה לבית הספר, התמונה היא של איאת אל אחרס, מחבלת מתאבדת בת 17, רואים כשנכנסים, כך שהמסר כאן של כל בתי הספר הוא להאדיר את המחבלים.
<איתמר מרכוס: גם באירועי ספורט שמתקיימים על ידי הרשות הפלסטינית, גם במשרד החינוך, משבחים ומהללים ומכניסים את המחבלים להיות דוגמה ומופת.
<איתמר מרכוס: הנה יש כאן טורניר של משרד החינוך הפלסטיני לפני שנה, אחמד אבו סוכר, שהוא מחבל שהביא מקרר לרחוב בן יהודה ורצח 15 אנשים בשנת 75', אבל הטורניר היה לפני שנה, שוב, בחסות של משרד החינוך הפלסטיני.
<איתמר מרכוס: הילד הזה, וזה מאוד חשוב שנקשיב לו, הוא סיפר מה הוא למד אותו יום בבית הספר.
<איתמר מרכוס: זה מאוד חשוב, תקשיבו בבקשה למילים שלו.
<איתמר מרכוס: כן, שחלק מהמסרים זה להרוג יהודים.
<איתמר מרכוס: יש כאן תכנית חינוכית בטלוויזיה הפלסטינית, זו תכנית חשובה לילדים צעירים, היא מופיעה פעמיים בשבוע בטלוויזיה הפלסטינית.
<איתמר מרכוס: אני רוצה להשמיע שיר ששמענו כבר שלוש או ארבע פעמים בתכניות שונות לילדים ואיך היא מציגה ילדים ומה צריכים לעשות נגד ישראל (הקרנת סרטון).
<איתמר מרכוס: אז כאן המסר שהציונים הם קופים וכו' וכל המסרים הקשים.
<איתמר מרכוס: ושוב, זה שלוש פעמים או ארבע פעמים ששמענו את השיר הזה והרבה הרבה שירים דומים שמציגים יהודים וישראלים כתת בני אדם שצריכים להילחם נגדם.
<איתמר מרכוס: זה משהו שנמצא בעמודי פייסבוק של שלושה בתי ספר ברשות הפלסטינית, שמביא כאן את הטקסט של סוף החדיס, שהיהודי מתחבא מאחורי העץ והאבן והעץ והאבן קוראים למוסלמי 'יש יהודי מאחוריי, בוא והרוג אותו'.
<איתמר מרכוס: זה דבר שמופיע באמנת החמאס וזה מופיע כמובן כחדיס.
<איתמר מרכוס: זה התחיל להופיע בשלושת עמודי הפייסבוק האלה חודש-חודשיים אחרי שהמופתי עצמו אמר את החדיס הזה בכנס לאנשי פתח בשנת 2012.
<איתמר מרכוס: הוא אמר את אותם דברים.
<איתמר מרכוס: הוא אמר שהמלחמה היום עם יהודים ועם ישראל זה חלק מהמלחמה על חיסול - - -
יוסף ג'בארין: איפה התיעוד של הדבר הזה?
<איתמר מרכוס: אתה רוצה לשמוע?
יוסף ג'בארין: כן, אני רוצה לשמוע.
ענת ברקו: מה, באמת?
ענת ברקו: המופתי לא אמר?
יעקב מרגי: נשאלה שאלה, זהו, לא דיון.
יוסף ג'בארין: המופתי לא יגיד דברים כאלה.
יעקב מרגי: שאלת, יש לך?
<איתמר מרכוס: אני מציג.
יוסף ג'בארין: הוא מדבר על סוף העולם.
יוסף ג'בארין: הוא לא מדבר - - - זו הטיה של הדברים.
יעקב מרגי: יוסף, אתה בזמנך תציג, תסתור.
יוסף ג'בארין: אם לא היינו מוצאים את ההבהרה הזו היית מציג את זה כאילו זו הקריאה שלו.
ענת ברקו: זה זה, מה, הוא לא אמר את זה?
יוסף ג'בארין: הוא לא אמר, ממש לא אמר את זה.
<איתמר מרכוס: אני רוצה שתקשיב, למה זה חשוב.
<איתמר מרכוס: המופתי התחיל, אני לא הבאתי כאן את כל הטקסט, אבל יש לי את כל זה - - -
יעקב מרגי: סליחה, אתה לא מנהל דיון איתו, אתה תציג מה שיש לך ותסיים כי אני רוצה לעבור לספרי הלימוד.
<איתמר מרכוס: המופתי התייחס לא לאחרית הימים, הוא התייחס להיום, הוא אמר שמלחמות פת"ח עם ישראל הן חלק מזה.
<איתמר מרכוס: יותר מזה, הוא אמר - - -
יעקב מרגי: תמשיך במצגת.
<איתמר מרכוס: אני ממשיך.
<איתמר מרכוס: אנחנו רואים גם מההנהגה של התאחדות המורים הפלסטינית.
<איתמר מרכוס: אני לא אשמיע את הכול, אבל זה היה בכנס של התאחדות המורים והוא אמר למורים שהיו בכנס לפני שנתיים, 'אתם אנשים חשובים' והוא אמר למה, '
<איתמר מרכוס: בגלל שאתם אחים של אבו ג'האד, סלאח חלף ואחמד יאסין'.
<איתמר מרכוס: אחמד יאסין כמובן מייסד חמאס, סלאח חלף האחראי לטבח של הספורטאים במינכן, וכך הוא אומר למורים.
<איתמר מרכוס: הוא לא אמר אנשי חינוך, הוא אומר 'אלו האנשים שאתם קרובים אליהם'.
<איתמר מרכוס: גם התמונות שהציגו באותו כנס, הציגו שתי תמונות של יושבי ראש של הרשות, אבל גם אבו ג'יהאד ושוב דלאל מוגרבי.
<איתמר מרכוס: למה דווקא בחרו בכנס הזה להציג אותה כדמות לכל המורים שהשתתפו בכנס?
<איתמר מרכוס: כאן יש לנו יושב ראש התאחדות המורים במזרח ירושלים, אמירה שלו גם בטלוויזיה הפלסטינית, וכל הסרטונים כאן, אגב, מהטלוויזיה הפלסטינית הרשמית.
<איתמר מרכוס: אלו דבריו לפני שנה.
אוסאמה סעדי: הליכוד גם אומר שהישראלים - - -
יעקב מרגי: אוסאמה, הלאה.
יעקב מרגי: בואו נקשיב.
יעקב מרגי: (הקרנת סרטון).
יעקב מרגי: אוסאמה, לא נוח לשמוע את האמת.
אוסאמה סעדי: את יודעת, חוקת הליכוד עד היום - - -
יעקב מרגי: אוסאמה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
אוסאמה סעדי: - - - הליכוד?
אוסאמה סעדי: הליכוד?
יעקב מרגי: אוסאמה, אני קורא אותך פעם ראשונה.
יעקב מרגי: ענת, את לא מנהלת - - -
<איתמר מרכוס: האמירה הזאת שכל ישראל נחשבת כחלק מפלסטין, על אפו ועל חמתו של הכובש.
יעקב מרגי: וזה מורה ממזרח - - -
<איתמר מרכוס: וזה יושב ראש התאחדות המורים במזרח ירושלים.
מירב בן ארי: ראש התאחדות המורים.
יעקב מרגי: והוא מקבלת משכורת ממי?
<קריאה: ממשרד החינוך הישראלי.
ענת ברקו: צריך להפסיק לו את המשכורת.
ענת ברקו: אנחנו נשלם לו שירעיל את הילדים?
יעקב מרגי: בואי, זה לא הדבר היחיד שאפשר.
<איתמר מרכוס: לפני כחודש וחצי, כשהתחילו כל האירועים והמהומות, מזכ"ל התאחדות המורים הפלסטינית קרא דווקא לילדים ובני נוער לצאת ולהשתתף, שיקריבו את נפשם ואת דמם למען מסעד אל אקצא.
<איתמר מרכוס: יושב ראש התאחדות המורים, במקום לקרוא להרגעה הוא אמר 'אנחנו נוציא את הילדים שדווקא הם ישתתפו ויקריבו את נפשם'.
<איתמר מרכוס: את כל הסרטים אפשר למצוא באתר שלנו באינטרנט, בגלל שאין לנו זמן להשמיע, מי שרוצה לבדוק את הטקסטים.
יעקב מרגי: אני מבקש לסכם במשפט אחרון.
<איתמר מרכוס: אני אסכם עם עוד מסר אחד מאוד חשוב, שפעמיים הקרינו את הסרטון הזה לילדים בתכנית ילדים בטלוויזיה הפלסטינית, וזה, הייתי אומר, אבי היסוד של החינוך הפלסטיני שאנחנו מוצאים.
<איתמר מרכוס: כן, שני מסרים חשובים מאוד, אחד הלאומי, שאין לגיטימיות לישראל באף גבול, שגם 48' היה כיבוש.
<איתמר מרכוס: כפי ששמעתם, הרבה פעמים מציגים במפורש, הכיבוש של 48' יסתלק.
<איתמר מרכוס: וזה בתכניות ילדים, זה המסר כאן.
<איתמר מרכוס: המסר השני זה לא הפן הלאומי, זה הפן האישי שיש פגם ביהודי, הוא צאצאי קוף וחזיר, סופו להיהרג על ידי האיסלם, כפי שנאמר, ראיתם את זה על ידי המופתי, על ידי מוסלמים.
<איתמר מרכוס: שני המסרים האלה הם חזקים מאוד, יחד עם המסר לכן 'אם הרגת יהודי וישראלי אתה גיבור, יהיה בית ספר על שמך, יהיה אירוע ספורט על שמך'.
<איתמר מרכוס: זה מה שהחברה הפלסטינית מצפה מילדים.
יעקב מרגי: מי מציג את נושא ספרי הלימוד?
יעקב מרגי: בבקשה, יש מצגת, או שאתה רוצה לדבר?
<ארנון גרויס: אני צריך להתחבר במקומו.
יעקב מרגי: בינתיים אנחנו מקדמים בברכה את אחת מחברות הכנסת המציעות, עליזה לביא.
יעקב מרגי: את רוצה לומר תוך כדי שהוא מתארגן את דברייך?
עליזה לביא: כן, תודה, אדוני.
עליזה לביא: אדוני, אני מצטערת שאיחרתי, הייתי בוועדת השקיפות ולא יכולתי להקשיב לחבריי, אבל ההצעה הזאת, ביקשנו אותה בעקבות מערכת החינוך שנמצאת גם במזרח ירושלים, שמלמדת לשנוא, נותנת כלים ומפתחת חוסר יכולת עתידית גם לבוא ולחיות ביחד.
עליזה לביא: אנחנו מדברים על תכנים של חוסר פיקוח וגם בהשלכות עתידיות של תעסוקה.
עליזה לביא: תעודת הבגרות שניתנת היא לא תעודת הבגרות הישראלית.
עליזה לביא: כלומר למעשה המעדר, המגרפה, האת, כלים שאותם צריך לצייד בחיים כדי לבוא ולהתקדם, הם לא בתוך המערכת הקיימת.
עליזה לביא: התכנים מלמדים על כך שיהודים וישראלים הם בעלי תכונות רעות מטבעם והלחימה נחשבת כגבורה ומילוי רצון האל.
עליזה לביא: מחבלים שרוצחים נחשבים כגיבורים לאומיים, שהידים.
עליזה לביא: אדוני, תחום החינוך נתפס כאחד התחומים המרכזיים הקשורים בסכסוך הישראלי ערבי וכתחום מרכזי בניתוח סיכויי ההצלחה של תהליך השלום בין ישראל ובין הפלסטינים.
עליזה לביא: אני זוכרת שהנשיא פרס, בהמשך לשאלה ששאלתי אותו, אמר לי שהנשיא אובמה שאל אותו מתי יהיה שלום במזרח התיכון והוא אמר לנשיא אובמה, כך הוא סיפר לי, שהשלום יתחיל כשנדע לחנך כולנו את הילדים שלנו לקבל את האחר ולהבין את האחר.
עליזה לביא: מערכת החינוך היום, אדוני, לוקחת אותנו לכיוונים אחרים ושלום לא יצמח מהתכנים הרצחניים האלה שנלמדים בתוך מערכת החינוך.
עליזה לביא: מסמכים בינלאומיים רשמיים שהתקבלו על ידי ישראל והפלסטינים במסגרת התהליך המדיני, אני מזכירה לכולנו, הדגישו לכולם את החשיבות של הערכים שמוקנים באמצעות מערכת החינוך.
עליזה לביא: אבל, לצערי, כארבע שנים לאחר ההקמה של הרשות הפלסטינית החל תהליך פיתוח של ספרי לימוד פלסטינים חדשים שהולכים ונהיים קשים יותר ויותר.
עליזה לביא: רק לאחרונה שמענו על הצגה שבה ראינו ממש שחקנים שמעוררים פלצות, אני הבנתי שנעשה שימוע, אבל שימוע אין בו כדי להשיב את הגלגל אחורה ואת הלגיטימציה חסרת התקדים שהופכת ונהיית כלי ברור והנחיה לחיים ולצידה לדרך לדור של תלמידים ועוד דור של תלמידים, שגם מבחינה אחת, אין לו אופק תעסוקתי, כמו שתיארתי בראשית דבריי, אבל יותר מזה, המרכיב הדתי בסכסוך, ולא התרבותי - - - אם באנו וחשבנו שבעזרת המוטיב התרבותי והקניה של חינוך ודפוסים משותפים נבוא ונראה איך העתיד המשותף יצמח, בה בשעה שמערכת החינוך עצמה, מהגיל הרך שבו אפשר לעצב את הצעירים, את הילדים, את הנוער, אנחנו מכינים לעצמנו וגם לילדינו ולנכדינו עתיד לא ברור שילווה בסכסוכים וברצחנות, כפי שראינו בימים האחרונים.
<ארנון גרויס: שלום, שמי ד"ר ארנון גרויס, חוקר ספרי לימוד, אני גם עיתונאי בשפה הערבית במקצועי, יצאתי לפנסיה אחרי 40 שנה בקול ישראל בערבית, חוקר מזרח תיכון עם תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון וכו'.
<ארנון גרויס: נתחיל עכשיו עם ספרי הלימוד הפלסטינים החדשים שיצאו החל משנת 2000.
<ארנון גרויס: התהליך הסתיים למעשה ב-2006 וממשיכים להדפיס מחדש את הספרים עם שינויים קלים, אבל יש שלושה אלמנטים מרכזיים בספרי הלימוד הפלסטינים של הרשות הפלסטינית שנלמדים בכל בתי הספר, גם בעזה וגם על ידי אונר"א וגם בבתי ספר במזרח ירושלים והם כוללים שלושה דברים.
<ארנון גרויס: אל"ף, דה לגיטימציה של ישראל ושל היהודים, הנוכחות היהודית בארץ, היהודים לא נספרים בין התושבים פה, אין ליהודים מקומות קדושים.
יעקב מרגי: אני מציע שתציג ותוך כדי תרצה לנו.
יעקב מרגי: נחסוך בזמן.
יעקב מרגי: בורא עולם ברא אותנו שגם האוזניים וגם העיניים יכולות לעבוד ביחד.
<ארנון גרויס: יופי.
<ארנון גרויס: אז דה לגיטימציה, דמוניזציה וחוסר קריאה לשלום, אלא קריאה למאבק אלים על כל שטח הארץ עם ג'יהאד, שהאדה וכו' בתור אלמנטים.
<ארנון גרויס: בבקשה, דה לגיטימציה בהתחלה.
<ארנון גרויס: מדינת ישראל, הקמת מדינת ישראל על פי החלטת האו"ם נחשבת לכיבוש יש כאן "אלתחלל אלישראלי" וכו' ואתם יכולים לקרוא את התרגום בעצמכם.
<ארנון גרויס: זה לגבי עצם הקמת המדינה, שזה כיבוש, 48' זה כיבוש, לא 67'.
<ארנון גרויס: הארץ היא כולה ערבית מוסלמית, כמו שאתם רואים על גבי המפה.
<ארנון גרויס: השטח בצהוב, כתוב שם פלסטין.
<ארנון גרויס: פלסטין, למעלה בכותרת, שיעור 4, פלסטין ערבית איסלמית, אין יהודים, אין ישראל.
<ארנון גרויס: גם בטקסט ישראל לא מופיעה, ארצות הלבנט הן פלסטין, ירדן, סוריה, לבנון, אין ישראל.
<ארנון גרויס: יש כמה גרסאות, באף אחת מהן לא מופיעה ישראל.
<ארנון גרויס: מדינת פלסטין מחליפה את ישראל באיור שלהלן, שזו שאלה בכלל בספר מתמטיקה.
<ארנון גרויס: הכרזה על עצמאות מדינת פלסטין באלג'יר ב-88', כמה שנים עברו ואתם רואים את האיור בעצמכם.
<ארנון גרויס: זו גרסה חדשה.
<ארנון גרויס: בגרסה הישנה כל הארץ בצבע אחד ועליה מתנופף דגל פלסטין.
<ארנון גרויס: ששת מיליוני היהודים לא נספרים כתושבים לגיטימיים.
<ארנון גרויס: זה בעצם זכות השיבה בקליפת אגוז.
<ארנון גרויס: 6 או 5.5 מיליון ישראלים יעזבו ו-4.5 מיליון פלסטינים של התפוצות יחזרו במקומם.
<ארנון גרויס: שימו לב גם שלא אומרים שטח ישראל, לא אומרים הפלסטינים של ישראל, הם אומרים הפלסטינים של הפנים, או שטחי 48' או הקו הירוק וכו'.
<ארנון גרויס: דמוניזציה ודה הומניזציה.
<ארנון גרויס: למשל שיר שמציג את האדם הישראלי כמו זאב, מתנפל עליך וחושב - - - מה שדאעש עושים ליזידים, הם טוענים שאנחנו עושים את זה פה.
מסעוד גנאים: אבל איפה כתוב יהודי?
מסעוד גנאים: שחסון ג'ריב.
<ארנון גרויס: שחסון ג'ריב.
<ארנון גרויס: לא, זה האנגלים, זה הטורקים.
<ארנון גרויס: סליחה, אני מצטער.
<קריאה: זה הפרשנות שלך.
יעקב מרגי: למה אתם מבזבזים?
יעקב מרגי: תרשמו את זה ותתייחסו.
ענת ברקו: זה משעשע, תאמינו לי.
ענת ברקו: תרשום את זה בתור בדיחה.
<קריאה: - - - כתוב יהודים.
<ארנון גרויס: גם כאן לא כתוב יהודים.
<ארנון גרויס: איך זה פולשים נחשים - - -
יעקב מרגי: אני מבין את חברי הכנסת.
<ארנון גרויס: הנה, פה היהודים.
<ארנון גרויס: שאלת, הנה היהודים.
מסעוד גנאים: בסדר, זה חדיס ידוע.
מסעוד גנאים: אנחנו מכירים אותו, לא חדש.
יעקב מרגי: אדוני, אתה לא מתייחס לכלום, רק למצגת, לא עונה להם.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, ענת, את לא עוזרת לי ומירב, אתם מפריעים לי.
מירב בן ארי: אני לא מדברת, אני רק קוראת את כל הפנינים.
<ארנון גרויס: אם תסתכלו בחלק העברי, מתחת כתוב המקור, המקור זה ספר של כיתה י"א של הרשות הפלסטינית.
<ארנון גרויס: אני לא יודע אם הוא נלמד גם בבתי ספר במזרח ירושלים, אבל הוא נלמד במגמה השרעית.
<ארנון גרויס: יש מגמה ריאלית, יש הומנית ויש שרעית.
יעקב מרגי: כשצריך להרוג צריך להסביר את מי הולכים להרוג, אבל כשצריך להסביר מספרים, לא חייב לומר יהודים.
<ארנון גרויס: והם אומרים, 'הנה, אנחנו ננצח את היהודים, כי יש חדיס מהנביא מוחמד'.
<ארנון גרויס: והנה החדיס, שכבר דיברנו עליו.
מסעוד גנאים: מתי אומר החדיס?
<ארנון גרויס: לא, זה תנאי לקיום יום הדין.
מסעוד גנאים: זה באחרית הימים, בסדר?
מסעוד גנאים: עוד יש לנו זמן.
מירב בן ארי: עכשיו לא, באחרית הימים כן.
מסעוד גנאים: לא, כל אחד יש לו את ה - - -
מירב בן ארי: כל אחד - - -
מרדכי יוגב: אין בעם היהודי באחרית הימים להרוג ערבים.
<קריאה: לא צריך, מהיום אנחנו הורגים- - - אז לא צריך.
<קריאה: אתם כבר עושים את זה.
ענת ברקו: כן, ממש.
ענת ברקו: ממש.
יעקב מרגי: מרגע זה, קריאות ביניים אין רשות דיבור.
יעקב מרגי: אני מוחק מהדף את רשות הדיבור של הקורא ביניים.
<ארנון גרויס: בספרי הלימוד הישראלים, למשל, לא תמצא איזה פתרון אלא פתרון של שלום לסכסוך.
<ארנון גרויס: אין דיבורים אחרים.
אוסאמה סעדי: אה, כן, בטח.
<ארנון גרויס: בספרי הלימוד הפלסטינים לא תמצא פתרון של שלום עם היהודים, אלא רק מאבק אלים לשחרור פלסטין שהוא אף פעם לא מוגבל לגדה ולרצועה, יש ג'יהאד, מות קדושים וזכות השיבה במקום שלום.
<ארנון גרויס: עכשיו, ג'יהאד.
<ארנון גרויס: יש כאן שיר, למשל.
<ארנון גרויס: זה הבית הראשון.
<ארנון גרויס: יש לי פה בספר הזה את כל השיר, מי שרוצה לראות, וכתוב שם שצריך ג'יהאד תחת פלסטין.
<ארנון גרויס: ושיר השהיד.
<ארנון גרויס: דיברו עליו, יש לי אותו פה מלא, כאן זה רק שני קטעים הכי - - -
יעקב מרגי: דלג עליו, קראה אותו חברת הכנסת מירב.
<ארנון גרויס: השהאדה היא בעצם מסיבת חתונה.
<ארנון גרויס: איסתישהאד זה שאתה רוצה להיות שהיד וזה ההתאבדויות, זה "עלמאעליית אלשהידה" השיבה, בכלל, הם לא חוזרים בשקט ובשלווה, אלא באלימות.
מירב בן ארי: בעד מאבק ודם.
ענת ברקו: שום דבר לא בשקט.
<ארנון גרויס: זהו.
<ארנון גרויס: אני גמרתי.
מירב בן ארי: האמת שהם גם לא מכירים בכם, הם לא מכירים - - -
יעקב מרגי: רבותיי, אני בכלל מנסה להבין - - -
אוסאמה סעדי: הדוקטורט שלך - - -
ענת ברקו: - - - זה לא הדוקטורט שלי, אני לא - - -
יעקב מרגי: ענת, ענת.
<קריאה: זה דוקטורט?
ענת ברקו: הוא אמר לך דוקטורט?
ענת ברקו: הוא דוקטור, כן - - -
יעקב מרגי: חברת הכנסת ענת ברקו, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
ענת ברקו: די, באמת, אתה מזלזל באורחים.
יעקב מרגי: את מפריעה לי לנהל את הדיון ולקיים את הדיון וזו לא המטרה.
יעקב מרגי: רבותיי, אני לא מבין למה בכלל צריך להתרגש.
יעקב מרגי: העובדות מדברות בעד עצמן.
יעקב מרגי: פרשנות, נדבר, בשביל זה יש שולחן עגול ונדבר על הפרשנות.
יעקב מרגי: אני קצת מביע תמיהה, אני לא רוצה להטיף לאף אחד, בכל מקום בעולם, אלא אם נחזור לתקופת הפגאנים שהיו מקריבים בני אדם על מזבחות, לעודד מוות, לעודד הרג, זה חמור כשלעצמו בכל מקום, גם בין מדינות שיש ביניהן סכסוך ומלחמה.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע ממוקדים, אני בכוונה לא מושך את זה לכיוון הסוגיה המדינית או הסכסוך הישראלי פלסטיני, כרגע אנחנו מתמקדים בוועדת החינוך, התרבות והספורט כדי לנסות לרדת לעומקם של דברים ולהבין מה הסתה עושה ואיך הדברים מתנהלים.
יעקב מרגי: אני מודה לד"ר גרויס ולאיתמר מרכוס על הצגת הדברים והבאתם בפנינו.
יעקב מרגי: אני נותן את רשות הדיבור לחבר הכנסת יוסף ג'בארין ולאחר מכן אנחנו נשמע את מיכל גור אריה ממשרד החוץ.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש, אפשר יהיה, כי אתה נתת המון זמן ל - - -
יעקב מרגי: לא, יהיה חבר כנסת - - -
חנין זועבי: אתה נתת לשלושה חברי כנסת - - -
יעקב מרגי: נתתי כבר לשלושה חברי כנסת, יהיה חבר כנסת לסירוגין - - -
חנין זועבי: אבל הכול לצד אחד.
יעקב מרגי: מעכשיו יהיה חבר כנסת, אורח, חבר כנסת ואורח, לסירוגין.
חנין זועבי: אתה היושב ראש.
מסעוד גנאים: לא הרצאות, זהו, סיימנו הרצאות.
יעקב מרגי: אין הרצאות.
יוסף ג'בארין: האמת היא, אני חייב להודות שאני לא מבין את מטרת הדיון.
יוסף ג'בארין: עם כל הכבוד לשלושת חברי הכנסת שיזמו את הדיון - - -
ענת ברקו: חברות.
יוסף ג'בארין: חברות הכנסת שיזמו את הדיון, מה אתן רוצות?
יוסף ג'בארין: זה כאילו עוד מסע של לדבר על הפלסטינים המסיתים וכו' וכו'?
יוסף ג'בארין: לא שמעתי שום רעיון או שום אמרה שרוצה להגיב על הנושא הזה.
יוסף ג'בארין: לכן אני לא מוצא קונטקסט אחר מהקונטקסט של המשך האווירה הקיימת, של הסתה כנגד הצד הפלסטיני.
יוסף ג'בארין: עכשיו, לגופו של עניין, אני לא חושב, עם כל הכבוד לדוברים, שאפשר לנהל דיון על הנושא הזה מבלי להזכיר את המילה הכי חשובה שעד עכשיו לא נאמרה בדיון הזה, מה היא המילה הזו?
יוסף ג'בארין: איפה המציגים?
יוסף ג'בארין: אני חושב שיש מילה אחת שלא נאמרה עד עכשיו על ידכם, מה היא המילה הזו?
יוסף ג'בארין: תנחש אולי?
יוסף ג'בארין: איך אפשר לדבר על מה אומר הצד הפלסטיני בלי לדבר על כיבוש?
יוסף ג'בארין: אני לא מבין את העניין הזה.
יוסף ג'בארין: כבוד היושב ראש מדבר על הצורך בנורמליזציה ויחסי שלום וכדומה.
יוסף ג'בארין: בסדר, כולנו בעד יחסי שלום אבל זאת לא המציאות.
יעקב מרגי: ד"ר יוסף ג'בארין, אני רוצה משפט - - -
יוסף ג'בארין: ולכן, רבותיי, אנחנו מדברים על עם פלסטיני שנמצא תחת כיבוש זה חמישה עשורים - - -
מירב בן ארי: לא כל דבר קשור.
מירב בן ארי: סליחה, לא כל דבר קשור לכיבוש.
יוסף ג'בארין: אני לא הפרעתי לך.
יעקב מרגי: מירב, אני אגן על זכותו - - -
מירב בן ארי: התמונה של החרדי זו תמונה אנטישמית, זה קשור לכיבוש?
יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על - - -
יעקב מרגי: אדרבא, בואו נשמע, נראה את הגישה שלו ל - - -
יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על - - - של פלסטין.
יוסף ג'בארין: אתם הבאתם תמונות של ילדים שנולדו תחת מציאות של כיבוש.
יוסף ג'בארין: אני מקווה שאני לא צריך להסביר לכם מה זה כיבוש.
יוסף ג'בארין: כיבוש זה שלילת חירויות יסוד של אדם.
יוסף ג'בארין: אתה מדבר על ילדים שנולדו אל תוך השליטה והדיכוי - - -
ענת ברקו: הכיבוש של 48'?
יעקב מרגי: ענת.
יעקב מרגי: רבותיי, הדברים מכווצים את שרירי הבטן.
יעקב מרגי: אני באמת רוצה לדעת, ד"ר יוסף ג'בארין, שהוא איש חינוך, אני רוצה לדעת וחשוב שדבריו ייאמרו, לדעת איך הוא רואה את הדברים.
יעקב מרגי: אני רוצה רק משפט, אני בכוונה לא רוצה למשוך את הדיון הזה לקטע של ויכוחים מדיניים, אבל אני רוצה, אני מצפה מעצמי, אין ספק שגנרל - - -
מירב בן ארי: אי אפשר משהו אחד לגנות?
מירב בן ארי: סליחה, אבל אי אפשר, כל פעם, הם לא אומרים שום דבר שלא בסדר, אפילו פעם אחת - - -
יעקב מרגי: הם לא יאמרו.
מירב בן ארי: - - - זה לא בסדר לדבר ככה על יהודים.
יעקב מרגי: מירב, המצלמות עובדות.
יעקב מרגי: אני מבין, חכו.
מירב בן ארי: זה מדהים אותי - - -
יעקב מרגי: אני מבין שגנרל או רמטכ"לים או קציני צבא בין מדינות שמנהלות סכסוך צבאי לא מדברים כמו ילדים בבתי הספר, אין ספק, אבל אני באמת רוצה שתתמקד כרגע, זו מערכת חינוך.
יעקב מרגי: השאלה אם - - -
יוסף ג'בארין: קודם כל זה לא היה מערכת חינוך.
יעקב מרגי: לא היה?
יעקב מרגי: אוקיי, בסדר, הבנתי, תמשיך.
יוסף ג'בארין: אם תיתנו לי אני - - -
יעקב מרגי: אני אתן לך ואגן עליך.
יוסף ג'בארין: אז הטיעון הראשון שלי, אתם לא יכולים לדבר על הנושאים הללו בלי לתאר את המציאות לפחות בעיני הפלסטינים.
יוסף ג'בארין: הפלסטינים זה מיליונים תחת כיבוש, דיכוי, אפרטהייד, אלה ילדים שנולדו לתוך המציאות הזו וזה הקונטקסט.
יוסף ג'בארין: בקונטקסט הזה, כשאתה מתייחס לצד הישראלי, הצד הפלסטיני לא רואה שום תקווה, למה?
יוסף ג'בארין: כי ראש הממשלה אומר שהוא לא רוצה להקים מדינה פלסטינית בגבולות 67'.
יוסף ג'בארין: אתה מדבר על חינוך כאשר שר חינוך בישראל עם השרים שלו מדברים על סיפוח של אזורי C למדינת ישראל ועל המשך דיכוי ועל מדינה ישראלית אחת שהפלסטינים יהיו בתוך אוטונומיה וקנטונים.
יעקב מרגי: בגלל זה הוא לא ראש ממשלה.
יוסף ג'בארין: אנחנו לא מדברים על מציאות של כיבוש, אנחנו גם מדברים על כך שהעמדה הרשמית של מדינת ישראל היא המשכו של הכיבוש.
יוסף ג'בארין: בצד הפלסטיני, אני חושב שכל מי שחוקר את הנושא יודע שהיה שינוי משמעותי באווירה, גם בספרי הלימוד וכדומה, אחרי הסכמי אוסלו.
יוסף ג'בארין: הסכמי אוסלו היו אמורים - - -
יעקב מרגי: לפני הסכמי אוסלו היה מצב יותר גרוע מזה?
יוסף ג'בארין: הסכמי אוסלו, אתה מדבר על שני עמים שזה לא סכסוך - - -
יעקב מרגי: אני מדבר על מערכת חינוך, אני לא מדבר על שני עמים.
יעקב מרגי: מדבר על מערכת החינוך של העם הפלסטיני.
יעקב מרגי: הנה אני אומר, העם הפלסטיני, בלי ויכוח.
יוסף ג'בארין: כבוד היושב ראש - - -
עליזה לביא: לא, הבהרה, אתה אומר שבעצם היו תכנים פוגעניים יותר לפני הסכם אוסלו?
יעקב מרגי: כן, הוא אמר את זה.
עליזה לביא: זה מה שאמרת?
יוסף ג'בארין: האם אני מפתיע אותך אם אני אומר לך שעם שנמצא תחת כיבוש יש לו זכות להתנגד לכיבוש?
עליזה לביא: אני רק רוצה להגיד דבר אחד - - -
יעקב מרגי: ד"ר יוסף ג'בארין, לא, עליזה, לא.
עליזה לביא: אתה איש משכיל, יש לך ידע אקדמי כי היו לך כלים להתקדם, למדת באוניברסיטה יוקרתית, איך אנחנו מאפשרים לדור הצעיר להיות כמוך?
יעקב מרגי: עליזה, תודה.
עליזה לביא: להיות כמוך, להשתמש ביכולת האקדמית והמחקרים שלך, כדי לקדם את ה - - -
יוסף ג'בארין: אתם רוצים לעשות שינוי?
יעקב מרגי: תתמקד במה שיש לך לומר.
יעקב מרגי: עליזה, לא יהיה דו שיח, אנחנו לא נגמור את הדיון ככה.
יעקב מרגי: אני רוצה שתבין את הפליאה - - -
יוסף ג'בארין: אני הבנתי.
יעקב מרגי: לא, אני רוצה שתבין את הפליאה שלי.
יעקב מרגי: אני מבין אותך, אני יכול להבין אותך, מאיפה באה לך ההגנה על העם הפלסטיני, על המדיניות של ההנהגה, אני מבין אותך מאיפה בא לך הצורך להגן על ההנהגה הפלסטינית.