GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: באמת, אני מחזיק ממך, לא רוצה להמשיך כי זה כמו התנשאות חס ושלום, אני בא ואומר לך, אני מצפה מאדם כמוך, שצמח בתוך האקדמיה ויש לך מה לומר, אתה נושא על כתפיך, האם אתה לא מסוגל למתוח קו בין הקטע הזה שבאמת יש סכסוך, יש מאבק לגיטימי פוליטי, מדיני, עממי, תקרא לזה איך שאתה רוצה, מאשר ליצור כאן - - - מערכת החינוך יוצרת עם.
יעקב מרגי: מערכת החינוך של מדינת ישראל, מה שיש בה, לטוב ולרע, מצמיחה את הדור הבא שלנו.
יעקב מרגי: רבותיי, אני מצפה שתתייחס, האם זה מה שאתה מצפה ממערכת חינוך?
עליזה לביא: תיתנו לילדים את האפשרות ללמוד.
עליזה לביא: שיבחרו בסוף הדרך, אבל תן להם ללמוד.
עליזה לביא: קחו אחריות.
יוסף ג'בארין: אני מתפלא עליכם, אתם כל הזמן שקועים בנרטיב שאתם שומעים בתקשורת היהודית, מחוקרים מכל מיני קבוצות, בעיקר יהודיות וציוניות.
יוסף ג'בארין: כל כך קשה להיות סובלניים לשתי דקות או שלוש דקות?
יוסף ג'בארין: הרי אתם לא שומעים את הצד השני.
יעקב מרגי: בבקשה, שומעים אותך.
יוסף ג'בארין: לכן, רבותיי, אם יש משהו טוב שאפשר להוציא מהדיון הזה, חוץ מההסתה נגד העם הפלסטיני ונגד הרשות הפלסטינית זה לבוא ולהגיד מה צריך לעשות.
יוסף ג'בארין: ומה שצריך לעשות זה פשוט לזרוע תקווה בשני הצדדים.
יוסף ג'בארין: בלי תקווה לא יהיה שינוי.
יוסף ג'בארין: אני לא רוצה עכשיו לפנות למציעים ולהגיד להם - - -
יעקב מרגי: ד"ר ג'בארין, הילד שלימדו אותו בהצגה, אתה מפיח בו תקווה?
יעקב מרגי: תקווה אחת אתה מפיח בו, שלעתיד לבוא לא יהיו פה יהודים.
יוסף ג'בארין: מה שצריך לעשות, צריך לתת תקווה לצעירים הפלסטינים הללו, שתקום מדינה פלסטינית.
יוסף ג'בארין: העמדה של הרשות הפלסטינית ידועה לכולכם וכל העולם תומך בה, מדינה פלסטינית בגבולות 1967, כולל מזרח ירושלים, ולכן לא צריך להתרגש מזה שמדברים על - - - בטח שמדברים על ירושלים ובטח שמדברים על אל אקצא.
יוסף ג'בארין: לכן מי שבאמת מפריע לו המצב הנוכחי ורוצה שינוי, שידבר על מקורות הבעיה ועל הפתרון.
יוסף ג'בארין: הפתרון הוא - - -
עליזה לביא: מה עם תעודות בגרות ישראליות?
יעקב מרגי: עליזה, לא.
יעקב מרגי: אני מתנצל שנתתי לך.
יוסף ג'בארין: הפתרון הוא, כשנותנים לדור הבא והדור הנוכחי את התקווה שתקום מדינה פלסטינית, בדיוק כמו שיש לאותו ילד ישראלי שלומד.
יוסף ג'בארין: לגופו של עניין, אני רק רוצה להגיד, העמדה שלנו מאוד ברורה, אנחנו היינו ונהיה, וגם הפלסטינים, תמיד היינו נגד התנגדות חריפה, לפגיעה של אזרחים חפים מפשע, אבל אני אומר לכם, הכיבוש הוא לא חף מפשע.
איציק שמולי: מה העמדה שלכם לגבי האלימות - - -
יעקב מרגי: שמולי, ברוך הבא, מתי נכנסת?
איציק שמולי: לפני עשר דקות, לא ראית?
מסעוד גנאים: וכבר אתה חוקר אותו?
יעקב מרגי: אני מבקש לא להתקלקל.
יעקב מרגי: שמור על השם שלך, יש לך מותג של חבר כנסת ממושמע.
יוסף ג'בארין: הוא היה ממושמע.
יעקב מרגי: לא, הוא עדיין ממושמע.
יעקב מרגי: זה שהוא משמיע לפעמים עמדות שמעצבנות אתכם, או שהוא לא עונה לציפיות של השמאל, אבל בסדר.
איציק שמולי: הוא כן עונה לציפיות של השמאל, לא של השמאל הקיצוני.
יעקב מרגי: משרד החוץ, אני מצפה ממך בדקות שאני נותן לך, לא לאשר את העובדות או להכחיש אותן, מה משרד החוץ עושה בדיפלומטיה הבינלאומית כדי אל"ף, להציג את זה, ולמנוע את זה לעתיד, כי אנחנו לכאורה ולא בעמדה מתנשאת, באמת אני, אני מדבר על עצמי עכשיו, לא על הוועדה, אני באמת לא חרד, סליחה, תסלחו לי, לא להנהגה הפלסטינית ולא לחברי הכנסת הישראלים של הרשימה המשותפת, אני חרד לגורלם של אותם ילדים רכים שסופגים שלא בטובתם ולא באשמתם הסתה וחינוך להרג ולדם במקום חינוך לאופטימיות, לתקווה, לשלום, לחיים טובים וחיים תקינים.
יעקב מרגי: יש לך שלוש דקות, תקבלי פרס נובל ממני אם תצליחי לעמוד בזה.
<מיכל גור אריה: מיכל גור אריה, מאגף תקשורת והסברה במשרד החוץ.
<מיכל גור אריה: לגבי ספרי הלימוד, הבעיה מוצפת על ידינו וכמובן גם על ידי ארגוני החברה האזרחית באופן קונסיסטנטי מסביב לעולם, בעיקר גם בקרב מדינות שגם תורמות לרשות הפלסטינית ולאונר"א כדי שיהיו עם יד על הדופק וישימו לב ויעבירו את הדברים.
<מיכל גור אריה: אנחנו עושים את זה כל השנים, לפעמים באמת יש החלטה לעלות דרגה לגבי הסיפור הספציפי הזה, לפעמים לגבי נושאים אחרים.
יעקב מרגי: אתם מרגישים שיש אוזן קשבת?
<מיכל גור אריה: בהחלט, כי בסופו של דבר סך הכול המטרה היא משותפת.
<מיכל גור אריה: יש בקרב הרבה אנשי קשר בהחלט הבנה לצורך הזה, אבל כמו שיכלו להגיד לך פה רבים, אנחנו לא תמיד רואים את זה מחלחל לשטח.
<מיכל גור אריה: אנחנו יודעים שלחץ עובד במידה מסוימת.
<מיכל גור אריה: לדוגמה אם תיקח את הנושא של משכורות לטרוריסטים על ידי הרש"פ, שזה גם היה אחד הנושאים שהצפנו, אז היה לחץ מאוד כבד ובהחלט מצאנו אוזן מאוד קשבת, ועדיין המצב הוא לא משהו.
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, האם הנציגויות שלנו ברחבי העולם מצוידות באותם חומרים?
יעקב מרגי: האם אנחנו מנסים לעבוד מול משרדי החינוך בעולם?
יעקב מרגי: בנקודה הזו, אני מדבר כרגע על התחום של חינוך, משרד החינוך, בתי ספר, האם אנחנו מציגים את הנושאים לשרי חינוך בעולם ופועלים, או מציידים את המשלחות הפרלמנטריות והמשלחות הדיפלומטיות שלנו בחומרים כאלה להסברה?
חנין זועבי: אפשר לשאול אותה שאלה?
יעקב מרגי: את תשאלי ב - - -
<מיכל גור אריה: בהחלט.
<מיכל גור אריה: הדגש הוא לא על הקשר עם אנשי - - - בהחלט אנחנו מציידים את הנציגויות, הדגש הוא בהחלט על העברת החומר, אבל לדרגים מדיניים בעלי השפעה על התחום, על הרשות הפלסטינית, ופחות על יידוע אנשי החינוך באותן מדינות.
<מיכל גור אריה: זה יותר משרדי חוץ, פרלמנטים, כמו שאתה אומר, מקבלי החלטות.
יעקב מרגי: תשקלו גם את זה.
חנין זועבי: מה התגובה שאתם מקבלים?
יעקב מרגי: את לא עונה לחנין, כי היא אחר כך תתקוף אותי על השעון.
יעקב מרגי: היא תדבר בזמנה.
יעקב מרגי: אני מבטיח לכם שהיא תדבר אם אני אהיה קשוח.
יעקב מרגי: אני מבקש רק לשאול לשתף את שרי החינוך באותן מדינות במסגרת המאמצים שלכם.
<מיכל גור אריה: לסיום אני רק אציין שבעת האחרונה אחד הדברים שאנחנו מציפים בצורה מאוד בולטת זה גם הנושא של ההסתה ברשתות החברתיות, שהוא עקרונית לא רשמי ברמה של הרש"פ.
<מיכל גור אריה: יש גם רשמי, אבל זה אחד הנושאים שמשתלבים ושבהחלט מאחורי גל הטרור הנוכחי.
<מיכל גור אריה: אנחנו בקשר גם עם פייסבוק בעניין.
חנין זועבי: הייתי רוצה להבין, למה דעת הקהל הבינלאומית לא מקבלת את השיח הישראלי?
יעקב מרגי: אני אענה לך כשאת תדברי.
עליזה לביא: היא מאוד מקבלת את השיח הישראלי.
חנין זועבי: ולמה הפרופגנדה הישראלית לא מצליחה?
עליזה לביא: היא לא מקבלת את השקרים החוזרים וחוזרים שלכם.
חנין זועבי: את תשתקי, אני לא מדברת איתך.
עליזה לביא: אל תגידי לי 'תשתקי'.
עליזה לביא: מי את שתגידי לי 'תשתקי'?
חנין זועבי: אני לא מדברת איתך.
יעקב מרגי: אני קורא את שתיכן לסדר בפעם ראשונה.
עליזה לביא: יותר מדי נתנו לך לדבר.
יעקב מרגי: עליזה, את בדיוק משרתת אותה עכשיו.
חנין זועבי: כן, דמוקרטית את.
חנין זועבי: חברת כנסת מכובדת, אוקיי.
חנין זועבי: כן, תודה רבה.
מסעוד גנאים: תחילה אנחנו שמענו למצגת ולמחקר מאוד מגמתי, חד צדדי, המטרה שלו היא רק אחת, זה להטיל את האשמה על הפלסטינים ולהציג אותם כולם באופן שלילי, כמו הסילוף של ראש הממשלה על חאג' אמין אלחוסייני.
ענת ברקו: שהיה נאצי?
מסעוד גנאים: דבר שני, אני כמחנך לשעבר ומורה להיסטוריה לימדתי - - -
ענת ברקו: אבל הוא היה נאצי.
מסעוד גנאים: לימדתי על השואה של העם היהודי.
מירב בן ארי: כולם מלמדים, גם בארצות הברית מלמדים על השואה.
מסעוד גנאים: כן, אני לימדתי.
<קריאה: אל תענה להם.
מסעוד גנאים: לא, אני מבקש מחברות הכנסת לא לחקור אותנו.
מסעוד גנאים: זהו, אין לכם זכות - - -
מירב בן ארי: כולם מלמדים על השואה, זה קורה בכל העולם - - -
מסעוד גנאים: אין לכם זכות.
מסעוד גנאים: אני לימדתי, אני גם לימדתי.
ענת ברקו: למדנו על השואה כולנו ואנחנו יודעים שחאג' אמין אלחוסייני היה נאצי.
מסעוד גנאים: אבל לא הוא שיזם את ה - - - לא מנקים את היטלר מהאשמה.
ענת ברקו: נכון, לא מנקים את היטלר.
ענת ברקו: אף אחד לא מנקה.
מסעוד גנאים: ולא שמיין קמפף מ-1926 אמר על השואה של העם היהודי ועל הפתרון הסופי.
ענת ברקו: אתה צודק.
יעקב מרגי: אל תתייחס.
יעקב מרגי: אם תתייחס - - -
מסעוד גנאים: אני מדבר, אבל הם קוטעים אותי.
מסעוד גנאים: אתה תפצה אותי בזמן.
יעקב מרגי: רבותיי, חברי כנסת רוצים לדבר.
מסעוד גנאים: מוטיבים אנטישמיים וגזעניים, נכון, אני גם כמחנך וגם כפלסטיני וגם כערבי לא מקבל את זה.
מסעוד גנאים: תדעו רק דבר אחד, שהשנוא בעיניכם, פוסק ההלכה הראשון בעולם האיסלם, יוסוף אלקרדאווי, למשל, בקשר לעניין של האמרה על היהודים שהם קופים או חזירים, משהו כזה, הוא אמר שזה לא מקובל ופסק הלכה אפילו שזה לא מקובל.
אוסאמה סעדי: אבל את זה מרכוס לא הביא.
ענת ברקו: אבל אפשר להביא את קרדאווי.
יעקב מרגי: רבותיי.
יעקב מרגי: מסעוד גנאים, תודה.
יעקב מרגי: אם אתה תענה להם אני לא אתן לך רשות דיבור.
יעקב מרגי: או שתאמר, תתמקד ב - - -
עליזה לביא: הוא אומר דברי - - - אתה מביא ממש דברי טעם.
מסעוד גנאים: בקשר לספרי לימוד ולאמרות של אנשי חינוך ולמערכת החינוך בישראל, אם זה בציוני דתי, אם זה בפרטני, אף אחד לא חקר שם.
מסעוד גנאים: שם למשל יש תכנית לימודים, בזרם הממלכתי דתי, שקוראת לבניית בית המקדש, ש-330,000 שקל חדש ממומנת ממשרד החינוך.
מסעוד גנאים: היא קוראת לבנות את בית המקדש ומלמדת את התלמידים איך לבנות בית מקדש.
יעקב מרגי: בוא אני ארגיע אותך במשפט, לי מותר.
מסעוד גנאים: אני יודע, הוא לא ייבנה.
יעקב מרגי: אל תדאג, הוא ייבנה, אנחנו באמונתנו והצרופה הוא ייבנה, לא בגי'האד, לא - - -
מסעוד גנאים: באחרית הימים.
יעקב מרגי: תקשיב, לא בדם ולא בהרג, לא ברוח ולא בדם, אלא הוא יבוא שלם משמים.
יעקב מרגי: זו האמונה שלנו.
יעקב מרגי: תירגע, לא ציפי חוטובלי ולא איך קוראים לו?
יעקב מרגי: לא ההוא שעולה - - -
מסעוד גנאים: אני מאוד נרגע.
עליזה לביא: היא חזרה בה, היא קיבלה הוראה לחזור בה.
יעקב מרגי: עזבו, אין לי בעיה שתחלום, מותר לחלום.
מירב בן ארי: מותר לאנשים לחלום, מה הבעיה?
עליזה לביא: החלום והגעגוע החזירו אותנו אחרי אלפיים שנים ואתה יודע את זה, אתה מתפלל שלוש פעמים ביום.
יעקב מרגי: אני שמח שאוזן ימין שלי ואוזן שמאל שלי רגישות באותה מידה, או לא רגישות באותה מידה.
עליזה לביא: כי אתה לא היית בשריון.
יעקב מרגי: אבל יש כאלה - - - בחיל הקשר שמים אוזניות על השתיים.
מסעוד גנאים: זה לא מהזמן שלי.
יעקב מרגי: לא מהזמן שלך.
יעקב מרגי: מה אני בא לומר?
יעקב מרגי: אני שמח שאצלי הרגישות היא מאוזנת.
יעקב מרגי: אני מתפלא, יש כאלה לא מסוגלים לשמוע, ואני חולק מחלוקת קיצונית ולא הולך בדרכה, בשום תחום כמעט, עם חברת הכנסת ציפי חוטובלי, לא בסגנון ולא בדרך, אבל למה כשהיא חולמת זה מקפיץ את האנשים?
עליזה לביא: אבל הבוקר מי שעלה להר הבית זה לא ציפי חוטובלי, זה מישהו אחר.
עליזה לביא: מישהו אחר עלה להר הבית, חבר כנסת אחר שהפר פה את הבקשה של ראש הממשלה ואת ההחלטה שלו.
טלב אבו עראר: זו זכותו.
עליזה לביא: זו לא זכותו.
עליזה לביא: ראש ממשלה ביקש, באסל גטאס עולה להר הבית - - -
טלב אבו עראר: הוא יכול להיכנס, הוא לא יהודי, הוא ערבי.
עליזה לביא: בסדר, אבל מה הקשר?
עליזה לביא: התבקשנו כולנו לקחת אחריות ולא לעלות להר הבית, אז למה הוא עולה להר הבית?
<קריאה: אי אפשר, יש כאן דיון על מערכת החינוך.
יעקב מרגי: עליזה, אני רוצה להגיד לך, אני מציין לשבח את חברת הכנסת חנין זועבי.
יעקב מרגי: את מפריעה לי פעם שנייה ושלישית.
יעקב מרגי: בבקשה, לסיים.
יעקב מרגי: מסעוד גנאים ברשות דיבור.
מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, יש פוסקי הלכה ופסקי הלכה שהם מתירים הריגת ילדים ערבים, נשים ערביות, לא מזכירים את זה.
מסעוד גנאים: בתכניות הלימוד.
מסעוד גנאים: הרבה, יש הרבה, תחפשי.
ענת ברקו: מה זה הרבה?
עליזה לביא: אני אהיה השותפה שלך.
יעקב מרגי: עליזה, בלשון אין עצם, אפשר לומר.
ענת ברקו: שני קילו יש.
ענת ברקו: הרבה.
מסעוד גנאים: בזמנו הילדים הקטנים היהודים, את אומרת עם הקרניים, חינכו אותם שכאילו לערבי יש זנב.
יעקב מרגי: די, נו.
מסעוד גנאים: חינכו אותם כאילו הערבי הוא ברברי, הוא פרימיטיבי ויש לו זנב.
מסעוד גנאים: אפילו בתכניות הלימוד היהודיות שבאות לידי ביטוי גם בספרי הלימוד, הם מציגים את היהודי שהוא הנאור, הוא התרבותי, אבל הערבי הפלסטיני מאז ומתמיד הוא הגנב, הוא הפרימיטיבי - - -
יעקב מרגי: תגיד לי, אתה ראית עכשיו מצגת, ראית מצגת על הקופים הברברים, נכון?
יעקב מרגי: תראה לי ספר לימוד אחד - - -
מסעוד גנאים: הוא הפרימיטיבי.
יעקב מרגי: אתה יודע, תראה לי ספר לימוד אחד - - -
עליזה לביא: אנחנו נהיה השותפים שלך.
עליזה לביא: תגיד לי, אני אהיה שותפה שלך נגד זה.
עליזה לביא: תגיד לי, תן לי את זה.
יעקב מרגי: מסעוד.
יעקב מרגי: עליזה, את מפריעה לי.
יעקב מרגי: סדרן, תתכונן, כי עליזה לביא בקריאה פעם שנייה לסדר.
עליזה לביא: אני לא הייתי בשריון, לא שמעתי.
מסעוד גנאים: עליזה, אולי קצת - - -
יעקב מרגי: מסעוד גנאים, תירגע.
יעקב מרגי: אתה סיימת את רשות הדיבור, סיימת, אתה כבר בשש דקות.
מסעוד גנאים: אני מסיים, אני רק רוצה מילה אחרונה.
מסעוד גנאים: הנער הפלסטיני, מה שמרתיח אותו, מה שמדרבן אותו, לא ספרי הלימוד - - -
מירב בן ארי: הכיבוש.
מירב בן ארי: אני אענה לך, הכיבוש.
מסעוד גנאים: אלא כל ההדרה, הזנחה, האפליה, השלילה של הכיבוש.
מסעוד גנאים: זאת הבעיה.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי, יש אצלנו אורח חשוב, מנהל בית ספר בבית חנינא.
יעקב מרגי: להתייחס רק לנושא, לא לדברים אחרים.
<עלאוין ג'בר: שלום, נעים מאוד, קוראים לי עלאוין ג'בר, אני נמצא באבו גוש, אזרח מדינת ישראל, פלסטינאי גם.
<עלאוין ג'בר: האמת אני הגעתי לישיבה ולוועדה הזאת, חשבתי שיש פה יותר התמקדות בבעיה ולא בסימפטום שלה.
<עלאוין ג'בר: אני הקמתי בית ספר לפני שבע שנים, שהוא בית ספר ראשון שמלמד תכנית לימודים ישראלית במזרח ירושלים, מוכר שאינו רשמי, מ-א' ועד ת'.
<עלאוין ג'בר: אני במקור מורה לאזרחות, סיימתי תואר שני באזרחות ודמוקרטיה ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית, לא השלמתי את הלימודים שלי כי חשבתי שהעשייה יותר חשובה מהלימודים אפילו, כי רציתי לעשות את השינוי בשטח.
<עלאוין ג'בר: בשטח זה אומר אוכלוסיות שצריכות חינוך על מנת לשנות את הדורות.
<עלאוין ג'בר: אנחנו פה מתווכחים, וראיתי את הוויכוח שהוא נמצא במקום אחר בכלל.
<עלאוין ג'בר: אני ניסיתי את זה, ברמה של העשייה, אני לימדתי והייתי מורה שלימד יהודים וערבים ביחד בכיתה אחת, שלוש שנים אזרחות, התמחות של ריבוי תרבויות בירושלים.
יעקב מרגי: היו קרניים וזנבות שם?
<עלאוין ג'בר: היו קרניים וזנבות משני הצדדים - - -
יעקב מרגי: והורדת אותם?
יעקב מרגי: הצלחת להוריד אותם?
<עלאוין ג'בר: וראיתי את השינוי באמת של הנוער הזה שאנחנו מדברים עליו.
<עלאוין ג'בר: תוך שלוש שנים, רק יום אחד בשבוע, כשהם הכירו אחד את השני, איך השינוי, להכיל אחד את השני ולא לשנוא אחד את השני ולהגיד מי קורבן יותר ומי אשם יותר.
<עלאוין ג'בר: השינוי הזה נתן לי - - -
עליזה לביא: תן לנו דוגמה לשינוי, להמחיש.
<עלאוין ג'בר: אני אתן לך דוגמה.
<עלאוין ג'בר: הנער היהודי, מצד אחד הוא חשב שלא היו פלסטינאים לפני 48', לא היה דבר כזה פלסטינאים, לא הייתה פלסטין, הם אמרו שפה היה מדבר ו'אנחנו באנו ובנינו את המדינה הזאת'.
<עלאוין ג'בר: מהצד האחר הפלסטינאים אמרו ש'אין להם זכות, אנחנו היינו' ומישהו הוציא את הטאבו של אבא שלו של לפני 48'.
<עלאוין ג'בר: אנחנו מדברים על דור שהוא מאוד רגיש, לא בפוליטיקה, גם בחיי היום יום.
<עלאוין ג'בר: אז אם אנחנו לא נדאג לשינוי משמעותי בשטח, ברמת המשאבים, ברמת תכניות לימודים, ברמת אפילו האנשים שעושים את העבודה הזאת בשטח.
<עלאוין ג'בר: אני מבחינתי הספרים הם דבר שולי מאוד, מבחינת העשייה שולי מאוד, כי הספרים בסופו של דבר, עובדה שאתם הצגתם את הצד היהודי, אין בספרים שם דברים על הפלסטינאים ובכל זאת יש להם דעות מאוד חזקות, יש להם רקע שהם מביאים אותו גם מהאינטרנט, גם מהטלוויזיה, גם מההורים, גם מה שרואים בשטח.
<עלאוין ג'בר: אז לא להתמקד בספרים, כי אלה ספרים שבסופו של דבר יכולים להיות שינויים, אם יש לנו אנשי חינוך, אם יש לנו משאבים להשלים את המלאכה עד הסוף, לעשות את השינוי ברמה של אלטרנטיבה.
<עלאוין ג'בר: עד עכשיו אף אחד לא מציג אלטרנטיבה, איך לשנות את הנוער הזה, איך לתת להם סיבה לחיות, לא למות.
<עלאוין ג'בר: המילה, מול חוסר תקווה שדיברו עליה החבר'ה פה, היא הייאוש.
<עלאוין ג'בר: בית הספר, זה התחיל עם 40 תלמידים, היום הוא עומד על 700 תלמידים ואם היה לי בניין של 2,000 הייתי ממלא אותו תוך שנה.
<עלאוין ג'בר: מה זה אומר?
<עלאוין ג'בר: זה אומר שהרצון של האוכלוסייה הפלסטינאית במזרח ירושלים, ללכת לשינוי ולתקווה אחרת ממה שהיה.
<עלאוין ג'בר: זה לא בא מן הסתם, זו עובדה.
<עלאוין ג'בר: אם אנחנו רוצים לעשות את השינוי אז צריך להשקיע לפי דעתי את המשאבים במקומות הנכונים, במקום רק להגיד אמירות ולהגיד סיסמאות שהן לא נמצאות בשטח בסופו של דבר.
<עלאוין ג'בר: זו המחשבה שלי.
<עלאוין ג'בר: אני מקווה שעזרתי.
יעקב מרגי: ג'בר, תודה, על הפחת התקווה ועל האופטימיות ואני מחזק את ידיך ואני חושב שאפשר - - -
עליזה לביא: תעודת בגרות, ישראלית?
יעקב מרגי: הצגת לנו איך אפשר אחרת ותודה רבה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת אוסמה סעדי.
יעקב מרגי: יש לך הפעם שלוש דקות ואני אקפיד על השלוש דקות.
יעקב מרגי: אני אגן על זכותה של חנין זועבי לדבר.
אוסאמה סעדי: אנחנו שמענו פה דברים, ראינו מצגת, אבל אני רוצה כבר להגיד שאני הייתי יועץ משפטי של הרשות הפלסטינית וחלק גדול מההצגות האלה שראינו הוצגו בבית המשפט על ידי מי שמתיימרים להיות מומחים, במיוחד מר מרכוס, שהציג את המצגות האלה והסית באופן הקשה ביותר נגד הרשות הפלסטינית, והמכון שלו זה מכון שהוא מיוחד על מנת אך ורק להסית נגד הרשות הפלסטינית.
אוסאמה סעדי: אני עומד להקריא לכם דברים שלא אוסמה סעדי אומר ולא חנין זועבי ולא מסעוד גנאים, אלא בתי משפט בישראל, שקבעו שמדובר בסילוף, בהסתה מגמתית, במחקרים שהם חד כיווניים וחקרו אך ורק מה שרוצים לחקור, הם כבר סימנו את המטרה - - - כמו פה, סימנו את המטרה שיש הסתה במערכת החינוך הפלסטינית, וחברות הכנסת הנכבדות, חברותיי, ענת ברקו, מירב בן ארי, מסתמכות על זה כאילו זה מחקר מדעי.
ענת ברקו: אז אין הסתה?
אוסאמה סעדי: אין הסתה, תקראו פסקי דין.
ענת ברקו: לא, בכלל לא.
אוסאמה סעדי: אני מקריא לכם.
אוסאמה סעדי: 'חוות דעתו של המומחה מרכוס מוטה מאוד וחסרה מאוד.
אוסאמה סעדי: אין בה התייחסות לכל אמצעי התקשורת הקיימים ברשות הפלסטינית', וחשוב ביותר, לא חקרו, אדוני היושב ראש, את סוכנות הידיעות הרשמית.
אוסאמה סעדי: הלכו ו - - -
יעקב מרגי: לא, זה במסגרת עתירה.
יעקב מרגי: העובדות לא מבלבלות אותך.
יעקב מרגי: אני מקווה שהעובדות שראית ושמעת לא מבלבלות אותך.
אוסאמה סעדי: זה עובדות?
יעקב מרגי: איזה ערוץ זה היה?
אוסאמה סעדי: זה חינוך רשמי?
יעקב מרגי: זה ערוץ הרשות הפלסטינית.
ענת ברקו: אבל זה מה שהם רואים.
ענת ברקו: הם רואים את הרשמי?
ענת ברקו: והרשמי לא - - -
אוסאמה סעדי: אדוני, כשמצטטים את מזכ"ל התאחדות המורים, הוא איש פוליטי.
מירב בן ארי: אז מותר לו?
אוסאמה סעדי: אני יכול להביא לך עכשיו אלף ציטטות של פוליטיקאים בישראל שמסיתים נגד הציבור הערבי.
מירב בן ארי: של מי?
מירב בן ארי: של מזכ"ל הסתדרות המורים של ישראל?
אוסאמה סעדי: גם של מזכ"ל - - -
מירב בן ארי: תראה לי את מזכ"ל הסתדרות המורים היהודים מדבר ככה.
יעקב מרגי: הנה הוא פה.
יעקב מרגי: מירב בן ארי, אוסמה - - -
אוסאמה סעדי: של שרים, של ראש ממשלה, שאתם מצדיעים למאיר הר ציון.
יעקב מרגי: אוסמה, אוסמה, משפט לעזור לך.
אוסאמה סעדי: מי זה מאיר הר ציון?
אוסאמה סעדי: הרג משפחה שלמה, רצח משפחה שלמה ואתם - - -
איציק שמולי: אתה יודע מה ההבדל?
איציק שמולי: שכאשר זה קורה אנחנו מקפידים לגנות את זה, גם מימין וגם משמאל.
אוסאמה סעדי: גם אנחנו גינינו.
מירב בן ארי: אף אחד מכם לא אמר משהו אחד.
יעקב מרגי: מירב, את לא נותנת לי - - -
מירב בן ארי: אתה אומר מירב, אני ישר שותקת.
יעקב מרגי: אוסמה, רגע.
מירב בן ארי: הוא ממשיך לדבר.
אוסאמה סעדי: אני אתן עוד ציטוט.
יעקב מרגי: רגע, תן לי, שנייה.
יעקב מרגי: אני סך הכול מעודד ממה שאתה אומר.
יעקב מרגי: מדבריך אני שומע שאתה אומר 'סליחה, זה לא צריך להיות, זה לא מערכת החינוך הרשמית'.
יעקב מרגי: אתה יכול להתקדם עוד קצת?
יעקב מרגי: השאלה, מה שראית לא מקובל עליך?
יעקב מרגי: אני מבין מתוך דבריך.
אוסאמה סעדי: תיכף אני אגיד לך.
אוסאמה סעדי: אני אביא עוד ציטוט.
יעקב מרגי: תמשיך, יש לך עוד דקה.
אוסאמה סעדי: יש עוד פסק דין, בעניין אותה חוות דעת, שמפיץ אדון מרכוס.
אוסאמה סעדי: זה שופט אחר, לא אותו פסק דין, זה פסק דין אחר, 'אני סבור כי מתחם הבדיקה של המומחה מרכוס לוקה בשני כשלים מקצועיים, הראשון, צמצום יתר,' מה הכוונה?
אוסאמה סעדי: 'כוונתי בעניין זה כי על המומחה מטעם התובעים, מר מרכוס, היה להרחיב את גבולות מחקרו ולבחון גם כלי תקשורת נוספים, בוודאי את סוכנות הידיעות הרשמית של הרשות'.
אוסאמה סעדי: והכשל השני, 'ציטוט סלקטיבי של תוצאות.
אוסאמה סעדי: כוונתי בעניין זה, היה על המומחה לבחון האם קיימים בכלי תקשורת פרסומים הסותרים את הנחת היסוד שלו ולהשוות אותם לפרסומים המאששים את טענותיו'.
יעקב מרגי: אז, אדוני מרכוס, אתה מוטה בבית המשפט
<איתמר מרכוס: זה שני - - - זה מחוץ להקשר - - - דברים אחרים שנאמרו - - -
אוסאמה סעדי: שני פסקי דין שקבעו שאתה מוטה, שאתה לא מקצוען - - -
<איתמר מרכוס: היו גם דברים אחרים - - - אתה - - -
יעקב מרגי: מר מרכוס, אתה לא חבר כנסת, אתה לא קורא קריאות ביניים.
אוסאמה סעדי: זה פסקי דין של שופטים בישראל.
יעקב מרגי: לסיום.
אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, כאשר מדובר בהסתה ישנה הסתה פראית גם בציבוריות הישראלית נגד הערבים, ולא פלא שכל המחקרים הראו שמדובר ב-60%-70% של צעירים, של נוער ישראלי שהוא לא בעד דמוקרטיה, שהוא אנטי דמוקרטיה, למה?
אוסאמה סעדי: זה מערכת החינוך הישראלית.
אוסאמה סעדי: אז לפני שאתם תראו את מערכת החינוך הפלסטינית תתחילו לבדוק למה - - -
יעקב מרגי: הבנו שאנחנו אשמים בספרי הלימוד.
ענת ברקו: - - - לא קוראים לרצח.
אוסאמה סעדי: מי קורא לרצח?
אוסאמה סעדי: הרשות הפלסטינית?
מירב בן ארי: אפשר לשמוע את משרד החינוך?
אוסאמה סעדי: משפט אחרון.
מירב בן ארי: לא, די, יש עוד עשר דקות מליאה.
אוסאמה סעדי: אתם מדברים על הסתה, בהסכמים בין הרשות הפלסטינית למדינת ישראל יש ועדה שתבחן את ההסתה.
אוסאמה סעדי: אבו מאזן, יושב ראש הרשות הפלסטינית, אמר 'אני מוכן לוועדה בפיקוח אמריקאי', מי התנגד?
אוסאמה סעדי: ישראל.
ענת ברקו: אבל אתה אומר הרשמי?
ענת ברקו: אבל מה עם כל השאר ש - - -
יעקב מרגי: עידו מזרחי.
יעקב מרגי: תציג את עצמך ויש לך שתי דקות.
יעקב מרגי: להתייחס רק לנושא ההסתה במערכת החינוך.
<עידו מזרחי: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
<עידו מזרחי: אני אנסה לזכות בפרס נובל ולקצר אפילו מתחת לשתי דקות.
יעקב מרגי: נתתי אותו כבר.
<עידו מזרחי: אני במשרד לנושאים אסטרטגיים מזה שלוש שנים וחצי, המשרד עצמו מנהל מעקב אחר הנושא של ההסתה ברשות הפלסטינית.
יעקב מרגי: מי היום השר?
<קריאה: מי היום השר לעניינים אסטרטגיים?
<קריאה: כי לא עקבנו.
<עידו מזרחי: זו לא פעם ראשונה שאני בוועדה ושומע את העקיצה הזו.
<עידו מזרחי: אז התחיל השר בוגי יעלון, שלקח את הנושא, לאחר מכן השר שטייניץ וכיום שר גלעד ארדן.
<עידו מזרחי: מתנהל מעקב על בסיס רבעוני עם פורום שמתכנס ובפורום יושבים כל מיני ארגונים ומשרדים שונים, כמובן משרד החוץ.
<עידו מזרחי: התוצרים מוצגים בפני קהלים שונים, בפני עיתונאים, ברמות הדיפלומטיות וכדומה, כמובן בישיבות ממשלה.
<עידו מזרחי: הכלי שפיתחנו מנסה לכמת ולתת איזה שהוא ביטוי מספרי למצב ההסתה ברשות הפלסטינית בלבד, לא חמאס ולא דברים אחרים, נעשה שם מעקב אחרי הכלים הרשמיים, סוכנויות הידיעות הרשמיות של הרשות הפלסטינית וגם הכלים שהוצגו, למשל העיתונים, שמקודם אמר חבר הכנסת סעדי, גם הם בסופו של דבר מצטטים כתבות מתוך סוכנות הידיעות הפלסטינית הרשמית.
<עידו מזרחי: בתקופה האחרונה כמובן שהמשרד מעורב בשיתוף עם משרד החוץ להפיץ את החומרים ואת התכנים המסיתים.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש, קודם כל זה הזמן בוועדת החינוך להגיד שאנחנו נגד רצח.
חנין זועבי: אנחנו לא קוראים לאלימות, אנחנו נגד דיכוי, אנחנו נגד השפלה, אנחנו נגד גזל, אנחנו נגד גירוש.
מירב בן ארי: נגד מה?
מירב בן ארי: גירוש?
חנין זועבי: נגד גירוש ונגד הריסת בתים - - -
יעקב מרגי: היא נגד שיגרשו אותנו מהארץ, לפי ההסתה.
חנין זועבי: אתה לא נייטרלי היום בכלל, אדוני היושב ראש.
יעקב מרגי: אני אגן עלייך, תאמרי - - -
חנין זועבי: אתה לא מגן עליי, אתה שולל אפילו את הלגיטימציה של הדיבור.
יעקב מרגי: חברת כנסת שאלה איזה גירוש, אמרתי 'היא מתנגדת שיגרשו אותנו'.
מירב בן ארי: לא הבנתי איזה גירוש, באמת לא הבנתי.
חנין זועבי: מי שמגרשים עכשיו אלה - - -
ענת ברקו: מי שמצטרף לדאעש.
חנין זועבי: - - - מגרשים הפלסטינים.
חנין זועבי: לא מגרשים יהודים, עכשיו מגרשים פלסטינים ויש - - -
איתן ברושי: חבר'ה, זה דיון חינוכי.
חנין זועבי: כן, אנחנו בוועדת החינוך, בדיוק.
חנין זועבי: פה לא נאמר אף ערך מוסרי על ידי הדוברים והחוקרים.
חנין זועבי: אנחנו נגד, ואנחנו בעד מאבק, אני מצטטת אותך ותצטטו אותנו שעכשיו אמורים להעמיד אותנו לחקירה פלילית.
חנין זועבי: שיעמידו אותנו לחקירה פלילית.
חנין זועבי: אנחנו בעד מאבק פוליטי ומאבק עממי במסגרת החוק הבינלאומי.
ענת ברקו: עממי זה אבן, בקבוק תבערה או - - -
עליזה לביא: המרמרה זה מאבק עממי.
מנחם אליעזר מוזס: עממי זה בבתי ספר עממיים.
יעקב מרגי: ברוך הבא, אדוני.
עליזה לביא: ברוך הבא, חלמנו על הר הבית.
יעקב מרגי: בבקשה, חנין.
חנין זועבי: אנחנו, אדוני היושב ראש, ואני אגיד לך למה דעת הקהל הבינלאומית, לא הפלסטינית, לא מקבלת את הפרופגנדה הישראלית - - -
ענת ברקו: הילרי קלינטון קיבלה.
ענת ברקו: חבל שלא הזכירו את זה ממשרד החוץ, היא קיבלה מאוד.
יעקב מרגי: ענת, את יודעת מה את גורמת לי?
יעקב מרגי: שאני לא אוכל לתת למשרד החינוך לדבר ולמוטי יוגב לדבר ולאיציק שמולי לדבר והשעון אץ ורץ ואני אומר לכם, אני לא אתנצל שמישהו לא דיבר פה.
מנחם אליעזר מוזס: אז תרשום אותי בבקשה.
יעקב מרגי: אני רוצה להגיד לך, תמיד ידעתי שאתה בחור אופטימי.
עליזה לביא: זה מה שמחזיק אותנו, אדוני, האופטימיות.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש, אנחנו פה נזמין גם לישיבת בוועדת החינוך על דברי ההסתה במערכת החינוך הישראלית - - -
יעקב מרגי: ואני אקיים דיון, אם הנשיאות תרצה אקיים.
חנין זועבי: אתה תקיים כי אתה רוצה, כי אתה בן אדם הגון ואתה תקיים את זה.
יעקב מרגי: עכשיו אתגרת אותי.
יעקב מרגי: שיחדת אותי, יותר נכון.
עליזה לביא: שיחדת?
חנין זועבי: אנחנו לא ננתח רק, לפי מחקרים ישראליים, כתבי עת וספרים, אלא גם אמירות של חברי כנסת, גם אמירות של שרים וגם האמירה של שר החינוך.
חנין זועבי: 'אני כבר הרגתי', שר החינוך, 'אני כבר הרגתי המון ערבים בחיים שלי ואין עם זה שום בעיה'.
עליזה לביא: הבא להורגך השכם להורגו.
חנין זועבי: בדיוק, גם מה שאת אמרת לי עכשיו - - -
אוסאמה סעדי: בדיוק, זו לא הסתה?
אוסאמה סעדי: זו לא קריאה לאלימות ולהרג?
חנין זועבי: חברת הכנסת עליזה, גם מה שאמרת לי עכשיו, 'אני מתפלאת למה נותנים לך לדבר', אנחנו מצטטים, וכמו שאתם מצטטים - - -
איציק שמולי: זה איום ונורא.
חנין זועבי: - - - ועושים מחקרים, אנחנו מצטטים עם שמות ונותנים ומוסרים לשגרירים וגם למחקרים בינלאומיים.
ענת ברקו: זה כשאת לא בקרוז.
יעקב מרגי: חברת הכנסת, ד"ר ענת ברקו.
חנין זועבי: יש פה חברי כנסת, אנחנו חברי הכנסת הערבים מעולם, אנחנו לא יודעים איך להשתמש בנשק, להבדיל מחברי הכנסת היהודים, שלא רק יודעים להשתמש בנשק, גם - - -
מירב בן ארי: רק בסכין.
עליזה לביא: לא, לא יודעים.
עליזה לביא: אנחנו רואים מה קורה כשמגיע אליכם נשק לידיים.
חנין זועבי: אני לא יודעת כמה מהם - - -
עליזה לביא: למה עלית למרמרה?
עליזה לביא: כמה אנשים נפצעו בגללך?
עליזה לביא: את לא יודעת להשתמש בנשק.
יעקב מרגי: תנו לה לסיים.
יעקב מרגי: עליזה, תני לה לסיים, בבקשה.
חנין זועבי: אמירות של ליברמן, 'מי שנגדנו צריך להרים גרזן ולהוריד לו את הראש'.
חנין זועבי: אתה - - -
יעקב מרגי: יש לנו טלב אבו עראר אחרי זה ויש לנו עוד את משרד החינוך.
חנין זועבי: אין בתרבות הפלסטינית אולי אמירות כל כך ישירות יותר מאשר האמירות האלה, ויש לך תרבות בישראל, לא אמירות.
חנין זועבי: אל תחפשו אמירות, יש תרבות בישראל של מוות לערבים, יש לגיטימציה, לא צריכים - - -