GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אמנון מרחב: איך אמר לי דני בונפיל?
<אמנון מרחב: בינתיים הן יושבות בבית.
<אמנון מרחב: צר לי עליהן.
<אמנון מרחב: אני לא יכול לשלם משכורת לאדם שלא עובד, לא יכול.
<דניאל בונפיל: ראש העיר הבטיח שהוא ישלם.
<אמנון מרחב: ראש העיר לא הבטיח לך את זה.
<אמנון מרחב: דעו לכם את זה, זה המצב.
<אמנון מרחב: אני לא אעבור - - -
<דניאל בונפיל: תנסה לא לשלם להן.
<דניאל בונפיל: - - - על מי?
<דניאל בונפיל: על 4,000 שכולכם מסתובבים עם 40 ו- 50 אלף?
<דניאל בונפיל: הראש שלכם במסכנות האלה של 4,000 שקל.
יעקב מרגי: דני, זה לא פייר.
יעקב מרגי: לא מעניין אותי כמה הוא מרוויח ואתה לא צריך.
<דניאל בונפיל: לא דיברתי עליו, אמרתי "מסתובבים".
יעקב מרגי: לא משנה מי.
יעקב מרגי: עובדים, לא מסתובבים.
<אמנון מרחב: אני מוכן לכנס את הוועדה הזאת מחר בבוקר.
יעקב מרגי: אמנון, אל תחזיר אותי לתחילת הדיון.
יעקב מרגי: שלא ישתמע, אנחנו לא נבהלים, אף אחד לא מבקש ממך לעבור על החוק.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, יש דיני עובד-מעביד.
יעקב מרגי: כרגע אתה בסטטוס הזה.
יעקב מרגי: גם כשבית משפט מחליט משהו זה זבש"ך – זו הבעיה שלך, כי היא עובדת שלך, עובדת עירייה.
יעקב מרגי: כרגע הסכמנו, בוא נסכים על זה שאנחנו מתכנסים ממחר בבוקר לפורום שנוגע אחד אחד, באמת עם רצון אמיתי לשמר.
<סניורה משרקי: זה לא על זה.
<סניורה משרקי: אנחנו לא יכולות לעבור לממ"ד, לא יכולות.
יעקב מרגי: אני מבין את קוצר הרוח, אבל לא נתת לי לסיים.
אורי מקלב: מנסים לחפש, לא אומרים לכם שאם לא.
אורי מקלב: אתם באים ומנסים להתאים כל גן לאותה סייעת, מנסים.
אורי מקלב: אולי יעבירו אתכם למקום אחר.
אורי מקלב: אולי בפסגת זאב יש גנים שמתאימים לכם ויכול להיות שיעבירו סייעת משם למקום אחר.
<אמנון מרחב: חבר הכנסת מקלב, זה מה שאמרנו להן, כל עוד הן ממשיכות להיות עובדות עירייה.
<אמנון מרחב: אני מנייד עובדים מכאן לשם.
<אמנון מרחב: אבל מה כבודו אומר להן: עד שלא תהיו מרוצות, שבו בבית.
<אמנון מרחב: זה לא עובד כך.
<אמנון מרחב: אתה צריך להתייצב לעבודה.
<אמנון מרחב: איך אמרת להן: תנסו.
<אמנון מרחב: לא יהיה מתאים להן, - - -.
<אמנון מרחב: אבל הבעיה היא בבסיס, חבר הכנסת מקלב.
<אמנון מרחב: הן לא רוצות לעבור לשם.
אורי מקלב: אל תגיד להן שמי שלא מגיעה שתלך הביתה.
<אמנון מרחב: אמרת שקודם יש לי מאות עובדים מסתובבים.
<אמנון מרחב: זו הסיטואציה - שפעם הרגילו אותם שאם אתה לא בא לעבודה תסתובב.
יואב בן צור: אני רוצה להציע.
יואב בן צור: קודם כל, הפנייה שלי היא למשרד החינוך.
יואב בן צור: הרי הדיון היה לפני שנתיים ותשע"ה שנת מעבר.
יואב בן צור: אם ישנן עוד עמותות שעובדות בסגנון הזה, וישנן, אני אומר את זה מתוך ידיעה, לא מתוך הערכה, שיעבדו כך גם בתשע"ו, ותבדקו בעיריות נוספות בארץ, אדוני היועץ המשפטי של משרד החינוך.
יואב בן צור: משרד החינוך יכול בהחלט בהוראת שעה.
יואב בן צור: כמו שנתן בתשע"ה אורכה, יכול לתת בתשע"ו.
יואב בן צור: יכול להיות שבמהלך של שנה, ואם אף אחד לא יערער על החלטת ועדת הערר והמצב יישאר כמו שהוא, אז יכול להיות שבמהלך שנה זו יכולים לבוא להידברות.
יואב בן צור: כי הרי אותה עבירה שעבר, חס ושלום, אמנון מרחב הוא עבר לכאורה גם בשנה שעברה.
יואב בן צור: אבל אז העירייה קיבלה את אישורה של מנכ"לית משרד החינוך להמשיך, בתשע"ה.
אורי מקלב: אם זה היה בתל-אביב ואם זה היה בממלכתי, משרד החינוך לא היה מעז לעשות את זה.
אורי מקלב: אנחנו הרי יודעים את זה.
אורי מקלב: גם לא במגזר הערבי ולא במגזר אחר.
<דניאל בונפיל: תנסו בתל-אביב להחליף.
<אמנון מרחב: ישבנו עם חבר הכנסת פרוש סגן שר החינוך, ישבנו עם חברי סיעות החרדיות.
<אמנון מרחב: מחזיק תיק החינוך החרדי מכיר בזה.
<אמנון מרחב: כולם מכירים בזה.
<אמנון מרחב: לא אני עתרתי.
<אמנון מרחב: כולם מכירים, אפילו חבר הכנסת ליצמן אמר לי שאחרי הבחירות אתם תפעלו לשינוי החקיקה.
<אמנון מרחב: גם השר דרעי מכיר את זה.
<אמנון מרחב: פנינו לכולם, כבודו.
יואב בן צור: אנחנו נפעל לשינוי החקיקה.
יואב בן צור: ראשית, אם משרד החינוך מאפשר לעמותות אחרות ברחבי הארץ, ולאו דווקא בירושלים, לפעול בתשע"ו במתכונת הזאת, אין סיבה שהוא לא ייתן לפעול גם בירושלים באותה מתכונת שנה נוספת.
יואב בן צור: לא יכול להיות שתהיה איפה ואיפה בין ערים.
יואב בן צור: אי-אפשר דווקא להגיד שהפיילוט בהתחלה יהיה בירושלים.
יעקב מרגי: ומה יהיה בעוד שנה?
יואב בן צור: או הפריץ ימות או הכלב ימות, בוא נראה
יעקב מרגי: חס ושלום, אנחנו לא רוצים שמישהו ימות.
יואב בן צור: אמנון, אם יש מקום ל-19, יש מקום לשאר.
יואב בן צור: אם אין מקום ל-19 אז אין מקום לשאר.
<אמנון מרחב: אם תאלצו אותנו להסיר גם את ה-19 נעשה את זה.
יעקב מרגי: מה זה "תאלצו?
יעקב מרגי: יש דין ודין?
<אמנון מרחב: לקחת את זאת שהבן שלה מונשם בבית ולהעביר אותה - אם זו התוצאה, אני אעשה את זה.
<אמנון מרחב: אתם כופים עליי את זה?
<אמנון מרחב: אני אעשה גם את זה.
<אמנון מרחב: אנחנו נהגנו פה ב - - -
<דניאל בונפיל: העבודה שלהן זה יותר גרוע מהנשמה.
יואב בן צור: עליהן אתה לא עובר על החוק?
יואב בן צור: תענה לי, אתה יועץ משפטי.
<אמנון מרחב: אתה צודק, אנחנו נעביר גם אותן מיד אחרי החג.
<אמנון מרחב: מה אני אעשה?
<אמנון מרחב: אם באתי לברך ויצאתי מקלל זה מה יצא.
יעקב מרגי: לא לשם חתרנו.
יואב בן צור: אדוני היועץ המשפטי של משרד החינוך, אני מבקש שיהיו תשובות לוועדה בנושאים הללו.
<אילן שי: קודם כל, אני רוצה להדגיש שלא מדובר בפיילוט.
<אילן שי: המדיניות של משרד החינוך כרגע היא שאין יותר עמותות שאמורות לפעול במתכונת של צינור קצה, או גנים ובתי-ספר שאמורים לפעול במתכונת של צינור קצה.
<אילן שי: אני לא מכיר מקרה של בית-ספר או מוסד חינוך שממשיך לפעול במתכונת של צינור קצה.
<דניאל בונפיל: בית יעקב - - -, מה אתה מדבר?
<אילן שי: במהלך הדיון כתבתי גם מייל וגם אס.
<אילן שי: אמ.
<אילן שי: אס לפארס טוויל מנהל אגף רישוי לשאול אותו אם יש דבר כזה.
<אילן שי: הוא עדיין לא ענה לי.
<אילן שי: אני גם רוצה להגיד שאני לא יכול לקבל החלטה כזאת.
<אילן שי: גם אם הייתי יודע על מקרה כזה, לא אני מסוגל לשנות החלטה של המנכ"לית.
יעקב מרגי: אוקיי, הבנו.
<אמנון מרחב: אנחנו מוכנים מחר בבוקר לכנס עוד פעם את הצוות המקצועי בהשתתפות נציגי ארגון העובדים וההסתדרות.
<אמנון מרחב: למרות המחלוקות אנחנו באמת מכבדים אחד אתה שני.
יעקב מרגי: למה אתה כל פעם מזכיר את זה?
יעקב מרגי: אין מחלוקות.
<אמנון מרחב: כי חשוב לי.
<אמנון מרחב: להיפך, ברוח הטובה, אנחנו מכבדים.
<אמנון מרחב: נכנס את הוועדה הזו.
<אמנון מרחב: אני שוב אומר, צר לי.
<אמנון מרחב: אנחנו לא רוצים את רעתכן.
<אמנון מרחב: יש פה מצווה שעלינו לקיים אותה על-פי החוק.
<אמנון מרחב: נכנס את הוועדה שהצעתם וניתן שיבוצים.
<אמנון מרחב: אבל חייבים להבין שאחרי החג צריך להגיע לעבודה לפי השיבוצים, אחרת סהדי במרומים.
<אמנון מרחב: אנחנו לא נוכל להחזיק אותן בעירייה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, אתם תגיעו לעירייה אחרי החג, תדפיסו כרטיס בעירייה ותשבו בעירייה עד שימצאו לכם משרה מתאימה.
<דניאל בונפיל: - - -אל תכניס את ה- - -
יעקב מרגי: לא מדפיס.
יעקב מרגי: אז סליחה, אז תגיעו לעירייה ותשבו סמוך ללשכת המנכ"ל.
יעקב מרגי: אתם בעירייה.
<דניאל בונפיל: ישבנו, הוא לא נתן לנו - - - למה קם מנח"י חרדי?
<דניאל בונפיל: אורי מקלב היה שותף, הרב פרוש, שמואל מאיר זכרונו לברכה.
<דניאל בונפיל: ישבו במשך שלושה חודשים ושכנעו אותי בחשיבות באגף חרדי ולמה הם לא יכולים להיות בתוך מנח"י.
<דניאל בונפיל: נלחמתי בהם מלחמת עולם ובסוף שכנעו אותי שחייב לקום מנח"י חרדי.
<דניאל בונפיל: אמרו שזה גוף שאי-אפשר לקחת אותו ביחד עם החילונים וביחד עם - - -
יעקב מרגי: מה אתה מציע בתוך מנח"י?
<דניאל בונפיל: רק חזרה למקום העבודה, רק למקום העבודה, ושמשרד החינוך ייתן לנו שנה כמו שאתה מבקש ואז נמצא לזה פתרונות לאט לאט, לא בחודש ולא בשלושה ימים.
<דניאל בונפיל: תעשו אותו גן עירוני, מה קרה?
<אמנון מרחב: אם משרד החינוך ייתן, אנחנו נסכים.
יעקב מרגי: מאחר ויש לנו גם את החגים באמצע, הוועדה קוראת לעיריית ירושלים לא למצות תהליכים ב-30 ימים הקרובים, אלא לאפשר לנו שהות.
יעקב מרגי: הוועדה תפנה.
יעקב מרגי: אני כיושב-ראש הוועדה וביחד, בשם הוועדה, נפנה למנכ"לית הגברת מיכל כהן לנסות למצוא מענה שייתן מענה משפטי, פרוצדוראלי, לצורת ההעסקה הזו.
יעקב מרגי: ב-30 יום האלה אני מקווה שיעלה בידי למצות את התהליך כך שלפחות נוציא אותם ערב ראש השנה וערבי החגים הבאים עם קצת אופטימיות ותקווה.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את אדוני המנכ"ל.
יעקב מרגי: אתה נותן לי 30 יום?
יעקב מרגי: אף אחד לא יעמיד אותך לדין על 30 יום.
<אמנון מרחב: כבודו, מה יקרה איתן בינתיים?
יעקב מרגי: מה איכפת לך?
יעקב מרגי: אני פונה למנכ"לית.
<אמנון מרחב: אני לא יודע לשלם שכר לבן אדם שלא בא לעבוד, אני נורא מצטער.
יעקב מרגי: הם יגיעו לעירייה כל יום.
<אמנון מרחב: אני מציע לך לא לתת להן עצות לא מדויקות.
<אמנון מרחב: אני אומר לך עוד פעם, אם המנכ"לית תהיה מוכנה לתת לי תשלום על 30 יום - כי אני מעסיק סייעות בגנים, אני לא יכול לשלם פעמיים.
<אמנון מרחב: גם זה אין לי אישור, גם זה עבירה על החוק.
יעקב מרגי: אנחנו הולכים לפנות.
<דניאל בונפיל: אמרתם שאתם לא מעסיקים שתיים בגללם.
<אמנון מרחב: דני, תקשיב רגע.
<אמנון מרחב: בגן שהן כרגע משובצות יש סייעת ממלאת מקום.
<אמנון מרחב: אני משלם שכר.
<אמנון מרחב: מה, אני אתן לפגוע בילדים שם?
<דניאל בונפיל: אחת, אחת.
<אמנון מרחב: שתיים.
<דניאל בונפיל: אתה בטוח?
<דניאל בונפיל: בדקת את זה?
<אמנון מרחב: אני לא יכול לפגוע בילדים, מגיע להם שתיים על-פי משרד החינוך.
אורי מקלב: אתה רוצה להגיד לי שאם הן עכשיו היו ממשיכות להיות מועסקות, היית עכשיו קולט עוד 30 סייעות?
<אמנון מרחב: מה ההזדמנות שנוצרה פה?
<אמנון מרחב: ההזדמנות שנוצרה - - -
יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל, 30 יום זה סביר?
<אמנון מרחב: 30 יום זה סביר.
<אמנון מרחב: אני רק אומר שאין לי פתרון לשכר.
יואב בן צור: אל תשכח שיש בזה חגים.
יעקב מרגי: אני ביקשתי סך הכול שלא תמצו את התהליכים ב-30 יום האלה.
<אמנון מרחב: אין בעיה.
<אמנון מרחב: אני מודיע לי כאן לפרוטוקול שאין לי אפשרות לשלם שכר ב-30 יום הללו.
יעקב מרגי: זו סוגיה שתישאר פתוחה בדיני עבודה.
יעקב מרגי: אני חושב שאנחנו נזרוק את הסוגיה הזו.
<אמנון מרחב: הנה, יש פה נציגה של הממונה על השכר, אולי תיתן לי אישור.
<צהלה עבודי: חבר הכנסת מרגי, אני צהלה עבודי, נציגה של הממונה על השכר.
<צהלה עבודי: ההנחיות שלנו אומרות שכל עובד שלא מגיע לעבודה מנכים לו שכר.
<צהלה עבודי: אז אם הן רוצות לשבת בבית, שייקחו זאת בחשבון.
יעקב מרגי: גברת עבודי הנכבדה, יש את ההוראות של הממונה על השכר באוצר ויש דיני עבודה.
<צהלה עבודי: לפי דיני העבודה, הממונה על השכר הוא - - -
יעקב מרגי: שמעתי אותך, תני לי רגע.
יעקב מרגי: כרגע מי שפגע והרע בתנאיו של העובד זו עיריית ירושלים שהעסיקה בניגוד למה שמשרד החינוך החליט לשנות בשאיפות שלו ובתוכניות שלו.
יעקב מרגי: הן כרגע על שולחן הניתוחים, לא אף אחד אחר.
יעקב מרגי: תני לי, אמרת את דעתך.
<צהלה עבודי: יש הוראות.
<צהלה עבודי: אסור לפגוע ולהרע תנאיו של עובד – נכון.
<צהלה עבודי: עדיין העובדות צריכות להגיע לעבודה כדי שלא ינכו להן משכורת.
יעקב מרגי: הן יגיעו לעבודה.
יעקב מרגי: דני, אני מבקש להסדיר את זה שהן יגיעו לעבודה.
<דניאל בונפיל: - - -
<צהלה עבודי: העירייה צריכה להגיד להן לאן להגיע.
<דניאל בונפיל: בתור ממונה על השכר אל תגידי את זה.
<דניאל בונפיל: מעניין מי הביא אותה, בתור מה?
יעקב מרגי: דני, היא עושה את עבודתה.
יעקב מרגי: אל תפגע.
<דניאל בונפיל: זה לא קשור.
<דניאל בונפיל: תגיד לי, ממתי מביאים את הממונה על השכר לסוג של דיון כזה?
<דניאל בונפיל: יש לי מספיק מאבקים איתו.
יעקב מרגי: דני, דני.
<צהלה עבודי: זה עניין של הסכמי שכר וגם צריך - - -
יעקב מרגי: את רוצה שאני אגן עלייך?
<צהלה עבודי: ההסכם - - -
יעקב מרגי: לא, את לא ברשות דיבור.
<צהלה עבודי: ככל שההסכם צריך - - -
יעקב מרגי: תסתכלי עליי, לא.
יעקב מרגי: את לא ברשות דיבור.
יעקב מרגי: כשאני מדבר, את מקשיבה.
יעקב מרגי: הרבה פעמים חינכו אותי כך ולא שמעתי אליהם.
יעקב מרגי: אז עכשיו אני אוכף את זה, זה חלק מהחסכים שלי.
יעקב מרגי: לא קיבלת רשות דיבור ואת ממשיכה לנסות להשמיע את דעתך.
יעקב מרגי: זה לא נרשם וזה לא נקלט גם כן.
יעקב מרגי: שמענו את עמדתך, אנחנו מכירים את עמדת הממונה על השכר.
יעקב מרגי: אנחנו מגנים עליה, והגנתי עלייך מההתפרצות של דני, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: מה זה "מי הזמין אותה"?
יעקב מרגי: היא הוזמנה והיא צריכה לומר את דבריה, גם אם זה לא רלוונטי היא עובדת וממלאה תפקיד וצריך להגן עליה.
יעקב מרגי: לסוגיית שכר, לא שכר – עם כל הכבוד, אני לא אכנס פה.
יעקב מרגי: אתה צריך לדאוג שהן ימלאו את חלקן במשוואה הזו.
יעקב מרגי: עיריית ירושלים הסכימה ב-30 יום האלה לא למצות שום הליך עם הסייעות.
<אמנון מרחב: עליהן להתייצב לעבודה ב- - -
יעקב מרגי: בסדר, קריאתך נשמעה.
יעקב מרגי: אני קורא גם לעירייה, נציגות העובדים וההסתדרות, להמשיך בהידיינות ובהידברות כדי להביא פתרון הוגן לסוגיה הזו.
יעקב מרגי: הוועדה תפנה, היא קוראת למנכ"לית משרד החינוך הגברת מיכל כהן להיענות לבקשה שתופנה אליה, לפחות להפוך את שנת תשע"ו כשנת מעבר נוספת כדי לנסות בשנה הזו למצוא פתרון הולם.
יעקב מרגי: והנה אני אומר לכם, בשנה הבאה אם אני אהיה יו"ר ועדת החינוך, לא אתן לכם עוד שנת מעבר.
יעקב מרגי: תודה רבה, הדיון הסתיים.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 20 בספטמבר 2015, ז' בתשרי התשע"ו, כשהנושא על סדר-היום: תקנות מכוני כושר (רישוי ופיקוח) (הצהרת בריאות ותעודה רפואית), התשע"ה-2015.
יעקב מרגי: כפי שידוע לחברים, הוועדה חוקקה, העבירה את החוק הזה למליאה לחקיקה, והכנסת אישרה אותו, תוך זה שהמשרדים הנוגעים בדבר היו צריכים לתקן תקנות.
יעקב מרגי: ואנחנו כאן אחרי שהמשרדים תיקנו את התקנות, ונעביר את רשות הדיבור.
<מירב ישראלי: אתם רוצים להציג, עפרה?
יעקב מרגי: להציג בקצרה את התקנות?
<מירב ישראלי: בסדר, אני יכולה - - -
יעקב מרגי: אז בוא ניתן ליועצת המשפטית שתקריא אותן, נעשה את זה בצורה הכי - - -
<מירב ישראלי: אוקיי, אז כפי שהיושב-ראש אמר, בעצם התקנות באו בעקבות תיקון שנעשה לחוק מכוני כושר (רישוי ופיקוח): תקנות מכוני כושר (רישוי ופיקוח) (הצהרת בריאות ותעודה רפואית).
<מירב ישראלי: העיקרון הוא שאם עד היום היו חייבים להביא תעודה רפואית, מעכשיו יהיו מחויבים רק בהצהרת בריאות.
<מירב ישראלי: תעודה רפואית רק אם עונים על שאלה מסוימת בחיוב, ותיכף נקרא את התקנות.
<מירב ישראלי: תקנות מכוני כושר (רישוי ופיקוח) (הצהרת בריאות ותעודה רפואית).
יעקב מרגי: ומצורף כאן מכתב.
<מירב ישראלי: כן, את המכתב של שר הבריאות.
<מירב ישראלי: אלה שני דברים שהשארנו לשר לקבוע בעצם בתקנות.
<מירב ישראלי: מכיוון שצריך הסכמה של הורה לגבי קטין שמתאמן:
יעקב מרגי: לא נקריא את התוספות.
יעקב מרגי: כפי שהן מצורפות.
<מירב ישראלי: אולי כן כדאי רק לעבור.
<מירב ישראלי: זה כן חשוב, אני חושבת, כי למעשה המהות של התקנות היא ההצהרה הזאת, שאדם יחתום עליה ברגע שהוא בא למכון כושר.
<מירב ישראלי: לא אקרא את הכול, אבל רק את העקרונות.
<מירב ישראלי: הנוסח כמובן מונח בפני חברי הכנסת.
<מירב ישראלי: טופס הצהרת בריאות למבקש להתאמן בחדר כושר – זו התוספת.
<מירב ישראלי: יש פה הפרטים של האדם, כולל גיל.
<מירב ישראלי: השאלון הרפואי קובע מספר שאלות בריאותיות, שנאמר לאדם: אנא קרא את השאלות להלן בצורה יסודית וענה.
<מירב ישראלי: אם התשובה על אחת או יותר מהשאלות היא חיובית, בעצם צריך להמציא גם תעודה רפואית מרופא וכו'.
<מירב ישראלי: השאלות, רק אומר בקצרה: האם הרופא שלך אמר שאתה סובל ממחלת לב?
<מירב ישראלי: כאבים בחזה במקרים מסוימים?
<מירב ישראלי: האם במהלך השנה החולפת יש איבוד שיווי משקל או הכרה?
<מירב ישראלי: האם הרופא אבחן מחלת אסטמה, שבגללה נזקקים לטיפול תרופתי או קוצר נשימה וצפצופים?
<אהוד קלינר: בזמן האחרון, חשוב לציין.
<מירב ישראלי: בזמן האחרון, נכון.
<מירב ישראלי: האם אחד מבני משפחתך מדרגת קרבה ראשונה נפטר ממחלת לב או ממוות פתאומי בגיל מוקדם?
<מירב ישראלי: מצורף פה הגיל, כמובן.
<מירב ישראלי: האם הרופא שלך אמר בחמש שנים האחרונות לבצע פעילות גופנית רק תחת השגחה רפואית?
<מירב ישראלי: האם הינך סובל ממחלה קבועה – כרונית – שאינה נזכרת ועלולה למנוע – זה חשוב – או להגביל אותך בפעילות?
<מירב ישראלי: לא כל מחלה כרונית אלא מה שמונע או מגביל.
<מירב ישראלי: לנשים בהריון: האם ההריון הזה או כל הריון קודם הוגדר הריון בסיכון?
<מירב ישראלי: אם אחת או יותר מהתשובות על השאלות האלה היא חיובית, אז האדם צריך ללכת ולהביא תעודה רפואית.
<מירב ישראלי: זה מה שהחוק אומר וזה מה שההצהרה אומרת.
<מירב ישראלי: אם עונים לא, הוא צריך בעצם להמשיך ולחתום על הטופס.
<מירב ישראלי: ההצהרה, אולי כן חשוב להקריא אותה: אני, החתום מטה, מצהיר כי קראתי והבנתי את כל השאלון הרפואי שבחלק א' לתוספת, על כל השאלות, ועל כולן השבתי בשלילה.
<מירב ישראלי: אני מצהיר כי מסרתי ידיעות מלאות ונכונות על מצבי הרפואי בעבר ובהווה, לפי השאלות שנשאלתי בשאלון האמור.
<מירב ישראלי: ידוע לי כי לאחר שנתיים מיום חתימתי על הצהרת בריאות זו, אדרש להמציא הצהרת בריאות חדשה.
<מירב ישראלי: חשוב לי להדגיש שזו לא חובה של האדם, זו בעצם חובה של מכון הכושר לדרוש את זה ממנו.
<מירב ישראלי: אז גם אם הוא חותם פה, זה כמובן לא מסיר ממכון הכושר את האחריות.
<מירב ישראלי: יש פרטים.
<מירב ישראלי: יש פה אמירות לגבי התועלת הבריאותית של פעילות גופנית.
<מירב ישראלי: ועוד: חשוב להדגיש, מומלץ לבצע פעילות גופנית לאחר קבלת הדרכה ובאופן מדורג, במיוחד אם אתה מעל גיל 45 ובכוונתך לבצע פעילות בעצימות גבוהה ואינך רגיל לעשות זאת.
<מירב ישראלי: ויש את ההסכמה של הורה לקטין, שזה תוספת מס' 2.
<מירב ישראלי: זה טופס נוסף, שגם אותו מאשרים.
<מירב ישראלי: וזה בעצם: מתאמן שלא מלאו לו 18 שנה, צריך אחד מהוריו לחתום.
<מירב ישראלי: הוא יכול לחתום לגבי כל סוגי האימונים או לגבי סוגי אימונים מסוימים שהוא מפרט בעצם בהצהרה.
<מירב ישראלי: ובעצם ההצבעה היא על כל התקנות, כולל הטפסים.
יעקב מרגי: אנחנו מזכירים.
יעקב מרגי: זה בא ממקום כזה של קודם כול לשחרר חסם שהפריע להרבה אנשים להשתלב בפעילות של חדר כושר, כי שוב ללכת לרופא, להזמין.
יעקב מרגי: לפעמים זו מגבלה ואז אתה מוותר, וכולנו רוצים לעודד פעילות גופנית.
יעקב מרגי: ואני חושב שגם השחרור הוא מדוד, שחרור מאישור רופא גורף.
יעקב מרגי: כולנו יודעים גם כמה עומסים יש לרופא המשפחה.
יעקב מרגי: אחרי סופות האבק היו וירוסים, נדרשתי להיות באחת המרפאות, וראיתי בחדרו של רופא המשפחה את לוח הזמנים: 08:30, 08:32, 08:37.
יעקב מרגי: בכל נקודת זמן פציינט חדש כמעט.
יעקב מרגי: ואתה רואה שם תורים.
יעקב מרגי: וחלקם, אני מאמין, חלקם פרוצדורות.
יעקב מרגי: ואני רוצה לומר גם: בעטיו של הדיון הזה קיבלתי הרבה מיילים, שעוד הרבה סקטורים רוצים לאמץ את השחרור, שאחד הרחיק לכת, גם חופשת מחלה לעבודה, הוא הציע איזה מסלול.
<מירב ישראלי: עוקף רופא.
יעקב מרגי: לא, כדי שמצד אחד ישחרר את – כי כולנו יודעים שזה כמעט הפך להיות משהו פרוצדורלי.
יעקב מרגי: ומצד שני, גם הוא היה די מאוזן בקטע הזה.
יעקב מרגי: אבל אני חושב שזאת תרומה, יוזמת החוק של השרה מירי רגב, והבטחתי לה שזה יהיה במהירות הבזק.
יעקב מרגי: וכמובן עשינו זאת תוך שיקול דעת ובדיקה ובחינה, שבאמת לא נבוא לברך, נצא מקללים.
יעקב מרגי: והתקנות מחזקות את זה, שבאמת נתתם את הדעת לכל הנקודות שיכולות להביא תקלה למי – חסמתם את זה.
יעקב מרגי: אני חושב שזה נתן לנו חסימה חיונית.
יעקב מרגי: ומכאן האחריות היא גם על המתאמן, שידע באמת לא בשביל עכשיו בכל מחיר לדלג ולהצהיר הצהרת כזב, כי בסוף בסוף זה יפגע בו.
יעקב מרגי: אז שוב, חברת הכנסת ענת ברקו, יש לך הערות?
יעקב מרגי: אז לכן אני מביא – ציינה היועצת המשפטית שחובת ההיוועצות עם שר הבריאות התקיימה בצירוף המסמך שלו.
יעקב מרגי: ומי בעד התקנות?
יעקב מרגי: בעד אישור התקנות – פה אחד
יעקב מרגי: גמר חתימה טובה לכולם.
יעקב מרגי: על סדר היום שביתה בבתי הספר הכנסייתיים, 20 בספטמבר 2015, ז' בתשרי תשע"ו.
יעקב מרגי: הוועדה קיימה דיון עם תחילת המשבר, ושמענו את הצדדים.
יעקב מרגי: זה לא שנושא המוכר שאינו רשמי היה זר לחברי הכנסת והוועדה.
יעקב מרגי: הסוגיה הזאת הוא בלבו של הדיון הפילוסופי שמתנהל בין משרד החינוך והמדינה מול הזרמים הממלכתיים לבין הלא רשמיים, הרשמיים שאינם מוכרים וכל ההגדרות השונות – "רשתות החינוך".
יעקב מרגי: כמי שבא מהמגזר החרדי הנושא הזה לא זר לי.
יעקב מרגי: תמיד התרעמתי ואמרתי, למה ילד שהוריו בחרו לחנך אותו במוכר שאינו רשמי מסיבות כאלה ואחרות צריך לשלם מחיר ולהיות מתוקצב פחות מילד שמתחנך בחינוך הממלכתי.
יעקב מרגי: מנגד הצד השני של המשוואה, בצדק מסוים, אומרת המדינה, לנו יש עניין לחזק את החינוך הממלכתי, וסיבותיה עמה, עם השר, עם הממשלה, עם השלטון ועם הריבון.
יעקב מרגי: כי בחינוך הממלכתי יש לי יותר מה לומר, השקיפות שם יותר גדולה, העצמאות של המוסדות מצומצמת במידת-מה לטובת הכלל, תשלומי הורים.
יעקב מרגי: ועדיין, אני אומר לכם בכנות, אני נמצא במטוטלת הזאת כי סולם הערכים שלי הוא שהילד הוא ילד, והוא צריך לקבל את כל מה שהמדינה מאפשרת ונותנת לכלל ילדי ישראל.
יעקב מרגי: זה היה הרציונל של הדיון הקודם.
יעקב מרגי: לכן סיכום הדיון הקודם מדבר בעד עצמו.
יעקב מרגי: אני עקבתי בדאגה אחרי אי פתיחת שנת הלימודים מ-1 בספטמבר.
יעקב מרגי: הגזירות והקיצוצים שהיו בסרגל התקצוב במוכר שאינו רשמי היה עוד בתקופתו של השר הקודם, ומניעיו עמו.
יעקב מרגי: אז קודם כול זה שהתמהמהתי ולא קיימתי מיד את הדיון עם פתיחת השביתה זה מכיוון שקיימנו דיון.
יעקב מרגי: נוסף לכך הרצון הכן והעז שהייתי נוכח לו גם במשרד החינוך לנסות למצוא מוצא למשבר הזה שנגענו בו בדיון הקודם.
יעקב מרגי: אבל השביתה הולכת ומתארכת, ואני שמח שהיו דיונים בשבוע האחרון, ואני שמח שכמעט הגענו להבנות ולסיכומים.
יעקב מרגי: עיני היו תלויות לעבר אותם סיכומים כי יכולנו להרחיב את זה לעוד הרבה ילדים.
יעקב מרגי: הגיע הזמן שנעשה סדר גם לאלה שמנהלים את המאבק של בתי הספר הכנסייתיים.
יעקב מרגי: אותי חינכו שכשאתה מטפל במשבר שלך אל תשסה ציבור בציבור – טפל בבעיה שלך.
יעקב מרגי: גם לומר שילדי החינוך החרדי מתוקצבים במאה אחוז כדי ליצור אהדה ודעת קהל בחברה הישראלית - -
באסל גטאס: אבל זאת לא הכוונה - -
באסל גטאס: מה אתה צועק?
באסל גטאס: למה אתה צועק?
יעקב מרגי: ככה.
יעקב מרגי: כי נמאס - - - אני אצעק עליך.
באסל גטאס: באיזו זכות אתה צועק?
באסל גטאס: תהיה מנומס.
יעקב מרגי: אני אתן לך לדבר, אני אשמור על כבודך.
באסל גטאס: - - - קריאת ביניים.
באסל גטאס: אל תגיד שזה שיסוי.
באסל גטאס: אף אחד לא שיסה במגזר החרדי.
יעקב מרגי: סלח לי, אני האחרון - - -
יעקב מרגי: אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.
באסל גטאס: למה אתה - - - זה דיון ענייני.
באסל גטאס: למה אתה הופך אותו ל - -
יעקב מרגי: סליחה, אל תפריע לי.
יעקב מרגי: אני בחיים לא אגיד לך, אל תגיד ואל תאמר.
יעקב מרגי: ואל תאמר לי, אל תאמר.
באסל גטאס: אתה מאשים - -
יעקב מרגי: אל תאמר לי, אל תאמר.
באסל גטאס: אתה מאשים את כולם במשהו שלא היה.
יעקב מרגי: אני לא האשמתי אף אחד.
באסל גטאס: אתה - - - למקום אחר.
יעקב מרגי: כנראה, רף הרגישות שלך נמוך.
יעקב מרגי: הוא לא כמו שלי.
יעקב מרגי: ההתפרצות שלי היא רק על סדר היום.
יעקב מרגי: על התוכן אני אאפשר לך.
יעקב מרגי: ואתה מכיר אותי.
יעקב מרגי: אל תנתק לי את חוט המחשבה.
באסל גטאס: אני ראיתי כאן בדיון, אדוני היושב-ראש - -
יעקב מרגי: לא ראית כלום.
באסל גטאס: - - אלפי קריאות ביניים.
באסל גטאס: אף פעם לא התפרצת.
יעקב מרגי: אצלי לא.
באסל גטאס: אף פעם לא התפרצת ככה.
יעקב מרגי: כי עוד לא התחלתי את הדיון, ויש לך מה לומר.
יעקב מרגי: אז אני אומר לך, אתה יודע מה – אם לא התפרצת, שזה יהיה סימן לבאות.
יעקב מרגי: אני לא אתן לאף אחד להתפרץ.
יעקב מרגי: מי שיקבל רשות דיבור הוא היחיד שידבר כדי שאני לא אפעיל את הפטיש שוב.
יעקב מרגי: ניתקת אותי מחוט המחשבה.
יעקב מרגי: מה לעשות, אני לא כל כך מושלם כמוך.
באסל גטאס: בחייך, מרגי, מה קורה לך היום?
יעקב מרגי: רבותי, אני חוזר: אני נמצא במטוטלת הזאת של משרד החינוך.
יעקב מרגי: מצד אחד המשרד רוצה לחזק את החינוך הממלכתי.
יעקב מרגי: הוא טוען שאם הוא יתקצב גם זרמים אחרים שהם לא בממלכתי באותם סכומים איזו פריבילגיה תהיה לחינוך הממלכתי?
יעקב מרגי: יש פה משהו.
יעקב מרגי: ואני אומר לכם את זה כמי שבא מהציבור החרדי, ואני נמצא בדילמה קשה.
יעקב מרגי: אני חוזר לשיסוי ציבור בציבור, ואני לא מאשים אף אחד.
יעקב מרגי: עלו דוברים, וגם קיבלנו מיילים – ובצדק, מסכנים אלה שכתבו לי את המיילים כי זה מה שהם שמעו מבוקר עד ערב.
יעקב מרגי: אני אישית שמעתי.
יעקב מרגי: זאת הטענה היחידה שיש לי להישען עליה?
יעקב מרגי: אז בואו נבשר לכם כדי להרגיע את אלה שחרדים לכך – החרדים לא מתוקצבים מאה אחוז.
יעקב מרגי: אז אנא, ללמוד את העובדות לפני כן.
יעקב מרגי: סליחה שאני נרגש, כי באסל גטאס ידידי הצליח להוציא אותי בתחילת הדיון משלוותי.
יעקב מרגי: אני אחזור לזה בדקות הקרובות.
יעקב מרגי: יש פה נציגים ממשרד האוצר?
<נעה היימן: כן.
יעקב מרגי: משרד החינוך, מי ידבר מטעמכם?
יעקב מרגי: אני רוצה לקבל עדכון מה היה במשא ומתן.
<עבדאללה חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מנהל אגף א' חינוך במגזר הערבי.
<עבדאללה חטיב: אני רוצה לפתוח בכך שמשרד החינוך מנהיג בשנים האחרונות מדיניות של חיזוק החינוך הציבורי.
<עבדאללה חטיב: כידוע במדינת ישראל קיימים שני זרמים: הזרם הראשון הוא החינוך הממלכתי שהוא חינוך ציבורי; והזרם השני הוא המוכר שאינו רשמי.
<עבדאללה חטיב: למדינת ישראל יש מחויבות לחיזוק החינוך הציבורי.
<עבדאללה חטיב: משרד החינוך מנהיג בשנים האחרונות מדיניות של חיזוק החינוך הציבורי, וחשוב לנו מאוד שהחינוך הציבורי יהיה חזק ואיכותי כי הוא בעל השפעה עליונה.
<עבדאללה חטיב: החינוך הציבורי גם פתוח לכל התלמידים.
<עבדאללה חטיב: לחינוך הציבורי אין תחליף בגיבוש או במימוש עולם הערכים.
<עבדאללה חטיב: החינוך הציבורי מבטיח הזדמנות שווה לכל תלמיד ותלמידה; לא מנשיר תלמידים, לא ממיין תלמידים, ואין אפשרות לגבייה חריגה.
<עבדאללה חטיב: יש שקיפות עליונה בכל מה שקשור למינוי מנהלים ולמינוי מורים.
<עבדאללה חטיב: הזרם השני הוא החינוך המוכר שאינו רשמי שמתוקצב ב-75% מסל הבסיס שניתן לתלמיד שלומד במוכר שאינו אשמי.
<עבדאללה חטיב: יש לזה גם הרבה סיבות והרבה השלכות.
<עבדאללה חטיב: לכן אני רוצה להדגיש את מחויבות משרד החינוך בחיזוק החינוך הציבורי.
<עבדאללה חטיב: אנחנו קיימנו סדרה של ישיבות עם נציגי בתי הספר הכנסייתיים החל מהתחלת שנת הלימודים תשע"ה.
<עבדאללה חטיב: הייתה ועדה משותפת, ואני עמדתי בראש הוועדה יחד עם סמנכ"ל ומנהל מנהל כוח אדם בהוראה, וגם היו נציגים של הכנסיות.
<עבדאללה חטיב: עבדנו שישה חודשים.
<עבדאללה חטיב: גיבשנו מסמך, וגם הצענו להם אלטרנטיבות ודרכים לגישור על אי ההבנות.
<עבדאללה חטיב: לצערי הרב, נציגי הכנסיות דחו את כל החלופות שהצגנו בפניהם.
איציק שמולי: אתה יכול לתת לנו פרטים, אדוני?
<עבדאללה חטיב: בתחילת הדיון נתנו להם שלוש חלופות.
<עבדאללה חטיב: החלופה הראשונה הייתה המעבר של החינוך הציבורי הממלכתי הרשמי וקבלת תקצוב מלא.
<עבדאללה חטיב: הודענו להם שאנחנו לא מחייבים אותם לעבור לחינוך הרשמי הציבורי.
<עבדאללה חטיב: זאת הייתה ההודעה של המשרד.
<עבדאללה חטיב: החלופה השנייה הייתה מעבר לבתי ספר ייחודיים ותקצוב בתי הספר בזרם הזה בשעות ייחודיות או תקציב ייחודי לאותם בתי ספר; החלופה השלישית הייתה שאמרנו להם שאם המדינה תיתן תקציב נוסף לחיזוק החינוך הנוצרי אין שום מניעה גם לקבל את התקציב הזה ולהעביר אותו למסגרת בתי הספר הכנסייתיים.
<עבדאללה חטיב: כל החלופות האלה נותחו על-ידי נציגי בתי הספר.
<עבדאללה חטיב: המשכנו בדיונים יחד עם נציגי הכנסיות ועם נציגי בתי הספר, ואף פעם לא היה ניתוק בינינו לבין הנציגים שלהם.
<עבדאללה חטיב: לפני פתיחת שנת הלימודים היו גם דיונים.
<עבדאללה חטיב: ביום רביעי שעבר, ב-16 בספטמבר התקיימה ישיבה בראשות פשוט עם נציגי הכנסיות.
<עבדאללה חטיב: לפני פתיחת שנת הלימודים היו דיונים.
<עבדאללה חטיב: ב-16 בספטמבר התקיימה ישיבה בראשות מנכ"לית המשרד.
<עבדאללה חטיב: גם שם היו נציגים של האוצר ונציגים של הכנסיות.
<עבדאללה חטיב: במסגרת אותה ישיבה אנחנו הגענו איתם להבנות.