GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: מה פתאום?
יעקב מרגי: אני בא ואומר לך, תקשיב, אני שומע את הגישה, אני רק אומר לך, אני שומע את הגישה שיש נכונות ורצון לבחון, הצפנו את הסוגיה הזו ואני אומר לך יכול להיות שאתה תנחה מה שתנחה, יש טיפול בקצה, שזה השלטון המקומי, ממך יצא למכרז, מהזוכה יצא לקבלן משנה ועד שזה מגיע לילד, סליחה שאני אומר את זה, לילד המסכן הזה, תראה איך זה נראה.
יעקב מרגי: לכן אני מחדד את הדברים ואומר את הדברים כדי שזה יישב לנו, אנחנו לא באנו לכלות זמן, תאמין לי, יש לנו נושאים כבדים לפתחה של ועדת החינוך.
יעקב מרגי: זה נכנס באילוץ, אין לנו זמן לכלות, לכן אני גם לא נותן לקרקס לעבוד, אני רוצה תכליתית.
<שמעון אבני: יותר תכליתי מזה?
יעקב מרגי: אני שומע את הגישה, שמעתי את הייעוץ המשפטי, שמעתי אותך.
יעקב מרגי: רויטל, היית צריכה לדבר קודם, אבל בגלל ההתפרצות היא תדבר.
יעקב מרגי: אני מורה לא מוסמך.
<רויטל לן כהן: אנחנו היום באנו בתור פה של הורים שלא יכלו להגיע במילא.
יעקב מרגי: אל תחזרי על דברים שנאמרו.
<יוליה בן משה: חלילה.
<יוליה בן משה: אני יוליה בן משה, אמא לילד עם מוגבלות ועמותת קול הזכויות.
יעקב מרגי: וכשהיא אמרה שבחג היא הוטרדה, היא גם הטרידה אותי.
<יוליה בן משה: אני מתנצלת.
יעקב מרגי: לא, זו הטרדה מוזמנת, אין לי בעיה.
<יוליה בן משה: אני בדיוק לזה רוצה להתייחס.
<יוליה בן משה: אנחנו כולנו הפכנו להיות למטפלים בבעיות פרט.
<יוליה בן משה: העוזרים הפרלמנטריים שלכם, אתם, עשרות עמותות ואתם שורפים כסף ציבורי סתם.
<יוליה בן משה: לכן זו הגישה.
<יוליה בן משה: כשאתם מכניסים את האוצר גם תחשבו כמה יעלה החיסכון כשכולנו נפסיק לטפל בבעיות פרט, לא רק כמה זה יעלה מול השלטון המקומי.
<יוליה בן משה: דרך אגב, אנחנו כבר נפגשנו עם השלטון המקומי, השלטון המקומי בעד, עכשיו תתחילו לריב על כסף.
<יוליה בן משה: אני מציעה לכם גם את הגישה שלי שאומרת, ברגע שיהיו תקנות מסודרות זה יחסוך המון כסף ציבורי והמון כסף של יועצים משפטיים.
<יוליה בן משה: זה קודם כל.
<יוליה בן משה: שתיים, זה חשוב.
<יוליה בן משה: אני מקבלת אס.
<יוליה בן משה: אמ.
<יוליה בן משה: אסים תוך כדי הישיבה, ילדים בירושלים, ילדים אוטיסטים, ויש לכם תלונה על ילד מבאר שבע שנוסע לאשדוד, מועברים בהסעה תוך כדי תנועה.
<יוליה בן משה: אגד עושה הסעות - - -
<שמעון אבני: אני עצרתי את זה.
<שמעון אבני: אני עצרתי את הילדה הזאת.
יעקב מרגי: שמעון, לא, לא - - -
<שמעון אבני: לא, אני מתעקש על הדברים.
<שמעון אבני: אני לא - - -
יעקב מרגי: סליחה, אדוני, אתה פעם ראשונה אצלי בדיון.
יעקב מרגי: תקשיב, אני אומר לך, היום אני אתעקש איתך, אתה לא מגיב, תלמד, אנחנו בכנסת, תקשיב, אחד הדברים המבורכים שיש לנו, הרשימה המשותפת במליאה, אני מחוסן יותר מהאזרחים.
יעקב מרגי: אני מסוגל לשמוע הכול.
יעקב מרגי: תשמע.
יעקב מרגי: תרשום לך, אחר כך.
<יוליה בן משה: זו תלונה שהגיעה מזיו, היועץ המשפטי של אלו"ט, שקיבל תלונה מההורים בירושלים.
<יוליה בן משה: הייתה החלפת הסעות בבוקר, עכשיו הם גם עושים החלפת הסעות בירושלים, בשכונת גאולים.
יעקב מרגי: אני בדרכים רואה רק משאיות שמתחברות גב אל גב, מעבירות סחורה.
יעקב מרגי: לא ראיתי - - -
<יוליה בן משה: אז עושים את זה גם לילדים.
<יוליה בן משה: העברתי לכם תלונה על זה שעושים את זה גם בבאר שבע, בנסיעה באשדוד.
<יוליה בן משה: אז זה בעניין הזה.
<יוליה בן משה: בעניין דברים שעדיין לא נאמרו, אילן, אתה דיברת על זה שכן בניגוד לתקנות, לא בניגוד לתקנות.
<יוליה בן משה: ילדים עם עיכוב התפתחותי, הם לא זכאים להסעות או ליווי.
<יוליה בן משה: עיכוב התפתחותי זה שם קל למוגבלויות מאוד מאוד קשות.
<יוליה בן משה: אתם החרגתם אותם.
<יוליה בן משה: עיכוב התפתחותי זה שם לתסמונות נדירות לא מאובחנות, זה יכול להיות ילדים עם אפילפסיה.
<יוליה בן משה: לכן אנחנו בתוך התקנות כן הכנסנו את הילדים עם עיכוב התפתחותי, כי פעם אלכס אמר לי, עובד שלכם, רק עיכוב התפתחותי.
<יוליה בן משה: אין דבר כזה רק עיכוב התפתחותי.
<יוליה בן משה: אני יכולה להביא לכם עשרות רופאים וגם ביטוח לאומי, ילדים מקבלים גמלה של 188% מביטוח לאומי עם רק עיכוב התפתחותי.
<יוליה בן משה: לא יכול להיות.
<יוליה בן משה: מלווים, בגלל ה'רק עיכוב התפתחותי' ילדים בגילאי 3 עד 9 וגם, שוב, עזבו את המינוחים הפוליטיים, נוסעים באזורים מאוד מאוד מסוכנים ללא ליווי.
<יוליה בן משה: די, מספיק, אנשים רבים ברשויות מקומיות מי מביא את הבוסטר לגן, האם המלווה או שהסייעת צריכה לצאת לקלוט את הבוסטר.
<יוליה בן משה: עד איפה ירדנו?
<רויטל לן כהן: והתוצאה היא שילד קטן נסע בלי כיסא בטיחות.
<יוליה בן משה: תכניסו את זה לתקנות, כמה שזה נראה מגוחך וזה ייפתר לכם.
יעקב מרגי: תודה, יוליה.
<רויטל לן כהן: אני רוצה לתת דוגמה של אמא שהייתה אמורה להגיע היום.
<רויטל לן כהן: כדי שיהיה ברור, בעלה והיא בבוקר החליטו שהיא לא תגיע, כי המחשבה להשאיר אותו, אם משהו יקרה, עם ילדה עם מוגבלות כל כך קשה לבד הייתה קשה מנשוא ולכן היא לא עלתה לירושלים.
<רויטל לן כהן: אבל אני רוצה להקריא לכם, זה מכתב שנשלח באוגוסט, אני מזכירה לכם שאנחנו באמצע אוקטובר: 'ע', בתנו, בת 13, סובלת מסינדרום נדיר מאוד במוח הגורם לאפילפסיה ולפיגור.
<רויטל לן כהן: מוגדרת נכה בשיעור 175%, תלות מוחלטת בזולת, שובצה למסגרת שמתאימה לה בפתח תקווה'.
<רויטל לן כהן: מדובר על ילדה ברעננה.
<רויטל לן כהן: 'לאחר כשבועיים של לימודים מצאנו את עצמנו מול שוקת שבורה בנושא ההסעות והסייעת'.
<רויטל לן כהן: הכוונה למלווה.
<רויטל לן כהן: '1.
<רויטל לן כהן: בנושא הסייעת, מדובר בתפקיד מורכב שכולל ליווי בהסעה הלוך וחזור ובמשך כל יום הלימודים עד שתיים וחצי וגם סיוע בפעולות יומיומיות כגון כניסה לשירותים.
<רויטל לן כהן: בתקופה הקצרה מתחילת שנת הלימודים התחלפו כבר שלוש סייעות', שזה גם המלווה וגם הסייעת.
<רויטל לן כהן: 'הסיבה לכך נעוצה בקושי בגלל שהעירייה מטילה על הסייעת תפקיד נוסף, אחריות על כל ילדי ההסעה.
<רויטל לן כהן: בכך הופך התפקיד למאוד קשה עבור אדם אחד, מוכשר ומחויב ככל שיהיה, ומיותר לציין כי הילדה נקשרת לכל אחד מהם והפרידה קשה.
<רויטל לן כהן: 2. בנושא ההסעות.
<רויטל לן כהן: ההסעה שבה נוסעת ע' אוספת כ-10 תלמידים מרעננה לשלושה בתי ספר שונים מפתח תקווה ולכן ע' נמצאת בהסעה יותר משעה וחצי לכל כיוון.
<רויטל לן כהן: בשבועיים האחרונים חלה החמרה במצב הרפואי של ע', הדבר קשור באופן ישיר לנסיעות הארוכות'.
<רויטל לן כהן: הם צירפו מכתב מנוירולוג שכתב בצורה ברורה שהיא חייבת לצאת מהבית אל בית הספר, גם הנסיעה הזאת של שעה בפקקים מרעננה לפתח תקווה היא מסוכנת עבורה.
<רויטל לן כהן: מאוגוסט אנחנו מתנהלים מולכם, אתם מחזירים אותם לאחראית ברשות המקומית ועכשיו אני אקריא לכם את המכתב האחרון שהם שלחו גם לכם, שהם קוראים לו 'אשר יגורנו בא לנו'.
<רויטל לן כהן: "ש', שאתם מציגים כנציגה מטעמכם לטיפול בנושא הסייעת של ע', עושה עבודתה בצורה גרועה תוך יחס משפיל כלפינו וגם כלפי הסייעת, כפי שיפורט בהמשך.
<רויטל לן כהן: אתמול זכינו לשיחת טלפון מ-ש' שבה היא צעקה עלינו ואיימה עלינו'.
יעקב מרגי: רויטל, את משפטנית.
יעקב מרגי: אנחנו משתדלים להיות הגונים.
<רויטל לן כהן: היא אחראית על הסעות וסייעות בעירייה, גם אם אני לא אגיד את שמה - - -
יעקב מרגי: רגע, את לא יודעת מה אני שואל אפילו.
יעקב מרגי: אני אהבתי את ע', ע', ע', לפחות כשהבחורה לא נמצאת פה תאמרי ר', ר'.
<רויטל לן כהן: אין בעיה.
<רויטל לן כהן: 'האחראית על ההסעות והסייעות בעיריית רעננה צעקה אלינו ואיימה עלינו שלא נתערב בנושא הסייעת והיא תדאג שתהיה סייעת.
<רויטל לן כהן: כפי שהנחתה אותנו ש', היום בבוקר יצאה ע', המתינה להסעה ולסייעת והסייעת לא באה, לכן היא לא עלתה על ההסעה ולא נסעה לבית הספר.
<רויטל לן כהן: ע' היא ילדה עם פיגור קל שמצפה ללכת לבית הספר, מדובר בעוד אכזבה עבורה.
<רויטל לן כהן: היא התלבשה והתכוננה וחיכתה להסעה כפי שהורתה לנו ש', נציגת העירייה עלי אדמות, והיא התאכזבה, כמו שהתאכזבה אתמול כשלא הלכה לבית הספר.
<רויטל לן כהן: אבל הכתובת הייתה על הקיר.
<רויטל לן כהן: כפי שכתבנו לכם במכתבנו מלפני כשבוע וכפי שהתרענו כבר קודם, בכל הקשור לעומס המשימות שמקבלת הסייעת הצמודה, אחריות על 10 ילדים נוספים בהסעה ועוד.
<רויטל לן כהן: במקום לטפל בנושא באדיבות ותבונה נהגה כאן ש', נציגת העירייה, בצורה מחפירה לא רק כלפינו.
<רויטל לן כהן: אתמול קיבלו שתי הסייעות של ע', אחת לכל השבוע ואחת ליום שישי, שבמקרה כל אחת מהן חולה, שיחות איום והשפלה מ-ש', על כן איננו מופתעים שאף אחת מהן לא התייצבה הבוקר ללוות את ע'.
<רויטל לן כהן: קטונתי מלבקר אתכם, אבל - - -
יעקב מרגי: רויטל, סיכום.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להסביר.
<רויטל לן כהן: לסיכום, אתם לא מטפלים, אתם שולחים את ההורים חזרה לרשות המקומית, הרשות המקומית מרשה לעצמה להתייחס להורים במקרה הטוב בצורה מבזה ובמקרה הרע לא להתייחס אליהם בכלל, שזה עוד יותר משפיל בעיניי, ובתווך נמצאים ילדים.
<רויטל לן כהן: יש לנו מקרה שישבה פה אמא בישיבה הקודמת, על כיסא גלגלים, אחרי שהיא קיבלה אירוע מוחי, אמא לשלושה ילדים עם צרכים מיוחדים וסיפרה לכם פה, אתה היית פה, שהבת שלה נוסעת בהסעה של 14 בנות, שתיים יושבות על המדרגות של ההסעה כי זו הסעה ל-12.
<רויטל לן כהן: זה עדיין קורה.
<רויטל לן כהן: היום בבוקר - - -
יעקב מרגי: רויטל, תודה.
<רויטל לן כהן: הייתה לנו ילדה מעמק - - -
<שמעון אבני: אני לא יכול שלא ל - - -
יעקב מרגי: אתה יכול, קודם כל אתה יכול.
<רויטל לן כהן: ילדה מעמק חפר, שהרשות המקומית שיבצה אותה, יש שתי כיתות תקשורת, אחת רחוקה בקצת - - -
יעקב מרגי: לא צריך 100 דוגמאות.
<רויטל לן כהן: זו הדוגמה האחרונה.
<רויטל לן כהן: הרשות המקומית שיבצה אותה לכיתת תקשורת, יותר קרובה מבחינת המרחק, אבל שיש בה רק בנים, למרות שהפסיכולוגית והשפ"י של משרד החינוך אמרו שהיא כבר שנים רק עם בנים, זה מרע את מצבה הנפשי והיא גם לא רואה התנהלות עם בנות וזה חשוב.
<רויטל לן כהן: הכיתה האחרת, שיש בה בנות, יותר רחוקה.
<רויטל לן כהן: הייתה התערבות, כולל מלשכת השר, אני התקשרתי אישית לעופר האן, הייתה התערבות מלשכת השר ועדיין יושב ראש הרשות המקומית לא הסכים לחתום על ההוראה שתאפשר את ההסעה הזו.
יעקב מרגי: משרד הרווחה.
<הילה רכס מליק: שמי הילה רכס מליק ואני מפקחת ארצית מאגף למוגבלות שכלית התפתחותית.
<הילה רכס מליק: אני רוצה להתייחס לנושא של ההסעה השלישית שהועלה פה גם על ידך וגם מארגון 'בזכות'.
<הילה רכס מליק: כל הנושא של ההסעות למסגרות יום שהות ארוך של אגף מוגבלות שכלית התפתחותית, משרד הרווחה לא מממן ולא מפקח ולא מוציא הסעות לילדים, רק לפעוטות ולבוגרים.
<הילה רכס מליק: לכן לפני מספר שנים, בעקבות בג"צ שאקי"ם הגישו משרד החינוך, בזמנו עמד בראש דודו לוי, מולנו ייצג את המשרד אז המנכ"ל שהיה, וגשל, והגענו להסדר שנקרא הסעה שלישית.
<הילה רכס מליק: ההסעה השלישית פתרה המון המון בעיות בשטח.
<הילה רכס מליק: אני חייבת לציין את זה, מספר הילדים שהצליחו ליהנות ממסגרות יום שהות ארוך באגף אצלנו עלה בצורה משמעותית בזכות ההסעה השלישית, אבל יש שתי בעיות עיקריות בנושא של הסעה שלישית.
<הילה רכס מליק: אחת, שהיא מיועדת אך ורק לילדים שהמסגרת יום שהות ארוך שלהם היא בתוך בית הספר, ולכן ילדים שהולכים למסגרת יום שהות ארוך בשלווה בעיר ירושלים לא זכאים להסעה השלישית הזאת.
<הילה רכס מליק: אני חייבת גם להגיד שלנו באגף יש מעל 140 מסגרות כאלה, מיעוטן, בערך 19 מסגרות כאלה, נמצאות מחוץ לבית הספר.
<הילה רכס מליק: אחת הסיבות שהמדיניות שלנו שזה יהיה בתוך בתי הספר וגני הילדים היא נושא ההסעות, כי אנחנו מושתתים בעצם על ההסעות של משרד החינוך, אין לנו מערך הסעות משלנו.
<הילה רכס מליק: מאחר שלכם יש מערך הסעות כל כך מפותח אז אנחנו בעצם מושתתים על ההסעות של משרד החינוך והרשות המקומית.
<הילה רכס מליק: לכן ילדים שבאמת הולכים לשלווה, שאני לא מקלה בזה ראש, אבל חשוב לי להגיד שזה מעט מאוד ילדים ברחבי המדינה שנתקלים בבעיה כזאת, באמת לא זכאים להסעה.
<הילה רכס מליק: בשנתיים האחרונות עיריית בית שמש איכשהו במערך ההסעות הגדולות של עיריית בית שמש - - -
<נעמי גפן: לחמנו.
<הילה רכס מליק: אני יודעת.
<הילה רכס מליק: הצליח להכניס את הילדים.
<הילה רכס מליק: השנה אני יודעת שזה יותר בעייתי, אבל זה נוגד את ההסדר של ההסעה השלישית.
<הילה רכס מליק: להסעה השלישית יש שני קריטריונים, האחד זה מיקום מסגרת יום שהות ארוך, והדבר השני זה רמת המוגבלות השכלית.
<הילה רכס מליק: רק ילדים עם רמת מוגבלות שכלית קשה, בינונית ועמוקה זכאים להסעה שלישית.
<הילה רכס מליק: על ההסדר הזה חתומה גם עמותת אק"ים, זאת אומרת זה הוסכם בין משרד החינוך ומשרד הרווחה ואקי"ם, שהגישה את בג"צ.
יעקב מרגי: אקי"ם נמצאים כאן, נכון?
<הילה רכס מליק: כן, היא נמצאת.
<הילה רכס מליק: חשוב לי להגיד, ההסדר באמת כמו שאת ציינת בהתחלה, הוא אך ורק על ילדים ובני נוער וצעירים מאגף מוגבלות שכלית והתפתחותית.
<הילה רכס מליק: הוא לא תקף, לא לשיקום ולא לאוטיסטים.
<הילה רכס מליק: את העלית ילד עיוור, הוא לא תקף, זה נכון.
<הילה רכס מליק: במידה שהוועדה תחליט שאנחנו נתכנס עוד פעם לשולחן, אנחנו כמובן נעשה את זה, זה הרי שיקולים תקציביים בעיקר.
יעקב מרגי: הכול תקציב בסוף.
<הילה רכס מליק: מצטערת.
יעקב מרגי: לפני שניתן לשמעון להגיב, אקי"ם.
יעקב מרגי: אקי"ם, יש לכם נקודת מבט על כל מה שקורה מבחינת ההסעות, אתם גם, אפשר לומר, מתמחים.
<נועה ביתן: אז קודם כל לגבי הבג"צ הזה, אני רוצה להבהיר.
<נועה ביתן: אנחנו הגשנו את העתירה הזו בגלל פניות של משפחות שאמרו שבאמת אין להם הסדר להסעה שלישית למועדונית, שזה אומר שהילדים מסיימים בשעה שתיים וחצי וצריכים לחזור הביתה.
<נועה ביתן: הם זכאים למסגרת המשך והם לא יכולים לממש את הזכאות שלהם למסגרת המשך בגלל שאין הסעה.
יעקב מרגי: כשאת אומרת זכאים, מי קבע את הזכאות?
<נועה ביתן: הזכאות נקבעת על ידי משרד הרווחה בהוראות התע"ס.
יעקב מרגי: יפה, משרד הרווחה גם קבע קריטריונים לאותה זכאות.
<נועה ביתן: מה שהיה, באמת הגשנו בג"צ ומשרד החינוך ומשרד הרווחה הגיעו להסדר ביניהם.
<נועה ביתן: מבחינתנו הפרשנות של הפסיקה - - -
יעקב מרגי: אתם לא הסכמתם להסדר שהם הגיעו ביניהם?
<נועה ביתן: מבחינתנו הסעה שלישית זה אומר שילד זכאי להסעה מבית הספר למועדונית, אם המועדונית לא נמצאת בבית הספר, וחזרה הביתה.
<נועה ביתן: הורים הולכים לעבוד, הם צריכים לפרנס את המשפחה שלהם, הם לא יכולים ללכת ולהסיע את הילדים שלהם מבית הספר למועדונית ומהמועדונית חזרה הביתה.
יעקב מרגי: אתם יודעים למה הרציונל הזה, שבאמת המדינה חייבת לעשות את זה?
יעקב מרגי: מעבר לערכים.
יעקב מרגי: לו יצוין שהילדים האלה, בניגוד להשקפת העולם והתפיסה, שילד צריך לגדול בביתו ואנחנו מאמצים אותה, תארו לכם שכל הילדים האלה היו כבעבר בכל מיני מוסדות.
יעקב מרגי: כנראה לפעמים המדינה אוהבת, מעדיפה, לשלם יותר, פי כמה וכמה, זה לא יותר, זה פי כמה ולפעמים בעשרות מונים.
יעקב מרגי: אז אנחנו כריבון, אני כחבר כנסת, כנבחר ציבור, אני אומר אנחנו הריבונים, לפעמים מעדיפים ועושים את הכול כדי להוציא יותר כסף מאשר להפיק את מרב התועלת בפחות.
יעקב מרגי: הניסוח המשפטי הוא קר, אני הוצאתי קצת מהבטן.
<נועה ביתן: מבחינתנו ההסדר הזה הוא גם לא מלא, בגלל שהוא לא חל על כל הילדים עם המוגבלות השכלית, אלא רק על ילדים עם מוגבלות שכלית בינונית ומטה, וכמובן שיש ילדים עם מוגבלויות אחרות, שזקוקים לזה באותה מידה.
יעקב מרגי: אבל את מבינה, עכשיו אני אסנגר קצת, את מבינה שמישהו צריך למתוח את הקו עד איפה.
יעקב מרגי: זה תפקיד לא קל, הוא גם כפוי טובה ואנחנו צריכים לסייע בידו, שתהיה לו יד קלה להרים את הרף, להרים את הקו כמה שיותר, ואז הדיונים האלה יתרמו לכך.
<נועה ביתן: כן, עוד דבר אחד.
<נועה ביתן: באופן כללי אני רוצה להגיד שיש לנו קו סיוע, לאקי"ם, הורים למען הורים.
<נועה ביתן: מגיעות המון פניות ורוב הפניות הן בנושא של הסעות בחינוך.
<נועה ביתן: מהניסיון שלנו על כל פנייה כזאת יש עוד עשרות פניות שלא מגיעות, לא אלינו, לא לרשות המקומית ולא למשרד החינוך.
יעקב מרגי: זה נכון לכל מקום.
יעקב מרגי: יש הורים שנלאים כבר מהפניות, רואים את הסבך, רואים את המוקד שלא עונה, רואים את ההתנהגות, ואו שהם פותרים לעצמם את הבעיות או שהם מורידים את רף הטיפול בילד או בילדה ו - - -
<נועה ביתן: כן.
<קריאה: אם אפשר להגיב לדברים שנאמרו מבחינה משפטית.
יעקב מרגי: לא, הוא עוד לא הגיב, איך את תגיבי?
<קריאה: לא, דברים שעורך דין אילן שי אמר.
יעקב מרגי: תמתיני.
יעקב מרגי: את רוצה לפני שמעון?
יעקב מרגי: תציגי את עצמך, בבקשה.
<חיה הראל: אני חיה הראל, מהאגף לחינוך מיוחד, אני חברה בוועדה המרכזית של ההסעות בחינוך המיוחד.
<חיה הראל: רציתי להביא את הוועדה הזאת לכאן ולומר שיש לנו ועדה ארצית שדנה בכל החריגים ואני אתן דוגמה.
<חיה הראל: ילדים עם פיגור קל שיוצאים לדירות הכשרה קיבלו מאיתנו, בתכנית שאני הבאתי אותה בפני המנכ"לית, את האישור להסעה לדירת ההכשרה, בחזרה לבית הספר והביתה.
<חיה הראל: כמה הסעות שהיה צורך, כולן אושרו.
<חיה הראל: ילדים עיוורים וילדים חירשים, שיש להם מועדוניות לפיתוח כישורי חיים, קיבלו הסעה שלישית.
<חיה הראל: זה עלה לדיון, זה קיבל את האישור של שמעון, שמעון הציג את זה.
<חיה הראל: זאת אומרת יש לנו את ה - - -
יעקב מרגי: גב' חיה, אנחנו פה לשמוע מה לא אושר.
<חיה הראל: אבל כדאי לאזן את זה - - -
יעקב מרגי: את לא היית בדיון הראשון שנבחרנו לכנסת ואמרנו ככה, אנחנו מודים תמיד על כל מה שנעשה טוב, בוודאי שנעשים דברים גדולים ואני חוזר בכל דיון, המדינה משקיעה משאבים ויוליה אמרה את זה גם ביושר, המדינה שמה, וחז"ל ראו את הנולד ואמרו, ולצערי הרב אני חוזר על זה כמעט בכל דיון, 'הרוצה לאבד ממונו ימנה פועלים ולא יפקח עליהם'.
יעקב מרגי: הפיקוח, היישום, הרגולציה, היעילות, הכול, שמה אנחנו.
יעקב מרגי: אין ספק, ואם למישהו היה ספק, שמשרדי המשלה בקטע הזה אטומים או שלא עושים, או שהמדינה לא תקצבה סעיפים כאלה, אני אומר לכם שזה לא נכון.
יעקב מרגי: השיפור בשנים האחרונות בתחום החינוך המיוחד הוא שיפור אדיר, אבל מה לעשות, עדיין יש צרכים.
יעקב מרגי: גם אם נגיע היום לאופטימום, אני אומר לכם שבשנה הבאה אנחנו נצטרך להיכנס ולשדרג ולהתאים ולעשות.
יעקב מרגי: אני לא מתרגש מביקורת.
<חיה הראל: ביקורת מבחינתנו היא ביקורת בונה כל זמן שהיא מאוזנת.
<חיה הראל: למה בחרתי להגיב?
<חיה הראל: משום שנאמרו פה דברים בצורה פחות מאוזנת.
<חיה הראל: זאת אומרת לבוא ולהגיד שילדי הפיגור הקל לא מקבלים כלום, זה אפשרות אחת, והאפשרות השנייה - - -
<קריאה: אמרנו שהם לא זכאים, לא אמרנו - - -
<חיה הראל: והאפשרות השנייה היא לבוא ולהגיד, יש ועדה שאליה מגיעות תכניות והיא מקבלת את האישור.
יעקב מרגי: זה פחות או יותר אותם דברים בניסוח שונה.
יעקב מרגי: שמעון.
<שמעון אבני: טוב, אני כבר נרגעתי מאז.
<שמעון אבני: לא, זה פטנט טוב לשתוק.
יעקב מרגי: אנחנו בני אותו גיל ולי יש הרבה צלקות מזה.
<שמעון אבני: עכשיו ברצינות.
<שמעון אבני: אני אעשה פגישה עם - - -
יעקב מרגי: ברוח הדברים שנאמרו קודם.
יעקב מרגי: מקלב, רצית לומר משהו, להוסיף?
<שמואל מקלב: אני שמואל מקלב מגני ילדים ובתי הספר עץ הדעת.
יעקב מרגי: מה זה עץ הדעת?
<שמואל מקלב: גן ילדים לחינוך מיוחד, בעיות התפתחותיות - - -
יעקב מרגי: איפה בארץ?
<שמואל מקלב: ירושלים, מודיעין עלית, בית שמש, אלעד, בני ברק.
<קריאה: לא באשדוד.
<שמואל מקלב: לא באשדוד.
<שמואל מקלב: באתי להציג את הבעיה האמיתית, שאני במקום להתעסק בפיתוח של המוסד מתחילת השנה מה שאני מתעסק בו זה נושא ההסעות, לצערי, וזה מאוד מכאיב.
<שמואל מקלב: אני שומע פה על מקרים קשים יותר, אבל בשבילי כל ילד הוא עולם.
<שמואל מקלב: הילדים שאני מתעסק איתם פה בירושלים, זה 100 ילדים שאנחנו משתדלים לשלב אותם בסופו של דבר במוסדות רגילים.
<שמואל מקלב: אנחנו מדברים על ילדים עם בעיות רגשיות, בעיות התנהגותיות שאנחנו מתגברים עליהם ואחרי זה משלבים אותם במוסדות רגילים, אבל הבעיות של ההסעות בדרך למוסד ובחזור מהמוסד, אלה בעיות שיכולות להשפיע על ילד כזה.
יעקב מרגי: אתה יכול לעזור לנו מניסיונך, לא לחזור על הדברים, כשאתה נתקל, מאחר שאתה מגוון ברשויות מקומיות, אנחנו מכירים את המחלות ויש לך חתך פחות או יותר של כמה רשויות שיכולות לסייע, אתה יכול להצביע על מאפיינים מסוימים שגורמים את הבעיה?
<שמואל מקלב: לחלק את ההסעות לפי מוסדות חינוך.
<שמואל מקלב: יש לי בהסעה ילדים שיושבים שהם ילדים יחסית, לעומת הילדים האחרים שיושבים לידם, סגנון המוסד והאפיון של הבעיות, וזה ממש ממש - - -
יעקב מרגי: מה, קוקטייל של תלמידים?
<שמואל מקלב: קוקטייל של תלמידים.
<שמואל מקלב: זה ממש נורא ואיום, מה שהם לומדים, ילד אחד מהשני, כשהם מגיעים למוסד עם דברים שהם עברו ולמדו בהסעה - - -
יעקב מרגי: אתה צריך לחזור על מה שעשית אתמול.
יעקב מרגי: אתה חוזר על מה שהשקעת בו אתמול, לתקן את - - -
<שמואל מקלב: לגמרי, ואני מדבר על ילדים עם בעיות רגשיות וכל הדברים האלה - - -
יעקב מרגי: מעבר לבעיה הזו?
<שמואל מקלב: זה דבר אחד.
<שמואל מקלב: דבר נוסף, שיהיה תיאום עם המוסד יותר על מסלולי הנסיעה.
<שמואל מקלב: לפי מה שאני בדקתי בחוזר מנכ"ל בפתיחת שנת הלימודים, אנחנו מדברים על עד שעה שיכולים להסתובב, אבל אני מדבר על ילדים שיוצאים בשעה 12:00 וגומרים ב-13:15, 13:30 את ההסעה.
<שמואל מקלב: אני מדבר על זה שכל שמואל הנביא, פה בירושלים לדוגמה, אזור גאולה, שמואל הנביא נמצאים ב - - -
יעקב מרגי: תמיד הצעתי להם לעבור דירה, הם לא שמעו לי.
יעקב מרגי: בגלל זה אני גר בנגב.
יעקב מרגי: כל מה שאתם מספרים על פתח תקווה ו - - -
אילן גילאון: אני הצעתי להם לעשות שיעור על חשבון הנסיעה.
יעקב מרגי: תבואו לנגב.
יעקב מרגי: אני לא מבין מה אתם עושים שם.
<קריאה: כמה זמן מהנגב למוסד חינוך באשדוד?
<קריאה: כמה זמן ייקח לנסוע?
<קריאה: שעתיים ורבע.
יעקב מרגי: אם תהיה אוכלוסייה בנגב לא תצטרך לנסוע למוסד באשדוד, יהיו תקנים גם בנגב.
יעקב מרגי: יש לך עוד מאפיין נוסף?
<שמואל מקלב: זה שני הדברים, לפי סגנון מוסד ושיהיה תיאום עם המוסד לגבי מסלולי הסעות.
יעקב מרגי: בבקשה, אבנר.
<אבנר עורקבי: תודה רבה.
<אבנר עורקבי: יש לנו בעיות בהסעות כמובן.
<אבנר עורקבי: קודם כל הבעיה הראשונה שלנו, שאנחנו מציעים פה את הפתרון, במקום שילדים יסתובבו שעה, שעתיים בהסעות בבוקר, או שיסכנו את מי שמסביבם או שיסכנו את עצמם, ישנה אפשרות שההורים יוכלו לקחת אותם לבית הספר.
<אבנר עורקבי: ישנה אפשרות, אני לא אומר שזה יהיה כפועל יוצא, ישנה אפשרות לתת להורים את הזכות הזאת לקחת אותם וגם ההורים יתוגמלו כתוצאה מזה, שייתן להם - - -
<קריאה: אנחנו לא מקבלים את זה אחר כך.
<אבנר עורקבי: יקבלו טריגר כזה שיוכלו להסיע את הילדים.
<אבנר עורקבי: יש לנו לא אחת ולא שתיים כאלה, יש לנו הורים רבים שלוקחים את הילדים שלהם לבית הספר בשיתוף עם משרד החינוך כמובן, שמשתף איתנו פעולה.
<אבנר עורקבי: יש לנו בעיה בבית ג'אן, ישנן הסעות שם שלא מתאימות.
<אבנר עורקבי: היה לנו דיון לפני כחודשיים בערך, בוועדה לפניות הציבור, הגיע אבא לשם ויושב ראש המועצה, ההסעות לא מתאימות, הילדים נחבלים, הם נוסעים בדרך כלל בדרך חקלאית, אתה יודע מה זה דרך חקלאית, זה להתנדנד ולהתנדנד עד שאתה נתקל בשני או שנתקל - - -
יעקב מרגי: בלי תיאורים, כי אנחנו הבנו.
<אבנר עורקבי: ביקשנו שתהיה הסעה מתאימה.
<אבנר עורקבי: עדיין אין הסעה מתאימה, נשמה.
<אבנר עורקבי: אין.
יעקב מרגי: תודה, אבנר, זה חוזר.
<אבנר עורקבי: אני רק רוצה שייתנו תשומת לב לנושא הזה, שהורים יוכלו - - -
יעקב מרגי: אני לא אסתפק בתשומת לב.
<אבנר עורקבי: אני מתאר לעצמי.
יעקב מרגי: נורית, בבקשה.
נורית קורן: הדיון הזה הוא דיון מאוד מאוד חשוב.
נורית קורן: אני רוצה דווקא לבוא ולומר על זה שבדרך כלל אם יש הורים שלא הייתה הסעה מאורגנת, המועצה המקומית אמרה להורים לקחת את הילד לבית הספר והם ישלמו, יש לי מקרה כזה, שכבר שלוש שנים הם מחכים לכסף ואת הכסף הם עדיין לא קיבלו אותו.
נורית קורן: אז אם כבודו שמעון יוכל לעזור לי לומר מאיפה הם יקבלו את השכר הזה, אני מאוד אשמח.
נורית קורן: אני חושבת שילדים שנוסעים שעתיים ביום לכל כיוון זה גרוע ביותר, צריך לטפל בזה.
נורית קורן: גם כשאנחנו שומעים פה שיש 14 במקום 12 וילדים לא יושבים במושב, אנחנו חייבים לשפר את כל הדברים האלה.
נורית קורן: לילדים האלה גם ככה יש בעיות אישיות שלהם, אנחנו לא צריכים להוסיף להם עוד.
נורית קורן: הדבר החשוב שאני רוצה גם לדבר עליו זה דווקא על המלווים בתוך ההסעה.
נורית קורן: בעצם הוחלט לקחת את כל הסייעות ולהעסיק אותן למשך כל השנה.
נורית קורן: יש לי פה מקרה של אישה שהיא 14 שנה עובדת כמלווה והיא לא קיבלה עדיין קביעות.
נורית קורן: היא מועסקת 11 חודשים והיא לא מקבלת קביעות.
נורית קורן: אני חושבת שאנחנו רוצים לסיים את הדברים האלה ושהמלווים יהיו מרוצים, יעבדו כמו שצריך ולא יביישו אותם.
נורית קורן: הם עושים עבודה ממש מבורכת, מי יסכים לבוא לעבוד פרק זמן של בוקר, פרק זמן של צהריים?
נורית קורן: צריך לחשוב גם על זה, צריך להיטיב גם עם העובדים האלה כדי שהם ירצו לעבוד כמו שצריך וירצו לשמור על הילדים.
נורית קורן: אנחנו מביאים אותם כדי שהם ישמרו על הילדים.
יעקב מרגי: המלווה הוא עובד של חברת ההסעות או של הרשות?
נורית קורן: של הרשות.
<שמעון אבני: נכנסתם באמת ל - - -
יעקב מרגי: עוד נקודה.
יעקב מרגי: איזה דרמטי אתה, שמעון.
<שמעון אבני: זה ככה.
<שמעון אבני: תשמע, המלווים - - -
יעקב מרגי: רגע, מה אני שאלתי?
יעקב מרגי: עזוב את ההרצאה המלומדת שלך, עכשיו תן לי תשובה.
<שמעון אבני: קודם כל זה צרה צרורה שצריך לטפל בה.
<שמעון אבני: שתיים, המלווה, יש שני סוגי מלווים, יש מלווה שהוא עובד הרשות, עובד פצצה, בסדר?
<שמעון אבני: הוא מקבל שכר והוא מסודר.
<שמעון אבני: כל השאר, המסה הגדולה, הם עובדים של חברות ההסעות, שהחברה שזכתה במכרז, היא מעסיקה - - -
נורית קורן: אז צריך להפריד את זה.
<קריאה: אני לא מדברת על ניגוד האינטרסים.
<קריאה: בירושלים - - -
נורית קורן: סליחה, ברשותכם, אני צריכה להגיע להצבעה בוועדה אחרת.
נורית קורן: יש נקודה מאוד חשובה, לא סתם אנחנו מוטרדים בכל מיני בעיות.
נורית קורן: אם כבר החלטתם שילד צריך לקבל הסעה, למה כל שנה בפתיחת שנה דנים עוד פעם בכולם?
נורית קורן: מה, זה השתנה?
נורית קורן: הפרטים הלכו?
נורית קורן: די, זה בלתי אפשרי.
נורית קורן: החלטתם משהו, צריך לעשות.
נורית קורן: אני רוצה גם לומר שבמקומות מסוכנים צריך רכב ממוגן.
נורית קורן: הרשויות כבר מוכנות לממן את זה, מי שלא נותן ונותן תשובות בצורה חצופה ביותר זה משרד החינוך, ממה שאני ראיתי.
נורית קורן: למה כשאנחנו מתערבים בשנייה זה מסתדר?
נורית קורן: למה צריך את כל הדברים האלה?
נורית קורן: צריך לעשות את התקנות ומהר.
אילן גילאון: אני לא חבר בוועדה הזאת - - -
יעקב מרגי: אבל הוא חבר שלי.
אילן גילאון: אני לא חבר בוועדה הזאת ואני משתתף לעיתים לא מזומנות ואולי דווקא, אדוני היושב ראש, משום שאני מאוד מאוד סומך עליך וזו באמת הזדמנות להגיד שבראש הוועדה הזאת עומד אדם, זה לא פשוט בימים האלה - - -
יעקב מרגי: שאם הוא היה עובר במסגרות של חינוך מיוחד הוא היה נראה יותר טוב.
אילן גילאון: שרואה בבני אדם מטרות ולא אמצעים ולכן אני בטוח שאם הדבר הזה יתקדם אז הוא יתקדם הרבה מאוד יחד איתך.
אילן גילאון: אני רוצה, אדוני, לומר כעת כמה דברים שהם מובנים מאליהם.
אילן גילאון: איך אמר מנחם בגין עליו השלום?
אילן גילאון: שגם את המובן מאליו צריך לומר ואני בימים אלה מאוד מתגעגע למנחם בגין.
אילן גילאון: אני רוצה לומר שההסעה היא חלק בלתי נפרד קודם כל מן החינוך, זה צריך להיות ברור לגמרי, והיא זכות מוקנית ולא טובה שאף אחד עושה.
אילן גילאון: דבר שני, הבעיה המרכזית שחייבים לגמור אותה זה הנפילה בין הכיסאות בתחום הזה ובשאר התחומים בין הרשות המקומית לבין משרד החינוך.
אילן גילאון: יש בעיה למשרד החינוך, זה לא מתחיל בשמעון.
אילן גילאון: זה משרד מסורבל ומסובך, לדעתי בארצות הברית אין משרד חינוך כל כך מורכב ומסובך כמו במדינת ישראל, אבל זו לא בעיה שלו, זו בעיה של מדיניות פה לגמרי, מי שעומד בראש מערכת החינוך.
אילן גילאון: כל ילד, זכותו להגיע לבית הספר כאילו אמא שלו הביאה אותו לשם, גם כאשר היא לא יכולה.
אילן גילאון: אמר פה אבנר משהו שמאוד צריך לחשוב עליו.
אילן גילאון: פעם אחת אדם מקבל את הזכות להסעה, מי זכאי בעצם להיסעים?
אילן גילאון: כל מי שאיננו יכול להגיע באופן עצמאי למוסד החינוך הוא זכאי להסעה.
אילן גילאון: ברגע שאדם מקבל את הדבר הזה הזכות הולכת איתו והיא צמודה לידו והיא הולכת איתו בכל מקום.