GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אוסאמה סעדי: הסוגיה הזאת עלתה גם בשנים קודמות, ובסופו של יום גם נמצא פתרון למורים ולמורות, ועיריית באר שבעה אפשרה למורים ולמורות לרשום את הילדים שלהם.
אוסאמה סעדי: השנה עד עכשיו לא מאפשרים למורים ולמורות החדשים.
אוסאמה סעדי: אני חייב לציין שהיום קיבלנו עדכון, ואני מבקש גם התייחסות מעיריית באר שבע, שהמורים והמורות שנרשמו בשנים שעברו ממשיכים לרשום את הילדים שלהם גם השנה, מבלי לבקש מהם לשנות את הכתובת שלהם לבאר שבע.
אוסאמה סעדי: אבל מורים ומורות חדשים, או לאו דווקא מורים חדשים מבחינת הוותק, אלא מורים, למשל, משפחת פוואז, שהם כבר שלוש שנים מלמדים באזור הדרום.
אוסאמה סעדי: השנה הם רצו לרשום את הילד שלהם ואז אמרו להם שהם חייבים לשנות את הכתובת שלהם מכפר עילבון לבאר שבע.
אוסאמה סעדי: אנחנו קיבלנו את תשובת משרד החינוך שהם מאפשרים לשנות את כתובת המגורים בתעודת הזהות על מנת שהם וילדיהם יוכלו לקבל שירותים מהרשות המקומית במחוז הדרום ושזה לא יפגע בניקוד.
אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש, אנחנו לא רק מתעסקים בניקוד, יש עוד הרבה זכויות.
אוסאמה סעדי: למשל, אם הם רוצים לקנות קרקע ולרשום קרקע או לקבל דיור ממשרד השיכון, שינוי הכתובת שלהם יפגע בהם בעניין הזה.
אוסאמה סעדי: גם כל העניין הזה של הזכות להיבחר ולבחור - ברגע שאתה משנה כתובת זה פוגע בהם.
אוסאמה סעדי: לכן, אנחנו מבקשים להמשיך את מה שהיה בשנים שעברו ולאפשר למורים ולמורות לרשום את הילדים שלהם בבאר שבע מבלי לשנות את כתובת המגורים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.
יעקב מרגי: היית סקפטי שאעמוד בהבטחתי.
אחמד טיבי: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.
אחמד טיבי: הפעלתי עליך לחץ פיזי מאוד מתון, אבל כדרכך אתה לא מאכזב.
אחמד טיבי: אני רוצה להודות ליושב-ראש על שנענה פעמיים, למען האמת.
אחמד טיבי: הישיבה נקבעה לפני מספר שבועות.
אחמד טיבי: עיריית באר שבע ביקשה לדחות עד לקבלת תשובות לוועדה - כן או לא, ועכשיו נקבעה גם בפגרה.
אחמד טיבי: קיבלתי, אדוני היושב-ראש, רבותי הנוכחים, הרבה פניות ממורים וממשפחות מהצפון כפי שהציג זאת חבר הכנסת סעדי, לגבי סירוב עיריית באר שבע לרשום את הילדים שלהם בגנים בעיר באר שבע.
אחמד טיבי: מדובר באנשים שבאו מהצפון כדי לעבוד, לסייע, לתרום בנגב, והם מתגוררים בעיר באר שבע.
אחמד טיבי: לגבי חלק מהם הגן רחוק 5 מטרים מהבית שלהם, ולכן יש כאן אבסורד או משהו שמעלה תמיהה ומצריך תשובה.
אחמד טיבי: למה ההסדר קיים לגבי אלה שהיו בעבר, שנה שעברה, למשל, ועכשיו פג תוקפו?
אחמד טיבי: יש שינוי, יש סירוב מעיריית באר שבע לרשום אותם בלי לשנות את הכתובת.
אחמד טיבי: המכתב שקיבלנו בטענה שהעניין סודר מאוד לא מספק.
אחמד טיבי: העניין לא סודר.
אחמד טיבי: הם לא מעוניינים לשנות את הכתובת שלהם בתעודת זהות.
אחמד טיבי: את חלק מהסיבות הזכיר עמיתי חבר הכנסת סעדי - הזכות לרכוש מקרקעין, לבחור ולהיבחר, החזר הוצאות תחבורה וכד'.
אחמד טיבי: לכן, יש כאן פגיעה ביתרונות נוספים או בזכויות נוספות אם תשתנה הכתובת בתעודת הזהות.
אחמד טיבי: אנחנו מבקשים להמשיך בהסדר שהיה קיים, אדוני היושב-ראש ורבותי האורחים.
אחמד טיבי: מי כאן הנציגים של עיריית באר שבע?
אחמד טיבי: כולכם.
אחמד טיבי: האם לשאוף עידוד מקבוצה כל כך מרשימה נמצאת כאן?
יעקב מרגי: אנחנו נשמע אותם.
יעקב מרגי: אם היית מכיר אותם ברמה האישית היית מבין שזו משלחת נכבדה.
אחמד טיבי: לכן, אני שואב עידוד.
אחמד טיבי: זה תלוי בתשובה, בסופו של דבר.
אחמד טיבי: אני חושב שהעירייה צריכה לבוא לקראת המשפחות האלה.
אחמד טיבי: מדובר בכמה עשרות, אם לא פחות.
אחמד טיבי: בטח אתם יודעים מספרים יותר טוב מאתנו.
אחמד טיבי: אתם יודעים כמה פנו אליכם.
אחמד טיבי: על כן, הנושא יכול להיפתר כאן בישיבה הזו אם יש כוונות טובות.
אחמד טיבי: ברשותך, אני מבקש לתת למישהו מהנפגעים.
יעקב מרגי: נשמע את כולם, נשמע איך זה נראה מהצד הזה.
יעקב מרגי: נשמע גם את משרד החינוך ואת עיריית באר שבע.
יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.
חנין זועבי: תודה רבה, בוקר טוב לכולם, למורים ולכל השאר.
חנין זועבי: תודה על היוזמה של עמיתיי חברי הכנסת, ותודה ליושב-ראש.
חנין זועבי: אני לא אחזור על הדברים.
חנין זועבי: בשביל הפרוטוקול אני רוצה לא לחדד, אלא דווקא להרחיב ולשים על האג'נדה של ועדת החינוך את הבעיה הבסיסית שממנה נובעת ונגזרת הבעיה הזו והיא אבטלה של מורים ואי-שיבוץ מורים ערבים בכפרים, ביישובים, או ליד הכפרים והיישובים שלהם - זו דווקא הבעיה העיקרית.
יעקב מרגי: יש מחסור בכפרים שלהם והם מופנים לדרום?
חנין זועבי: יש כאילו עודף, אבל הוא עודף מטעה כי יש מחסור בכיתות לימוד, יש מחסור בבתי ספר, אז כאילו נוצר עודף.
חנין זועבי: את השיח הזה של מדיניות של הכוונה כבר עוררנו בישיבות קודמות.
יעקב מרגי: את יודעת לומר לי כמה תלמידים בכיתה יש במגזר הערבי בצפון?
חנין זועבי: יש בממוצע 38.
יעקב מרגי: אז המאבק שלנו במחאת הסרדינים תורם.
חנין זועבי: אם תשאל את כולם הם יגידו לך: הבעיה הבסיסית שלנו היא שאנחנו איננו מלמדים ביישובים שלנו.
חנין זועבי: אנחנו אולצנו לעבור לנגב, אנחנו מעבירים את כל המשפחה.
חנין זועבי: בני הזוג שלנו מאבדים את מקום הפרנסה העיקרי שלהם, ואנחנו כל שנה עוקבים אחרי שיטת הניקוד.
יעקב מרגי: כאיש באר שבע, דעי לך שהם זוכים לקבלת פנים חמה - תרתי משמע.
חנין זועבי: לא מתלוננים על זה.
חנין זועבי: קבלת פנים בנגב, במשולש, בגליל – זה הכול המולדת.
חנין זועבי: אני רוצה לרשום לישיבות הבאות לאחר הפגרה את הבעיה של שיטת הניקוד ואי מימוש שיטת הניקוד.
חנין זועבי: לפעמים יש טענות מהמורים שהם זכאים יותר לשיבוץ, להעברה מהנגב למשולש או לגליל, אבל מורים אחרים שאין להם את אותן נקודות זכות משובצים במקומם.
חנין זועבי: כלומר, אי-שקיפות ואי-מימוש שיטת ניקוד ושיטת שיבוץ בצורה אובייקטיבית.
חנין זועבי: את זה נשים לנו לישיבות הבאות.
חנין זועבי: האמת היא שעמיתיי הציגו את הבעיה ואני אוסיף רק נקודה אחת.
חנין זועבי: הבעיה ברישום היא שאתה מאבד זכויות במקום המגורים שלך ואתה חושש לאבד זכויות בנקודות הזכות שלך.
חנין זועבי: בשיטת הניקוד כאשר יש לך יותר נקודות יש לך זכות להעברה למקום המגורים שלך.
חנין זועבי: גם אם נפתור את הבעיה לשנה הזו, אנחנו רוצים פתרון קבע כי כל שנה זה מתעורר וכל שנה יש פתרון.
חנין זועבי: הבעיה היא לא שפותרים, אלא שפותרים רק לשנה אחת ומעוררים את אותו נושא ואת אותה בעיה במאי או ביוני כל שנה.
חנין זועבי: אנחנו רוצים פתרון אחד ולתמיד, ואנחנו גם רוצים שהמורים האלה ישובצו ביישובים שלהם
יעקב מרגי: לפני שניגש למשרד החינוך ולעיריית באר שבע, איאד כנעאנה, נציג המורים, בבקשה.
אוסאמה סעדי: הוא מהכפר שלי, מעראבה.
<איאד כנאענה: אני גם גאה בזה.
<איאד כנאענה: כבוד יושב-ראש הוועדה, חברי הכנסת המכובדים, אני מייצג קבוצה של הרבה מורים שסובלים.
<איאד כנאענה: קודם כל, אני מודה לחברת הכנסת חנין זועבי על הרחבת הבעיה העיקרית שלנו לגבי עזיבת מקום המגורים שלנו.
יעקב מרגי: אבל זה לא הדיון.
<איאד כנאענה: נכון, אבל מכאן אנחנו סובלים ועוברים למקום הפרנסה בדרום, ושם השנה אנחנו סובלים מבעיה מאוד רצינית ומאוד חריגה שהיא רישום הילדים שלנו בגני הילדים.
<איאד כנאענה: בחודש ינואר, כידוע לכבודכם, נפתח אתר עיריית באר שבע לרישום גני ילדים, ופנינו לעירייה.
<איאד כנאענה: לצערי הרב, קיבלנו הודעה של סירוב ואי-קבלה של הילדים שלנו בטענה שאנחנו חייבים לשנות את הכתובת שלנו מהצפון לדרום.
<איאד כנאענה: כבודכם יודעים ששינוי הכתובת מזיק לנו במידה מאוד מאוד מובהקת ורבה.
<איאד כנאענה: מצד אחד, הניקוד.
<איאד כנאענה: מצד שני, גם התמריצים, תוספת הדיור והנסיעות שמשרד החינוך נותן לנו, וגם כמה דברים נוספים כמו: מקרקעין וקניית מקרקעין לאנשים נזקקים.
<איאד כנאענה: לצערי הרב, עד עכשיו לא קיבלנו אף תשובה.
<איאד כנאענה: אנחנו נמצאים בתוך קונפליקט ובתוך בעיה רצינית.
<איאד כנאענה: מצד אחד, אנחנו כאזרחים גרים בבאר שבע ומשלמים את הארנונה ואת החובות שלנו כמו שצריך, אבל לא מקבלים את הזכויות שלנו להירשם לגני הילדים.
<איאד כנאענה: אני גר בבאר שבע וגן הילדים רחוק ממני בסך הכול 5 מטרים.
<איאד כנאענה: אני לא חושב שיש בעיה שעיריית באר שבע תרשה לנו להירשם לגני הילדים הללו.
יעקב מרגי: אתה יודע לומר לי מה קורה עם החברים שלך בערים אחרות בנגב?
<איאד כנאענה: אותו דבר.
יעקב מרגי: בדימונה, בערד, בירוחם נרשמים?
<איאד כנאענה: נרשמים שם – כל אחד במקומו.
יעקב מרגי: ומקבלים את הילדים שלהם?
<איאד כנאענה: כן.
אוסאמה סעדי: הבעיה הזאת לא רק שייכת למורים ולמורות.
אוסאמה סעדי: בבאר שבע גם רופאים, אחים ואחיות.
יעקב מרגי: אתה רוצה שאני אסתכסך עם חבר הכנסת אלאלוף.
יעקב מרגי: עזוב, בוא נפתור את הבעיה של המורים.
יעקב מרגי: כשנגיע לעיריית באר שבע נתייחס גם לזה, צודק.
יעקב מרגי: משרד החינוך, לפני שתתייחסו אני רוצה לדעת מה קורה בערים אחרות, מה היה בשנים עברו, למה הסוגיה הזו לא צפה כך.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת כמה מורים באים מהצפון לדרום, כמה מהם אושרו וכמה מהם סרבו.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת את גודל הבעיה.
<סוניה פרץ: סוניה פרץ, מנהלת אגף בכיר כוח אדם בהוראה.
<סוניה פרץ: כמו שחברי הכנסת הנכבדים אמרו קודם, אכן יש לנו בעיה מכיוון שיש לנו ביקוש מאוד גבוה לעבודה בהוראה במחוז הצפון, הרבה הרבה יותר גבוה מהתקנים הקיימים שהם תקנים ארציים בכל המגזרים.
<סוניה פרץ: הם לא תקנים ייחודיים למגזר כזה או אחר.
<סוניה פרץ: לעומת זאת, באזור הדרום יש לנו מחסור.
<סוניה פרץ: לכן, אנחנו יצרנו אפילו הסכם קיבוצי שמתמרץ את המורים שמגיעים מהצפון לדרום כדי שיהיה איזשהו סוג של תמריץ לבוא ולעבוד.
<סוניה פרץ: אכן, זה לא פשוט, זה לא קל.
<סוניה פרץ: אני מודעת לקשיים.
<סוניה פרץ: אנחנו גם מקבלים המון המון פניות.
<סוניה פרץ: בגלל ההיקפים הגדולים של הביקוש אל מול ההיצע הקיים, יש שיטת ניקוד שלא נפרט אותה כרגע.
<סוניה פרץ: אני מבינה שיתקיים עליה דיון בעתיד.
<סוניה פרץ: אבל אנחנו עומדים בפני מצב שיש לנו בערך כ-2,400 מורים מהצפון שמגיעים לדרום.
<סוניה פרץ: הם כמובן יכולים להגיש בקשות להעברה מהדרום צפונה.
<סוניה פרץ: זה יכול להיות גם למרכז, גם לחיפה, גם לצפון.
<סוניה פרץ: יש לנו בערך 1,000 בקשות השנה של בקשות העברה.
<סוניה פרץ: כשקיבלנו את ההודעה של עיריית באר שבע שהודיעה שכדי לקבל את ההטבות שניתנות לתושבי העיר צריך להירשם בתעודת הזהות, בדקנו אם זה לא יכול לבוא בסתירה עם ההסכם הקיבוצי שמתמרץ את המורים.
<סוניה פרץ: לאחר שראינו שזה לא יכול לבוא בסתירה - זאת אומרת, גם אם עובד ההוראה משנה את הכתובת שלו בתעודת הזהות הוא ימשיך לקבל את התמרוץ - ואמרנו שזה גם לא יפגע בשיטת הניקוד כי אחד מהפרמטרים לניקוד זה העניין הזה של מקום המגורים, הודענו לכל מורה שפנה אלינו:
<סוניה פרץ: גם אם תשנה את כתובת המגורים ותעבור לדרום - - - אגב, אני לא מכירה את הפנייה ביישובים אחרים.
<סוניה פרץ: אנחנו מכירים, נדרשנו לזה בסביבות ינואר-פברואר, לעניין באר שבע, והכללים שקבענו לגבי באר שבע יחולו על יישובים נוספים בדרום.
<סוניה פרץ: כל עובד הוראה שישנה את הכתובת כתוצאה מדרישה של הרשות המקומית לא ייפגע.
יעקב מרגי: לא ייפגע בניקוד של משרד החינוך.
יעקב מרגי: אבל אומר לך המורה איאד שניקוד משרד החינוך זה סוגיה אחת, אבל ברגע שמבקשים ממנו לשנות את הכתובת במשרד הפנים הוא עשוי לאבד זכויות אחרות שמוקנות לו.
יעקב מרגי: הרי כל אחד יודע שהוא לא בא לבאר שבע בגלל שהוא רוצה להיות באר שבעי.
יעקב מרגי: הוא בא לשליחות לתקופה מסוימת והוא כמה להיות משובץ בצפון.
יעקב מרגי: אף אחד לא רוצה לגלות ממקום מגוריו.
יעקב מרגי: למשרד החינוך יש אינטרס ראשון במעלה לשבץ מורים בדרום כי יש לו מחסור.
יעקב מרגי: האם ניסיתם לבוא באיזושהי הידברות עם מרשם האוכלוסין?
יעקב מרגי: יכול להיות שגם הם כבולים בגלל נוהל כזה או אחר.
יעקב מרגי: האם ניסיתם להוביל?
יעקב מרגי: הרי זה אינטרס ראשון במעלה שלכם.
<סוניה פרץ: היו לנו לא מעט דיונים, בעיקר של הלשכות המשפטיות, גם של המשרד ביחד עם העירייה.
<סוניה פרץ: הבנו, ואת זה העירייה בטח תפרט, שם היה הקושי הגדול בעניין הזה.
<סוניה פרץ: משום שבסופו של דבר קיבלנו את התשובה שאומרת: אנחנו חייבים את הרישום בתעודת הזהות, נדרשנו לתת את הפתרונות שנתנו על מנת שבהיבטים שקשורים למשרד החינוך, הן מבחינת התמרוץ והן מבחינת הניקוד, הם לא ייפגעו כתוצאה מהשינוי בתעודת הזהות.
יעקב מרגי: עיריית באר שבע, בבקשה.
יעקב מרגי: למען הגילוי הנאות, כשההורים של הדוברת היו שכנים שלי, היא עוד לא היתה בעולם.
יעקב מרגי: תציגי, בבקשה, את עצמך,
<חפצי זוהר: חפצי זוהר, ממלאת מקום ראש העיר, מחזיקה בתיקי החינוך והרווחה.
<חפצי זוהר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, חברי וחברות הדיון, הפורום, שהגיעו לבאמת לדיון החשוב והמשמעותי הזה.
<חפצי זוהר: קודם כל, אני רוצה לומר - אתה קצת רמזת לזה בדבריך, כבוד היושב-ראש - שעיריית באר שבע כרשות חינוך כפופה לנהלים וחוקים.
<חפצי זוהר: ישנם נהלים שהם נהלי חוזר מנכ"ל ונהלים שאגף אמח"י שולח ומרענן אותם כל פעם מחדש.
יעקב מרגי: יש לי רגישות לראשי תיבות.
יעקב מרגי: זה מזכיר לי את השירות הצבאי ואת המילואים.
יעקב מרגי: מה זה אמח"י?
<חפצי זוהר: אגף שמעביר את ההנחיות במשרד החינוך.
<חפצי זוהר: ישנן הנחיות שקובעות, וזאת גם המדיניות שלנו כמדיניות עירונית, שתושבי העיר באר שבע – קרי, מי שכתובתו מופיעה בתעודת הזהות, ואנחנו שמחים וגאים לתת שירות, את כלל השירותים לתושבי העיר שלנו, יגיע ויקבל אצלנו שירותים חינוכיים.
יעקב מרגי: חפצי, אומר לך חבר הכנסת אחמד טיבי: את צודקת, מסכים איתך.
יעקב מרגי: אבל עובדה שאת יכולה לגבי הוותיקים.
יעקב מרגי: למה לגבי החדשים?
<חפצי זוהר: תודה על ההכוונה, אתייחס לכך.
<חפצי זוהר: באמת המדיניות שלנו היא מדיניות אחידה כלפי כלל התושבים, כלפי כלל האנשים, בכל המטרופולין והמחוז הדרומי שמעוניינים לקבל שירותי חינוך מהעיר באר שבע.
<חפצי זוהר: המדיניות הזו שהיתה מאוד ברורה, הקפדנו עליה ושמרנו עליה, למעט חריגה שהיתה באמת עם המורים.
<חפצי זוהר: היה דין ודברים, היה דיאלוג שלנו עם משרד החינוך.
<חפצי זוהר: אמרנו להם: אנחנו בסיפור הזה נאלצים לחרוג מהמדיניות של המשרד שאנחנו כפופים אליה ומהמדיניות שלנו ובעצם לרשום אנשים, כשאם יגיעו אנשים אחרים וישאלו אותנו: למה אנחנו לא נרשמים ואחרים כן?
<חפצי זוהר: אנחנו לא נדע לתת תשובה.
<חפצי זוהר: לכן, היה דין ודברים מספר שנים עם המשרד.
<חפצי זוהר: בסופו של יום, השנה - ובאמת את רמזת לזה, חברת הכנסת חנין - צריך למצוא פתרון מערכתי.
<חפצי זוהר: היה דין ודברים ודיאלוג, ובסופו של יום, קיבלנו ממשרד החינוך, אגב, די מאוחר יחסית לרישום כי הרישום מתחיל בינואר, עד שהיתה בדיקה, את ההודעה שניתן לשנות את הכתובת – שלא תהיה בעיה עם התנאים ועם הזכויות של אותם עובדי הוראה ואותם מורים.
<חפצי זוהר: שמחנו ואמרנו: הנה, נמצא הפתרון.
<חפצי זוהר: מעכשיו לנו יש את הקריטריון המחריג.
<חפצי זוהר: אנחנו יכולים לרשום את תושבי העיר, אין בעיה, ומפה אנחנו יכולים להתקדם ויש פתרון.
<חפצי זוהר: דווקא מראיית טובתם של הילדים וטובתו של מי שנמצא במערכת אמרנו: מאחר והתשובה הזו הגיעה מאוחר, השנה הזו תהיה שנת מעבר.
<חפצי זוהר: מי שחדש ונכנס למערכת – חדש ונכנס עם הכללים החדשים.
<חפצי זוהר: מי שנמצא במערכת, יש לו ילדים במערכת, אנחנו מדברים על רצף חינוכי ועל איחוד משפחות - אנחנו תמיד רואים קודם כל, ומעל לכל, את טובת הילדים – השנה נכריז על השנה הזו כשנת מעבר.
<חפצי זוהר: נאפשר להורים להתארגן, לעשות את הבירורים ואת מה שצריך.
<חפצי זוהר: הודענו גם בכתובים שהחל משנה הבאה, לאור העובדה שהנושא של הזכויות הוסדר וטופל, הקריטריונים הללו של שינוי הכתובת בתעודת הזהות יחולו על כולם, ללא הבדל, כי זו המדיניות שאנחנו נדרשים לפעול על פיה.
<חפצי זוהר: תודה.
יעקב מרגי: לכאורה אני רק יכול להודות לך ולומר: את צודקת, צריך לפעול עכשיו.
יעקב מרגי: יש פה בעיה אמיתית.
יעקב מרגי: אין פה קבוצה של אנשים שרוצים ליהנות משני העולמות.
יעקב מרגי: אם תתני להם תקן בעראבה או בסכנין או בכל יישוב אחר, הם לוקחים מטוס וחוזרים חזרה.
יעקב מרגי: ואם אין, אפילו ברגל.
יעקב מרגי: אני בא בטענות לעצמי שמשרד הפנים, מינהל האוכלוסין, לא פה.
יעקב מרגי: משרד החינוך, עיריית באר שבע, אתם תצטרכו למצוא מנגנון.
יעקב מרגי: את שומעת מחפצי בצורה הכי כנה שגם אם היא עכשיו תבוא לקראת אותם 20 – 30 חדשים, שנה הבאה זה כל ה-2,000.
יעקב מרגי: הילדים נמצאים באמצע ואנחנו בתחילת שנת הלימודים.
יעקב מרגי: מה אני יכול לצפות ממורה שהוא גם הורה שצריך לרשום את הילד שלו לגן?
יעקב מרגי: מה הוא יעשה?
יעקב מרגי: האם הוא יפתח גן פרטי מתחת לבית?
<חפצי זוהר: אני רק רוצה לחדד כי אולי לא הדגשתי את זה מספיק, כבוד היושב-ראש, שאנחנו מקבלים הרבה מאוד פניות לרישום בעיר באר שבע מהרבה מאוד - - - סביבנו, ואנחנו נאלצים על פי עיקרון השוויון באמת - - -
יעקב מרגי: חפצי, אנחנו מודעים לכך.
יעקב מרגי: יש מחסור, יש שאיפות להורים.
יעקב מרגי: אני מכיר הורים שגרים ביישוב מסוים ונוסעים 20 - 30 ק"מ, ואף יותר, כי הם חפצים דווקא בחינוך הזה.
יעקב מרגי: לאחרונה יש מודעות ורשויות מתמודדות.
יעקב מרגי: במעונות זה חריף יותר.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את המאבקים של רשויות שלא מוכנות לקבל, למרות התשלום הסמלי שהן מקבלות כי הן לא יכולות לספק לעצמן את הצרכים.
יעקב מרגי: לא יעזור כלום, צריך למצוא מענה.
יעקב מרגי: האצבע מופנית אליכם, ואני לא אומר אצבע מאשימה.
יעקב מרגי: אתם הבאתם את המורים לשם ואתם צריכים לתת להם מענה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אתם גם הריבון על כל חוק החינוך.
יעקב מרגי: הילדים האלה צריכים להיות מחר בגן.
<סוניה פרץ: אנחנו נתנו מענה.
יעקב מרגי: לא נתת מענה.
אוסאמה סעדי: זה לא מענה מספיק.
יעקב מרגי: אנחנו לא מדברים על הניקוד.
יעקב מרגי: על שיטת הניקוד יהיה דיון, לא יהיה דיון, צריך לטפל בה.
יעקב מרגי: אומר לך איאד בכנות: באתי לשנה, בתקווה שלא יעבור מעבר לשנה, גג שנתיים או שלוש.
יעקב מרגי: אני רוצה לרכוש קרקע ביישוב שלי כדי להקים את משפחתי ולבנות את עתידי שם.
יעקב מרגי: אם אני עושה שינוי תעודת זהות אני מאבד את בסיס הזכאות הזו ואת הזכות לבחור ולהיבחר.
יעקב מרגי: אני לא רואה את עצמי תושב באר שבע לצורך העניין.
יעקב מרגי: כשמבקשים ממנו לעשות שינוי בתעודת הזהות הוא אומר לעיריית באר שבע במילים הכי פשוטות: לא באתי להיות תושב העיר באר שבע.
יעקב מרגי: אני באתי לכאן עם משפחתי לעבוד בהוראה כי הרי לא שייך שאסע כל יום הבית.
יעקב מרגי: מן הסתם האישה היא או סטודנטית או מורה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם בכנות שכאן צריך לתת לזה מענה.
יעקב מרגי: זה רב-מערכתי.
יעקב מרגי: אני לא יכול לזרוק את כל הבעיה לבאר שבע, ואני לא יכול לזרוק את הבעיה גם למשרד הפנים שהתלוננו על כך שהם לא כאן.
יעקב מרגי: הוא יגיד לך: מה אתה רוצה ממני?
יעקב מרגי: זה משרד השיכון, קרקעות, מינהל.
יעקב מרגי: צריך עבודה מערכתית.
יעקב מרגי: אתם הרגולטור, אתם בעל הבית.
יעקב מרגי: אתם האכסניה שצריכה להביא פתרון רב מערכתי ולמשוך את כל הזרועות מכל משרדי ממשלה.
יעקב מרגי: אל תיתנו לאיאד ללכת לאיבוד בסבך הבירוקרטי הזה.
יעקב מרגי: אדוני, בבקשה.
<נאסר אלנאסר פאעור: נאסר, אני מורה וגם מרצה במכללה אקדמית אחווה.
<נאסר אלנאסר פאעור: אני אב לשלושה בנים כשהגדול הוא בן 6.
<נאסר אלנאסר פאעור: הסכמתי לעבור לדרום.
<נאסר אלנאסר פאעור: אבל בגלל שאין מסגרת לילדים שלי בדרום בגלל מה שהם עשו עברתי לצפון בשליש משרה – 12 שעות, וזה מקנה לי 3,000 שקל.
<נאסר אלנאסר פאעור: בשאר הזמן אני מחפש עבודה אחרת, עבודה מזדמנת בסוף שבוע, וזה גם בעייתי בשבילנו.
<נאסר אלנאסר פאעור: אני רוצה מסגרת לילדים שלי.
<נאסר אלנאסר פאעור: אני חזרתי לצפון בשליש משרה כי הם לא מקבלים אותם.
<נאסר אלנאסר פאעור: שנית, אני מכיר מקרה שהאימא נמצאת לבד בדרום והבת שלה בת השנה נמצאת בצפון עם האב, וזה עוד בעיה למורים.
<נאסר אלנאסר פאעור: דבר נוסף, כשהייתי בדרום שילמתי ארנונה בצפון וגם בדרום עבור שני נכסים – בית בדרום, בית בצפון.
יעקב מרגי: פה אני לא יכול לפטור אותך.
<נאסר אלנאסר פאעור: בסדר.
<נאסר אלנאסר פאעור: אבל זה הרבה כסף, אנחנו משלמים הרבה כסף.
<נאסר אלנאסר פאעור: לגבי הזכות לקניית קרקע – אני מצאתי פתרון.
<נאסר אלנאסר פאעור: קניתי תעודת זכאות מחבר בשם שלו.
<נאסר אלנאסר פאעור: הוא לקח את התעודה בשם שלו ואני לקחת את הקרקע.
<נאסר אלנאסר פאעור: קניתי ממנו קרקע.
<נאסר אלנאסר פאעור: עכשיו צריך להעביר מהשם שלו אליי.
<נאסר אלנאסר פאעור: מה אני עושה?
<נאסר אלנאסר פאעור: מעביר ממנו אליי.
<נאסר אלנאסר פאעור: אני חייב לשלם קנס למדינה של 9,000 שקל וגם מס שבח ורכישה שזה עוד 50,000 שקל.
<נאסר אלנאסר פאעור: זה הרבה מאוד כסף שאנחנו מוציאים מהכיס שלנו, והכסף הזה הוא לא שלי.
<נאסר אלנאסר פאעור: זה נוגע לילדים שלי.
יעקב מרגי: בסך הכול, זה סבך בירוקרטי.
<נאסר אלנאסר פאעור: כן, זה מאוד כואב לנו.
<נאסר אלנאסר פאעור: אני 14 שנים במערכת.
<נאסר אלנאסר פאעור: עברתי לעבודה של 12 שעות בצפון.
<נאסר אלנאסר פאעור: אני גר בשעב.
<נאסר אלנאסר פאעור: עכשיו נסגרו כיתות בשעב.
<נאסר אלנאסר פאעור: ב-6.8 השנה קיבלתי העברה יזומה מחוץ לכפר ועזבתי את הילדים שלי בגלל שיש מחסור בכיתות, ואני יוצא מחוץ לכפר.
אוסאמה סעדי: ד"ר חפצי זוהר, כנראה שאין אחידות בנוהלים כי אנחנו לא נתקלים בבעיה הזו בהרבה יישובים.
אוסאמה סעדי: יש לנו את הבעיה הזו שכנראה חוזרת על עצמה כל שנה בבאר שבע.
אוסאמה סעדי: אני גר בירושלים.
אוסאמה סעדי: למשל, יש הרבה מורים ומורות מהצפון שמלמדים בירושלים והילדים שלהם נרשמים בגנים בירושלים.
אוסאמה סעדי: אין כזה חוק או נוהל שמחייב - - -
יעקב מרגי: גני עירייה?
אוסאמה סעדי: גני עירייה בירושלים.
אוסאמה סעדי: לכן, כנראה שיש פה חוליה חסרה.
אוסאמה סעדי: אנחנו מציעים גם למשרד החינוך וגם לעיריית באר שבע.
אוסאמה סעדי: ברגע שהמורים והמורות האלה נשלחים על-ידי המדינה, על-ידי משרד החינוך, ויש להם חוזה שכירות והם גרים בבאר שבע, ומשלמים ארנונה בבאר שבע, תבקשו אישור ממשרד החינוך שהמורה או המורה הזו באים מהצפון, נשלחים על-ידי משרד החינוך ללמד בדרום לזמן קצוב, ונפתור את הבעיה.
אוסאמה סעדי: זה פתרון מעשי.
יעקב מרגי: חנין, בבקשה.
חנין זועבי: יש המון צדדים אנושיים שלא הצגנו פה.
חנין זועבי: למשל, מורים ומורות שבשביל לא לאבד את הזכויות שלהם נוסעים כל יום ארבע שעות מהצפון עד הדרום.
חנין זועבי: קיבלתי פניות ממורות שהן לא רוצות.
חנין זועבי: הם מתעוררים בארבע בבוקר ובחמש וחצי הם עוזבים על מנת להגיע לדרום.
חנין זועבי: ובאותו יום הם חוזרים.
חנין זועבי: חמש פעמים בשבוע הדבר הזה מתנהל, כל יום.
חנין זועבי: זה אפילו משפיל.
יעקב מרגי: מתיש.
חנין זועבי: גברת חפצי, אנחנו לא רוצים לפטור אותך מאחריות.
חנין זועבי: אל תגידי שזה שוויון.
חנין זועבי: זה עונש פעמיים, זה לא שוויון.
חנין זועבי: אם זה שוויון אז זה שוויון עיוור כי את משווה בין אנשים שרוצים להיות תושבי קבע בבאר שבע ובין אנשים - - -
יעקב מרגי: לא, היא לא אמרה את זה.
יעקב מרגי: אני ארשה לעצמי להרחיק נדוד.
יעקב מרגי: לשם הצדק אני אומר.
יעקב מרגי: תארי לך שתושב המושב שלי, מושב שדה צבי בנגב, מעדיף גן ילדים או בית ספר ספציפי בבאר שבע למרות שיש לו בית ספר במושב.
יעקב מרגי: הוא תופס מקום של תושב באר שבע.
אוסאמה סעדי: שיבואו וישנה את הכתובת שלו.
יעקב מרגי: יפה, על זה היא מדברת.
אוסאמה סעדי: זה לא אותו דבר.
חנין זועבי: זה דווקא מחדד.
חנין זועבי: אמרתי שאת משווה אדם שהוא בוחר להיות, לבין כאן.
יעקב מרגי: הוא אומר לך, מבחינתו: מה את רוצה ממנו?
יעקב מרגי: פה הוא אולץ.
יעקב מרגי: זה לא אותה סיטואציה.
חנין זועבי: את צריכה להיות רגישה.
חנין זועבי: אני מבקשת ממך להיות רגישה ולהחריג אנשים כאשר זה פוגע בזכויות שלהם.
חנין זועבי: ככה את עושה שוויון.
יעקב מרגי: נשמע את היועצת המשפטית של עיריית באר שבע אם זה מתאפשר.
<עינת חרוש: שלום, עו"ד עינת חרוש מהלשכה המשפטית.
<עינת חרוש: אני חושבת שעד היום הפלנו לטובה את תושבי המורים מהצפון, לא כפי שאנחנו נוהגים בתושבי העיר שלנו שאנחנו מגיעים לפתחו של בית המשפט ולא פעם ולא פעמיים אנחנו דנו בנושא האלה לשנות כתובות, וגם אם זה רחוב אחד זה מספיק.
<עינת חרוש: אין דבר כזה – כל מי שתושב העיר, משנה את הכתובת שלו ונרשם על-פי חוזר מנכ"ל, על-פי כל ההנחיות.
חנין זועבי: חבל שאחרי מה ששמעת את מציגה את הבעיה בצורה כזו.
יעקב מרגי: לא, חנין.
יעקב מרגי: חנין, אני מבקש.
יעקב מרגי: תנו לי נתונים.
יעקב מרגי: כמה כאלה יש לנו שאתם כן רושמים לעומת אלו שסורבו?
<חפצי זוהר: אנחנו מדברים כך, בתשע"ה היו לנו 128 תלמידים.
<חפצי זוהר: השנה יש לנו 189, ויש כרגע 64 בקשות חדשות שעומדות ותלויות.
<חפצי זוהר: מה שאמרה עו"ד עינת – היא דיברה על כך שבעניין הזה המדיניות שלנו היא כל כך אחידה וקוהרנטית שאנחנו מבקשים מה שאנחנו מבקשים על-פי המדיניות שהיא מאוד ברורה.
<חפצי זוהר: הזכרתי את המושג שוויון בעניין של מדיניות שווה וברורה כלפי כולם.
חנין זועבי: היא עיוורת ולא רגישה.
<חפצי זוהר: היא לא עיוורת.
<חפצי זוהר: לא נתווכח, אני חושבת שלא.
<חפצי זוהר: אני חושבת שהיא מאוד רגישה וציינתי קודם את הרגישות שלנו ואת הפתיחות שלנו ואת הנכונות שלנו לדון בכל מקרה לגופו של עניין ולשים נגד עינינו את טובת הילדים, לפני המדיניות, כדי לתת פתרון שהוא חינוכי וערכי ונכון.
<חפצי זוהר: ובכל זאת, אנחנו נדרשים לתת מענה לכולם.
<חפצי זוהר: פונים אלינו תושבי אופקים, פונים אלינו תושבי תדהר, ברוש ותאשור, פונים אלינו תושבי עומר, להבים ומיתר, ומבקשים ללמוד במערכת החינוך של העיר באר שבע.
אוסאמה סעדי: זה משהו אחר.
<חפצי זוהר: אבל ציינתי שזו הסיבה שבעטיה פנינו וביקשנו שנקבל אפשרות להחריג, שנדע לבוא ולהסביר מדוע במקרה X אנחנו אומרים כן ובמקרה Y אנחנו אומרים לא.
אוסאמה סעדי: נתתי הצעה פרקטית ואני חושב שהיא יכולה לעמוד.
אוסאמה סעדי: ברגע שמביאים אישור ממשרד החינוך והוא חייב לעבור, וזה לא מבחירתו.
אוסאמה סעדי: אם אני גר במושב ואני רוצה לבוא מתוך בחירה ללמוד בבאר שבע כי מערכת החינוך היא כל כך טובה, אז שאני אתכבד ואני אבוא ואשנה את הכתובת.
אוסאמה סעדי: אבל הוא חייב לעבור.
אחמד טיבי: אוסאמה אומר שיש הבדל בין מותרות לבין אילוץ.
<ריתאג' היב: אני ריתאג' ואני מורה מהצפון.
<ריתאג' היב: אני במקור ממעלות תרשיחא.
<ריתאג' היב: אני מלמדת בבאר שבע כבר חמש שנים.
יעקב מרגי: את נשואה עם ילדים?
<ריתאג' היב: יש לי שתי בנות.
<ריתאג' היב: הלכתי לרשום את הילדה הגדולה שהיא בת 3 ואמרו לי: אי-אפשר.
<ריתאג' היב: בעלי בצפון במעלות תרשיחא.
<ריתאג' היב: בהתחלה אמרו שמספיק שהורה אחד ישנה.
<ריתאג' היב: בעלי הלך ושינה כתובת.
<ריתאג' היב: כרגע הוא בבאר שבע, אבל הוא גר במעלות תרשיחא.
<ריתאג' היב: עכשיו, אחרי החוק שלכם, יש לי שתי אופציות:
<ריתאג' היב: אופציה ראשונה – אני לא משכירה דירה.
<ריתאג' היב: אני אסע כל יום ממעלות תרשיחא רק בשביל שהילדה שלי תיכנס לגן, ולנסוע לגבול מצרים.
<ריתאג' היב: אני מלמדת בבאר חיל, בביר הדאג', וזה כמעט נסיעה של כמעט שעה ועשר דקות.
<ריתאג' היב: גם יש פה מורה שמלמדת איתי.
<ריתאג' היב: כל יום אני אסע חמש שעות בשביל החוק הזה.
<ריתאג' היב: אתם גם צריכים להבין, כבוד עיריית באר שבע, שאנחנו אוכלוסייה גדולה.
<ריתאג' היב: חברי הכנסת אמרו שאתם יכולים לעשות איזשהו פתרון מיוחד לאוכלוסייה.
<ריתאג' היב: אנחנו הרבה מורים וכל שנה באים מורים ויש להם ילדים.
<ריתאג' היב: זה משהו שלא נגמר, יש פה ממש סבל.
ענת ברקו: כבוד היושב-ראש, אנחנו לא מחפשים מורים מותשים כאן שכל היום יהיו על הכבישים.
ענת ברקו: כשמדובר בשליחות זה לאו דווקא משרד החינוך, זה יכול להתאים לעוד דברים אחרים.
ענת ברקו: אם איזשהו משרד ממשלתי מעסיק אנשים וכתוצאה מזה צריך להעתיק מורה או רופא את מקום מגוריו, וכמובן שהמשפחה המורחבת נמצאת במקום אחר, אז צריך לקחת את זה בחשבון.
ענת ברקו: אולי צריך להציע איזשהו רישום משני בתעודת הזהות כי כשגרים חמש שנים באותו מקום יש כתובת נוספת.
יעקב מרגי: לא, זה לרכוש מטוס15 –F כדי להרוג יתוש.
יעקב מרגי: יש לי פתרון יותר קל.
ענת ברקו: אבל זה גם חוק המספרים הקטנים, זה לא כאלה כמויות.
ענת ברקו: צריך לאפשר להם עם אישור שמדובר בשליחות של המדינה.
ענת ברקו: אגב, כשמדובר בשליחויות לחו"ל שומרים כל מיני זכויות וגם כשמדובר בבני זוג, אז בתוך המדינה אנחנו לא יכולים לעשות את זה?
יעקב מרגי: תוך כדי שנשמעים הדברים יכול להיות שעיריית באר שבע חשה שהיא עומדת לבד במעמסה הזו ושהיא קולטת לבד.
יעקב מרגי: היא לא אמרה את זה.
יעקב מרגי: יכול להיות שבאמת אין הצדקה.
יעקב מרגי: אם יש מועצה אזורית יותר קרובה לביר הדאג' ההיגיון אומר שיהיה מענה שם.