GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל גרמן: אני חושבת שסטריכנין בכלל צריך להוציא ולא צריך לתת בשום מקרה.
יעל גרמן: מה הוא הנוהל, איך מטפלים בכלבים פראיים, זה המונח, כלב פראי, וצריך באמת שיהיה נוהל ברור, כי אני כן מסכימה שזו בעיה וזו בעיה - - -
<רוני עוזרי: גם לסטריכנין יש נוהל.
יעל גרמן: אז נבדוק, בוא תבקש את הנוהל ונראה.
<רוני עוזרי: אנחנו הגשנו אותו גם כן.
יעל גרמן: אבל, אדוני היושב ראש, עדיין הם לא נתנו תשובה לשאלה, גם שלי וגם של תמר, לגבי מדוע הפסיקו את ה - - -
<רוני עוזרי: כן, אני אבקש מנירית.
<נירית ציפורי ברקי: לא, מדוע הפסיקו, זו לא תשובה שלי.
<נירית ציפורי ברקי: לי יש רק שני דברים לעדכן, גם לגבי סטריכנין.
<נירית ציפורי ברקי: כבר התחלנו בעבודה של לחפש עם המחלקה לטוקסיקולוגיה אצלנו ועד הרמה שאם צריך איזה שהוא מחקר וניסיון בחו"ל לחומר אחר במקום הסטריכנין, זו עבודה שהתחילה.
<נירית ציפורי ברקי: כרגע אני מרכזת את העניין של לנסות לקבל ולראות אם זה צריך בכלל להגיע לאיזה שהוא קול קורא, או שאנחנו יכולים לראות חומר רשום שיחליף אותו, בגלל תופעות הלוואי שלו.
<נירית ציפורי ברקי: לעניין כלבים משוטטים בכלל, לפני שבועיים בערך לשכת מנכ"ל אצלנו זימנה את הנציגים של עמותת תנו לחיות לִחיות לנסות לחשוב על איזה שהוא פתרון נוסף לעניין הירי.
<נירית ציפורי ברקי: עלה שם גם העניין של לעקר, לחסן ולהחזיר.
<נירית ציפורי ברקי: כיום זה מבוצע רק בבקעה, שם החוק הישראלי לא חל מבחינת - - - בארץ היום לכלבים אסור להיות ברחובות, אסור לכלב לשוטט, בניגוד לחתול.
<נירית ציפורי ברקי: אז אם אנחנו כן נגיע למחשבה שזו הדרך ההומנית וזה מה שצריך, קודם כל צריך להיות איזה שהוא שינוי חקיקה שכלבים בכלל יכולים להסתובב ללא בעלים ברחובות.
<נירית ציפורי ברקי: זה היום אסור.
תמר זנדברג: מה זאת אומרת ברחובות?
תמר זנדברג: יש רחובות ויש שטחים פתוחים.
<נירית ציפורי ברקי: השטחים הפתוחים היום הם עדיין תחת החוק הישראלי.
<נירית ציפורי ברקי: האם צריך להגדיר את זה בחקיקה, שבשטחים פתוחים תחת החוק הישראלי מותר להגדיר איזה שטחים ומה, היום אסור לכלבים להיות ללא בעלים.
תמר זנדברג: מה זאת אומרת אסור?
<רוני עוזרי: רגע, את חושבת שהם לא חודרים ליישובים?
<נירית ציפורי ברקי: כלב לא יכול להיות ללא הבעלים שלו.
יעל גרמן: בלי זמם ובלי - - -
<נירית ציפורי ברקי: לא, זמם זה כלב מסוכן, אבל - - -
תמר זנדברג: רגע, מה זאת אומרת לא יכול?
תמר זנדברג: אוקיי, החוק אוסר, אבל הכלב משוטט, אז מה עכשיו?
תמר זנדברג: הרי לא מגישים כתב אישום נגד הכלב על שיטוט, נכון?
<נירית ציפורי ברקי: נגד הבעלים.
תמר זנדברג: לא, אין בעלים.
<נירית ציפורי ברקי: אני אנסה להבהיר רק נקודה ספציפית.
<נירית ציפורי ברקי: החוק כרגע מחייב אחריות של בעלים לכלב.
<נירית ציפורי ברקי: המצב החוקי היום, ברגע שאת לוקחת כלב, מחזיקה אותו אצלך, עושה פעולות מסוימות, גם אם זה לטובתו, כמו עיקור, סירוס, חיסון ומחזירה אותו לרחוב, עדיין יש לך אחריות משפטית על הכלב ששחררת לרחוב.
<נירית ציפורי ברקי: זה יוצר בעיה לא מבוטלת - - -
תמר זנדברג: למי זה לך?
תמר זנדברג: למדינה?
<נירית ציפורי ברקי: למי שתפס אותו, לגוף שתפס את הכלב ושחרר.
<נירית ציפורי ברקי: כמו שהחוק היום, יש אחר כך אחריות על הכלב.
<נירית ציפורי ברקי: אם הוא פוגע במישהו - - -
תמר זנדברג: אז אתם, מדינת ישראל, משרדי הבריאות, החקלאות, איזה לא משרדים?
תמר זנדברג: סבבה, יש בעיה, אתם - - -
<נירית ציפורי ברקי: צריך שינוי של החוק.
תמר זנדברג: כן, אבל זה טיפה להיתלות, אתם קצת מכפיפים פרוצדורה למהות.
תמר זנדברג: אנחנו באים ואומרים שיש בעיה, הבעיה היא שיש כלבים משוטטים, אז אתם אומרים, החוק אוסר עלינו כביכול - - -
<נירית ציפורי ברקי: לא, אנחנו אמרנו שישבנו לפני שבועיים יחד עם הארגונים במטרה למצוא פתרון ואם זה יהיה הפתרון שיהיה בסופו של דבר מקובל זה יהיה צריך להיות במקביל לשינוי בחקיקה.
תמר זנדברג: בסדר, אוקיי, אז ברור שנעשה את השינוי - - -
<נירית ציפורי ברקי: לא התנינו את זה באיזה שהוא - - -
תמר זנדברג: לא, אבל אתם באים ומתרצים לנו במרכאות את חוסר המעש בזה שאין חוק.
תמר זנדברג: אנחנו מדינה, אנחנו יכולים לחוקק את החוק, ודרך אגב, בואי אני אגלה לכם סוד, אנחנו גם יכולים להחליט שלאיזה תקופה מסוימת איזה חוק אנחנו אוכפים ואיזה לא.
תמר זנדברג: זה על עצמנו, זה לא גורמים זרים, זה לא חייזרים.
תמר זנדברג: אז אפשר גם להתחיל וגם לתקן את החוק תוך כדי תנועה, זה לא - - -
<נירית ציפורי ברקי: אז אמרתי, לפני שבועיים - - -
תמר זנדברג: אף אחד במדינת ישראל לא יגיש תביעה נגד משרד ממשלתי שהחליט על מדיניות פרו אקטיבית, בסוף אנחנו אלה שתובעים ו - - -
איציק שמולי: ברשותכם, אני רוצה לעבור לתגובת הארגונים.
יעל גרמן: אם רק נקבל תשובה על הפסקת חלוקת הנסיוב.
איציק שמולי: ניקח מהם עוד הערות ואז הם יענו על הכול.
<יעל ארקין: שלום לכולם, יעל ארקין, מנכ"ל תנו לחיות לִחיות.
<יעל ארקין: אני קודם כל מברכת אתכם על הדיון החשוב הזה ויש לי כמה נקודות מאוד מאוד חשובות שאני רוצה לדבר עליהן.
<יעל ארקין: קודם כל רציתי לשאול את הגברת שעשתה את המחקר, האם ידוע לך כמה מתוך כל הכלבים שנורו נשלחו לבדיקת כלבת?
<ראדה חסייסי: לא.
<יעל ארקין: אז אני יודעת לגבי רשות הטבע והגנים שמכל מה שכתוב פה, וזה בבקשת חופש מידע שהגישה עמותת תנו לחיות לִחיות, כלב אחד נשלח לבדיקת כלבת מתוך כל הרשימה שיש פה.
איציק שמולי: מתוך 867 כלבים שנורו על ידי - - -
<יעל ארקין: כן.
<יעל ארקין: כשקיבלנו את הבקשה היו קצת פחות.
<יעל ארקין: אז כלב אחד, כלב אחד, אני מדגישה, נשלח לבדיקת כלבת.
<יעל ארקין: זה ציד מכשפות בחסות הכלבת, זה מה שנעשה פה, ירי בכלבים סתם.
<יעל ארקין: אני מבינה, יש בעיה.
<יעל ארקין: אנחנו מסכימים.
<יעל ארקין: גם הארגונים מסכימים שיש פה בעיה, יש פה המון המון כלבים משוטטים, אבל כולנו רואים שהירי הזה לא פותר את הבעיה, כי עובדה שזה ממשיך, אנחנו נמשיך לקבל תלונות כי התופעה הזו תמשיך כל עוד הפתרון הוא לא כפי שנעשה בעולם.
<יעל ארקין: אנחנו אכן ישבנו עם משרד החקלאות, בעקבות הכתבה הזו על עקר-החזר, פרויקט שעושה כבר היום עמותת תנו לחיות לִחיות, בבקעה וביהודה ושומרון.
<יעל ארקין: עשינו כבר עשרות כלבים, עיקרנו, סירסנו, חיסנו כלבת.
<יעל ארקין: מה יותר טוב מזה?
<יעל ארקין: אף אחד לא מחסן אותם נגד כלבת, לפחות הם מקבלים חיסון נגד כלבת, טיפול נגד תולעים, טיפול נגד פרעושים ומשוחררים.
<יעל ארקין: אמהות עם גורים - - - אני חייבת להודות שחלק מהכלבים לא הוחזרו, קשה מאוד להחזיר כלבים נחמדים, כל הסיפור הזה על כלבים פראיים, הם לא כל כך פראיים, קשה לתפוס אותם, זה נכון, בחלקם ירינו חצי הרדמה, אבל הם לא ניסו לתקוף אותנו, אף אחד מהם לא ניסה לתקוף, אף אחד לא ניסה להרוג אותנו והרבה מאוד מתוכם, קרוב ל-20% מהם נשארו אצלנו בכלבייה, אפילו 30% מהם נשארו אצלנו בכלבייה להסגר, כפי שדרוש על פי החוק, ואחר כך הם מועברים לבתים.
<יעל ארקין: אז כל העניין הזה של כלבת הוא די תמוה בעינינו, זו לא בדיוק הסיבה האמיתית.
<יעל ארקין: אני רוצה להראות לכם פה מה קורה, אני לא יודעת אם אתם מצליחים לראות את זה, אבל פה זה מראה שכלבה אחת ממליטה בשנה 16 גורים ותוך שש שנים 67,000 כלבים יהיו.
<יעל ארקין: דרך אגב, יש לנו את אותה בעיה בחתולים.
<יעל ארקין: אז קודם כל אני שואלת את עצמי איך - - -
יעל גרמן: מתכוונים לעשות להם טרנספר.
<יעל ארקין: זו בדיוק השאלה שרציתי לשאול.
<יעל ארקין: מה קורה עכשיו אם באמת אכן משרד החקלאות מאמץ את מה שאנחנו אומרים.
<יעל ארקין: יש מחקרים, שלחנו להם את המחקרים, הראינו להם מה שעושים בעולם, לא יורים וסטריכנין, שזה באמת - - -
יעל גרמן: מזעזע.
<יעל ארקין: זה מזעזע.
<יעל ארקין: אז מה יהיה, איך במשרד החקלאות אפשר עכשיו להעביר את הנושא הזה של עיקור-סירוס שאני מבינה שיש בעיה כרגע, גם בחתולים.
<יעל ארקין: אני מניחה שיש את אותה בעיה גם עם כלבים, לא רק עם החתולים, אז צריך לחשוב איך פותרים את הבעיה הזו.
<יעל ארקין: זה אחת.
<יעל ארקין: לנו יש המון המון פניות מבסיסי צה"ל, ודרך אגב, כל הפרויקט הזה הוא בשיתוף צה"ל, אנחנו עובדים עם הווטרינרים הצה"ליים, הם מדווחים לנו על הבסיסים שבהם יש ריכוז גדול מאוד של כלבים, אנחנו מגיעים, הם כולם מתרכזים בדרך כלל סביב מכולת המזון והשירותים המטפטפים באותו בסיס.
<יעל ארקין: זו אותה דוגמה בכל המקומות, לשם אנחנו מגיעים.
<יעל ארקין: בבסיסים בתוך מדינת ישראל אין באפשרותנו לבצע את הפעולה מכיוון שנאמר לנו שעל פי החוק אסור לנו לעשות את זה, למרות שיש חוות דעת משפטית של עורך דין יוסי וולפסון, שישב פה קודם, שהוצאנו, שזה כן מותר, לפחות לפי מה שאנחנו טוענים.
<יעל ארקין: דבר אחרון שרציתי להגיד.
<יעל ארקין: NKIL, No Kill Israel, זה פרויקט שהשיקה עמותת תנו לחיות לִחיות בישראל לפני כחודש.
<יעל ארקין: פרויקט מאוד מאוד חשוב שמבוסס על מודל אמריקאי, בלוס אנג'לס, ביוטה, בעוד מדינות בארצות הברית, שמדבר על הפסקת ההמתות.
<יעל ארקין: אחת הבעיות שלנו למדוד את הצלחת הפרויקט הזה זה שאין נתונים על המתות של כלבים.
<יעל ארקין: לא סתם לא הצליחה הגברת להשיג, אין נתונים, הכול זה הערכות.
<יעל ארקין: בארצות הברית כל כלבייה מדווחת על כל כלב שהיא ממיתה.
<יעל ארקין: דרך אגב, גם בתנו לחיות לִחיות, אם תרצו נתונים מדויקים אני יכולה לתת לכם.
<יעל ארקין: אנחנו כמובן לא ממיתים כלבים בריאים, אבל אם מגיע כלב אחרי תאונת דרכים אני יכולה לדווח לכם שהכלב הזה הומת ומה סיבת המוות.
<יעל ארקין: ברשויות אין לנו את זה היום ולכן אנחנו לא יכולים להעריך את הפרויקט הזה.
איציק שמולי: ד"ר משה רפלוביץ, ארגון הרופאים הווטרינריים ברשויות המקומיות.
<משה רפלוביץ: תודה, אדוני.
יעל גרמן: אתה מתגעגע אלינו?
<משה רפלוביץ: האמת שכן, אני כבר עוד מעט לבחירה כאן.
<משה רפלוביץ: בשבועיים האחרונים ביליתי כאן יותר מאשר בבית, אני לא מדבר כבר על העבודה.
<משה רפלוביץ: אבל לא, אני לא מתגעגע עד כדי כך, אני יותר מתגעגע לעבודה שלנו.
<משה רפלוביץ: אני מרגיש קצת לא נוח מול נציגי משרד החקלאות שיושבים כאן, כי הם חלק מהפתרון ולא חלק מהבעיה, אבל ברשותכם אני עושה רגע זום אאוט קטן החוצה.
<משה רפלוביץ: אני מציע לוועדה להבדיל בין כלבים עירוניים, בין כלבי בר לבין כלבת, אלה שלושה נושאים שהם שונים במהות שלהם אחד מהשני.
<משה רפלוביץ: צריך לטפל בכלבת, כי זה דבר מאוד מאוד חשוב, מחלה באמת מסוכנת.
<משה רפלוביץ: צריך לטפל בכלבים שמסתובבים בתוך היישובים העירוניים, בכלל ביישובים במדינת ישראל, כי הם מטרידים תושבים והם מסוכנים וצריך להוציא אותם מהרחובות ולמצוא להם בתים.
<משה רפלוביץ: צריך לטפל בכלבי הבר, בראש ובראשונה, כי הם הבסיס לכל הכלבים האלה.
<משה רפלוביץ: כלבי הבר נמצאים בשטחים פתוחים, מהשטחים הפתוחים הם עולים על ירושלים ועולים על היישובים בנגב ועולים על היישובים בצפון והם המקור של הבעיה.
<משה רפלוביץ: הכלבים האלה מתרבים בטבע בהיקפים גדולים, כמו שחיות בר יודעות להתרבות, בשביל זה הן חיות, הן חיות בשביל לאכול ובשביל להתרבות, זו המהות של חיה, והם מתרבים בקצבים גדולים.
<משה רפלוביץ: יעל הראתה את הקצבים וגם אם הקצבים האלה הם מוגזמים, כי חלק מהוולדות לא שורדים, עדיין אנחנו מדברים על התפוצצות אוכלוסין שקורית שם כל הזמן.
<משה רפלוביץ: הלוואי שהנתונים שמשרד החקלאות מוסר כאן, אני יודע מה המקור שלהם, אבל הלוואי שהם הנכונים, כי אם יש בסך הכול 6,000 כלבים בשנה שמומתים בישראל אז הפתרון הוא כזה, זה נורא פשוט לפתור את זה, צריך למצוא פתרון קל מאוד.
<משה רפלוביץ: המספרים הם כנראה לפחות פי עשרה יותר גדולים, אבל אף אחד לא יודע להגיד מה המספר האמיתי.
<משה רפלוביץ: אני מודה שגם אני לא יודע את המספר האמיתי, כל המספרים שמסתובבים הם הערכות.
<משה רפלוביץ: ההערכות שלנו הן שהמספר הזה הוא נמוך, אבל הן גם רק הערכות.
<משה רפלוביץ: כדי להפסיק את ההמתה של הכלבים אנחנו נותנים תמיד את הדימוי של הכיור, שמתמלא כל הזמן במים ויש צינור קטן מלמטה שמנקז אותו, הצינור הזה הוא צינור ההמתות.
<משה רפלוביץ: יש לנו בריכה מלאה בכלבים ואנחנו כל הזמן נאלצים להמית, או בירי, או בסטריכנין, או בזריקות רעל, קוראים לזה במילה מכובסת המתת חסד.
<משה רפלוביץ: אין בזה שום חסד, יש בזה המתה, דבר איום ונורא, שכל המטרה שלו זה לנקז את הבריכה הזאת, אבל הפתרון לא יכול להיות אחר מאשר לסגור את הברז שמטפטף מלמעלה, לעצור את ההמלטות האלה.
<משה רפלוביץ: אם נעצור את ההמלטות ויהיה, לא עלינו, מחסור בכלבים במדינת ישראל, אז לא ימסרו כלבים לבתים שאחרי זה זורקים אותם לרחוקות.
<משה רפלוביץ: היום אנחנו מוסרים כלבים בתוך הכלביות הרשותיות, ברוב הכלביות יש לנו עמותות שעוזרות לנו שמה, ומוסרים כלבים רק כי אין מה לעשות איתם שם יותר, כי אף אחד לא רוצה להרוג אז מוסרים לאנשים שמתאים למסור להם ומוסרים הרבה מאוד מאוד כלבים לאנשים שזה לא מתאים למסור להם כלבים.
איציק שמולי: תודה, משה.
איציק שמולי: ד"ר יהושע שקדי מרשות הטבע והגנים.
<יהושע שקדי: תודה רבה.
<יהושע שקדי: אני מסכים עם רוב הדברים שנאמרו פה, אבל אני רוצה בכל זאת להגיד כמה דברים.
<יהושע שקדי: קודם כל אני אשמח לקבל את הנתונים מהניסוי שעשיתם בבדיקה, אני לא מכיר אותו ואנחנו נהיה בקשר.
<יהושע שקדי: הנושא הוא קצת יותר מורכב, כי קודם כל מדברים על צער בעלי חיים, צער בעלי חיים לכלבים, אבל אל תשכחו שהכלבים האלה שנמצאים בתוך שמורות הטבע הם אוכלים, הם לא אוכלים בונזו, אף אחד לא מאכיל אותם, הם טורפים חיות בר.
<יהושע שקדי: כשאנחנו מרחמים על הכלבים, ואני מרחם על הכלבים כי אני כל חיי גדלתי עם כלבים, אנחנו מתאכזרים לחיות הבר שאני צריך לשמור עליהם בשמורות הטבע, ואנחנו פה בבעיה ובעיה אמיתית.
<יהושע שקדי: זה לא סיפור קטן.
<יהושע שקדי: אם אתה הולך בוואדי קלט ואתה פתאום רואה להקה של 20, 30, 40 כלבים מסתובבים, ברור לך שהם מסביבם זורעים מוות.
<יהושע שקדי: לכן אנחנו פה בבעיה והחוק הישראלי לא מאפשר לנו, על פי חוק שמורות טבע וגנים לאומיים או חוק להגנת חיות הבר, לטפל בכלבים.
<יהושע שקדי: הדרך היחידה שמותר לנו בעזרתה לטפל בכלבים ובבעיה זה אך ורק בגלל פקודת הכלבת.
<יהושע שקדי: כיוון שהכלבים מפיצים כלבת, או יכולים, יש להם פוטנציאל להפיץ כלבת ולהדביק חיות בר, קיבלנו היתר מהשר להגנת הסיבה דאז, השר ארדן, לטפל בכלבים בשמורות הטבע, בגנים הלאומיים וברדיוס של 500 מטר סביבם.
<יהושע שקדי: אבל צריך להבין, זה לא שכל כלב שיורים בו ופוגעים בו פוגעים בו בגלל שהוא חולה בכלבת.
<יהושע שקדי: עד שהכלב חולה בכלבת הוא נשא כלבת מספר חודשים טובים והוא מפיץ את המחלה.
<יהושע שקדי: כדי לטפל בכלבת צריך לעשות אחד משני הדברים, הדבר הראשון זה לחסן.
<יהושע שקדי: החיסון שחברת הכנסת דיברה עליו הוא חיסון חשוב מאוד, אבל הוא לא מטפל בכלבים משוטטים, הוא לא יעיל לכלבים משוטטים, הוא יעיל לתנים ולשועלים.
<יהושע שקדי: לא נמצא התרכיב שיטפל נכון בכלבים משוטטים.
<יהושע שקדי: לכן זה חמור מאוד, לדעתי, שמשרד החקלאות, תסלחו לי, עמיתיי ממשרד החקלאות, הפסיקו את החיסון האוראלי - - -
<רוני עוזרי: אנחנו לא הפסקנו.
<יהושע שקדי: לא, אני הפסקתי בטח.
<יהושע שקדי: חמור מאוד שהופסק בישראל החיסון האוראלי משום שלא ברור מתי, זה יכול לקרות בשנה הבאה, זה יכול לקרות בעוד שנתיים, זה יכול לקרות עוד מעט, שתהיה התפרצות.
<יהושע שקדי: עכשיו תזכרו שאנחנו מקבלים כל הזמן טפטוף של חיות נגועות מהגבולות.
<יהושע שקדי: כאשר במבצע 'צוק איתן' נפלה הגדר ברצועת עזה קיבלנו מבול של כלבים, חלקם נגועים, חלקם לא, אני לא יודע, וזו בעיה, זו בעיה אמיתית.
<יהושע שקדי: זה דבר ראשון, אבל הדבר שחייב להתווסף לזה, כלבת זו מחלה של הדבקה, כשרת הבריאות לשעבר את מבינה את זה מצוין, הדברים עובדים מאף לאף, מחיה לחיה, והדרך המרכזית לטפל בזה בארץ ובעולם, בבר, אני לא מדבר על התחום העירוני, אני אשתדל לא לטפל בתחום העירוני היום, אולי קצת, זה לדלל את האוכלוסיות.
<יהושע שקדי: אין לנו ברירה.
<יהושע שקדי: לדלל, תסלחו לי, זה ביטוי מכובס למושג להמית.
<יהושע שקדי: אני חושב שהנקודה היא נכונה, צריך לטפל בכל הבעיה.
<יהושע שקדי: אני לא יודע אם זה מהברז מלמעלה או מהברז מלמטה, אבל אנחנו היום בשמורות הטבע ובגנים הלאומיים, במקום לשמור על חיות הבר אנחנו צריכים לטפל בצער בעלי חיים לכלבים.
<יהושע שקדי: המספרים שהוצגו הם נכונים והם די מדויקים, של כמות הכלבים שאנחנו יורים בהם, אבל תזכרו, אנחנו יורים בכלבים לא בגלל שהם כן נגועים בכלבת או לא נגועים בכלבת, אלא להקטין את האינטראקציות בין בעלי החיים שמעבירים כלבת, אנחנו סומכים על זה שחיות הבר, שהן כן תופסות את החיסון, יהיו מחוסנות ולכן הפעולה המשולבת הזאת, שלצערי כרגע היא הופסקה, הייתה פעולה נכונה מאוד.
<יהושע שקדי: אני אומר, אנחנו צריכים למצוא את הדרך שבה כל בן אדם במדינת ישראל, נמאס לו מהכלב שלו, הוא פותח את הדלת וזורק אותו לבר.
<יהושע שקדי: זאת הבעיה המרכזית.
<יהושע שקדי: עכשיו אנחנו צריכים, לא נעים, ליטול קורה מבין עינינו ולהבין את המציאות.
<יהושע שקדי: כרגע המצב הוא שבבר, ושמורות הטבע והגנים הלאומיים הם שטחים פתוחים, כולל בשטחים החקלאיים, כמות הכלבים היא כמות עצומה, זה לא משהו שאפשר להגיד 'בואו נתפוס אותם ונשלח אותם ל - - -
<יהושע שקדי: המאמצים הם מאמצים מופלאים, אנחנו מכירים גם ממדינות אחרות, עושים ומבקרים ותופסים ומחזירים, אני, אם אני אתפוס כלב, אני לא אחזיר אותו לשמורת טבע, זה לא יקרה.
<יהושע שקדי: אני לא יכול לעשות את זה, כי אז אני פוגע בחוק שלי, בחיות הבר שאני צריך להגן עליהן.
<יהושע שקדי: הטיפול הזה, בסופו של דבר אנחנו צריכים להבין שאנחנו חייבים לא רק לסגור את הברז, אנחנו חייבים לעשות איזה שהוא reset ולהגיע למצב שהאוכלוסיות הן, לא נגיע לאפס, אבל לאוכלוסיות קטנות מאוד.
<יהושע שקדי: להבהיר לתושבי מדינת ישראל שחיות מחמד מקומן בבית, זה חיות בית ואז לטפל בבעיה.
איציק שמולי: ברשותך, משרד החקלאות, יש לכם רק תשובה לשאלה החשובה ששאלה חברת הכנסת גרמן לגבי הפסקת התקצוב בעניין הזה?
<יהושע שקדי: אם אני יכול עוד דבר, אנחנו לא משתמשים ברעל בכלל.
<יהושע שקדי: אני חושב שזו רעה חולה, אבל זה דיון אחר.
יעל גרמן: מי יכול לתת לנו תשובה?
יעל גרמן: זה הנושא הכי קריטי כאן מכל מה שדיברנו.
<רוני עוזרי: אני יודע, יש לך קשרים הרבה יותר טובים עם הצמרת מאשר לנו.
<רוני עוזרי: אנחנו הגוף המקצועי.
איציק שמולי: טוב, אנחנו נוציא שאילתה בעניין.
יעל גרמן: אתם קיבלתם הנחיה?
<רוני עוזרי: לא קיבלנו בכלל, קיבלנו הודעה - - -
יעל גרמן: אני חושבת שהצעה לסדר, נעלה הצעה לסדר דחופה בשבוע הבא, שנינו נעלה אותה ונדרוש תשובות כי זה נראה לי הכי קריטי.
<קריאה: הייתה תשובה בעיתונות.
יעל גרמן: שאין כסף.
יעל גרמן: מישהו יודע מה התקציב היום לחיסון חיות הבר?
יעל גרמן: אני יודעת שזה לתנים ולשועלים, ולא לכלבים.
<יהושע שקדי: לדעתי 3 עד 5 מיליון שקל, אבל אני לא בטוח.
איציק שמולי: ואפילו את זה לא מצאו?
יעל גרמן: הנה, אם אנחנו לא נעלה את השכר, איציק, מחר יש להם 5 מיליון.
איציק שמולי: אין שום בעיה, קיבלת התחייבות לפרוטוקול.
איציק שמולי: לא, אבל גם שר האוצר אמר שיש כסף בקופה, שיש עודף כסף.
יעל גרמן: נכון, יש 7 מיליארד.
<אתי אלטמן: אני רק רוצה להגיד מילה.
<אתי אלטמן: אני מצטערת שאני חוזרת על זה כמו תוכי כל פעם מחדש.
איציק שמולי: מותר לך, יש לך הרבה זכויות בתחום.
<אתי אלטמן: 30 שנה, באמת, אנחנו עוד פעם יושבים ועוד פעם מדברים ועוד פעם טוחנים וכלום לא קורה.
<אתי אלטמן: כלום.
<אתי אלטמן: כל השיחות האלה כבר היו 30 פעם, 40 פעם ו-50 פעם והמצב נהיה יותר גרוע.
<אתי אלטמן: אז תסבירו לי אתם מה הבעיה פה במדינה.
איציק שמולי: אוקיי, ברשותכם אני רוצה לסכם את הדיון.
איציק שמולי: המטרה של הדיון שלנו היא לא להגיד לממשלה שלא לטפל במקרי כלבת וכמובן גם לא להגיד לממשלה שאם כלבי הבר מהווים מטרד לתושבים של שכונה או אזור מסוים, אז לא לטפל בזה.
איציק שמולי: אנחנו לא יוצאים כנגד הדבר הזה, אנחנו יוצאים כנגד הפרופורציות.
איציק שמולי: כאשר משתמשים בסמכות שניתנה בפקודת הכלבת כדי להמית באופן שלפחות לטעמי הוא שיטתי, הוא לא פרופורציונאלי והוא מוגזם, אז יש בזה בעיה.
איציק שמולי: זה הדבר הראשון.
איציק שמולי: הדבר השני, וזאת כבר בקשה לממשלה, אנחנו מבקשים מכם לבחון מחדש את המדיניות של השימוש ברעל הסטריכנין ולדווח לוועדה מה הם אותם ממצאים שהגעתם אליהם.
איציק שמולי: תוך כמה זמן אתם מעריכים שיהיו לכם איזה שהן תובנות?
<נירית ציפורי ברקי: זה תלוי אם יימצא חומר כרגע שנמצא במדינת ישראל או משהו שצריך לייבא אותו, אני לא יודעת לומר, או משהו שצריך - - - יש מישהו על איזה שהוא משהו שאני לא יודעת?
<נירית ציפורי ברקי: חומר תחליפי?
<נירית ציפורי ברקי: - - -
איציק שמולי: בואו נעשה דבר כזה, קחו שלושה חודשים ובכל מקרה תדווחו לוועדה מה העלתה הבדיקה בחכתכם.
איציק שמולי: אני מבקש מהיועצת המשפטית, אני מבין שאת יודעת את הנוהל לפרטי פרטיו, וזה מצוין, אני מבקש שתתייחסו באופן נקודתי לפרטים שעלו בתחקיר.
איציק שמולי: אנחנו גם ננסה לעשות מאמץ מול הארגונים ומול התקשורת כדי שאת כל הפרטים שיש שם, מבלי לשרוף את המקורות, שיעבירו אליכם, ואני מבקש התייחסות ממוקדת.
איציק שמולי: אני רוצה לגעת בעוד שתי נקודות.
איציק שמולי: הבעיה של המחסור בנתונים.
איציק שמולי: ההפקרות הזאת חייבת להיפסק וההפקרות הזאת באה מכל הכיוונים, גם מכיוון המשרדים הממשלתיים שמדברים בהערכות ולא במספרים מדויקים, ובוודאי ובוודאי מהרשויות המקומיות.
איציק שמולי: עצם העובדה שאנחנו כאן בכנסת אמורים להתוות איזה שהיא מדיניות כוללת, כמובן שזה בסמכותה של הממשלה, אבל יש לנו בכל זאת את הסמכות לחוקק, וכשהכנסת רוצה לחוקק או שהממשלה רוצה להוביל מדיניות חדשה ואין לפניה לנגד העיניים שום מספר, שום נתון, הכול זה במקרה הטוב הערכות, או כפי שנאמר פה מצד הרופאים הרשותיים, גם ההערכות הן לא נכונות, אז אני חושב שאנחנו פשוט עושים מעצמנו צחוק.
איציק שמולי: הדבר הזה חייב להיפתר.
איציק שמולי: אני קורא לכם ומפציר בכם, להתחיל לאסוף באופן שיטתי את הנתונים וגם לדווח על הנתונים.
איציק שמולי: אני לא רוצה לחשוב, ויכול להיות שלא תהיה ברירה, שאנחנו נצטרך לחייב את הדבר הזה בחקיקה.
איציק שמולי: הראשונים בתור יהיו הרשויות המקומיות.
איציק שמולי: הדבר האחרון, הוועדה תמשיך לעקוב באופן ממוקד לגבי הנקודה שעלתה חברת הכנסת גרמן, לגבי השימוש בחיסון נגד כלבת במקרה של תנים ושועלים ובאופן כללי לגבי ההמתה השיטתית של כלבי בר.
איציק שמולי: תודה רבה, הישיבה נעולה.
יעקב מרגי: 23 לנובמבר 2015, י"א בכסלו התשע"ו, שעה 09:30, נכון?
יעקב מרגי: כבר אחרי.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: "אי שוויון במבני חינוך למגזר הערבי".
יעקב מרגי: המציעים: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא וחבר הכנסת ד"ר יוסף ג'בארין.
יעקב מרגי: אז כמנהגנו בקודש, אני אומר מספר מילות פתיחה ואתן לחברי הכנסת המציעים להציג את הנושא, ולאחר מכן נפתח את הדיון.
יעקב מרגי: אנחנו מקדמים בברכה גם את חברת הכנסת חנין זועבי.
יעקב מרגי: בימים אלה אנחנו מרבים לדבר על הנושא של לעשות יישור קו עם הצרכים של האוכלוסייה הערבית בכל התחומים.
יעקב מרגי: זה מקבל ייתר משמעות, הייתי אומר, כשמדובר בחינוך.
יעקב מרגי: ולכן, כשעלתה הסוגיה הזו, ואמנם היינו מוגבלים בגלל אילוצי דיוני תקציב, מיד אמרתי שמיד לאחר גמר אישור התקציב אנחנו נביא את הסוגיה הזאת לדיון, ונשמע את מה שיש גם לחברי הכנסת המציעים וגם למשרד החינוך לחדש לנו ולומר לנו בנושא הזה.
יעקב מרגי: הלוואי שהצרות שלנו יהיו רק בחינוך וחינוך וחינוך וחינוך.
יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' אל יחיא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בוקר טוב כבוד היושב ראש, אני באתי לנושא הזה ממקום שהייתי בו ראש עירייה, ואז הכרתי מקרוב את הבעיות של החדרים הספורים ו/או השימוש בחדרים בתוך בתי ספר, שלא מתאימים להיותם חדרי כיתות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אולי על החשבון של הספרייה שלא קיימת או המעבדות או חדרי מחשבים, כדי לחסוך בזה שאתה לא מוצא את החדר, לשכור אותו, שזה באזור של בית הספר או קרוב אליו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו את הבעיה של מחסור בכיתות ויש את הבעיה של בית ספר שיש בו חדרים שמשתמשים בהם לכיתות והם לא מוזכרים כמחסור בכיתות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרתי שבאתי לנושא הזה מהיותי ראש עיר בטייבה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בשנת הלימודים 2006 ו-2007 עשיתי בדיקה או אפשר לקרוא לזה מחקר, שהכותרות שלו - אני העברתי לכבוד היושב ראש, ומי שירצה, אני יכול להעביר לו גם דפים, שיוכל לחלק גם לאנשי משרד החינוך.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המחקר, הנושא שלו הוא כזה: בית ספר, מה השטח של המגרש שלו?
עבד אל חכים חאג' יחיא: מה השטח של הבניה ומספר הכיתות בפועל ולכמה כיתות הוא מתאים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מבחינת התקינה, לכמה כיתות הוא מתאים וכמה מחסור יש לאותו בית ספר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הריכוז של העבודה, ואז זה מראה שיש צרכים שהם גדולים בהרבה ממה שכולם יודעים, לכאורה, כי בית ספר שראש הרשות או מנהל מחלקת חינוך, כשלא מבקשים ממנו לשכור עוד חדר, אז מבחינתו, אין לו את המחסור הזה אבל זה משפיע בהרבה על התפקוד של בית הספר, ומשפיע גם על מה אתה יכול לתת כהעשרה לתלמידים בתוך בית הספר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הדרישות שלי הן מרוכזות בכמה נקודות: הדרישה הראשונה זה להקים צוות בדומה לצוות 120 יום או לחלופין, להנחות את הרשויות המקומיות לעשות את המחקר שבעצם אני עשיתי כראש רשות, ואז נדע מה המחסור האמתי כי גם ילדינו, מגיע להם גם עבודות וגם חדרי מחשבים וגם ספריות.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לפעמים, תתפלאו לשמוע, בית ספר שיש בו 23 כיתות, יש בו שלושה תאי שירותים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: תאי שירותים, שלפי כל תקן, לפי כל בדיקה, ברור שזה לא מספיק, וילדים היו חוזרים הביתה כדי להיכנס לשירותים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז דברים כאלה, אם לא עושים את הבדיקה, אם לא עושים את המחקר, לא יודעים מה הנתונים ואי אפשר לטפל בהם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, עוד צוות, בדומה ל-120 יום או לחילופין לתת את ההנחיות לרשויות המקומיות ולתקצב אותן להכין את העבודות האלה, ואז גם להקציב לזה זמן.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שתוך ארבעה חודשים אפשר להגיע לתוצר הסופי הזה של כמה יש וכמה חסר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז, אם מכירים במחסור, צריך להכין תכנית חומש.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא אמרתי שבתקציב של שנה אחת יכולים לבנות את כל המחסור כי מדובר באלפי כיתות.
יעקב מרגי: יש מסמך של ה-ממ"מ.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ראיתי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: המסמך הזה לא לקח בחשבון, אני בטוח - -
יעקב מרגי: אני חושב שהוא זועק יותר ממה שאתה מציג.
<זאב גולדבלט: בעיקר אם לוקחים בחשבון שהבדואים והדרוזים לא מופיעים בו.
יוסף ג'בארין: זה נתון מאד חשוב - המסמך לא כולל את האוכלוסייה הערבית הבדואית.
<אסף וויינינגר: באחת הטבלאות הוא לא כולל את האוכלוסייה הערבית הבדואית אבל בטבלה הראשונה זה כולל את כל האוכלוסיות.
חנין זועבי: לא יהודים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: - - אז אני אומר שגם המחסור הזה שזועק לשמיים, הוא עדין לא מספיק מדויק כי הוא לא לקח בחשבון את המחסור של הדברים האחרים שעליהם דיברתי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז עוד פעם - זה לדעת מה הצרכים האמתיים כי אם לא, אז ימשיכו בתי הספר להיות לקויים בחסר כי גם מעבדות גם מחשבים וגם הקבצות וכל הדברים האלה מאד חשובים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, אמרתי תכנית חומש לסגירת כל הפער כי אם לא יודעים מה הפער – ואז התכנית תכלול את הגידול הטבעי, שאנחנו צריכים אותו כדי לכסות אותו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו גם בעיה אחרת, שגם משרד החינוך צריך לעזור בה ומהצד שלו ללחוץ.
עבד אל חכים חאג' יחיא: יש הרבה מקומות שאתה לא מוצא מגרש או קרקע למבנה ציבור שמתאים לבניית בית ספר, וזה בגלל כל המדיניות של התכנון והבניה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן דוגמה – האזור שלי זה טייבה, טירה וקלנסואה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: דיברו על תכנית מתאר של אשכול לשלושת הישובים האלה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: התחילו בשנת 2000 לתכנן.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-2015, השנה, אושר בטייבה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בטירה וקלנסואה אני לא צופה שתוך שנתיים או שלוש שזה יאושר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז, אחרי התכנית מתאר, אתה צריך תכניות תב"ע, תכניות בינוי עיר, שייקח להם עוד שלוש ארבע שנים, ואז אין לך את השטח 20 שנים – אין לך שטח לבנות בו בית ספר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: דרך אגב, התכנית הזאת שמדברים עליה, היא תכנית לתת מענה לאוכלוסייה באותם ישובים עד 2020.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אנחנו מגיעים ל-2020 ותכניות אין.
עבד אל חכים חאג' יחיא: - -
יעקב מרגי: או שהפריץ ימות או שהכלב ימות.