GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יהושע קרן: זה מעלה תמיהה.
יעקב מרגי: קיבלנו אותם כרופאים, כן.
יעקב מרגי: ד"ר קרן, נכון שאתה חוזר על חלק מהדברים שאני אמרתי?
<יהושע קרן: כן, אני רק חותם על זה.
יעקב מרגי: יש לך עוד דקה לסיים כי אנחנו צריכים לסכם.
<יהושע קרן: דקה זה מה שאני צריך.
<יהושע קרן: שיטה אחרת שנהוגה בחלק גדול ממדינות אירופה זה שיטת הקונקורס.
<יהושע קרן: שנה ראשונה בבלגיה שאני למדתי, נכנסו 1,200 סטודנטים, עברו ה-200 הכי טובים עם הציונים הכי טובים, אף אחד לא בדק את האישיות שלהם.
<יהושע קרן: והדבר האחרון, פרופ' כץ, זה אני מפנה אליך, אני מצטט, אמרת 'אנחנו בוחנים את אישיות המועמדים'.
<יהושע קרן: בחינת אישיות המועמדים זו הסיבה שאנחנו כאן.
<יהושע קרן: אנחנו רוצים להגיד לכם כאזרחים, אנחנו לא מלינים על זה שבנו של שמואל, הקולגה שלי, לא התקבל.
<יהושע קרן: אנחנו לא מלינים על זה.
<יהושע קרן: אנחנו לא מלינים על זה שאנחנו חושבים שטעיתם.
<יהושע קרן: אנחנו רק מלינים על זה שאין לכם את הכלים ומה שעשית זה בושה וחרפה.
<יהושע קרן: לקחת רופא, מצוין ככל שיהיה בתחום הרפואה, פנימאי זה היה במקרה זה, ועובדת סוציאלית, ולהגיד שהם ברבע שעה, 20 דקות של שאלות, יבחנו את האישיות של המועמד זו בושה.
יעקב מרגי: ד"ר קרן, פרוש בשיא.
<עמוס כץ: אני מבקש להגיב.
יעקב מרגי: לא, סליחה.
יעקב מרגי: רצית להוסיף?
יעקב מרגי: לא לחזור.
<עידית סגל: אני ממשרד הבריאות, אני עוזרת רפואית לראש מינהל רפואה.
<עידית סגל: אני רופאה בהשכלתי.
יעקב מרגי: אז מסתבר שיש לכם מה לומר.
<עידית סגל: כן, יש מה לומר.
<עידית סגל: אני רוצה קצת לחדד את הדיון, לתת קצת מספרים ואולי לנסות להתמקד בהם.
<עידית סגל: כיום, והחל מהשנה הקרובה, מספר מקומות ההתמחות למתמחים עתידיים הוא זהה למספר הסטודנטים שמסיימים את הליך הלימודים.
<עידית סגל: כלומר, אם אנחנו עכשיו נגדיל את מספר מקבלי רישיונות הרפואה, לא יהיה להם איפה להתמחות.
יעקב מרגי: אז אנחנו מלינים על כך שאין נשירה בפקולטות לרפואה.
יעקב מרגי: זה החשש?
<עידית סגל: לא, אני רק אומרת שצריך גם - - -
יעקב מרגי: אנחנו גם יודעים מה יהיה בעוד שבע שנים?
<עידית סגל: לא, אבל כרגע, כמו שהמערכת בנויה ונמצאת איפה שהיא נמצאת כרגע - - -
יעקב מרגי: כן, אבל אני פונה לרגולטור, לא אלייך.
<עידית סגל: אם אתה רוצה להעלות את מספר הסטודנטים ב-30% - - -
יעקב מרגי: גברתי, אני שואל אותך שאלה.
יעקב מרגי: לית מאן דפליג, אתם מסכימים, יש מחסור ברופאים במערכת.
יעקב מרגי: אם אתם לא תטפלו בזה היום בעוד שבע שנים יהיה מחסור עוד יותר גדול.
יעקב מרגי: למה מחכים?
יעקב מרגי: מחסור בתקציב?
<קריאה: אולי רק להשלים.
יעקב מרגי: ביקשת ממנה רשות דיבור?
יעקב מרגי: שהיא תיתן לך רשות דיבור.
<עידית סגל: יש לי עוד משפט אחד ואז אני דווקא כן אתן לקולגה שלי לדבר.
<עידית סגל: אני חושבת שצריך להתמקד ולהבין שכיום מספר בוגרי הרפואה הוא לא 700 או 800, הוא בסביבות 1,300 שמקבלים רישיונות כל שנה בארץ.
<עידית סגל: החלוקה הקיימת היא 60% בוגרי חו"ל ו-40% בוגרי הארץ.
<עידית סגל: אז אם כבר אנחנו מדברים אני חושבת שצריך להתמקד ב-60% האלה, איך אנחנו משאירים אותם ללמוד כאן ולא דווקא לדבר ולנסות להגדיל בעוד אחוזים את הבוגרים בארץ.
יעקב מרגי: אם תפשטו, הם לא יילכו לשם.
יעקב מרגי: אני לא מכיר מישהו שעוזב מיטה חמה והולך לישון ב - - -
<עידית סגל: לכן אני אומרת שהדיון צריך להיות זה ולא - - -
יעקב מרגי: אל תיקחי אותנו למקומות אחרים, הדיון - - -
<עידית סגל: ולא להגדיל את מספר הסטודנטים האבסולוטי.
יעקב מרגי: לא, הדיון צריך להיות זה והדיון צריך להיות שהרגולטור יידע מה הצרכים שלו לעשור הזה ולעשור הבא ולא כל פעם לעבוד, אנחנו אלופים בלעבוד בשעות חירום.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים לתפקד בשעת חירום מצוין, ברגיעה אנחנו אפס, נאדה.
יעקב מרגי: יש רגולטור, עכשיו יש מצוקה, בסדר, אין תקציבים, אין תקנים, בואי תגדירי לי, ריבונו של עולם, משרד הבריאות, תגדיר, אנחנו שומעים את זה, אני יותר מעשור בכנסת שומע את זה, תגדירו את הצרכים שלכם.
יעקב מרגי: שבו מול האוצר.
יעקב מרגי: כשהמורים היו במצוקה המורים ידעו לתבוע והאוצר שדרג והמערכת שדרגה גם את השכר והגדרנו ונתנו תמריצים.
יעקב מרגי: אני לא מבין, אני שואל שאלה, אתם יודעים מה הצרכים שלכם לעשור הקרוב?
<עידית סגל: כן, התשובה היא כן.
יעקב מרגי: אתם פועלים בכיוון?
<עידית סגל: כן.
<אמציה גינת: ברשותך אני אענה לך על השאלות האלה בצורה ברורה.
<אמציה גינת: בשנת 2010 ועדה של משרד הבריאות הגדירה מה הצורך של כמות הרופאים הפעילים בישראל.
יעקב מרגי: אנחנו יכולים לקבל את זה כוועדה?
<אמציה גינת: אני אומר לך את זה - - -
יעקב מרגי: לא, את המסמך שיצא, אני מבקש לקבל.
<אמציה גינת: המסמך הוא דוח גדול של ועדת חורב מ-2010.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים לקרוא דוחות גדולים.
<קריאה: דוח פזי.
<אמציה גינת: דוח פזי זה עוד מ-2004, אני מדבר על 2010.
<אמציה גינת: היא הגדירה יעד, לעמוד בשנת 2025 על 2.9 רופאים ל-1,000 נפש.
<אמציה גינת: המספר היום הוא מעל 3.
<אמציה גינת: בגלל פרופיל הגילאים של הרופאים כבר אז הציבו את זה שהחשש הוא מפני פרישה לפנסיה של קבוצות גדולות, בעיקר של עולים שעלו לארץ כבר בגיל מסוים, ובין השאר זה היה חלק מהטריגר להגדלת מספר הסטודנטים לרפואה.
<אמציה גינת: משרד הבריאות פועל עם מל"ג ועם משרד האוצר.
<אמציה גינת: הנציג של מל"ג לא יכול לבד להגדיל ,העלות היא מאוד גבוהה - - -
יעקב מרגי: הבנו שזו פעולה משולבת.
יעקב מרגי: אני רציתי לדעת אם יש לו רצון, לפעמים אין להם רצון.
<מרק אסרף: יש רצון גדול.
יעקב מרגי: זה חשוב לדעת.
<קריאה: צריך כסף.
יעקב מרגי: תאמין לי, הגוף הכמעט אוטונומי תקציבית, אל תדאג להם.
יעקב מרגי: השאלה זה הרצון שלהם, התפיסה.
<אמציה גינת: אני רק אשלים את הדברים.
<אמציה גינת: יש יעד, המשרד יודע וכרגע התחזיות של המשרד, אחרי השינוי שחל בחמש השנים האחרונות, וזה שינוי שאי אפשר לזלזל בו, ב-2007-8 כמעט 400 סטודנטים פתחו את השנה, בשנתיים האחרונות פתחו כ-700 סטודנטים כל שנת לימודים.
<אמציה גינת: התכנית היא, כבר מתוקצב, גם בלי תוספת תקציבית למל"ג, להעלות ל-800 בטווח הקרוב, יש דיבורים עם האוצר להעלות ל-850 ול-900 בהמשך סטודנטים לשנה.
<אמציה גינת: צריך לזכור מעבר לזה שיש מספר לא קטן של סטודנטים שלומדים בחוץ לארץ ושל עולים חדשים שמגיעים.
<אמציה גינת: אלה מספרים שאנחנו לא יכולים לדעת אותם מראש, אנחנו יודעים על סטודנטים שלומדים בחו"ל רק כשהם באים לפה להירשם למבחן רישוי.
<אמציה גינת: מי שעובר את מבחן הרישוי הוא זה שיוכל להיות רופא.
יעקב מרגי: זה דיון אחר.
<אמציה גינת: אלה דיונים אחרים, אבל לא מקבלים מן הגורן ומן היקב רופאים שלא הוכשרו כראוי, הם צריכים גם ללמוד במקום מוכר וגם לקבל רישיון.
<אמציה גינת: כרגע בנתונים של השנים האחרונות אנחנו עומדים על זה שאנחנו נעמוד ביעד, אנחנו נגיע ל-3 רופאים ל-1,000 נפש בשנת 2025 נכון לעכשיו, יחד עם הגידול הקיים עם צפת, עם הגידול בתל אביב.
<אליעזר רחמילביץ: ואריאל.
<אמציה גינת: אני דיברתי על מה שקיים.
<אמציה גינת: אם יהיה אריאל זה יוסיף, אם אנחנו נגיע ל-850 ול-900 יותר מהר ממה שאנחנו צופים אז זה גם יהיה יותר קל.
<אמציה גינת: אני מניח, זה לא נתון שאנחנו יודעים, שככל שנגדיל את מספר הסטודנטים שלומדים בארץ תהיה ירידה באטרקטיביות של הלימודים בחו"ל.
<אמציה גינת: אני לא בטוח בזה, יש לזה עוד הרבה גורמים אחרים, רצים לשם עוד הרבה אנשים.
<אמציה גינת: בכל אופן היעד של כמה רופאים אנחנו צריכים ידוע, תוכנן כבר לפני חמש-שש שנים, הדרכים להגיע לזה, עובדים על זה כבר כמה שנים ביחד, כל הגופים הרלוונטיים, שזה מל"ג, משרד הבריאות ומשרד האוצר, ביחד, כדי להגיע לזה.
<אמציה גינת: מירב לא פה, אחרת היא הייתה אומרת את זה כבר מקודם.
<אמציה גינת: יש דברים אחרים שעלולים להיות צווארי בקבוק, שהוזכרו כאן על ידי ד"ר סגל מקודם, שגם הם בתהליך שצריך יהיה לפתור אותם.
<אמציה גינת: בין השאר, כדי שאפשר יהיה לאפשר לבאר שבע להוסיף מקומות, זה לא רק עניין תקציבי, זה גם יהיה קשור לגידול של בית חולים סורוקה ויהיה קשור לפתיחה, כן או לא, של בית חולים אוניברסיטאי נוסף בדרום, בצפון הנגב, תכניות שגם הן קיימות.
<אמציה גינת: אני דיברתי כרגע על בית ספר לרפואה בבאר שבע ולכן אני אמרתי - - -
יעקב מרגי: אתה יודע מה הבעיה המובנית שלנו?
יעקב מרגי: גם בדנ"א שלנו כחברה?
יעקב מרגי: אנחנו לוקחים את המצב שלנו, מתאימים את הצרכים וזה לפי המצב.
יעקב מרגי: זה היה צריך להתחיל הפוך.
יעקב מרגי: מה מספר הרופאים לאוכלוסייה במדינה מתקדמת?
יעקב מרגי: בהתייחס למספר פרמטרים, גם הארכת תוחלת החיים, גם התפתחות הרפואה וכל זה.
יעקב מרגי: יש משרדי ממשלה שמייחסים להם שהם מצטערים שתוחלת החיים הולכת ועולה, השאלה אם מישהו חושב על - - - תקשיב, אתה יודע מה אני בא להביע?
יעקב מרגי: אני בא להביע שעד שיסתיים המחזור הראשון בצפת ועד שתקום אריאל ועד שזה אנחנו עוד לא נדביק את ההתפתחויות בתחום הזה.
יעקב מרגי: שתבין טוב טוב, אנחנו כולנו יודעים מה הצורך התקציבי להוצאה על בריאות על ידי המדינה ואנחנו לא שם, אנחנו לא מעדכנים את המדד הדמוגרפי, רק בקדנציה הקודמת עשינו מתנת עניים, דחפנו קצת את המדד הדמוגרפי כלפי מעלה.
יעקב מרגי: אז אנחנו לא שם, אנחנו לא מדביקים את המדד הדמוגרפי, כולנו מכירים את רפואת המשפחה, באיזה מצב היא נמצאת.
יעקב מרגי: הלכתי לביקור אצל רופא המשפחה שלי, הזמנתי תור - - -
<קריאה: באיזה עיר?
יעקב מרגי: בבאר שבע.
יעקב מרגי: אני אמנם גר במושב ליד באר שבע, נשארתי בעיר המחוז שלי.
יעקב מרגי: נרשמתי דרך 1700, לא הרמתי טלפון לרופא, אז באתי, הלכתי לרשימה ההיא, אני רואה, מסכן, אני אומר לכם ריחמתי עליו, 8:50, 8:52 דחפו לו, 8:57, רק להוציא את הכרטיס מהארנק, לתת לו, הוא יעשה ככה, שהמחשב יעשה לו את העיגול ויתחיל להקליד, הלך לו.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את המצוקה של רפואת המשפחה, מכירים את הצורך ואת המצוקה - - - אנחנו לוקחים את בית החולים כאקסיומה, את רפואת המשפחה ומזה אנחנו יוצאים?
יעקב מרגי: זה עקום מלכתחילה.
יעקב מרגי: טוב, משפט אחרון לפני הסיכום והדיון עוד יימשך בוורסיות אחרות.
<לורן פוריס: אני נציגת ארגון ההורים של ירושלים, אני רוצה להגיד שיש לי בת שלומדת באוניברסיטה העברית והחתן שלי סיים בבאר שבע, ששתיהן אוניברסיטאות מצוינות, הלוואי שהרבה יותר תלמידים יכלו להתקבל לרפואה, אין ספק שיש הרבה מאוד מאוכזבים שלא מתקבלים ובאמת במקום לנסוע לחו"ל הלוואי שהיה אפשר לקבל הרבה יותר.
<לורן פוריס: אני מאוד שמחה שעושים מבחני אישיות, בדיוק בגלל שהיום אנשים מגיעים ורוצים רופא שמתייחס אליהם ומסוגל לטפל בהם ושהוא אנושי וזה מרכיב מאוד מאוד משמעותי.
<לורן פוריס: אני רוצה להגיד לכם, נכון, הבחינות קשות, ונכון שיש הרבה מאוכזבים, אבל מתוך עדות של הילדים, או החתן שלי, יש נשירה עדיין.
<לורן פוריס: אני לא יודעת אם אתה יודע, לא כל מי שמתחיל רפואה כל שנה במחזור של הבית שלי בעברית, יש נשירה של מספר תלמידים שלא עוברים משנה לשנה.
<לורן פוריס: להחזיק תלמיד לרפואה זה יקר ולהתחיל למשל שנה א' לעשות כניסיון, הם לומדים מבואות לפיזיקה, בכל מיני דברים כלליים וזה היה קל מאוד, שנה ראשונה הייתה שנה פשוטה, אמרתי 'וואו, זה לימודי רפואה?
<לורן פוריס: זה כלום', ואז התחילו השנים הקליניות והשנים הקשות - - -
יעקב מרגי: גברתי, את לא שם.
יעקב מרגי: אם הייתי במצב הזה לא היה דיון בכלל.
יעקב מרגי: אומר לך הפרופסור המלומד, מתוך 1,700 1,000 היו כשירים, נכנסו לשלב הבא של הבחינה.
<לורן פוריס: נכון, סיננו אותם בגלל מבחני האישיות.
יעקב מרגי: עוד לא הגענו לשם.
יעקב מרגי: את מצרה על המאוכזבים, אני לא מדבר על מי שנופל, אני לא מדבר על אלה שלא עברו את המשוכה הראשונה.
יעקב מרגי: את יודעת מה, אני עכשיו לוקח את השקפת העולם שלי בתחום האקדמיה ולתת הזדמנות שווה לכולם, לוקח רק את הצרכים, תנו לי, ריבונו של עולם, שהמדינה, שאנחנו כמדינה, כריבון, לפחות נאפשר ברמת התקנים והצרכים את מה שהחברה שלנו צריכה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להגיע לאינפלציה כמו בלימודי משפטים, אני לא שם בכלל.
יעקב מרגי: אני בעקביות בדיון מדבר על הצורך של החברה, הצורך של החברה.
<לורן פוריס: אני מסכימה איתך, צריך הרבה יותר רופאים, נכון.
יעקב מרגי: למרות שאם הייתי במצב אוטופי כזה שלפחות בתקינה שאנחנו שואפים אליה, של מדינה מתקדמת, לא יקרה כלום אם תהיה דלתא של עוד 20%, שיהיה להם את המקצוע ביד, אז יילכו לאקדמיה, יילכו להרצות, יילכו לעשות דברים אחרים.
<לורן פוריס: רק משפט אחרון.
<לורן פוריס: כדאי להירשם למספר אוניברסיטאות.
<לורן פוריס: אני יכולה להגיד לך שמהניסיון שלנו סטודנט אחד לא מתקבל לעברית ומתקבל לבאר שבע בגלל רקע בצבא.
יעקב מרגי: תודה רבה, רבותיי.
יעקב מרגי: אני מתנצל בפני כל מי שלא הספיק לדבר, הדיון יועד לשעה.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי, אני לא מתכוון להרפות מכך.
יעקב מרגי: אנחנו נקיים מספר דיונים בנושא.
יעקב מרגי: קודם כל בשלב ראשון הוועדה מבקשת ממשרד הבריאות לקבל לידיה את הערכת הצרכים והיעד שלו לצורך ברופאים במערכת הבריאות לפחות בעשור הקרוב.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת מהמל"ג לקבל את הנתונים הבאים, מהאוניברסיטאות כמובן, מספר הסטודנטים המתבקשים לקבל למקצוע הרפואה, כמה מתקבלים בפועל.
יעקב מרגי: מה הם תנאי הקבלה בכל פקולטה לרפואה, הוועדה מבקשת לקבל לידיה את דוח חורב שהוזכר פה, מהתכנית של משרד הבריאות ומשרד האוצר.
יעקב מרגי: לפני שאני אבקש מהמל"ג ליישם אותו, ביושרה שלי אני רוצה ללמוד אותו לפני כן.
יעקב מרגי: יכול להיות שהוא לא יספק אותי, אז למה לבקש ממך ליישם אותו?
יעקב מרגי: ואני באמת לוקח את הצעתו של פרופ' רחמילביץ, לקיים דיון משותף גם של משרד הבריאות, גם של הר"י, גם של ור"ה, ועד ראשי האוניברסיטאות, לראות איך אנחנו מגיעים למצב אופטימלי, לפחות בשלב זה, של רמת הצרכים.
יעקב מרגי: ונושא השקיפות לא נעלם מנגד עיניי והוועדה מודיעה שדעתה לא נוחה מצורת הסינון שאין בה שקיפות.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד וההערכה, ואני רוצה להאמין שכולם ישרים ואין פרוטקציות ואין את המושג הזה 'לא בא לי טוב בעיניים', שהכול מקצועי, חייב להיות הליך שקוף.
יעקב מרגי: אנחנו עושים זאת במקצועות הכי רגישים בצה"ל, אנחנו יודעים למדוד איכויות, יודעים למדוד אישיות, יודעים למדוד סבילות של האנשים, אין שום סיבה שבמקצוע הרפואה ההליך הזה יהיה תלוי החלטתו של אדם זה או אחר.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.
יעקב מרגי: על סדר היום: מחסור בקציני ביקור סדיר, מה שנקרא קב"סים, והסדרת מעמדם.
יעקב מרגי: הסוגיה הזאת הועלתה בפני, ואף נפגשתי עם חלק מנציגות הקב"סים כבר בתחילת הקדנציה עם כניסתי לתפקיד.
יעקב מרגי: אני מבין למה יש מחסור.
יעקב מרגי: אל"ף, מעמדם לא מוסדר.
יעקב מרגי: אנחנו לא בעידן הפוסט ציונות.
יעקב מרגי: אני מקווה שאף פעם לא נהיה שם.
יעקב מרגי: אם הבנתי נכון, תנאי הסף להגיש, להתקבל, להתמודד על משרת קב"ס הוא להיות מורה.
<נעמה שימקו: כן.
<סער הראל: הוא חייב להיות עם תעודת הוראה.
יעקב מרגי: עם תעודת הוראה.
<נעמה שימקו: עם ניסיון של 3 שנים.
יעקב מרגי: הוא מורה.
יעקב מרגי: אני לא מבין איזה רציונל יש בכך.
יעקב מרגי: אם קב"ס חייב להית מורה, אין בעיה, לפחות שהתנאים, המסלול, הקידום יהיו.
יעקב מרגי: אני לא מכיר אנשים שהולכים למכרז כדי לרדת במעמד או בסטטוס.
יעקב מרגי: הם ניגשים למכרז כדי להשתדרג.
יעקב מרגי: כדי לרדת לא צריך מכרז.
יעקב מרגי: מבקר המדינה לא יבקר אף אחד על כך שהוא קיבל משרה פחותה יותר ממה שהייתה לו.
יעקב מרגי: בואו נעזוב את המחסור, נעזוב את השכר, ניגע בעוד נקודה.
יעקב מרגי: כמה הקב"סים, בלי לפגוע באף אחד, יכולים למלא את הייעוד שלהם מעבר מלעבוד לפי הפרוטוקול?
יעקב מרגי: אם יש מחסור, העומס הוא עלינו.
יעקב מרגי: התקן של קב"ס למספר התלמידים, את כל זה אני משער.
יעקב מרגי: אני בכוונה מציף את הדברים, כדי לשמוע מכם, לראות מה אנחנו עושים.
יעקב מרגי: אולי יש תכניות, אולי אנחנו מתפרצים לדלת פתוחה.
יעקב מרגי: לא מיהרתי לכנס את הדיון.
יעקב מרגי: אמרתי לכם שנפגשתי.
יעקב מרגי: הזעקה עולה, ממשיכה ועולה ועולה ועולה.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים שאם היו די קב"סים שהייתה להם מוטיבציה, אם היו להם תנאי עבודה הוגנים והולמים, יכולנו לטפל בהרבה בעיות טרם הגעתן למחלקות המשפטיות או לוועדות השמה שבהן אומרים - הילד הזה בנשירה סמויה, כל האמירות הקרות האלו.
יעקב מרגי: הייתי רוצה שנציגי הקב"סים יתנו לנו סקירה.
<אורלי טרי: יש היום 660 קב"סים.
<אורלי טרי: המציאות קשה מאוד עכב זה שיש את הקושי הגדול באיוש התקנים.
<אורלי טרי: יש קושי גדול עכב עזיבת קב"סים.
<אורלי טרי: כל יום אני מתמודדת עם בקשות של קב"סים לעזוב.
<אורלי טרי: אף אחד לא יכול להסתדר במשכורת הקיימת.
<אורלי טרי: מעבר לכך, התפקיד מצריך עבודה מאוד מאוד קשה, רצינית, שיש בה אפילו סיכון, בלי שום תגמול עליה.
<אורלי טרי: בגלל המצב הקיים יש מקומות רבים שלא מכוסים על ידי קב"סים, לא מטפלים שם בתלמידים רבים.
יעקב מרגי: תני רקע.
יעקב מרגי: מה עבודתו של קב"ס?
<אורלי טרי: עבודתו של הקב"ס היא במניעת נשירה ובטיפול בנשירה גלויה.
<אורלי טרי: מדובר בתלמידים שנמצאים בתוך מערכת החינוך ונמצאים בסיכון של נשירה, ובתלמידים שהורחקו, יושבים בבית ואין להם מסגרות.
יעקב מרגי: או שלא באים מרצונם.
<אורלי טרי: או שלא באים מרצונם.
יעקב מרגי: מה אתם עושים?
<אורלי טרי: תפקידנו לדאוג שכל ילד במדינת ישראל מגיל 3 עד גיל 18 יהיה בתוך מסגרת לימודים ויתפקד בה.
יעקב מרגי: אני הייתי מחליף את התואר.
יעקב מרגי: המילה "קצין" נראית לי יותר מידי מיליטריסטית.
<אורלי טרי: הבעיה היא לא עם הכותרת.
יעקב מרגי: מעבר לסיסמאות, מה אתם עושים ביום יום לגבי נשירה סמויה?
<אורלי טרי: ביום יום קב"ס מתמודד עם קושי רציני.
<אורלי טרי: אני מדברת כרגע על הקב"סים שכבר עובדים, לא על כאלה שלא מצליחים להכניס אותם.
יעקב מרגי: בוא נאמר שהכל אוטופיה.
<אורלי טרי: אני רוצה לתת לכם דוגמה מאוד מאוד מוחשית למקרה שאני אישית מטפלת בו כרגע.
<אורלי טרי: ילדה בת 5 נעדרת מגן הילדים, אינה מגיעה לגן הילדים.
<אורלי טרי: היא עוברת מעיר לעיר, בורחת עם האימא שלה מעיר לעיר, בורחת מהרשויות, אם זה מהמשטרה, מהרווחה.
<אורלי טרי: אנחנו מחפשים אותה היום.
<אורלי טרי: אני מראה פה דוגמה לילדים שלא נמצאים בסיכון נשירה.
יעקב מרגי: אני רוצה לצלול לתוך הסוגיה.
יעקב מרגי: ילדה שנעדרת זה דבר שצף.
יעקב מרגי: עזבי עכשיו את המקרים הצפים.
<אורלי טרי: אנחנו הולכים לביקורי בית.
יעקב מרגי: ניקח כיתה נורמטיבית שלא קיבלת לגביה התראות על היעדרויות.
יעקב מרגי: איזו פעילות את עושה בכיתה רגילה?
<אורלי טרי: גם כשאני לא מקבלת התראות, אני יוזמת בדיקות על תלמידים ונוער בסיכון, אני יוזמת פניות לבתי ספר, מחפשת את הילדים האלה.
<אורלי טרי: אני עובדת מול משרד החינוך ברשימות שמגיעות אליהם על תלמידים שנפלטים.
<אורלי טרי: אני כותבת מכתבים לבתי הספר, מחכה לשמוע מה שלום התלמידים שלי.
<אורלי טרי: במקרה אני עובדת בבני ברק, לכן אני מתעניינת בתלמידים שלי.
<אורלי טרי: אני מתעניינת גם מחוץ לעיר.
<אורלי טרי: יש לנו ביקורת יומנים מחויבת מטעם חוזר מנכ"ל.
<אורלי טרי: אנחנו פונים, נכנסים כיתה כיתה ובודקים אחד אחד אם הוא נמצא, אם הוא לא נמצא, אם כן הגיע, לא הגיע.
<אורלי טרי: אנחנו קוראים את השמות.
<אורלי טרי: אנחנו לא מחוסרים בעבודה.
<אורלי טרי: שלא תהיה כאן תחושה שאנחנו מחפשים את הילדים.
<אורלי טרי: אין לי בקושי זמן לעשות את הבדיקות האלו, אני מוצפת בעבודה, אני מוצפת בפניות רבות של תלמידים, אני פשוט קורסת.
יעקב מרגי: כמה תקנים של קב"סים חסרים?
<אורלי טרי: הייתי מכפילה ומשלשת את כל מה שיש.
יעקב מרגי: לא מה שאת רוצה, אלא מה המדינה הגדירה שצריך להיות.
<אורלי טרי: הצורך הוא עצום בכל המגזרים.
<אורלי טרי: במגזר החרדי זו בכלל בדיחה.
<אורלי טרי: רק בבני ברק יש לי 60 אלף תלמידים.
<אורלי טרי: מה יש לי בבני ברק?
<אורלי טרי: 4,5 קב"סים.
<אורלי טרי: זו פשוט בדיחה עניין התקנים.
<אורלי טרי: יש לך אזורים שלא מכוסים במגזר החרדי.
<אורלי טרי: תיקח את חולון.
<אורלי טרי: בחולון אין לי בכלל תקן.
יעקב מרגי: בבני ברק אין נושרים, אין נשירה?
<אורלי טרי: יש נשירה רבה במגזר הזה.
<אורלי טרי: המגזר הזה הוא הכי פגוע.
<אורלי טרי: גם המגזר הערבי.
<אורלי טרי: הצרכים הם פשוט בשמיים.
יעקב מרגי: מה הציפיות שלכם?
<אורלי טרי: הציפיות שלנו, מעבר להגדלת תקנים, הוא קודם כל לעשות שינוי מידי בשכר של הקב"סים כדי שאלה שנמצאים לא יעזבו, אחר כך לטפל באלה שרוצים להיכנס או לא להיכנס.
<אורלי טרי: אנחנו רוצים שאלה שכרגע עובדים לא יקומו ויעזבו.
<אורלי טרי: אנחנו נמצאים היום במצב של סכנה כי לא יהיה מי שיטפל בילדים ובנוער הזה.
יעקב מרגי: אתם מאורגנים באיגוד מקצועי?
<אורלי טרי: כן, בוודאי.
יעקב מרגי: עצמאי?
<אורלי טרי: המייצגים שלנו כרגע הם הסתדרות המורים.
יעקב מרגי: איפה הייתם קודם?
<אורלי טרי: בהסתדרות הכללית.
<אורלי טרי: עברנו דרך ארוכה עד שהגענו ליום שעברנו להסתדרות המורים במקום ההסתדרות הכללית.
<אורלי טרי: אנחנו לא פקידים.
<אורלי טרי: התייחסו אלינו כאל פקידים.
יעקב מרגי: אתם גם לא מורים.
<אורלי טרי: אנחנו מורים.
<אורלי טרי: אין קב"ס שאין לו תעודת הוראה.
<אורלי טרי: אתה צודק, במשכורת אנחנו לא מורים.
יעקב מרגי: האם בהסתדרות המורים אתם שווים בני שווים?
<אורלי טרי: ממש לא.
<אורלי טרי: זאת הזעקה.
<אורלי טרי: הסתדרות המורים עובדת עכשיו בשבילנו יחד עם משרד האוצר על מנת לתקן את העוול זה.
<אורלי טרי: זה פשוט עוול נורא.
<אורלי טרי: אני רוצה לציין את אותו מקרה שהדגשתי ואני מטפלת בו בפועל, של אותה ילדה בת 5.
<אורלי טרי: אני מציינת את זה כדוגמה.
<אורלי טרי: לא רק שהקב"סים עוסקים בנושא של סכנת נשירה, אנחנו בתוך המקרים הקשים של סכנת נשירה פועלים בסכנת חיים.
<אורלי טרי: לא ידוע מה יהיה עם אותה ילדה.
<אורלי טרי: שלא תהיה לנו רוז מספר 2, חלילה וחס.
<אורלי טרי: אתם לא יודעים באיזה מצב אנחנו נמצאים.
<אורלי טרי: המשטרה עצמה בדאגה גדולה וחרדה.
<אורלי טרי: המקרים מאוד מאוד קשים ולא מתוגמלים.
<סער הראל: אני רוצה לחדד כמה דברים.
<סער הראל: תפקיד הקב"ס הוא תפקיד מהותי מאוד, משמעותי מאוד, כמעט קריטי ביכולת שלנו להתמודד עם תופעת הנשירה על שני ההיבטים המרכזיים שלה: גם בנשירה הגלויה, וגם בנשירה הסמויה.
<סער הראל: בתוך בתי הספר - מניעת הנשירה הסמויה, מחוץ לבתי הספר - בילדים מנותקים בלי סמלי מוסד.
<סער הראל: יש מעל ל-20 אלף ילדים כאלה.
<סער הראל: דרך אגב, הקב"סים בארץ מטפלים ב-66 אלף ילדים.
יעקב מרגי: כמה ילדים בלי סמלי מוסד?
<סער הראל: 23,753.
<סער הראל: לא, הם לא שקופים.
<סער הראל: הם ילדים שלא נמצאים בתוך בתי ספר.
<סער הראל: אנחנו מטפלים בהם.
יעקב מרגי: הם ידועים לכם?
<סער הראל: רובם ידועים לנו.
יעקב מרגי: זה בגלל תחילת השנה?
<סער הראל: לא רק בגלל תחילת השנה.
<סער הראל: זה מספר מצטבר.
<סער הראל: יש כאן הרבה מאוד נסיבות.
<סער הראל: אם תרצה, אנחנו נדון בנושא הנשירה בכלל.
יעקב מרגי: יש הבדל בין תחילת שנה לאמצע השנה?
<סער הראל: כן, יש תמיד הבדלים.
<סער הראל: התפקיד המהותי של הקב"ס הוא גם טיפול באותם ילדים מנותקים.
<סער הראל: מה התפקיד שלו?
<סער הראל: מציאת מסגרות, השמה.
<סער הראל: הוא בעצם ה"קייס מנג'ר" של אותו ילד מנותק מבית ספר.
<סער הראל: באותה מידה הוא עושה עבודה מקצועית בתוך בית הספר על סוג הנשירה הסמויה.
<סער הראל: למה אני נותן את ההקדמה הזאת?
<סער הראל: דרך אגב, זה הפער.
<סער הראל: יש לנו ידיעה של קב"סים לפי המערכת הממוחשבת.
<סער הראל: אנחנו מטפלים בקרוב ל-66 אלף ילדים.
<סער הראל: קב"ס מטפל גם בילדים רשומים, לא רק בילדים לא רשומים.
<סער הראל: יש נטייה לחשוב שקב"ס מטפל רק במנותקים.
<סער הראל: קב"ס עובד בתוך בית הספר, על המצגות של בית הספר.
<סער הראל: הוא עובד במאמץ העיקרי של המשרד, שזה מניעת נשירה מבית ספר.
<סער הראל: הוא גורם מכריע.
<סער הראל: מהשנה עשינו כמה פעולות משמעותיות בוועדות ההתמדה.
יעקב מרגי: התמדה זו עבודה טכנית, סליחה על הביטוי.
יעקב מרגי: יש יומנים, יש דיווח.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי שפועלים למניעת הנשירה, איזו פעולה עושים?
<סער הראל: יש כמה פעולות מרכזיות.
<סער הראל: אחת, קב"ס עושה ניטור עמוק בתוך בית הספר, כשהביטוי שלו הוא התמדה.
<סער הראל: בכל בית ספר אמורה להיות ועדת התמדה שבה יושבים אחת לחודש וחצי, חודשיים על רשימת התלמידים יחד עם יועץ בית הספר.
יעקב מרגי: יש ילד שהוא מתמיד.
<סער הראל: התפקיד של הקב"ס הוא תפקיד פדגוגי.
יעקב מרגי: הילד לא נעדר, הוא מגיע כל יום לבית הספר, אבל תכל'ס אין כלום.
יעקב מרגי: אם תפתח את המחברות שלו, אתה תראה איזה שרבוט של משפט וחצי בעמוד הראשון, בעמוד השני עוד משהו.
יעקב מרגי: עברה מחצית או שליש אבל לא נעשה כלום עם הילד הזה.
יעקב מרגי: אני אגלה לך עוד משהו - הוא לא יודע איך נראים הקב"סים של המועצה שלו.
<סער הראל: ברוקדייל 2014 עוסק כל כולו בנשירה סמויה.
<סער הראל: אנחנו ניקח את הדיון טיפה אחרת מהקב"סים כשנצלול לנתונים שם.
יעקב מרגי: אני רוצה להישאר בקב"סים.
יעקב מרגי: אני לא עושה דיון אקדמי.
יעקב מרגי: במה שמונח לי על השולחן אני רוצה להשתמש.
יעקב מרגי: המשאבים הם רבים, העבודה היא אדירה, יודעים כמעט הכל, הממשלה מתקצבת, מעבירה, אבל אין לנו בקצה את התפירות, את ה"פיניש" הזה.
<סער הראל: זאת אמירה כללית מידי.
<סער הראל: כמו שאמרתי, עבודת הקב"סים היא עבודה פדגוגית, היא לא עבודה פקידותית.
<סער הראל: הוא עוסק בשני דברים מהותיים.
יעקב מרגי: אל תדברו איתי על נוכחות, סיימנו עם הקטע של הנוכחות.
יעקב מרגי: זאת תורה ידועה.
<סער הראל: ניקח לדוגמה ילד שנכנס לכיתה אבל לא לומד.
<סער הראל: לאורך זמן הוא מתחיל להצביע ברגליים, כי ילד שלא לומד בהתחלה ומרגיש חסר משמעות, בפעם הבאה שהוא ייכנס לכיתה זה יהיה לפחות זמן, או שהוא לא ייכנס בכלל.
יעקב מרגי: זה לא מדע מדויק.
<סער הראל: זה לא מדע מדויק, אבל יש על זה נתונים מאוד מעניינים.
<סער הראל: יש מחקר מאוד מעניין שיצא.
<סער הראל: אני לא רוצה להיכנס לעניין הנשירה, זה באמת נושא מרתק.
<סער הראל: אני רוצה לדבר על הקב"ס.
יעקב מרגי: תן לי, כדי שאני מיד אגש למהות הדיון, את עבודתו של הקב"ס במקרה הספציפי שציינתי בפניך, של ילד שמתמיד - אני לא רוצה להגיד באיזו שכבה הוא - ועברה מחצית בלי שהוא יודע איך נראה הקב"ס, הוא לא ראה אותו.
<סער הראל: הוא לא בהכרח צריך לדעת.
<סער הראל: אם אנחנו הולכים לסיטואציה הצרה או הרחבה, תלוי איך מסתכלים עליה, של ילד שמתמיד אבל לא מרגיש משמעותיות לבית ספר, ואתה שואל אותי איפה נכנס הקב"ס, אז הקב"ס ייכנס באופן ברור בעבודה הפדגוגית של בית הספר דרך רכז השכבה, היועצת והמחנכת.
יעקב מרגי: זה בהגדרת תפקידו?
<סער הראל: כן.
<סער הראל: כשבית ספר בא ואומר: יש לי ועדת התמדה שבה אני רוצה להעלות יחד עם הקב"ס את אותם תלמידים שאני יכול להגיד עליהם שלתחושתי ולהבנתי המקצועית הם בסכנת נשירה, בגלל שהם לא משמעותיים, בגלל שהם לא עושים עבודה - -
יעקב מרגי: מי מביא את זה בפני הקב"ס?
<סער הראל: יועצת בית הספר, מנהל בית ספר.
<סער הראל: הם אנשי מקצוע.
<סער הראל: הקב"ס הוא איש צוות, אבל הוא לא איש צוות שחי בתוך בית הספר.
<סער הראל: זה בכוונה ככה.
<סער הראל: הוא גם איש שעובד בקהילה, שזה היתרון שלו.
יעקב מרגי: מנהלי בתי הספר עושים עבודת קודש, המורים עושים עבודת קודש, המעט יועצות כשהן נמצאות והן לא מורות עושות עבודה נהדרת.
יעקב מרגי: אני מכיר יועצת שמי שעובר תחת הידיים שלה לא צריך לשלוח אותו לאבחון, היא עושה לו רנטגן.
יעקב מרגי: יש גם כאלה.
יעקב מרגי: אני אומר לך, זה לא מה שהיה בתקופות שלנו.
יעקב מרגי: אני חטיאר משנות ה-70.
יעקב מרגי: הנשירה אז הייתה משהו קליל.
יעקב מרגי: נשירה סמויה זה לאו דווקא שהתלמיד מתחיל להיעדר.
יעקב מרגי: יש ילדים שלא מפריעים בכיתה, הם מסוגלים לשרוד את הישיבה הלא משמעותית בכיתה.
יעקב מרגי: הילדים האלה לא שקופים, אתה יודע למה?
יעקב מרגי: כי בדרך כלל הם מאובחנים עם הקשיים האובייקטיבים שלהם והמדינה מקצה משאבים, אבל אף אחד לא טורח לבדוק ב-6 חודשים מה התפוקות של הילד, אם מה שנתנו לו מיושם.
<סער הראל: בחלק אנחנו בודקים.
יעקב מרגי: אתם לא מצליחים לבדוק הכל, אתם יודעים למה?
יעקב מרגי: כי יש מפקחת מחוזית אחת על חינוך מיוחד.
יעקב מרגי: כשיש מפקחת מחוזית אחת על כל כך הרבה בתי ספר שאין לה אנשים שיפקחו, אי אפשר לבדוק הכל.
יעקב מרגי: אני חוזר לעניין של הקב"סים.
<סער הראל: הלינק הישיר של הקב"סים הוא להיבט של הנשירה.
<סער הראל: אחד המאיצים של נשירה הוא סיכון.
יעקב מרגי: אני מנסה להוציא אותך מההגדרה של הנשירה.
יעקב מרגי: יש נשירה שהיא בתוך בית הספר.