GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איציק שמולי: כלומר, איך אנחנו מגיעים בכלל למצב שבו פתאום צצה בעיה כזאת.
איציק שמולי: הרי בסוף, כשעוסקים באלמנטים של תכנון של מערכת – ואני שואל את זה לא בציניות – אני שואל את זה כדי לדעת – איך נולדת בעיה בסדר גודל כזה?
יעקב מרגי: ברוך הבא, חבר הכנסת.
יעקב מרגי: סוף סוף רואים את זיו פניך בוועדה.
יעקב מרגי: רשות הדיבור לראש המועצה המקומית כוכב יאיר - - -
<שימי אליאל: צור יגאל.
יעקב מרגי: צור יגאל או כוכב יאיר?
<שימי אליאל: כוכב יאיר-צור יגאל.
יעקב מרגי: בסדר, פחדתי, כי אתמול אמרתי כוכב יעקב, אבל בסדר.
יעקב מרגי: הוא היה מוכן להתמודד עם הבעיות של כוכב יאיר.
<שימי אליאל: אני לא בטוח.
יעקב מרגי: אל תהיה בטוח.
יעקב מרגי: אני בטוח.
<שימי אליאל: אני מכיר.
יעקב מרגי: תציג לנו את הבעיה בדיוק.
יעקב מרגי: לאחר מכאן יושב ראש נציגות ההורים.
מכלוף מיקי זוהר: עוד לא הגעתי, אבל אני חייב להפריע לאדוני.
יעקב מרגי: אתה נכנסת לוועדה, נרשמת.
יעקב מרגי: אתה לא חייב להצביע.
יעקב מרגי: נרשמת אוטומטית.
מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה להפריע לאדוני, ברשותך.
יעקב מרגי: אצלי לא מפריעים.
מכלוף מיקי זוהר: הצעה לסדר.
יעקב מרגי: הצעה לסדר?
יעקב מרגי: אתה מנצח אותי.
יעקב מרגי: בבקשה, אבל ההצעה לסדר מוגבלת במשפט וחצי.
מכלוף מיקי זוהר: משפט וחצי, ברשותך.
יעקב מרגי: מי הדובר, לטובת האורחים?
מכלוף מיקי זוהר: אני מבקש - - -
יעקב מרגי: לא כולם מכירים אותך.
מכלוף מיקי זוהר: חבר הכנסת מיקי זוהר, שלום וברכה למי שלא מכיר, נציג מפלגת הליכוד.
יעקב מרגי: בבקשה, הצעה לסדר.
מכלוף מיקי זוהר: ההצעה לסדר היא כזאת: יש מקום מאד מיוחד שנקרא אלפי מנשה ונמצא פה במקרה ראש המועצה, מר קטן והוא חווה את אותה הבעיה.
יעקב מרגי: מה ההצעה לסדר?
מכלוף מיקי זוהר: ההצעה לסדר היא שהנושא הזה גם יידון היום בנוסף לשאר.
יעקב מרגי: זה אה בהא תליה.
יעקב מרגי: כנראה שאני עם חוש הריח שלי והסמיכות הגיאוגרפית, אי אפשר לנטרל את זה זה מזה, וכנראה הוא "שורש הבעיה".
יעקב מרגי: אז בוא, אני מבין דבר מתוך דבר.
יעקב מרגי: במיוחד אלה הנמוכים מבינים מהר.
יעקב מרגי: אז תודה, הצעתך נשמעה.
יעקב מרגי: אדוני ראש המועצה.
<שימי אליאל: שלום, צהריים טובים.
<שימי אליאל: שמי אליאל ראש מועצת כוכב יאיר-צור יגאל.
<שימי אליאל: אני באמת רוצה להודות על האפשרות לקיים את הדיון הזה, החשוב מאד בראייתנו ובעיתוי מצוקה כזה שאנחנו נמצאים בו ותודה ליושב הראש ולחברי הוועדה שניאותו והנושא עלה לסדר היום.
<שימי אליאל: אני אתייחס באמת בראייתי כראש מועצת כוכב יאיר-צור יגאל.
<שימי אליאל: זה התפקיד שלי ואני מייצג את התושבים ואת הציבור.
<שימי אליאל: נמצאים פה איתי גם חברי מועצה, הרבה חברי מועצה, יושבי ראש והנהגות ההורים, הורים פעילים, מנהלת מחלקת החינוך.
<שימי אליאל: מיום הקמת היישוב – היישוב כוכב יאיר נוסד באמצע שנות -80 – 30 שנה עוד מעט.
<שימי אליאל: צור יגאל נוסד אחר כך במועצה אזורית דרום השרון, באמצע שנות ה-90.
<שימי אליאל: מיום הקמת היישובים, התלמידים לומדים בכפר סבא ובדרום השרון, בבית ספר עמי אסף.
<שימי אליאל: בכפר סבא הפרישה היא בארבעה תיכונים באמת.
<שימי אליאל: אני מחזק את דבריו של חבר הכנסת שמולי, שפירט את רוב הדברים והנתונים והמידע שהגיע אליו.
<שימי אליאל: אני אומר בנקודה זו שהתיכונים הם תיכונים מצוינים.
<שימי אליאל: בראייתי – הכי טובים בארץ.
<שימי אליאל: הכי טובים בארץ.
<שימי אליאל: התלמידים שלנו גם מגיעים להישגים, גם בתי הספר שם מעולים, החינוך מעולה - גם בכפר סבא וגם בדרום השרון.
<שימי אליאל: אני הייתי הבוקר אצל מוטי דלג'ו, ראש מועצת דרום השרון.
יעקב מרגי: יש פה נציג של דרום השרון?
<שימי אליאל: לא יודע.
<שימי אליאל: אני לא חושב.
<שימי אליאל: לא ראיתי.
יעקב מרגי: צרות של עשירים.
<שימי אליאל: דיברתי עם יהודה בן חמו, אנחנו בקשר מצוין.
<שימי אליאל: אני מודה להם על היכולת ועל איכות החינוך אצלם, שהיא מהגבוהות בארץ והציונים והתוצאות מוכיחים את זה הלכה למעשה.
<שימי אליאל: אין על זה ויכוחים.
יעקב מרגי: בוא תן לי נתונים.
יעקב מרגי: סליחה שאני, אבל כמה תלמידים, מה הפוטנציאל?
יעקב מרגי: כמה תלמידים יש לך?
<שימי אליאל: זה חלק מהעניין.
<שימי אליאל: אצלנו הפרישה היא בארבעת התיכונים בכפר סבא ובתיכון עמי אסף בדרום השרון.
<שימי אליאל: אנחנו בממוצע עומדים בשנים האחרונות בסביבות ה-130 ביחד, שסביבות 80-90 הולכים לכפר סבא ו-40 הולכים לעמי אסף לדרום השרון.
יעקב מרגי: והשאר זה יסודי?
<שימי אליאל: כן.
<שימי אליאל: אני מדבר על תיכונים – י', י"א, י"ב.
יעקב מרגי: כמה יש ביסודי?
<שימי אליאל: כמה תלמידים יש לנו בבתי הספר היסודיים?
<שימי אליאל: סדר גודל של 800 ילדים בשני בתי ספר יסודיים.
יעקב מרגי: וגם הם נוסעים?
<שימי אליאל: לא, לא, יסודי יש אצלי שני בתי ספר יסודיים, יש ממלכתי דתי.
יעקב מרגי: יש לך מענה.
<שימי אליאל: יסודי, חטיבה – אין לי בעיה.
<שימי אליאל: הבעיה שלי זה י'-י"א-י"ב.
<שימי אליאל: הולכים לתיכונים האלה.
<שימי אליאל: אנחנו נוסעים לשם ואנחנו במגמת ירידה.
<שימי אליאל: שתבינו, היישוב הוא יישוב קהילתי, קטן, יש מגמת ירידה בכמות הילדים.
<שימי אליאל: פרשתי את הנתונים לפני משרד החינוך ולפני הרשויות הקולטות.
<שימי אליאל: אנחנו במגמת ירידה לסביבות ה-100 ילד בשכבה, שאמורים להיקלט בחמשת התיכונים האלה.
<שימי אליאל: אלה הכמויות אצלנו ובגלל זה זה גם לא ריאלי ונעשתה בדיקה בעבר ועשינו את הבדיקה אצלנו.
<שימי אליאל: תיכף אני אפרט גם יותר לעומק.
<שימי אליאל: אין לי יכולת להקמת תיכון עצמאי, זה לא רלבנטי, זה לא עומד על הפרק.
<שימי אליאל: הבעיה היא במקומות שאנחנו נקלטים בהם, עם מצוקת מקום.
<שימי אליאל: זה כנראה סוגיות של כיתות, אין פתרון לבתי הספר מבחינת תכולה ויכולת לקלוט שם.
<שימי אליאל: הבעיה בסוף היא כנראה בעיה טכנית-לוגיסטית, שצריכה לבוא לידי פתרון.
<שימי אליאל: לפני שנתיים, כשאני נכנסתי לתפקיד, ניסינו לייצר איזה שהוא פתרון.
<שימי אליאל: נקלענו למצוקה הזאת, זה לא מעכשיו מהתקופה האחרונה.
<שימי אליאל: אנחנו בתהליך הזה.
<שימי אליאל: הייתה התחייבות להקים ועדה אזורית.
<שימי אליאל: הוועדה האזורית הזאת לא קמה.
<שימי אליאל: אנחנו הלכנו לתהליך בדיקה פנימית.
<שימי אליאל: אמרתי רגע, בואו אנחנו נבדוק, ננסה אנחנו לייצר פתרון.
<שימי אליאל: בדרך כזו או אחרת הוקמה ועדה.
<שימי אליאל: יושב ראש הוועדה לא נמצא פה, יש לו אירוע טרגי אחר במשפחה.
<שימי אליאל: תת אלוף און רגוניס שהיה עוזר ראש אכ"א, הקים ועדה ציבורית אצלי בתוך היישוב.
<שימי אליאל: בדקנו את כל החלופות, הגענו למסקנה, המסקנה הזאת הוצגה לחברי המועצה.
<שימי אליאל: התקבלה החלטת מועצה.
<שימי אליאל: הפתרון הטוב, האיכותי, הנכון, לילדי היישוב שלנו זה להמשיך במתכונת הקיימת.
<שימי אליאל: זו המסקנה ועם זה הלכנו גם למשרד החינוך.
<שימי אליאל: יש הסכמה גם של הגורמים המקצועיים לעניין.
<שימי אליאל: זה הפתרון הנכון.
<שימי אליאל: יש הבנה, יש איכות בתהליך הזה, זה המענה הנכון.
<שימי אליאל: אנחנו פונים למשרד החינוך.
<שימי אליאל: פנינו, עשינו כמה פגישות, היו כמה תהליכים.
<שימי אליאל: אנחנו רוצים שמשרד החינוך – בעצם הפנייה המרכזית היא למשרד החינוך – לקחת אחריות.
<שימי אליאל: התחלנו את שנת הלימודים בספטמבר כשאין מענה.
<שימי אליאל: לא יכול להיות מצב כזה שילדים - - -
<שימי אליאל: שנייה.
<שימי אליאל: חשוב לי רק להגיד את העניין הזה.
יעקב מרגי: שאלה תוך כדי.
יעקב מרגי: התיכון עמי אסף ממשיך לקבל?
<שימי אליאל: עמי אסף באותה בעיה כרגע.
יעקב מרגי: הוא לא מוכן לקבל תלמידים?
<שימי אליאל: השנה התחילו ללמוד.
<שימי אליאל: אני מדבר על ספטמבר 2016.
<שימי אליאל: השנה הם בפנים.
<שימי אליאל: השנה לא הייתה בעיה.
יעקב מרגי: כפר סבא ועמי אסף?
<שימי אליאל: כן, לומדים.
<שימי אליאל: עכשיו הילדים לומדים.
מירב בן ארי: סוף סוף אנחנו לא צריכים לפתור משהו חודש לפני תחילת שנת הלימודים.
<שימי אליאל: לא, אבל אני אגיד לך איפה הבעיה.
יעקב מרגי: אנשים הופעלו.
יעקב מרגי: עבדנו מאחורי - - -
<שימי אליאל: המצוקה היא של ילדי החטיבה הקיימים היום, שלומדים היום בחטיבה.
<שימי אליאל: מה הבעיה?
<שימי אליאל: בעוד חודש מתחילה שנת הלימודים - - -
מירב בן ארי: ההרשמה.
<שימי אליאל: ההרשמה.
<שימי אליאל: המגמות, זה מה שאני אומר.
<שימי אליאל: בעוד חודש מתחילים התיכונים, שלאן הילדים של שכבה ט' לפחות הולכים ללכת, מתחילים להגיע ולהציג את המגמות.
<שימי אליאל: להציג את המסלולים.
<שימי אליאל: בעוד חודש מתחילה שנת הלימודים והילדים צריכים להבין לאן הם הולכים, איך הם מכוונים את הציונים שלהם, מה הרמה הפדגוגית - - -
יעקב מרגי: אז גם בשנה שעברה יהודה בן חמו, ראש עיריית כפר סבא, נתן לכם תמרורי אזהרה.
יעקב מרגי: הדליק נורות אזהרה.
<שימי אליאל: הוא דיבר על זה שנים, נכון, אבל זה - - -
יעקב מרגי: זה לא טופל.
<שימי אליאל: לא טופל מכל מיני סיבות, ומשרד החינוך אולי יתייחס לזה.
<שימי אליאל: אני לא יודע.
יעקב מרגי: זה במשמרת שלי.
<שימי אליאל: תראה, חלק מהבעיה היא שאני, כראש מועצה, למעשה 11,000 תושבים, לא צריך למצוא לעצמי את הפתרונות.
<שימי אליאל: אני לא צריך לייצר לעצמי קומבינציות - - -
יעקב מרגי: רק אתה.
יעקב מרגי: אתה חייב לייצר.
<שימי אליאל: אני יודע, אבל עוד פעם, אני צריך את משרד החינוך.
<שימי אליאל: אנשי משרד החינוך פה.
יעקב מרגי: לא אמרתי לך איזה פתרון.
<שימי אליאל: אני יכול עד מחר לחפש.
יעקב מרגי: לא, שלא יישמע שאתה מתנער.
<שימי אליאל: לא, לא, לא, חס וחלילה.
יעקב מרגי: לא אמרתי איזה פתרון, אבל אתה הוא שחייב למצוא את הפתרון.
<שימי אליאל: נכון.
<שימי אליאל: אני אומר, לא יכול להיות מצב שהילדים לא יודעים לאן הם הולכים.
<שימי אליאל: יש לזה הרבה משמעות, משמעות חינוכית, משמעות פדגוגית, בחירה למסלולים.
<שימי אליאל: כנ"ל ההורים.
<שימי אליאל: ההורים נמצאים בחוסר ודאות.
יעקב מרגי: טוב, תודה.
<שימי אליאל: זו אחת הבעיות המרכזיות.
<שימי אליאל: עכשיו, הפתרון כבר לפתחנו.
<שימי אליאל: אנחנו שנה-שנה וחצי בתהליך.
<שימי אליאל: אנחנו צריכים את העזרה של הוועדה פה והגענו לפתח הוועדה בלית ברירה, למצוא את הפתרון למשבר.
יעקב מרגי: מה הפתרון שמשרד החינוך הציע לכם לשנה הבאה בהידברות איתם?
<שימי אליאל: בדיון אצל המנכ"לית עלו שלוש אופציות.
יעקב מרגי: היה דיון?
<שימי אליאל: היה דיון עם המנכ"לית ביוני.
יעקב מרגי: אתם מעורבים עמוק בתהליך.
יעקב מרגי: יש לו עמדה, זה שהיא לא מקובלת-.
יעקב מרגי: בשביל היושר.
יעקב מרגי: בוא, נכנסנו לתמונה.
יעקב מרגי: כדי שיאמרו דברים ויירשמו בפרוטוקול כדי שההורים וכל האורחים פה יידעו – משרד החינוך מעורב.
יעקב מרגי: הוא ייצר פתרון.
יעקב מרגי: יש לו עמדה.
יעקב מרגי: היא לא מקובלת על ההורים, אבל עובדתית יש עמדה.
<שימי אליאל: היא לא מעשית מהרבה סיבות.
יעקב מרגי: לכן אנחנו פה.
איציק שמולי: המועצה אומרת שזה לא פתרון אמיתי.
יעקב מרגי: לכן אנחנו כאן, בואו נשמע.
<שימי אליאל: תיכף הם יגידו.
<שימי אליאל: פתרון אחד ביישוב סמוך ששייך למועצה אזורית דרום השרון – צור יצחק.
<שימי אליאל: עוד אין אפילו פרוגראמה של הקמת בית הספר התיכון ואנחנו מדברים על שנה הבאה, על ינואר הקרוב בעצם.
<קריאה: אז זה לא פתרון.
<שימי אליאל: זה לא פתרון.
<שימי אליאל: האופציה השנייה הייתה, ברשת אורט.
<שימי אליאל: בכפר סבא יש בית ספר אורט, אבל היום הילדים שלנו – 90% הולכים למגמה ייעודית ו-10% הולכים לאורט.
<שימי אליאל: זה לא פתרון מעשי.
<שימי אליאל: היינו בתהליך הזה.
<שימי אליאל: אנחנו בעצמנו חשבנו שזה פתרון נכון לפני שנתיים.
<שימי אליאל: יש התנגדות.
<שימי אליאל: ההורים, הילדים, לא רוצים את הפתרון של אורט.
<שימי אליאל: אורט זו רשת טכנולוגית, היא לא מתאימה.
<שימי אליאל: עכשיו, בשבועיים או בשלושה שבועות האחרונים, עלה הרעיון של רעננה.
<שימי אליאל: היום בבוקר בדקתי – לרעננה, שעה וארבעים הלוך, להגיע מכוכב יאיר לרעננה.
<שימי אליאל: זה אמנם 20 ק"מ, אך זה לקח שעה וארבעים הלוך.
<שימי אליאל: כדי להגיע הם צריכים לצאת בשש בבוקר, כדי להגיע לשיעור הראשון קרוב לצלצול.
יעקב מרגי: ולכפר סבא כמה זמן?
<שימי אליאל: כפר סבא זה קצת פחות.
<שימי אליאל: לכפר סבא היום יוצאים בסביבות השעה 07:00, מגיעים בשעה 07:50.
<שימי אליאל: נסיעה לכפר סבא שלא בשעות הלחץ לוקחת רבע שעה, עשרים דקות.
<רינה שבתאי: ופיזור בין שני בתי ספר זה כבר הופך לשעה.
יעקב מרגי: למה את עוזרת לו?
<שימי אליאל: היא מנהלת מחלקת החינוך שלי.
<רינה שבתאי: סליחה.
<שימי אליאל: סליחה.
<שימי אליאל: להגיע לרעננה – קטסטרופה.
<שימי אליאל: לחזור מרעננה – עוד יותר קשה.
<שימי אליאל: הילדים יגיעו בשש בערב.
<שימי אליאל: איפה הפעילות הבלי פורמאלית?
<שימי אליאל: תנועות הנוער.
<שימי אליאל: אצלנו הרבה בתנועות הנוער.
<שימי אליאל: דבר נוסף לגבי ההקשר הזה.
<שימי אליאל: חלק מהפעילות החברתית וגם הפעילות הלימודים שלהם נעשית היום גם בעזרת ההורים.
<שימי אליאל: כפר סבא והקשר החברתי עם כפר סבא הוא חזק, הוא טוב.
<שימי אליאל: להגיע לרעננה - לחזור לרעננה, לעשות פעולות בערב ברעננה, לימודים נוספים, העשרה – זה לא ריאלי ולא מעשי.
יעקב מרגי: אני הייתי מתנפח מהמחמאות, אם הייתי יהודה בן חמו.
<שימי אליאל: אני יודע.
<שימי אליאל: אני אמרתי לו את זה.
<שימי אליאל: אני לא מסתיר.
<שימי אליאל: סליחה, עוד מילה אחת.
יעקב מרגי: אין בעיה, אנחנו נדבר פה, נגמור את הזמן ולא עשינו כלום.
<שימי אליאל: טוב, אז תודה.
יעקב מרגי: כל הכבוד.
יעקב מרגי: יש עוד חברי כנסת שממהרים לדיונים אחרים.
יעקב מרגי: קטן, אתה אורח שסמוך על שולחן חברו.
יעקב מרגי: זה לא דיון שלך, אבל מאחר שאני מבין שאתה קומפלקס – בקצרה.
יעקב מרגי: מה הבעיה?
יעקב מרגי: כמה תלמידים ומה המענה שיש לך?
<שלמה קטן: כוכב יאיר ואלפי מנשה - - -
יעקב מרגי: לא, לא, אני שאלתי שאלה.
יעקב מרגי: תענה לי לשאלה.
יעקב מרגי: כמה תלמידים יש לך בחטיבות העליונות שאתה בבעיה איתם?
<שלמה קטן: השנה יש לנו קרוב ל-90 בכיתות י'.
יעקב מרגי: איפה הם לומדים היום?
<שלמה קטן: היום בארבעה תיכונים בכפר סבא ומעטים באורט שפירא כפר סבא.
<שלמה קטן: אני רוצה להוסיף פרט שלא נאמר.
<שלמה קטן: אני הייתי ראש מועצה גם לפני כ-30 שנה.
<שלמה קטן: אני הייתי 15 שנה, נחתי 14 שנה וחזרתי.
<שלמה קטן: בשנת 1995 היה אותו משבר עם כפר סבא.
יעקב מרגי: עזוב אותי היסטוריה.
יעקב מרגי: תן לי עכשיו, עכשיו.
<שלמה קטן: אני חייב להגיד - - -
יעקב מרגי: אני מנהל את הדיון, לא רוצה.
יעקב מרגי: נתתי לך פריבילגיה.
יעקב מרגי: אתה באותה בעיה, אין לך בשנה הבאה.
<שלמה קטן: אותה בעיה.
<שלמה קטן: שנה הבאה אין לנו מקום.
יעקב מרגי: לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת, נציגות ההורים, בבקשה, בקצרה.
יעקב מרגי: תנו לי את העמדה שלכם, אל תציגו לי את הבעיה.
יעקב מרגי: תנו לי את העמדה שלכם לגבי הפתרונות שמשרד החינוך הציע לכם.
<ניב סופר: משרד החינוך לא נתן פתרונות.
יעקב מרגי: תציג את עצמך קודם כל.
<ניב סופר: ניב סופר, יושב ראש הנהגת הורים של חטיבת הביניים, ביחד עם אבי שוברט.
<ניב סופר: תשובה: משרד החינוך נתן שלוש אופציות: אורט שפירא, זה בית ספר מקצועי מצוין בכפר סבא, לא רלבנטי לאוכלוסייה שצריכה בית ספר עיוני.
<ניב סופר: זה גם לא קשור למשרד החינוך, זה רשת פרטית.
<ניב סופר: תיכון בצור יצחק – לא קיים תיכון בצור יצחק.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע אחר כך את משרד החינוך.
<ניב סופר: והילדים בכיתות ט' צריכים להתחיל להירשם כבר עכשיו לתיכונים.
<ניב סופר: ובסוף, גם נתנו את רעיון רעננה.
<ניב סופר: אם הם היו עושים עבודת עומק קצת יותר רצינית – משרד החינוך – ובמדינה מתוקנת לא ילדים ולא הורים צריכים להתעסק לאיזה תיכונים הולכים, אבל אנחנו כבר בשנה שעברה פנינו למשרד החינוך וביקשנו בזמן – תתחילו לטפל בזה, תתחילו לבדוק את זה ותנו לנו פתרון לא לשנה שנתיים, אלא פתרון ארוך טווח, קבע, כי כיישוב קטן אנחנו לא יכולים להקים אצלנו תיכון.
<ניב סופר: תיכף נתייחס גם לאופציה הזאת.
<ניב סופר: ולא עשו כלום.
<ניב סופר: בשנה שעברה, ביוני, אחרי דיון אצל המנכ"לית שבעינינו לא היה רציני ולא ממצה – ואני לא מתכוון לפגוע באף אחד – אבל זאת דעתנו – עשינו שביתה של יום אחד, שביתת אזהרה: ראו משרד החינוך, טפלו בבעיה.
<ניב סופר: לא רצנו לשביתה.
<ניב סופר: לא קרה כלום.
<ניב סופר: ב-1 בספטמבר סגרנו את החטיבה ל-20 יום, כי הילדים בספטמבר שנת 2016 צריכים להתחיל ללמוד.
<ניב סופר: עכשיו, לשאלה של חבר הכנסת שמולי, כנראה לתקשורת, אם זה בעיה של ספטמבר 2016, היא לא מתחילה להתעסק עם זה.
יעקב מרגי: שמולי, לא שמוליק.
<ניב סופר: שמולי.
יעקב מרגי: אני שמעתי ק' בסוף.
<ניב סופר: לא, לא.
איציק שמולי: תודה, אדוני יושב הראש.
איציק שמולי: אגב, גיליתי שיש לי פה משפחה בדיון הזה.
<ניב סופר: עכשיו אתה בניגוד עניינים.
איציק שמולי: זה היה עוד לפני הדיון שקבעת.
<ניב סופר: משרד החינוך היה צריך לתת פתרון ארוך טווח ליישוב קטן, שב-2019 יש לנו 90 ילדים שעולים לכיתה י'.
<ניב סופר: זהו.
<ניב סופר: זה כל מה שיש.
<ניב סופר: אנחנו יישוב טיפה מזדקן.
איתן ברושי: יש ילדים שלומדים במקומות אחרים?
<ניב סופר: לא.
<ניב סופר: רוב הילדים הולכים לחמישה תיכונים בכפר סבא.
<ניב סופר: זה ארבעה בחירה, פלוס אורט שפירא, שהוא בית ספר מקצועי - - -
איתן ברושי: כמה ילדים עולים לכיתה ז'?
<ניב סופר: סדר גודל של ממוצע 150 תלמידים
איתן ברושי: 150 תלמידים זה הנפח הכולל?
יעקב מרגי: זה הולך ויורד.
איתן ברושי: ברור, אתם לא נעשים יותר צעירים.
איתן ברושי: כן, זו שאלה אחרת, קצב הגידול, אבל כשאתה אומר 150 ילדים עולים לכיתה ז'.
<ניב סופר: כן, ובשנת 2019 – 90.
<ניב סופר: זה מה שיש וזה מתחיל לרדת.
<ניב סופר: שם יש ירידה משמעותית כבר, בשנים 2019-2020.
<ניב סופר: זאת אומרת, ביום שגם אם יגידו לנו בואו תבנו תיכון אצלנו, עוד שלוש שנים אנחנו לא צריכים אותו, אנחנו לא מסוגלים לממן ולסבסד אותו.
יעקב מרגי: לו יצויר שצור יצחק היה מעשי – הייתה לכם טענה?
<ניב סופר: אלף, צור יצחק לא מעשי.
יעקב מרגי: אתה לא רוצה לשחק בנדמה לי?
יעקב מרגי: אני שואל אותך לא יצויר שהוא מעשי.
<ניב סופר: אני לא רוצה לשחק בנדמה לי.
יעקב מרגי: אז אני מבקש שתתאפק ותענה לי.
<ניב סופר: כמות ה - - -
יעקב מרגי: אל תתחמק מהשאלה שלי.
<ניב סופר: אז אני אענה.
יעקב מרגי: אם אנחנו רוצים לטפל בבעיה, חייבים.
<ניב סופר: המגוון שאנחנו מקבלים היום בכפר סבא ובעמי אסף, שזה בעצם ארבעה פלוס אחד, פלוס עמי אסף – שישה תיכונים, אף תיכון בצור יצחק לא יכול לתת אותו מענה מקצועי.
יעקב מרגי: תקשיב, בוא נהיה הוגנים.
יעקב מרגי: עוד לא קם בית הספר, אתה כבר עשית לו אבחון, קבעת שהוא לא מסוגל לתת מענה.
<ניב סופר: לא, הוא לא יכול לתת פתרון כמו שישה תיכונים מבחינת המגוון, מבחינת כמות מגמות.
<ניב סופר: היום הילדים יכולים ללכת לכל - - -
איתן ברושי: אדוני יושב הראש, צור יצחק זה יישוב של המועצה האזורית דרום השרון.
איתן ברושי: נכון לרגע זה הוא חלק מהמועצה והאחריות היא על מוטי דלג'ו.
יעקב מרגי: אני מכיר אותו.
איתן ברושי: עדיין הוא לא יישוב נפרד, לכן השאלה היא לא על צור יצחק, אלא על דרום השרון.
יעקב מרגי: אני מודה לך על הקנאות המוניציפאלית, אבל הוא הבין מה שאלתי.
איתן ברושי: גם אני הבנתי.
יעקב מרגי: בסדר, לפרוטוקול זה היה חשוב.
יעקב מרגי: ניב, אני אלף מודה לך על הכנות.
יעקב מרגי: ענית לי בצדק.
יעקב מרגי: תאמינו לי, בחוק ההסדרים, אתמול העברתי את חוק נהרי "הידוע לשמצה" בעיני הרבה פופוליסטיים.
יעקב מרגי: לא היו לי חברי כנסת ככה.
יעקב מרגי: כולה כוכב יאיר ואלפי מנשה.
איתן ברושי: מה שנקרא לא הכמות, אלא האיכות פה.
יעקב מרגי: אני מצדיע להם, אבל תקשיבו, זו עדיין לא סיבה להפריע לי בדיון.
יעקב מרגי: אני מודה לך על הכנות ואין ספק לגיטימי שהורים צריכים לחפש ולבקש את הטוב ביותר עבור הילדים שלהם, ואמרת את זה בצורה הכי ברורה.
יעקב מרגי: אתה רוצה לא לצמצם את המגוון.
<ניב סופר: אני אגיד לך יותר מזה.
יעקב מרגי: במשפט אחרון, בב3קשה.
<ניב סופר: שניים, בבקשה.
<ניב סופר: גם אם יקום תיכון בצור יצחק, כמה זמן זה ייקח?
<ניב סופר: שלוש-ארבע שנים.
יעקב מרגי: אמרו לו, שכחת את הלו.
<ניב סופר: גם אם.
<ניב סופר: שתיים, המצב הקיים הוא של 30 שנה, הוא לא גחמה של חודש-חודשיים, ואי אפשר בגלל בעיה לוגיסטית, אפרופו, כי הבעיה היא בעיה לוגיסטית.
<ניב סופר: אף אחד לא יתווכח איתך במשרד החינוך שהמצב הוא מצוין עכשיו – פדגוגית – לילדים.
<ניב סופר: בעיה לוגיסטית.
<ניב סופר: תוסיף לזה כיתה, תוסיף להוא כיתה ובזה זה נגמר.
<ניב סופר: זה מה שהיה לפני שנתיים.
<ניב סופר: זאת אומרת בסוף הפתרון לוגיסטי, כנראה גם קצת - - -
יעקב מרגי: אני אגלה לך סוד, שכנראה אתה יודע אותו.
יעקב מרגי: מה לעשות שהמחותן לא רוצה, שזה ראשי הרשויות המדוברות.
<ניב סופר: אני לא בטוח.
יעקב מרגי: אני דיברתי.
יעקב מרגי: חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו ממהרת לדיון אחר, בבקשה.
יעקב מרגי: אני מודה לחבר הכנסת מאיר כהן שוויתר על רשות הדיבור, בעוד הוא יושב ומחכה לדיון הזה מהדיון הקודם.
ענת ברקו: מה שחשוב לי לומר, אלף, שכמובן כל החלטה שלא תתקבל כמובן תכלול גם את אלפי מנשה ואני מודה לך על זה שבעצם אפשרתם - - -
יעקב מרגי: את מדברת עם אחד שאצלו לא מעניין.
יעקב מרגי: כל התלמידים, כולם באותה מידה.
ענת ברקו: אז בדיוק, זה מאד חשוב לא לעשות פה הפרדות.
ענת ברקו: והדבר הנוסף, זה שבאמת באמת שכל מה שקורה כאן לא יהיה על הגב של הילדים.
ענת ברקו: הילדים האלה עכשיו מוטרדים לאן הם הולכים שנה הבאה, הם מוטרדים מה תהיה הדרך שלהם.
ענת ברקו: בדרך כלל זה גם כולל כמובן בתיכונים הללו הכנה לצה"ל, תכניות מסוימות שהם מעדיפים ללכת אליהן.
ענת ברקו: אסור לצמצם את האפשרויות שלהם, כי זה מה שמנתב אותם גם קדימה לעתיד.
ענת ברקו: מי שרוצה ללכת לתיכון עיוני – יוכל ללכת לתיכון עיוני ומי שלמקצועי למקצועי.
ענת ברקו: אגב, אני ממליצה שגם תנסו לשלחו יותר ילדים לתיכון טכנולוגי, זה לא כל כך רע.
ענת ברקו: אני לא יודעת מה הרמה שלו, אבל - - -
<קריאה: יש לנו עוד בערך 10-12% שהולכים.
ענת ברקו: כי זה יכול לפתוח עוד אופציות חדשות, לפחות מבחינת מקומות עבודה בעתיד וגם אפשרויות בתוך הצבא.
ענת ברקו: ואני רוצה להודות שבעצם בחרתם לקיים את הדיון הזה, כי בעיני הוא מאד חשוב.
יעקב מרגי: אנחנו חוזר לנוהל העבודה של הוועדה – חבר כנסת – אורח – לסירוגין.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר, בבקשה.
מאיר כהן: תודה רבה, אדוני יושב הראש.
מאיר כהן: אני מלווה כבר שנה וחצי, ושמעתי גם את קטן כשהייתי אצלו וגם את שימי, ואני מודה לך על השאלות, הן שאלות שאתה שם את הדברים על השולחן.
מאיר כהן: יישר כוח.
מאיר כהן: אני ארצה לפנות למשרד החינוך.
מאיר כהן: יש משהו מאד לא הוגן שאתם מייצרים מן צוואר בקבוק כל סוף שנה וכל תחילת שנה.
מאיר כהן: על פניו, מי שצריך להביא את הפתרונות לרשויות במצב כזה, זה אתם.
מאיר כהן: לכן קצת לא ברור לי מה ההצעה המטופשת הזאת להסיע ילדים שעה וחצי לרעננה.
מאיר כהן: מאיפה זה בא?
מאיר כהן: אחד.
מאיר כהן: יש בעיה, אתה הצגת אותה – המחותן לא רוצה.
מאיר כהן: אני דיברתי עם יהודה, יהודה בצדק אומר יש לי כיתות גדולות מאד - - -
יעקב מרגי: הוא בשונה מכולם גם צופה פני עתיד אצלו.
מאיר כהן: אני לא פוסל, אדוני יושב ראש ועד ההורים, אני לא פוסל מצב שבו אתם תתחילו להתארגן להקמתו של תיכון.
מאיר כהן: אני בחיי הקמתי שני תיכונים, אז אל תפסלו את זה מראש.
מאיר כהן: וכן, אתם תצטרכו לשלם בכך שיהיה לכם קשה יותר לממן את המגמות, שבע המגמות שיש.
מאיר כהן: אני רוצה להביא לדוגמא את עומר.
מאיר כהן: אני ישבתי עם עומר בזמנו.
מאיר כהן: עומר הוא פחות אוכלוסייה מאשר כוכב יאיר.
מאיר כהן: בעומר יש תיכון שלומדים בו ילדי עומר, עם מגוון המגמות שיש, מהטובות ביותר.
יעקב מרגי: גם ילדי מיתר וילדי באר שבע.
מאיר כהן: ילדי מיתר לא.
מאיר כהן: באר שבע לא.
יעקב מרגי: אני מכיר כאלה שבאים - - -
מאיר כהן: הוא כבר לא קולט.
מאיר כהן: מיתר מתחיל לבנות עם 6,000 איש.
מאיר כהן: כלומר, בואו תשימו לכם את זה בתכנית החומש שלכם, שהיישוב יצטרך להתחיל להקים תיכון משלו.
מאיר כהן: אני יוצא מתוך ההנחה שיש בחטיבת הביניים 300 איש.
מאיר כהן: ואם זה בית ספר צומח מכיתה ז' עד כיתה י"ב, אני אומר לך שעם 600 תלמידים יש ייתכנות כלכלית מצוינת.
מאיר כהן: אני מכיר את זה, כי אני בניתי את בית ספר זינמן בדימונה, בדיוק אותו הדבר.
מאיר כהן: אני שוב חוזר למשרד החינוך.
מאיר כהן: להבנתי, או הצעתי היא שתהיה פנייה לראשי הרשויות, ליהודה, אבל, יהודה צודק ואמר את זה יושב הראש, לבוא ולהגיד ליהודה אנחנו מבקשים ממך פתרון שאנחנו נתגמל אותך לארבע שנים.
מאיר כהן: להקציב זמן, אבל בארבע השנים האלה, אנחנו – משרד החינוך – מתחייבים למצוא פתרון אחר.
מאיר כהן: אני מציע לכם - גם לראשי הרשויות וגם לראשי ועדי ההורים – אם באמת אתם חפצי חיים לעוד 10 שנים ולעוד שש שנים לפתור את הבעיה, תתחילו לחשוב ברצינות על הקמת בית ספר תיכון.
מאיר כהן: אם תצליחו להקים בית ספר תיכון משותף, ביחד עם מוטי ואם כן תקבלו את ההצעה, ואל תחששו מבית ספר צומח בצור יצחק, בסופו של דבר בתי ספר צומחים.
מאיר כהן: אצל דדיו, בדרום השרון, ואגב, הוא הציע להם לכבד את זה לשטח השיפוט שלהם.
מאיר כהן: אתה יודע איך זה, נכון?
איתן ברושי: לא כדאי לערב את הכל עכשיו.
איתן ברושי: בוא נפריד.
מאיר כהן: רק נגיד את זה.
יעקב מרגי: נראה לי גם טייבה מוכנה לספח.
מאיר כהן: זאת הצעתי, אבל אני מבקש לשמוע דברים ברורים ממשרד החינוך - כחבר כנסת – איך אתם נערכים.
מאיר כהן: תורידו את ההצעה הזאת של רעננה.
מאיר כהן: לא הולך.
<רינה שבתאי: מותר לי לדייק את המספר של החטיבה רק, כי נזרק פה - - -
מאיר כהן: כמה יש לך בחטיבה?
<רינה שבתאי: 750.
<רינה שבתאי: אנחנו לא שם.
מאיר כהן: נו, זה 150-150-150.
מאיר כהן: אני עשיתי חשבון.
<רינה שבתאי: זה הולך ויורד.
מאיר כהן: עכשיו את מחזקת את דעתי.
מאיר כהן: 750 תלמידים זה בית ספר שיכולות להיות בו 7 מגמות.
יעקב מרגי: תודה למירב בן ארי.
מירב בן ארי: אני צריכה ללכת.
מירב בן ארי: אני רק רוצה להגיד כהערת אגב, שאני פה הרבה זמן בוועדת החינוך ואף פעם לא ראיתי כזאת נוכחות של חברי כנסת, אז נראה לי - - -
איתן ברושי: הבעיה היא מה ייצא מזה, לא כמה באו הנה.
מירב בן ארי: אתה יודע, יש פה דיונים חשובים לא פחות, אבל - - -
יעקב מרגי: תודה רבה, מירב.
יעקב מרגי: בבקשה, איתן ברושי.
איתן ברושי: קודם כל זה דיון לא פשוט ובמידה רבה לא היה צריך להיות בכלל.
איתן ברושי: חוק חינוך חובה - - -
יעקב מרגי: תראו, כולם עוברים תהליכי גמילה.
יעקב מרגי: אני מוועדת העבודה, הוא מהתנועה הקיבוצית והמושבים והאזורים.
יעקב מרגי: איתן, זו הערת ביניים שלי.
איתן ברושי: אלף הם יודעים מאיפה אני.
איתן ברושי: אני קיבלתי קצת חומר מאיריס אפרת ומאחרים.
איתן ברושי: אני חושב שחוק חינוך חובה מטיל את האחריות הברורה על המדינה, בנושא של החינוך.
איתן ברושי: עכשיו אני אגיד מה אני מעריך.
איתן ברושי: אני מכיר את ראשי הרשויות.
איתן ברושי: אדוני יושב הראש הרשות, אני אגיד לך, כדאי שתקשיב למה לפי דעתי אתם פה לא בסדר.
איתן ברושי: קצב גידול בתי הספר של אזורים צומחים הוא איטי מדי.
איתן ברושי: מה שקורה, אני עוד זוכר כמה צרות היו לי עם שי כנעני.
איתן ברושי: עכשיו הוא כבר לא קיים, אבל הוא היה יכול להוציא - - -
יעקב מרגי: הוא קיים, הוא לא במשרד.
איתן ברושי: אבל זה לא אסון שהוא לא במשרד, כי היה מאד קשה להסביר לו.
יעקב מרגי: הוא לא פה.
איתן ברושי: אני אומר את זה כדי-.
יעקב מרגי: זו ועדת חינוך.
איתן ברושי: עובדי המדינה לפעמים עושים צרות.
איתן ברושי: מה שאני אומר כרגע - - -
יעקב מרגי: הם עושים את העבודה שלהם.
איתן ברושי: תן לי רגע.
איתן ברושי: לא, הם לא חייבים לעשות צרות.
איתן ברושי: אני אומר שיש פה פער.
איתן ברושי: כשאתה ראש רשות, אני היה לי ביטוי שאומר – מגרש שנקנה הוא כמו בית שנבנה.
איתן ברושי: כלומר, אם מישהו קנה מגרש, אתה חייב לתת לו פח אשפה ובית ספר, או גן.
איתן ברושי: לבנות בית על מגרש שנקנה זה יכול לקחת שנתיים-שלוש ולפעמים יותר, למרות שיש פה גבולות.
איתן ברושי: בגלל מגבלות תקציב, בגלל תקציב שהוא לא רב שנתי – היום דובר על זה בוועדת הכספים – משרד החינוך מגיב באיחור ולפעמים קצב הגידול, ועכשיו יש גידול במועצות האזורים וגם אצל יהודה אולי.
איתן ברושי: ואז אומר לי מוטי דלג'ו, אני נבחרתי כדי לתת חינוך לדרום השרון.
יעקב מרגי: הייתי מצפה, אולי בהסתייגות - - -
איתן ברושי: תיכף אני אגיד מה הפתרון.
יעקב מרגי: אולי משרד החינוך רצה לבנות והקליינטים לא רצו לקנות?
איתן ברושי: בכל זאת אני רוצה - - -
יעקב מרגי: תגיד את זה בהסתייגות.
איתן ברושי: תשמע, תן לי לומר את מה שאני רוצה.