GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אם הרישיון ניתן לעיריית ירושלים, והזעקה נשמעת פה מהסייעות, מה הסטטוס של הגננות?
יעקב מרגי: מי העסיק אותן?
יעקב מרגי: איפה הגננות פה במשבר הזה?
<אמנון מרחב: הן עדיין נחשבות עובדות עירייה.
<אמנון מרחב: זה בדיוק מה שאנחנו מנסים לעשות.
יעקב מרגי: איפה הן עכשיו משובצות?
<אמנון מרחב: כרגע על-פי הנחיית ההסתדרות הן בבית.
אורי מקלב: היושב-ראש שואל על הגננות.
אורי מקלב: הוא לא ענה לך.
יעקב מרגי: למה קריאתה של ההסתדרות לגבי הגננות נקלטה והיא מוטמעת?
יעקב מרגי: אני שאלתי על הגננות.
<אמנון מרחב: הן עובדות הרשת.
<אמנון מרחב: הגננות עצמן עובדות הרשתות.
יעקב מרגי: מי תקצב אותן?
יעקב מרגי: הרישיון ניתן לעירייה.
יעקב מרגי: אם הרישיון ניתן לעירייה, מה פתאום מימנת את הגננות?
<אילן שי: כדי לענות על ההגדרה של מה זה צינור קצה - זה מצב שבו התקציב עבר ממשרד החינוך לעירייה או לתאגיד א', וההפעלה היתה באמצעות תאגיד ב'.
יואב בן צור: יש שני סוגים של הפעלות: יש של מעיין החינוך התורני שבו באמת מעיין החינוך התורני קיבלה כסף והעבירה אותוas is בניכוי תקורה לעמותת צינור, לעמותת קצה.
יואב בן צור: זה סוג אחד של הפעלה.
יואב בן צור: בעיריית ירושלים זה לא היה אותו דבר.
יואב בן צור: אגב, גם ברשת הגנים של אגודת ישראל.
יואב בן צור: שם בעצם לא, הגנים בבעלות.
יואב בן צור: בעיריית ירושלים זה לא היה כך.
יואב בן צור: עיריית ירושלים קיבלה כסף.
יואב בן צור: בחלק מהכסף היא העסיקה את הסייעות כעובדות עירייה ואת יתרת הכסף העבירה לרשתות שהן העסיקו את הגננות.
יעקב מרגי: אכן זה כך?
יעקב מרגי: הגננות היו עובדות העמותות.
יעקב מרגי: אתם שיפיתם אותן מהתקציב שקיבלתם ממשרד החינוך.
<אמנון מרחב: צינור.
<אמנון מרחב: עבר דרכנו, הלך אליהם.
יעקב מרגי: למה הגננת בתקצוב העמותה והסייעת עובדת עירייה?
<אמנון מרחב: היועץ המשפטי שלי עוזר לי ואומר לי שהעירייה לא מעסיקה גננות.
<אמנון מרחב: גם בחינוך הממלכתי הגננות הן עובדות משרד החינוך.
<אמנון מרחב: אז לא שינינו.
<אמנון מרחב: לא העסקנו אנחנו גננות, אלא העברנו.
<אמנון מרחב: טוב שיש לי יועץ משפטי לימיני.
יואב בן צור: אגב, איך זה עובד?
יואב בן צור: משרד החינוך מוריד לך את הכסף עבור הגננות שהוא מעסיק שהוא משפה אותך על הגנים העירוניים?
<אמנון מרחב: בגנים הממלכתיים?
<אילן שי: זה בהתאם לצו לימוד חובה.
<אמנון מרחב: עובדות המשרד והוא משלם את שכרן.
<אמנון מרחב: מי אם לא חבר הכנסת מקלב מכיר מה קורה בעיריית ירושלים.
אורי מקלב: כולם מכירים.
אורי מקלב: אבל מה שקורה היום בעיריית ירושלים זה לא מה שקרה בזמני.
אורי מקלב: המנכ"ל – בסדר.
אורי מקלב: בזמני הרשתות האלה - קנו שירות מהן, קנו שירות מהגנים האלה.
אורי מקלב: העירייה ראתה אותם כגנים עירוניים לכל דבר.
יעקב מרגי: סליחה, מי עתר?
יעקב מרגי: איך זה הגיע לבית-המשפט?
<אמנון מרחב: מי שעתר שם זה רשת אור לילד, נתיבי אחיעזר.
<אמנון מרחב: עורכי דין דוד גלאס ויורם בר סלע ייצגו אותם.
יעקב מרגי: הבנתי, צרות מבית.
אורי מקלב: שאלת שאלה מצוינת - למה זה צריך להגיע לבית משפט?
אורי מקלב: האמת שאת הנושא הזה צריך לחלק לשני חלקים: קודם כל, עצם העובדה שלא מאפשרים לסייעות העירוניות האלה לעבוד בגנים האלה שאנחנו רואים אותם כעירוניים וכולם רואים אותם כעירוניים.
אורי מקלב: העירייה מתקצבת אותם ואפשר להגיד ב-100% לפי נוסחה שאתם קבעתם בעצמכם כמה כסף אתם נותנים על הוצאת רישיון, כמה כסף אתם נותנים על שיפוצים.
אורי מקלב: הם מפעילים עבורכם, וכשאין מבנה אתם דואגים.
אורי מקלב: הם עובדים איתכם ביחד לגבי כל עניין.
אורי מקלב: אם זה היה יחסי עובד-מעביד, ודני יודע את זה, בית-משפט היה רואה את זה כהליך מתמשך של עשרות שנים של עבודה ביחד מול הגנים האלה ועבודה משותפת – קניית שירות, לא קניית שירות.
אורי מקלב: זה חלק אחד שצריך להגיע, ואדוני היושב-ראש בטח יחדד את זה בהמשך.
אורי מקלב: אני עכשיו רוצה להגיע לקצה של העובד, לאותן סייעות.
אורי מקלב: אותן סייעות הן נשים שעבדו עשרות שנים בגנים במסירות.
אורי מקלב: הן הנדבך המרכזי לא פחות מהגננת באותם גנים.
אורי מקלב: הבנות שלי למדו אצל הסייעות האלה שעכשיו מפוטרות או שצריכות לחפש עכשיו מקום אחר, וגם הנכדות שלי לומדות.
<קריאה: אבל הן לא מפוטרות, אדוני.
אורי מקלב: הוציאו אותן מהגנים.
אורי מקלב: יש סייעות שנמצאות באותו גן 25 - 30 שנה.
יעקב מרגי: בית המשפט לא רואה את הדברים כמוך.
אורי מקלב: צריך לראות למה הגענו לזה ואיך נתנו לדבר להתגלגל עד כדי כך וכמה עמדנו מנגד ועמדנו חזק כדי שלא יעשו את זה.
אורי מקלב: אבל השאלה היום בעיצומם של ימים האלה היא איך אנחנו מטפלים באותן סייעות?
אורי מקלב: למה להעביר סייעת מגן שהיא רגילה אליו לגן אחר במקום אחר שלא מתאים לה מבחינת האופי ולא מבחינת הניסיון ולא מבחינת הציבור.
אורי מקלב: זה נקרא לפטר אותה וזה עינוי.
אורי מקלב: זה לא רק לפטר אותה, זה לתת עליה עבודת פרך.
אורי מקלב: בהגדה כתוב שהעבידו את בני ישראל בפרך ותמיד חושבים לפי התמונות שנתנו להם לסחוב על גבם אבנים גדולות.
אורי מקלב: בסוף התברר שלו זו עבודת פרך.
אורי מקלב: פירושה של עבודת פרך היא לתת לאדם לעשות עבודה שלא מתאימה לו.
אורי מקלב: מי שהיה רגיל בעבודה עדינה נתנו לו לעשות עבודה גסה ומי שהיה רגיל בעבודה גסה נתנו לו לעשות עבודה עדינה.
אורי מקלב: לגברים נתנו לעשות עבודה שנשים היו רגילות לעשות.
אורי מקלב: זה עינוי לאדם, לא פחות מפיטורין.
אורי מקלב: אתם בחלק הזה חייבים, גם אם בית המשפט.
אורי מקלב: צריך להתנהג עם אותן נשים אחרת.
יעקב מרגי: אני חייב להיות סניגור של עיריית ירושלים.
יעקב מרגי: אני בא מתחום העסקת עובדים.
יעקב מרגי: מדובר ב-78 נשים.
יעקב מרגי: שובצו כבר 52 מרצונן.
יעקב מרגי: יש לנו עוד 19?
<דניאל בונפיל: לא נכון, זה לא מדויק.
אורי מקלב: הן לא מסכימות, זה בכוח.
אורי מקלב: זה נשים שלא רגילות ולא מתאים להן.
אורי מקלב: זה הרעת תנאים.
אורי מקלב: יש מאות עובדים בעיריית ירושלים כמו בכל עירייה אחרת שלא נמצאים.
אורי מקלב: אין להם שום תפקיד כי היו שינויים והם לא התאימו.
<אמנון מרחב: אין אחד.
<אמנון מרחב: השתנו באמת הזמנים מאז.
אורי מקלב: אני מכיר איך שוועד העובדים מאז ותמיד עומדים על הזכויות של העובדים ולא נותנים לפגוע.
<אמנון מרחב: הנה, דני בונפיל יגיד לך שאין עובד עירייה אחד שלא עובד בעירייה.
אורי מקלב: כולל בתעבורה לא?
<אמנון מרחב: כולל בתעבורה.
<אמנון מרחב: כולם עובדים.
אורי מקלב: אנחנו יודעים.
אורי מקלב: אדוני המנכ"ל, לא נריב על זה.
<דניאל בונפיל: אני חייב להגיד שהם עובדים.
אורי מקלב: בוודאי שהם עובדים.
אורי מקלב: הם נמצאים כל יום, מגיעים לעירייה.
אורי מקלב: אבל הם לא לוקחים אותם לעבודות אחרות, לא מעבירים אותם ממחלקה למחלקה, לא מעבירים אותם מאגף לאגף.
אורי מקלב: משאירים אותם באותו מקום אם אין להם עבודה עכשיו.
אורי מקלב: לקחת סייעת ממקום שהיא רגילה אליו ולהעביר אותה למקום אחר, זה נקרא שאתה עושה- - -
<אמנון מרחב: יש לי הוראת חוק, מה אתה מציע שאני אעשה?
<אמנון מרחב: יש לי גם הנחיה של מנכ"לית משרד החינוך.
<דניאל בונפיל: זה ערר, זה ועדת ערר.
אורי מקלב: זה הרעת תנאים באופן בוטה.
יעקב מרגי: ועדת ערר של מי?
יואב בן צור: משרד החינוך.
<קריאה: זה החלטה שניתן לערר עליה לבית משפט לעניינים מינהלים.
<אילן שי: אני מבקש לתקן.
<אילן שי: ועדת ערר היא ערכאה שיפוטית.
<אילן שי: זה לא עתירה לבית-משפט לעניינים מינהלים, זה ערעור.
יואב בן צור: אדוני המנכ"ל, גם משיחה איתך לפני כן, אין ספק שעיריית ירושלים משתדלת ועושה את כל האפשר, ומבחינתה, היא מנועה מבחינת חוק.
יואב בן צור: המנכ"ל אמר לי בחוץ שמבחינתנו אם ישתנה החוק אין בעיה.
יואב בן צור: אני רק רוצה לחדד את מה שאמר חברי הרב מקלב.
יואב בן צור: מה היה עושה הקדוש ברוך הוא?
יואב בן צור: היה מבלבל את המדינות.
יואב בן צור: אם מדינה מסוימת לדבר בשפה מסוימת, היה לוקח אותם למקום אחר ששם לא מבינים את שפתם.
יואב בן צור: אם אנשים מסוימים היו רגילים למזג אוויר מסוים, היה לוקח אותם למזג אוויר אחר שהם לא רגילים אליו.
יואב בן צור: כל שינוי לכל אדם בכל גיל ובכל מצב הוא בעייתי.
יואב בן צור: בוודאי מי שעובד במקום מסוים באווירה מסוימת עשרות שנים ובדרך מסוימת ובציבור מסוים, קשה לו היום לשנות את מה שהוא הורגל אליו.
יואב בן צור: פתאום הוא נשלח לקיצוניות אחרת לגמרי.
יואב בן צור: אני יודע שאתם משתדלים.
יעקב מרגי: אומר המנכ"ל: מה אתם מציעים?
יעקב מרגי: הוא כפוף לפסק דין ולהנחיות המשרד.
יואב בן צור: לפני כן, אני עדיין לא קיבלתי תשובה מהיועץ המשפטי של משרד החינוך.
יואב בן צור: אני רוצה לשאול, האם היום, בתשע"ו, יש עדיין עמותות צינור שעדיין ממשיכות לעבוד כעמותות צינור או שאין?
<אילן שי: הנוהל של משרד החינוך קובע שאסור שיפעלו יותר עמותות - - -
<דניאל בונפיל: הוא שואל אם יש או אין.
<דניאל בונפיל: תבדוק מה קורה בבני ברק.
יואב בן צור: אני שואל, אם יש עמותות צינור?
יואב בן צור: למיטב ידיעתי, יש.
יואב בן צור: אם יש אז או שכולם או שאף אחד.
<אילן שי: זה שמישהו מפר הוראות שלנו עדיין לא אומר שה - - -
יואב בן צור: ידידי הנכבד, אף אחד לא יכול להפר הוראות כיוון שאתם מעבירים את הכסף.
<דניאל בונפיל: - - - הוא לא ייגע בהם.
<דניאל בונפיל: הפוליטיקה לא - - -
<קריאה: האכיפה היא סלקטיבית.
יעקב מרגי: זה אקס טריטוריה?
<דניאל בונפיל: תלוי נגד מי ומה.
יעקב מרגי: אז אני לא מתקן את הקטע של האפליה שכתבתי בכותרת.
<דניאל בונפיל: חד וחלק.
<דניאל בונפיל: חברים, כדי שתירגע אדוני יושב-ראש הוועדה, אין יותר קבועות מהעובדות האלה.
<דניאל בונפיל: אף אחד – לא ניר ברקת שאני מאוד אוהב אותו ולא המנכ"ל שמאוד מכבד את העובדים – לא יכולים לגעת באף סייעת.
יעקב מרגי: הוא אמר זאת.
יואב בן צור: הוא אמר.
יואב בן צור: הוא גם לא רוצה.
<דניאל בונפיל: אני רוצה להרגיע אותך כי אמרת: מה הם עושים היום?
<דניאל בונפיל: הם עובדים בבית.
יעקב מרגי: הם שאלו.
יעקב מרגי: אותי לא הטריד מה הם עושים.
<דניאל בונפיל: לגבי מה שנעשה להם – אתם לא יודעים איזה עינוי הן עוברות.
<דניאל בונפיל: ביקשתי חצי שעה שהמנכ"ל ייראה איך החברות האלה מבוקר עד לילה קוראת תהילים, מתחננות על נפשן.
<דניאל בונפיל: הן לא יכולות לעבור לממלכתי או לממלכתי-דתי כי הן לא מסוגלות – זה לא יעזור.
<דניאל בונפיל: יש דבר שנקרא ניידות ולפעמים אנחנו נותנים יד לניידות.
<דניאל בונפיל: אבל זה מצב שאנחנו לא יכולים לתת יד לניידות.
<דניאל בונפיל: לקחת עובדת כזאת ולשים אותה בבית-ספר ממלכתי זה להרוג אותה.
<דניאל בונפיל: ואני אומר לך, הן לא ילכו.
<דניאל בונפיל: עובדה, אתה לא ראית כזה דבר.
יעקב מרגי: כולן?
יעקב מרגי: אף אחת לא?
<דניאל בונפיל: אף אחת, חוץ מה-19.
<דניאל בונפיל: תבדוק מי ה-19.
<דניאל בונפיל: אני מציע לך גם ללמוד את השמות וללמוד גם את השמות שעברו.
<דניאל בונפיל: במקרה, במקרה מאלה שעברו הן בערך בין 80% ל-90%, כולן מזרם אחד, ואני לא רוצה להרגיז אף אחד פה.
<דניאל בונפיל: אורי חבר שלי טוב.
<דניאל בונפיל: לאחרים דאגו.
<דניאל בונפיל: ה-19 האלה ידועות.
<דניאל בונפיל: סליחה, יש חוק?
<דניאל בונפיל: תעשה אותו עד הסוף.
<דניאל בונפיל: קח גם את ה-19 האלה ותוציא אותן.
<דניאל בונפיל: מה זה בהיריון?
<דניאל בונפיל: מה זה צריכה לפרוש?
<דניאל בונפיל: אין אחרים במקומות אחרים?
<דניאל בונפיל: במגזר השני אין בהיריון?
<דניאל בונפיל: עושים בהן מה שהם רוצים ולא אתן לזה יד.
<דניאל בונפיל: אני רוצה שתדע שזו מלחמת עולם.
<דניאל בונפיל: אני לא יודע מה יקרה גם עכשיו.
<דניאל בונפיל: לא אתן להן לחזור.
<דניאל בונפיל: אני אשים אותן עם אוהל ואשב בכיכר ספרא.
<דניאל בונפיל: אתם לא יודעים איזה עוול אתם עושים לנשים האלה.
<דניאל בונפיל: הן נמצאות פה ותשמעו גם אותן כדי שתבינו עד כמה זה קשה להן.
<דניאל בונפיל: רשמנו אותן לדבר.
<דניאל בונפיל: זה לא שזו עובדת שסרחה או עובדת שלא עובדת או עובדת שחס ושלום פוגעת בילדים.
<דניאל בונפיל: אין את זה אצלם.
<דניאל בונפיל: אני כל יום נמצא בבירור אחר במגזרים אחרים כשסייעת לא מטפלת יפה.
<אמנון מרחב: מה אתה מציע?
<אמנון מרחב: אתה מציע שאני אעביר גם את ה-19?.
יעקב מרגי: לא, הפוך.
יעקב מרגי: הוא אומר: אם יכולת ומצאת פתרון ל-19, למה הוא לא יהיה ב- - -?
<אמנון מרחב: אין לי פתרון.
<אמנון מרחב: אין לי חסינות כמו שלכם יש.
<אמנון מרחב: אומר ועדת הערר, יש שאלה האם במעשיה בשיטה ההיא לא עברה עיריית ירושלים עבירה פלילית מכוח סעיף 33ב' לחוק הקובע כי העובר על הוראת סעיף קטן - - -
יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל, עברה.
יעקב מרגי: אבל היא ממשיכה לעבור.
<דניאל בונפיל: ועוד איך.
יעקב מרגי: אמרתי שזו בעיה שצריך באמת לתת לה מענה.
יעקב מרגי: אני מבין את המצוקה שלך מול החלטת משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני לא יכול להישאר אדיש לשאלה שהציג דני: איך יכול להיות שכל ה-19 שייכות למגזר מסוים?
<אמנון מרחב: חד-משמעית, לא נכון.
<אמנון מרחב: חצי חצי.
<אמנון מרחב: חצי מגזר א' וחצי מגזר ס'.
<דניאל בונפיל: לא, לא.
<דניאל בונפיל: לא כולם, חלקם.
יעקב מרגי: זה לא מה שאמרת קודם.
<דניאל בונפיל: אמרתי: תבדוק מי ה-19.
<דניאל בונפיל: חצי מ-20 זה לא חצי מ-70.
אורי מקלב: איך אתה יודע?
אורי מקלב: בדקת את זה?
אורי מקלב: איך יודעים?
<אמנון מרחב: שאלה טובה.
<דניאל בונפיל: אתה יודע איך יודעים?
<דניאל בונפיל: מי לחץ?
<דניאל בונפיל: מי הפעיל כוח?
<דניאל בונפיל: מי הפעיל את האנשים?
<דניאל בונפיל: רק כך זה עבד וזה מה שכואב.
<דניאל בונפיל: יותר מזה אני אומר לך, אדוני יושב-ראש הוועדה, מה עושות כל המזכירות בבתי-הספר של בית יעקב?
<דניאל בונפיל: מי הן?
<דניאל בונפיל: למה הן יושבות שם?
<דניאל בונפיל: למה אדון היועץ המשפטי לא מדבר על זה?
<דניאל בונפיל: למה לא כולם עוברים?
<דניאל בונפיל: מה עם השרתים?
יעקב מרגי: אני לא רוצה להזיק להם.
יעקב מרגי: מה, אתה רוצה שאני אאלץ - - - ?
<דניאל בונפיל: אתה לא תזיק להם.
<דניאל בונפיל: הם עובדים, אף אחד לא יכול לגעת בהם ואני אומר לך את זה באחריות.
<דניאל בונפיל: יש לי הסכם קיבוצי.
יעקב מרגי: בתי-הספר יפסידו, אני לא רוצה.
<דניאל בונפיל: אנחנו לא רוצים שמישהו יפסיד, אתה לא יכול להאשים את ההסתדרות.
אורי מקלב: הסטטוס של בתי-הספר הוא אחר.
יעקב מרגי: אני לא בא אליו בטענות איפה הוא גמיש.
<דניאל בונפיל: אפשר למצוא פתרון גם ל-60 האלה במקומות טובים מבלי שהן ייפגעו.
יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל, אתה שומע את הקריאה של דני?
יעקב מרגי: הוא אומר שאפשר למצוא ל-60 האלה מקומות מתאימים להן מבלי שייפגעו.
<אמנון מרחב: כבודם, יביא לי דני בונפיל שכמו שאמרנו אני מאוד מעריך אותו גם כן - - -
יעקב מרגי: מעניין, ההערה היא הדדית ואנחנו לא - - -
<אמנון מרחב: נכון.
<אמנון מרחב: יביא לי רשימה של שיבוצים של 60 הגננות הללו בגנים עירוניים, אני אבדוק אותן.
<אמנון מרחב: אם הן מתאימות, למה לא? אני לא בא לעשות רע לאף אחד.
יעקב מרגי: נוכחנו לדעת שהכוונות שלכם באמת טובות, אבל בואו נראה איך מיישמים את זה.
יעקב מרגי: דני, אומר לך מנכ"ל העירייה.
יעקב מרגי: שלב ידיים איתו.
<דניאל בונפיל: - - - המנכ"ל, ואני לא רוצה, חס ושלום, לפגוע במערכת כולה.
<דניאל בונפיל: ידעתם את זה משנת 2013.
<דניאל בונפיל: מה עשיתם בשנתיים האלה?
יעקב מרגי: לא עשו ועכשיו יש בעיה.
יעקב מרגי: בואו נפתור אותה יחד.
<דניאל בונפיל: סליחה, האנשים האלה באו מחופש וקוראים להם לשימוע באותו יום ובאותו יום מעבירים אותם.
<דניאל בונפיל: אתה מכיר כזה דבר?
<דניאל בונפיל: אתה מכיר שעושים דבר כזה באיזה מקום במדינה ועוד לסייעת שעובדת בבית-יעקב?
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, אומר לך מנכ"ל העירייה בכנות מלאה ואני נוטה להאמין.
<דניאל בונפיל: אני מסכים.
<דניאל בונפיל: הוא בכלל לא יודע את השמות, זה לא יעזור.
<דניאל בונפיל: הוא לא מעורב בכל מה שקורה.
יעקב מרגי: אתה תשב.
יעקב מרגי: דני, בוא נקים עכשיו ועדה משותפת שלך ושל העירייה לבחון את השיבוצים.
<דניאל בונפיל: בשמחה, וגם לבחון לעזור לבית יעקב.
יעקב מרגי: בואו נשמע את הסייעות.
<אמנון מרחב: הוא בדק.
<אמנון מרחב: ישבו איתו אחד אחד.
<אמנון מרחב: הנה, נמצאת פה מנהלת אגף משאבי אנוש.
<דניאל בונפיל: לא ישבו איתי אחד אחד, אל תגיד – שקר.
<דניאל בונפיל: לא ישבו איתי אחד אחד, ישבו איתי רק על הכלל.
<אמנון מרחב: בהתחלה טענת שלא צריך להעביר אותן.
<אמנון מרחב: עכשיו אתה אומר ש- - -
<דניאל בונפיל: אני טוען שאתם הייתם צריכים לעשות את העבודה.
<דניאל בונפיל: שנתיים אתם הייתם צריכים להביא את משרד החינוך.
יעקב מרגי: דני, אני פונה אל הסייעות ושואל אותן שאלה.
יעקב מרגי: אני לא מביע עמדה, אני עכשיו מנהל דיון.
יעקב מרגי: העירייה מציעה לכן גן חלופי.
יעקב מרגי: היא לא מפטרת אתכן.
יעקב מרגי: היא מצהירה: אין לנו עניין לפטר אתכן.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לשמור על זכויות העבודה שלכן.
יעקב מרגי: אתן פשוט תהיו מנוידות לגן כמה שיותר קרוב לבית.
יעקב מרגי: תאמרי לי מה הבעיה?
<סניורה משרקי: קודם כל, זה לא מקובל.
<סניורה משרקי: זה פשוט סוג של כפייה.
<סניורה משרקי: אני עובדת בגן חרדי.
<סניורה משרקי: 18 שנה באותו מקום, באותו גן עם אותו צוות.
<סניורה משרקי: לא היתה תלונה אחת עליי.
<סניורה משרקי: אני לא יודעת מה האינטרסים ומה העניין.
<סניורה משרקי: אני לא מבינה בחוק.
<סניורה משרקי: החליטו שאני אעבור לגן אחר.
<סניורה משרקי: לא רציתי לקבל את השיבוץ.
<סניורה משרקי: העירייה שלחה בלילה שליח עם מכתבים.
<סניורה משרקי: הקישו לנו בעשר ובאחד-עשרה בלילה על הדלת.
<סניורה משרקי: הוא הקליט אותנו.
<סניורה משרקי: הוא אומר: אני יודע שאתם שם, תפתחו את הדלת.
<סניורה משרקי: אני מקליט אתכם.
<סניורה משרקי: הוא גם צילם את הדלתות.
<סניורה משרקי: אני חושבת שהמנכ"ל צריך להיות מודע לזה.
<סניורה משרקי: הוא צילם את זה.
יעקב מרגי: זה לא אווירה פסטורלית.
<סניורה משרקי: זה היה בצורה כל כך לא יפה ובצורה מפחידה.
<דניאל בונפיל: זה מכתבי איומים.
<סניורה משרקי: שנית, הם גם שלחו גם לגן.
<סניורה משרקי: כי ברגע שרצינו לחזור הם שלחו מכתבים עם שליחים ואמרו: תצאו מפה מיד.
<סניורה משרקי: הם שלחו גם את המפקחות.
יעקב מרגי: זה נעשה גם ל-19?
<סניורה משרקי: לא.
יעקב מרגי: חשוב לי לדעת איזה חבר מועצה מייצג אותן.
<דניאל בונפיל: לא, - - -
יואב בן צור: מה "לא", דני?
יואב בן צור: מה אתה - - -?
יעקב מרגי: בסדר, דני.
<סניורה משרקי: אני מכבדת את כל הרבדים בעם.
<סניורה משרקי: אבל המעבר זה לא דרך החיים שלנו.
<סניורה משרקי: זה החינוך שלנו, זה הערכים שלנו.
<סניורה משרקי: אנחנו לא יכולות לעבור לממ"ד.
יעקב מרגי: מה אכפת לך להקנות את הערכים שלך לילדים?
יואב בן צור: - - -
יעקב מרגי: תן לי לשאול שאלות - - -
<אמנון מרחב: יש לי 50 סייעות חרדיות במנח"י.
<סניורה משרקי: הן בחרו מראש.
<סניורה משרקי: הם נתנו כל הזמן דוגמה שיש מלא נשים חרדיות שעובדות במגזרים אחרים, והכול בסדר ויפה.
<סניורה משרקי: כשנכנסתי לעירייה, נכנסתי על תקן של עובדת במגזר חרדי.
<סניורה משרקי: 18 שנה אני באותו מקום.
<סניורה משרקי: זה לא כל כך פסטורלי שכאומרים: נמצא לכן שיבוץ.
<סניורה משרקי: מכניסים אותנו על תקן של סייעת שנייה.
<סניורה משרקי: זאת אומרת, בגילי, אחרי 18 שנה, מעבירים אותי לסייעת שנייה.
<סניורה משרקי: בשנה הבאה אולי לא יצטרכו סייעת שנייה.
יעקב מרגי: יש הבדל בסטטוס?
<סניורה משרקי: לא יודעת בדיוק.
<קריאה: אין הבדל בסטטוס.
<דניאל בונפיל: לא, הם הבטיחו לנו שסייעת - - -
<אמנון מרחב: הנה, תשמע, כבודו, מה אומר בונפיל.
<אמנון מרחב: מה התחייבנו.
<סניורה משרקי: אני באמת מבקשת לתת לי לסיים לדבר.
<סניורה משרקי: אני לא מומחית, כולם פה נורא מקצוענים.
יעקב מרגי: תסיימי.
יעקב מרגי: את מדברת די טוב.
<סניורה משרקי: אם אני עוברת להיות סייעת שנייה, במקרה ובשנה הבאה לא יצטרכו ולא יהיו רישום מלא שם, העיריה פשוט אומרת:
<סניורה משרקי: אנחנו נעביר אותך לגנים שיצטרכו.
<סניורה משרקי: זאת אומרת, אנחנו נתנייד בכל הגנים ברחבי העיר אחרי שאנחנו נוקטים בצעד שמכריחים אותנו לעבור בין הגנים ברחבי העיר.
<סניורה משרקי: דבר נוסף, הגברת מילכה יושבת פה והיא עדה.
<סניורה משרקי: הציעו לעבוד עם גנן, הציעו לנו לעבוד בגנים רפורמיים, ונשים יצאו משם בוכות.
<אמנון מרחב: ממש לא נכון.
<אמנון מרחב: זה שקר וכזב.
<סניורה משרקי: מילכה, את אמרת - - -
יעקב מרגי: אז היא אמרה - בסדר.
<סניורה משרקי: - - - היא אמרה: אנחנו צחקנו, אני לא ידעתי שיש גנן.
<סניורה משרקי: מילכה, את לא אמרת לי את זה?
<סניורה משרקי: יש לי הוכחה.
<אמנון מרחב: אם היא לא ידעה, אז בטח היא לא עשתה לך את זה דווקא.
<סניורה משרקי: זה לא משנה.
<סניורה משרקי: אבל אם אומרים שהכול היה ברגש ומתחשבים בנו, תקשיבו: זה הערכים שלנו.
<סניורה משרקי: אנחנו נלחמים על דרך החיים שלנו.
<סניורה משרקי: זה לא כזה פשוט להעביר ולנייד.
<סניורה משרקי: כשהם אומרים שהם החזירו חלק וזה באמת משיקולים של נשים שבאמת צריכות, בתור עובדים סוציאליים דאגו להם.
<סניורה משרקי: אנחנו במשא-ומתן שישבנו עם העירייה אמרנו: בסדר, אנחנו מסכימות.
<סניורה משרקי: תחתמו לנו שהעירייה מתחייבת עד סוף השנה למצוא להן שיבוץ מתאים.
<סניורה משרקי: בינתיים אלה שצריכות ללדת ילדו, אלה שחולות יבריאו.
<סניורה משרקי: הם קמו ופירקו את המשא-ומתן.
<סניורה משרקי: הם לא הסכימו לחתום שהעירייה תדאג להן עד סוף השנה לשיבוץ.
<סניורה משרקי: זאת אומרת, אנחנו ממש נפגעות.
<סניורה משרקי: מה קורה פה?
<סניורה משרקי: מילכה גם אמרה זה לא רק שאלו נשים שהן צריכות עזרה, הן גם נשים שהמפקחות לא בחרו אותן.
<סניורה משרקי: הן נורא חרדיות.
יעקב מרגי: רחל הסייעת, את רוצה לדבר?
יעקב מרגי: את לא חייבת.
יעקב מרגי: אם זה מתואם אז תסיימי, אין בעיה.
<סניורה משרקי: - - -שבעיקרון המפקחת ישבה, וכל נציגות העירייה פה ישבו איתנו, ומילכה אמרה בפירוש: הן לא מתאימות.
<סניורה משרקי: אלה שחזרו לבית יעקב – הן לא מתאימות.
<סניורה משרקי: המפקחות לא רצו.
<סניורה משרקי: כאילו ישבו מפקחות ובחרו להן איזשהו סוג של נשים.
יעקב מרגי: אה, פתאום הספרדיות מוכשרות?
<סניורה משרקי: כן.
<סניורה משרקי: כאילו אלה שהן מאוכלוסייה מסוימת - בסוף גם בזה אנחנו נדפקות - אבל אלה שמאוכלוסייה מסוימת לא בחרו אותן בגלל זה.
אורי מקלב: קודם כל, יש לכן עכשיו נציג.
אורי מקלב: לכן, יושב-ראש ועדת החינוך כדי לייצג את כל מגוון הציבורים.
אורי מקלב: הוא נמצא פה והוא מקיים את הדיון הזה בתקופת הפגרה וגם בצמוד לחגים רק כדי שיהיה מי שידאג לשקופים.
יעקב מרגי: אל תגיד לאף אחד, אבל חרגתי ממכסת הדיונים בפגרה.
אורי מקלב: כם, זה מה שהוא עושה עכשיו.
אורי מקלב: הוא דואג לכן.
אורי מקלב: אם דאגו ל-19, עכשיו ידאגו לשאר.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אתה נמצא פה בשביל לדאוג להן ושלא יגידו שלא דואגים להן.
אורי מקלב: אפילו אני באתי בשביל זה.
אורי מקלב: עצם הדיון ועצם השאלה שנשאלה: מה הבעיה שלכן להיות בגן הזה ויש עובדות חרדיות כך – נכון, אין על זה ויכוח.
אורי מקלב: אבל כאן בדיוק רואים שאתם לא מבינים ולא יורדים לנפש העובד, אדוני המנכ"ל.
<אמנון מרחב: זה לא נכון, ממש לא נשאלה השאלה הזאת.
אורי מקלב: יכול להיות נהג אגד חרדי, אבל לא כל אחד שהוא נהג הסעות באיזה מקום או כל מי שעובד כנהג יכול להיות נהג אגד.
אורי מקלב: אתה לא יורד לנפש העובד.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על שינוי מצב, זה לא סתם ניידות.
אורי מקלב: זה הרעה בתנאים.
אורי מקלב: אדם שהתרגל לעבוד במקום מסוים, יכול להיות שבמגזר אחר הוא לא יכול לעבוד.
אורי מקלב: יכול להיות שאחרים שכן יכולים.
אורי מקלב: אשאל אותך שאלה אחרת.
אורי מקלב: למה הקמתם שני אגפים?
אורי מקלב: הכול אותו הדבר, למה הקמתם שני אגפים?
אורי מקלב: למה יש צורך באגף חרדי ובאגף כללי?
אורי מקלב: כולם עובדים אותו הדבר, כולם יכולים לעבוד יחד.
אורי מקלב: מילכה יכולה לעבוד במנח"י.
אורי מקלב: אתם הקמתם שני אגפים כי הבנתם.
אורי מקלב: האם לא הבנתם שאחד התרגל לעבוד במגזר מסוים ולהתנהל בצורה מסוימת עם הורים מסוימים כי זו ההשכלה שלו?
אורי מקלב: אני עדיין לא אומר שאי-אפשר לנסות.
אורי מקלב: השאלה היא מהי ברירת המחדל, איך מסתכלים עליהן?
אורי מקלב: האם אומרים להן: גברתי הסייעת, את משובצת כאן, ואם לא מוצא חן בעינייך אז שם הדלת, כאן המכתב, או שאומרים לאנשים שמקימים צוות אמיתי שבנוי מאנשים שמבינים, מפסיכולוגים, מאנשים שיש להם ניסיון עם עובדים, יחד עם ועד העובדים, ומסתכלים על כל אחת כנפש.
אורי מקלב: יש כאן שאלה של נפשות ולא שישבצו את כולן באופן כללי היכן שיש מקום.
אורי מקלב: צריך לשבת ולשכנע.
אורי מקלב: צריך להגיד ללכת ליומיים לנסות.
אורי מקלב: אם היא לא רוצה שתחזור.
אורי מקלב: אני לא פסיכולוג, אבל אני יודע שכך הייתי מתנהג אם היה מדובר באשתי או בבת שלי.
אורי מקלב: כל אחד עובר משברים עם בני הבית שלו שבמהלכם מציעים לנסות ולבדוק.
אורי מקלב: זה מה שאתם צריכים לעשות.
אורי מקלב: הבעיה היא הגישה.
אורי מקלב: נניח החוק חייב אתכם ואני מבין שהיריעה היא גדולה ושאי-אפשר להיכנס לכל מקרה פרטני.
אורי מקלב: אבל אנחנו באים מבקשים ודורשים מכם להסתכל על העובדים האלה בראייה של כל עובד בפני עצמו.
אורי מקלב: היא כעובדת עירייה השקיעה את הכול, החל מהשעות המוקדמות של הבוקר.
אורי מקלב: מדובר בנשים עובדות שיש להן בית עם ילדים והן כבר בשעה שבע וחצי היו בגן.
אורי מקלב: הן נסעו מרחקים כדי להיות בגן.
אורי מקלב: הן באו ראשונות והלכו אחרונות.
אורי מקלב: תשמע מההורים איך הם מתייחסים לסייעות האלה.
אורי מקלב: אלו לא רק סייעות שמחליפות טיטולים או מנקות את הגן אחר כך או מנקות שירותים, הן הרבה יותר מכך.
אורי מקלב: הן משקיעות את כל מה שיש להן.
אורי מקלב: שעות רבות הן ישבו לפני תחילת שנת הלימודים על מנת להכין את עצמן.
אורי מקלב: מגיעה להן הכרה והערכה גדולה מאוד על העבודה שהן עושות במשך עשרות שנים וצריך להתייחס אליהן כמו שמתייחסים לכל עובד באגף אחר בעירייה.
אורי מקלב: אתה הצעת להקים צוות שמורכב מאנשי מקצוע.
אורי מקלב: צריך להיות גם מישהו מטעם המנכ"ל, עם ועד העובדים, נציגות הסייעות.
אורי מקלב: צריך לדעת שאנחנו לא הולכים בכוח, אלא אנחנו הולכים עד שנמצא לכולם עבודה – זו כבר אמירה אחרת.
אורי מקלב: זה לא נאמר עד היום.
יעקב מרגי: מכובדי המנכ"ל, יש אגף חרדי בעירייה, נכון?
<אמנון מרחב: הנה, הגברת מילכה בקנרוט מייצגת אותו.
יעקב מרגי: יש לך אגף חרדי בעירייה.
יעקב מרגי: יש גנים חרדיים בעירייה.
יעקב מרגי: שום גן באזורים חרדיים?
<אמנון מרחב: מופעל על-ידי רשתות.
אורי מקלב: אבל עד לפני כמה זמן הסטטוס שלהם היה עירוניים.
<אמנון מרחב: חבר הכנסת מקלב, נכנסת באיחור.
<אמנון מרחב: כנראה שפספסת את הקטע הזה.
<אמנון מרחב: נכון, אני הצגתי.
<אמנון מרחב: הם היו גנים עירוניים לכל דבר ועניין.
<אמנון מרחב: מאז הפסיקה של ועדת הערר וההנחיה של מנכ"לית משרד החינוך נפסק העניין הזה.
<אמנון מרחב: המוטיבציה היא לא של העירייה.
יעקב מרגי: השולחן העגול מחפש חרכים וסדקים להיכנס בהם, מישהו פתח לי כנראה סדק שהיה אטום.
יעקב מרגי: בצורה חד-משמעית וכנה אני אומר שלא נותר לי, וזה נכון כך לנהוג, וכך אנחנו נוהגים ברוב הוועדות, במיוחד כשמדובר בסוגיה של יחסי עובד-מעביד.
יעקב מרגי: אלו עובדות ותיקות ומסורות.
יעקב מרגי: זה חייב להיות ביחד ובשיתוף פעולה.
יעקב מרגי: אני קורא לכם, למרות כל ההליך שעשיתם, הן בהוצאת המכתבים, הן בחתימות ובשיבוצים, שימועים, להתכנס נציגות העירייה, נציגות הסייעות, דני.
יעקב מרגי: דני הוא לא הסתדרות, הוא מוסד בפני עצמו.
<אמנון מרחב: אבל יש ארגון עובדים בעירייה, הוא יושב.
יעקב מרגי: יפה, אז ודאי באמצעותו.
<דניאל בונפיל: ארגון העובדים שלו ומטעמו החליט שכן צריך להעביר אותן – זו הבעיה.
<סניורה משרקי: הוא אמר לנו: תגידו תודה רבה שלא - - - אתכן.
<סניורה משרקי: אם העירייה מאשרת ל-19 לחזור, יש פה - - -
יעקב מרגי: גברת סניורה, נתתי לך רשות דיבור עוד הפעם?
יעקב מרגי: דני, אני ברשות דיבור.
יעקב מרגי: אל תפריע.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך לקיים ישיבה משותפת של העירייה, של הסייעות, דני כיושב-ראש מרחב ירושלים.
יעקב מרגי: אתה מקביל של בביוף, נכון?
<דניאל בונפיל: כן, קצת יותר גדול.
יעקב מרגי: אתה צריך להתאמץ, לצעוק כמוהו.
<אמנון מרחב: יש ארגון עובדים בעיריית ירושלים לפי ההסכם הקיבוצי, הוא גם יהיה בפנים.
<דניאל בונפיל: ועדיין הוא צריך להיות במרות של ההסתדרות.
<דניאל בונפיל: גם הוא יהיה בפנים - ועוד איך.
יעקב מרגי: תכניס אותו.
יעקב מרגי: דני, ברגע שהוויכוח עכשיו אם הוא יהיה בפנים או לא יהיה בפנים סיכמנו.
<אמנון מרחב: אין ויכוח.
יעקב מרגי: סיכמנו שמקימים פורום משותף?
יעקב מרגי: זה יהיה הסיכום של הדיון?
<אמנון מרחב: אומר לך משהו, אני לא עובר על החוק.
יעקב מרגי: אני אומר לך מראש, אל תעבור על החוק.