GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רחלי אידלמן: זה לא משנה ואני רוצה להגיד למה זה לא משנה.
יעקב מרגי: חלק מהאנשים שנבחרו לבניין הזה מומחים לא לענות לשאלה שהם נשאלים.
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה ואחר כך תאמרי לי את המסביב.
יעקב מרגי: תני לי תשובה לשאלתי.
יעקב מרגי: האם אותה הנחה שהרשתות ביקשו כולה באה לטובת הצרכן או גם כדי להגדיל את הרווחים?
<רחלי אידלמן: לא כולה לטובת הצרכן.
יעקב מרגי: את יכולה לומר לי באחוזים?
<קריאה: בכלל לא לטובת הצרכן.
<רחלי אידלמן: אני אומרת שזה לא לטובת הצרכן כשהורסים את ענף המו"לות.
<רחלי אידלמן: אני אומרת שכאשר המו"לים מתחסלים, זה נגד טובת הצרכן.
<רחלי אידלמן: אם המו"לים לא יוכלו להוציא ספרים ותישאר במדינת ישראל הוצאת ספרים אחת או שתיים שרק היא תמכור, אנחנו נראה כמו שנראית היום המו"לות באנגליה, שעוד מעט יהיה שם רק מו"ל אחד או שניים ובזה ייגמר העניין הזה.
<רחלי אידלמן: אז מוכרים רק את רבי המכר ולא מוכרים שום דבר שיש לו ערך תרבותי.
יעקב מרגי: אני חושב שאמרת את דבריך.
יעקב מרגי: אי אפשר למצות את הכול.
<רחלי אידלמן: יש לנו כאן 140 סופרים ביניהם יש הרבה סופרים שהם לא ידועים שכתבו לנו היום מכתב שהם תומכים בחוק.
מירב בן ארי: את תומכת בחוק כפי שהוא או שאת חושבת שהוא צריך תיקונים?
<רחלי אידלמן: אני חושבת שצריך רק תיקון אחד והוא לגבי ההנחה לרשתות.
יעקב מרגי: בבקשה, רותם סלע.
<רותם סלע: אני מו"ל צעיר וכשאני אומר מו"ל צעיר אני לא מתכוון רק בגיל אלא יש לזה כל מיני השלכות.
<רותם סלע: הפגיעה של החוק היא הרבה יותר חמורה במו"לים הצעירים ואין הרבה כמוני ואני אומר למה היא יותר משמעותית.
<רותם סלע: קודם כל, אין לנו סופרים ותיקים שיש להם קהל ומוניטין, אין לנו סופרים שיכולים למכור בקלות או במבצעים, אין לנו Back list, ספרים ישנים שיכולים להימכר בהנחות כי הם לא מוגבלים על ידי החוק הזה.
<רותם סלע: גילוי נאות, אין לי תמיכה מהמדינה או מגוף ציבורי כלשהו ואני גם לא מחפש תמיכה כזאת.
יעקב מרגי: מה החוק עשה לך?
<רותם סלע: אני מגיע לזה.
<רותם סלע: אני מו"ל כי אני מאמין שזה חשוב.
<רותם סלע: אני עובד עם הסופרים שלי והתפקיד שלי הוא לקחת את הרעיונות שלהם, למכור ולשווק.
מירב בן ארי: מה שם ההוצאה שלך?
<רותם סלע: סלע מאיר.
<רותם סלע: אני באתי לצעוק את הצעקה שלהם.
יעקב מרגי: בגלל החוק הזה יש לכם יותר שטחי מדף?
<רותם סלע: הספרים שלי ברוך השם הם ספרים מצליחים.
<רותם סלע: רובם היו רבי מכר ונמכרו טוב באופן יחסי.
<רותם סלע: אני לא מבקש שום דבר מהמדינה.
יעקב מרגי: את זה הבנו.
יעקב מרגי: דבר תכל"ס.
<רותם סלע: החוק הזה שעבר לפני שנה וחצי בא להדביר אנשים כמוני החוצה מעולם הספרות.
יעקב מרגי: הדברה היא לא המילה הנכונה.
<רותם סלע: כשאני אומר אנשים כמוני, אני מתכוון אנשים משכבת הגיל שלי והוא מדביר שלוש קבוצות.
מירב בן ארי: אני אשמח אם לא תשתמש במילה מדביר, בטח לא בוועדת החינוך.
<רותם סלע: מדיר.
<רותם סלע: הוא מדיר.
<רותם סלע: הקבוצה הראשונה היא סופרים צעירים וסופרים צעירים הם לא רק צעירים בגיל אלא גם סופרים חדשים.
<רותם סלע: הרוב המוחלט של הסופרים שאני מכיר, ואלה סופרים שרוצים לעבוד אתי, הם רוצים קודם כל שישמעו אותם.
<רותם סלע: אין להם בעיה למכור בהנחה, אין להם בעיה למכור בהנחה כמה שיותר אגרסיבית וכל מה שאנחנו מבקשים זה שייתנו להם את ההזדמנות.
<רותם סלע: היום הם לא יכולים לצאת.
<רותם סלע: הקבוצה השנייה שלא דובר עליה כאן היא קוראים צעירים ואני מדבר על חיילי חובה שמקבלים כמה מאות שקלים ולא יכולים לקנות ספרים.
<רותם סלע: אני מדבר על סטודנטים, עם משפחות צעירות, על אנשים שלהוציא שבעים שקלים הם חושבים פעמיים.
<רותם סלע: הקבוצה השלישית היא הוצאות לאור חדשות כמו ההוצאה שלי שפשוט לא יכולות היום לפרוץ את השוק.
<רותם סלע: אין לנו את ה-Back list ואין לנו את הסופרים הוותיקים.
תמר זנדברג: אתה יכול לענות על השאלה ששאלנו קודם?
תמר זנדברג: למה אתה לא מוכר ב-25 שקלים?
<רותם סלע: אני רוצה לענות לך אבל אני מבקש לסיים את המשפט.
<רותם סלע: הקבוצה שלא יכולה היום להיכנס היא הסופרים הצעירים, הסופרים החדשים – אני לא מדבר על הסופרים המבוססים – שמאוד קשה להם להשיג דריסת רגל.
<רותם סלע: לשאלתך.
<רותם סלע: שוק הספרות הוא שוק מאוד מאוד ספקולטיבי.
<רותם סלע: רוב הספרים שיוצאים לאור הם ספרים שמפסידים.
<רותם סלע: כל ספר, הוא כמו חברת סטרט-אפ חדשה, צריך לשווק אותו ולמכור אותו ולא יודעים מה יקרה אתו.
<רותם סלע: אתה שם עליו תג מחיר ומתחיל ללכת.
<רותם סלע: התג מחיר הזה, אתה תשנה אותו לכמה מטרות.
<רותם סלע: המטרה הראשונה היא שיווק.
<רותם סלע: אם יש סופר לא מוכר – אני עובד עם רן – ואני יכול למכור אותו בארבע במאה, מבחינתי זה אמצעי השיווק הכי טוב שיש.
<רותם סלע: זה קמפיין שיווקי שלא רק שאני לא משלם עליו אלא אני אפילו מרוויח ממנו קצת כסף כי אנשים יכירו את רן ויקנו את הספר השני שלו והספר השני יהיה במחיר מלא והוא יימכר בעוד כמה חודשים.
<רותם סלע: הדבר השני הוא שיווק לקבוצות שונות.
<רותם סלע: אני רוצה למכור באוניברסיטה לאקדמון לסטודנטים לדוגמה במחירי מבצע כי הם לא יכולים לשלם מחיר מלא או לקשישים או לוועד עובדים מסוים או בשבוע הספר שם אני מוכר מכירה ישירה ואני לא צריך לשלם עמלות לחנות הספרים.
<רותם סלע: הסיבה השלישית היא להיפטר ממלאים.
<רותם סלע: רוב הספרים כאמור מפסידים כסף ולא מצליחים.
<רותם סלע: זה ניסוי ותהייה.
<רותם סלע: אם אני יכול לקחת ספר שלא כל כך הצליח ולדחוף אותו עוד פעם ולמכור אותו בארבע במאה, למכור אותו במבצע כדי לכסות הפסדים על הספר הזה כדי שאני אוכל לעבור לספר הבא, גם זה טוב.
יעקב מרגי: אני לרגע לא מתחרט על שנתתי לך את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: אתם הוותיקים, תלמדו ממנו.
יעקב מרגי: הוא נותן נימוקים כלכליים משכנעים.
<רותם סלע: הוצגו כאן נתונים של הדוח.
<רותם סלע: יש לי השגות על נתוני הדוח אבל אני לא רוצה לגזול את זמן הוועדה ואני אשמח לשבת עם כל אחד מחברי הכנסת.
<רותם סלע: הדוח הוא מאוד מאוד פגום.
<רותם סלע: קיבלתי גם אישור ממשה גלנץ, כתב של Ynet שכותב עכשיו תחקיר על הדוח הזה ועל הבעייתיות שלו.
מירב בן ארי: על איזה דוח אתה מדבר?
<רותם סלע: על הדוח של הוועדה המייעצת, שהוא מסתיר קריסה של למעלה משישים אחוזים בקריאת ספרים חדשים.
<רותם סלע: אם אתם רוצים, אני אוכל להרחיב, ואם לא, יש לי גם הקלטות ויש חומרים מאוד רבים של אותו כתב שמוכן שנחשוף בפני הוועדה.
<רותם סלע: נקודה אחרונה.
<רותם סלע: השורה האחרונה.
<רותם סלע: יש כאן שתי קבוצות של אנשים.
<רותם סלע: יש קבוצה אחת שמבקשת להטיל רגולציה.
<רותם סלע: אני לא אומר לאף אחד למכור במחיר גבוה או נמוך, אני לא אומר לאף אחד למכור במבצעים או לא במבצעים, אבל הייתי מבקש שיעזבו אותנו הסופרים הצעירים והמו"לים הצעירים לנפשנו.
יעקב מרגי: יש כמה אנשים במשק ובחברה שרוצים שהממשלה תעזוב אותם?
יעקב מרגי: אוי ואבוי אם היינו עושים זאת.
יעקב מרגי: לשם כך יש ריבון.
<קריאה: מו"ל צעיר שמתנגד לחוק.
מירב בן ארי: הוא מתנגד גם לדוח.
יעקב מרגי: לאור מה ששמענו, סטימצקי.
<שחר ולר: אני בסטימצקי מאז החלפת הבעלות, מאמצע שנת 2014, אז סטימצקי הייתה ערב קריסה וגם היום, אני כמובן לא אחשוף נתונים.
יואב קיש: לא אמרת מה התפקיד שלך.
<שחר ולר: אני יועץ משפטי ואני עושה עוד דברים בחברה.
יעקב מרגי: מה אתה עוד עושה בחברה?
<שחר ולר: יועץ משפטי ואני מטפל בעוד דברים.
יעקב מרגי: כי גילוי נאות זה גילוי נאות.
יעקב מרגי: לא נתת תשובה.
יעקב מרגי: לא משנה.
<שחר ולר: כמה נקודות שחייבים לזכור אותן כנקודת מוצא להבנת החוק.
<שחר ולר: קודם כל, הישיבה נפתחה בדבריה של חברת הכנסת בן ארי שמחירי הספרים גבוהים יותר.
<שחר ולר: צריך לזכור שהחוק נותן להוצאות לקבוע את מחיר הספרים.
<שחר ולר: ההוצאות אומרות בכמה למכור ואנחנו צריכים למכור.
<שחר ולר: שנית, ההוצאות מחליטות איזה ספרים להוציא ואיזה ספרים לא להוציא.
<שחר ולר: אני מציע לחברי הוועדה לבדוק את היקפי הספרים שמוציאים.
<שחר ולר: בישראל מוציאים הרבה יותר ספרים מאשר במקומות אחרים בעולם, בהשוואה לנפש כמובן.
<שחר ולר: זאת טקטיקה של ההוצאות הגדולות.
<שחר ולר: צריך לבחון מדוע זה קורה.
<שחר ולר: אנחנו מציגים את כל הספרים האלה.
<שחר ולר: הבעיה הקשה ביותר של השוק, ועמד על זה פרופסור קנדל, היא בעיה של בעלות צולבת כאשר יש כאן
<שחר ולר: מצד אחד שתי רשתות ספרים ורשת אחת מוחזקת על ידי שתי הוצאות ספרים, מן הגדולות בישראל.
<שחר ולר: אני מחזיק כאן את נייר העמדה של כנרת זמורה, שמעתי כאן את דבריו של מר עודד מודן שהוא הבעלים של הוצאת מודן, וצריך להבין את הדבר הזה לעומק לפני כל התערבות נוספת בחוק.
<עודד מודן: למה הם נתנו אופציה ל"ידיעות אחרונות"?
יעקב מרגי: הוא הפריע לך?
<עודד מודן: הוא לא.
יעקב מרגי: אז אל תפריע.
<שחר ולר: החוק הזה פועל במידה מסוימת, ובצדק, נגד הדואופול במובן זה שכל אדם יכול להחליט שהוא מקים חנות ספרים והוא ימכור את הספרים שסטימצקי מוכרת.
<שחר ולר: אין לי יתרון עליו וזה דבר שלא היה בעבר.
<שחר ולר: במקרה הזה החוק שיפר באופן דרמטי את פוטנציאל התחרות.
<שחר ולר: אני רוצה להתייחס למה שאמרה הגברת אידלמן.
יעקב מרגי: רגע, לא הבנתי.
יעקב מרגי: החוק עשה להם טוב?
<שחר ולר: זאת שאלה אני לא יודע את התשובה.
<שחר ולר: אני אומר בכנות שאנחנו לא בטוחים.
<שחר ולר: אני לא יודע.
<שחר ולר: אנחנו מנסים לבדוק את זה ואני אומר בכל הכנות שאנחנו לא יודעים את התשובה.
יעקב מרגי: גם זאת תשובה.
<קריאה: אחרי שנה וחצי אתה לא יודע?
מירב בן ארי: הוא אומר שיש מחירים אחידים לספרים.
<שחר ולר: אני רק יכול להגיד שכאשר חברת הכנסת זנדברג שאלה למה לא מוכרים ספרים ב-25 שקלים ואמרו לה כאן שלא ניתן למכור ב-25 שקלים, צריך לזכור שני דברים בעניין הזה: האחד, בעבר מכרו ספרים ב-25 שקלים וסטימצקי הגיעה לקריסה ואני לא יודע מה היה המצב של צומת.
<שחר ולר: השני, אף אחד לא מפריע למודן – ואני מבין שאת מוציאה את הספרים אצל מודן – למכור לכל בתי הספר בישראל בכל מחיר שהיא רוצה.
<שחר ולר: היא יכולה לתת הנחה על ספרים.
<שחר ולר: היא יכולה למכור למוסדות לא באמצעות סטימצקי באיזה מחיר שהיא רוצה.
<שחר ולר: אין לה שום בעיה לעשות זאת.
יואב קיש: ספר חדש?
יואב קיש: איך היא יכולה?
<שחר ולר: כן.
יואב קיש: בתי הספר מוחרגים בחוק?
<שחר ולר: בוודאי.
יואב קיש: אל תלמד אותי על החוק, קראתי אותו טוב ואני לא זוכר החרגה לבתי ספר בחוק.
<קריאה: מאה ספרים.
יואב קיש: לא דרך הקמעונאי.
<קריאה: גם דרך הקמעונאי.
יעקב מרגי: אני מבקש הבהרה.
יעקב מרגי: אני עובר לשביל המקביל.
יעקב מרגי: עזבו את חוק הספרים.
יעקב מרגי: שאלת הבהרה לאור מה שנאמר.
יעקב מרגי: כיושב ראש ועדת החינוך אני חייב את ההסבר הזה.
יעקב מרגי: הוצאה לאור יכולה לשווק ספרים לבתי הספר שלא במגבלת החוק.
יעקב מרגי: כך נאמר?
<קריאה: מעל מאה ספרים.
<רונה יצחקי: זה לא מדויק.
<רונה יצחקי: אני חנות ספרים עצמאי וגם אני יכולה למכור מעל מאה ספרים לספריית בית הספר.
יעקב מרגי: אתם מדברים על ספרי לימוד?
<רונה יצחקי: לא.
<רונה יצחקי: ספרי קריאה.
יעקב מרגי: בית הספר צריך אישור.
יעקב מרגי: בית הספר, כדי להכניס ספק ספרים או ספק כלשהו לתחום בית הספר, צריך אישור מיוחד ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: יש החרגה, ודאי.
יעקב מרגי: הרי משרד החינוך מדווח לוועדה.
<מירב ישראלי: שיתוף פעולה מסחרי.
<רונה יצחקי: אני חנות ספרים עצמאית ואני יכולה למכור לבתי הספר.
<שחר ולר: לסיכום אני רוצה להתייחס למה שאמרה הגברת אידלמן לגבי הגבלת ההנחות.
<שחר ולר: בעצם מה היא מציעה לכם?
<שחר ולר: היא מציעה לכם: אני כהוצאה יכולה לקבוע את המחיר כאשר את זה אני יכולה גם היום, אבל בחקיקה, שימו לב, אני אקבע את המחיר שאני מוכרת לקמעונאי ובחקיקה גם ייקבע המחיר המכירה.
<שחר ולר: אני לא מכיר רגולציה כזאת.
<שחר ולר: דרך אגב, הופתעתי שהוועדה המייעצת העירה הערה בעניין הזה בלי לשאול לדעתנו.
<שחר ולר: אילו היינו מתבקשים רק להגיב לעניין הזה, היינו אומרים לכם שאנחנו מקבלים הנחות גבוהות יותר מהוצאות בחוץ ארץ מאשר מהוצאות בישראל.
<שחר ולר: אנחנו לא יודעים על מה מבוסס הנתון העובדתי שההנחות בישראל גבוהות.
<שחר ולר: זה לא נתון נכון.
יעקב מרגי: הבעלים של סטימצקי לא ישלח אותך עוד פעם לוועדה.
יעקב מרגי: באנו לברר סוגיה אחת עכשיו.
יעקב מרגי: החוק עשה טוב לסטימצקי?
<שחר ולר: לא יודע.
מירב בן ארי: הוא לא יודע.
מירב בן ארי: הוא אמר שהוא לא יודע.
יעקב מרגי: קיבלתי את זה במערכה הקודמת.
<שחר ולר: החוק הפיל את סטימצקי.
מירב בן ארי: עברה שנה וחצי.
מירב בן ארי: כמה זמן צריך לעבור כדי שתדע אם החוק היטיב עם סטימצקי או לא?
יעקב מרגי: הוא אומר ביושר.
מירב בן ארי: עברה שנה וחצי ולא יום-יומיים.
מירב בן ארי: מי כאן מצומת ספרים?
מירב בן ארי: אולי הם כן יודעים מה זה עשה להם.
<אהוד פלג: כבוד היושב ראש, גם נציג הצרכנים רוצה להתייחס.
יעקב מרגי: אני אתן.
יעקב מרגי: אתה רשום.
<אלכסנדר פז גולדמן: אני מניח שאף אחד לא מכיר אותי ואף אחד לא שמע עלי.
<אלכסנדר פז גולדמן: אני סופר ילדים ונוער.
<אלכסנדר פז גולדמן: אמנם מבוגר בגיל אבל צעיר בכתיבה.
<אלכסנדר פז גולדמן: אני רוצה להתחיל במכתב שקיבלתי מהוצאת הספרים שלי: הנחה ממוצעת הייתה 67.88 אחוזים.
<אלכסנדר פז גולדמן: 67.88 אחוזים, זה אומר שלחנויות פרטיות בדרך כלל נותנים 35 אחוזים, זאת אומרת שהרשתות גבו בערך 75 אחוזים ממחיר הספר.
<אלכסנדר פז גולדמן: סטימצקי שלא יודע כמה הוא גובה, 75 אחוזים.
<אלכסנדר פז גולדמן: ממה שנשאר בסופו של דבר אתה מקבל שמונה אחוזים או בסידור הישן ממחיר המכירה שאף פעם לא ידעת מהו.
<קריאה: לפני החוק.
<אלכסנדר פז גולדמן: כן.
<אלכסנדר פז גולדמן: לפני החוק.
<אלכסנדר פז גולדמן: אחרי החוק זה שמונה אחוזים.
<אלכסנדר פז גולדמן: חברת הכנסת בן ארי, אני רוצה לשאול אותך מתי פעם אחרונה הלכת לסנדלריה ושאלת משם סנדלים.
<אלכסנדר פז גולדמן: ספר שואלים בספריות בחינם.
<אלכסנדר פז גולדמן: מתי פעם אחרונה ביקשו מחנות נעליים לשלוח שני דגמי נעליים לספרייה הלאומית?
מירב בן ארי: אני לא מבינה אותך.
מירב בן ארי: כל ספרייה עולה כסף.
<אלכסנדר פז גולדמן: הספריות הן בחינם.
מירב בן ארי: במקרה עשיתי מנוי ושילמתי כסף.
<אלכסנדר פז גולדמן: הספריות הציבוריות הן בחינם.
<אלכסנדר פז גולדמן: השאלת ספרים היא בחינם.
<אלכסנדר פז גולדמן: סופרים לא מקבלים על זה.
<אלכסנדר פז גולדמן: ספר הוא מוצר אחר.
<גלילה רון פדר: לא נכון.
<גלילה רון פדר: יש תמלוגים להשאלה בספריות לסופרים.
<אלכסנדר פז גולדמן: סליחה, גם על זה אני יכול לדבר.
<אלכסנדר פז גולדמן: התמלוגים האלה, זאת בדיחה אחת גדולה.
<אלכסנדר פז גולדמן: גם אני חקרתי את הנושא וכאשר יצאתי בצעקה נגד זה, אמרו לי שישלמו לי.
יעקב מרגי: לאור כל מה שאתה אומר, לכן?
יעקב מרגי: תתייחס לחוק ותגיד מה החוק עשה לך כסופר צעיר או מבוגר.
<אלכסנדר פז גולדמן: החוק הוא חוק מצוין.
<אלכסנדר פז גולדמן: דבר אחד הוצא ממנו.
<אלכסנדר פז גולדמן: בחוק המקורי הייתה הגבלה של עד ארבעים אחוזים.
<אלכסנדר פז גולדמן: עצם העובדה שביטלו את הדבר הזה, המחירים הקטלוגים של הספרים ירדו.
<אלכסנדר פז גולדמן: ספר שלי שעלה 74 שקלים, נמכר ב-59 שקלים, 25 אחוזים ירידה במחיר.
<אלכסנדר פז גולדמן: כאשר אומרים ספר ב-25 שקלים, אולי גלילה טובה בספרות אבל אני גם בוגר מדעי המחשב, הילד נכנס ומשלם מאה שקלים.
<אלכסנדר פז גולדמן: הוא לא מוציא 25 שקלים אלא הוא מוציא מאה שקלים ומקבל ארבעה ספרים.
<אלכסנדר פז גולדמן: זה לא ספר ב-25 שקלים.
יעקב מרגי: זה האבא, האימא והאח ביחד.
<אלכסנדר פז גולדמן: נכון.
<אלכסנדר פז גולדמן: חברת הכנסת בן ארי הייתה קונה ארבעה ספרים אבל אני לא יודע כמה מהם היא באמת הייתה קוראת כיוון שדחפו לה עוד כמה.
<אלכסנדר פז גולדמן: אני משוכנע שאם נבקש ממנה את רשימת הספרים שהיא קראה, אנחנו נימצא כאן בהפתעה.
מירב בן ארי: אל תדחוף לי ספרים.
מירב בן ארי: אני יודעת לבחור את הספרים שלי בעצמי.
<אלכסנדר פז גולדמן: מר קיש דיבר על רוסיה.
<אלכסנדר פז גולדמן: נדמה לי ששם זה המקום היחידי שאין את חוק הספרים.
<אלכסנדר פז גולדמן: כל המדינות הדמוקרטיות, יש בהן חוק ספרים.
<אלכסנדר פז גולדמן: החוק התחיל בצרפת והגיע משם.
<אלכסנדר פז גולדמן: בגרמניה יש חוק ספרים שקובע מחיר קבוע.
<אלכסנדר פז גולדמן: בכל הדמוקרטיות יש חוק ספרים.
<אלכסנדר פז גולדמן: כאשר אתה מדבר על בולשביקים, אתה מסלף את העובדות.
יואב קיש: אני מציע שתקרא לו חוק ההנחות למו"לים וחוק המו"לים.
יואב קיש: (היו"ר מירב בן ארי)
<אלכסנדר פז גולדמן: כאשר אתה בא ואומר שהסופרים הוותיקים בעד, מסתבר שהם נגד.
<אלכסנדר פז גולדמן: כאשר אתה אומר שהצעירים נגד, מסתבר שהם בעד.
<אלכסנדר פז גולדמן: הנה, אני בעד.
<אלכסנדר פז גולדמן: כל מה שאמרת היה מופרך לחלוטין.
<אלכסנדר פז גולדמן: לא בדקת כלום.
יואב קיש: תעצרי את הנאום שלו.
מירב בן ארי: אדוני, אני מבקשת לסיים.
מירב בן ארי: שמענו.
יואב קיש: אני רוצה לומר לפרוטוקול.
<אלכסנדר פז גולדמן: תחכה עד שאני אסיים את דבריי.
יואב קיש: אני לא אחכה.
יואב קיש: אתה לא תגיד מופרך על דברים שאמרתי.
<אלכסנדר פז גולדמן: אני אגיד את העובדות.
<אלכסנדר פז גולדמן: העובדות שאמרת הן מופרכות.
מירב בן ארי: אדוני, אני מבקשת ממך לסיים לפני אני אוציא אותך מהוועדה.
מירב בן ארי: סיימת לדבר.
מירב בן ארי: עכשיו חבר הכנסת יואב קיש יתייחס.
<אלכסנדר פז גולדמן: אמרת שתתני לי לסיים, אז תני לי לסיים עכשיו.
מירב בן ארי: סיימת את דבריך.
<אלכסנדר פז גולדמן: לא סיימתי.
מירב בן ארי: סיימת.
מירב בן ארי: אתה מביך.
<קריאה: למה את צועקת?
מירב בן ארי: סליחה?
מירב בן ארי: אדוני, אני יכולה להוציא אותו.
<קריאה: תוציאי אותו.
מירב בן ארי: אל תגיד לי מה לעשות.
<קריאה: אני סופר וגם הוא סופר.
<קריאה: דיברו כאן אנשים.
מירב בן ארי: אבל הוא דיבר.
<אלכסנדר פז גולדמן: לא סיימתי את דבריי.
<קריאה: למה את צועקת עלינו?
מירב בן ארי: נתתי לו לדבר על כושר הבחירה שלי.
מירב בן ארי: אתה צועק עלי ואתה שואל למה אני צועקת עליך?
מירב בן ארי: אדוני, שב בבקשה במקומך.
מירב בן ארי: אתה סיימת לדבר.
מירב בן ארי: חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.
יואב קיש: בקצרה כי ההתלהמות הזאת באמת מיותרת.
יואב קיש: יש סגנון דיבור.
יואב קיש: כשבא לכן בן אדם, הוא יכול לבוא ולהגיד את דבריו ולהעלות את הטענות, אבל לבוא ולהתחיל לדבר בסגנון הדיבור שאתה דיברת אדוני, לא מכובד ולא ראוי.
יואב קיש: נתנו לך במה.
תמר זנדברג: אמרו לך שאתה אומר דברים מופרכים?
תמר זנדברג: אתה יודע כמה פעמים אמרו לי את זה?
יואב קיש: אני יכול לסיים את דבריי?
תמר זנדברג: לא קרה שום דבר.
תמר זנדברג: הוא לא קילל.
יואב קיש: אני יכול לסיים את דבריי או שגם את מצטרפת לתרבות הדיון הזאת?
יואב קיש: עשית את זה קודם ואני מבקש ממך, תני לי לסיים את דבריי ואני אקשיב לך בקשב רב.
תמר זנדברג: אין שום פגם שאזרח אומר לגבי דברים מסוימים שהם מופרכים
יואב קיש: הוא אמר כאן בצורה מובהקת.
יואב קיש: אתה יודע מה?
יואב קיש: נעזוב.
יואב קיש: אני אחכה עכשיו בשקט עד שחברת הכנסת זנדברג תסיים את דבריה.
מירב בן ארי: חברת הכנסת זנדברג, אני מבקשת לא להפריע.
מירב בן ארי: תני לו לסיים ואחר כך את תדברי.
מירב בן ארי: בואו נשמע על רמת תרבות דיון.
יואב קיש: אני מבקש שתשמרי על זכות הדיבור כי אני רואה שגם לחברי הכנסת קשה עם זה.
תמר זנדברג: אתה רואה שאתה מדבר בישיבה הזאת.
תמר זנדברג: שלא נטעה שהושתקת.
מירב בן ארי: חבל, יש כאן אנשים שבאו במיוחד לדיון ולא מצליחים לדבר.
יואב קיש: תודה לחברת הכנסת זנדברג.
יואב קיש: אני חוזר ואומר שכאשר באים לכאן ומדברים ויש כאן שתי גישות שונות, וברורה לי הגישה השונה, ואני מבין גם את המקורות שלה ומהיכן היא באה ואני מתנגד לה, אבל יש דרך דיבור ויש סגנון.
יואב קיש: אני מבקש שכאשר אתם מדברים לחברי הכנסת, גם ביניכם, לשמור על זה.
יואב קיש: להתחיל להגיד כאן השמצות חסרות כל בסיס, לא מקובל ואני שמח שממלאת מקום היושב ראש אמרה לך מספיק.
יואב קיש: אתה באת לכאן כדי לטרפד את הדיון שהיה לפני כן וחבל שכך היה.
מירב בן ארי: חברת הכנסת זנדברג, את רוצה להתייחס?
תמר זנדברג: אני רק רוצה לומר שזכותו של אזרח להגיד לחבר כנסת שדבריו מופרכים.
תמר זנדברג: הוא לא קילל, הוא לא השתמש בשפה לא נאותה.
יואב קיש: זה היה מעבר ואני מצטער שאני נכנס לדבריך כמו שאת עשית.
יואב קיש: הוא נתן כאן נאום ארוך.
יואב קיש: הוא השמיץ ודיבר לא לכיוון ובצדק הושתק.
תמר זנדברג: הוא לא נתן נאום יותר ארוך מגורמים שהסכימו לדעתך.
תמר זנדברג: הבוקר התפרסמה בעיתון עצומה של 140 סופרים.
תמר זנדברג: יש כאן גוף שמייצג את כל המו"לים מלבד מו"ל אחד – סליחה, שניים - - -
יואב קיש: ויש כאן גוף שמייצג את הצרכנים, את כל הצרכנים ולא נתנו לו להוציא מילה מהפה.
מירב בן ארי: אני מאוד רוצה לשמוע אותו אם תתנו לי את האפשרות לתת לו לדבר.
יואב קיש: זה לא נחשב, נכון?
יואב קיש: רק מה שאת רוצה שישמעו ישמעו כאן.
יואב קיש: גם אני יודע להפריע.
יואב קיש: זאת הדרך שלה וזה מה שיהיה.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את הנציג של הצרכנים.
יואב קיש: בבקשה, נשמע את נציג הצרכנים.
תמר זנדברג: ולמרות זאת אותן שתי הוצאות ספרים, שתיהן דיברו.
תמר זנדברג: הדיון כאן היה מאוד מאוזן למרות שלהתרשמותי מהמחקר שעשיתי בתחום הזה, המטוטלת הזאת בשוק, גם מבחינת הסופרים וגם מבחינת ההוצאות, מוטה לכיוון תמיכה בחוק.
תמר זנדברג: למרות זאת כולנו שמענו את הדברים מאוד מאוד באריכות ואני חושבת שמן הראוי שאנחנו חברי הכנסת נשב ונשמע גם דברים שלא נוחים לנו.
יואב קיש: כל עוד שומרים על תרבות דיון.
מירב בן ארי: אני מבקשת לסיים את הדיון הזה.
מירב בן ארי: בבקשה, אני רוצה לשמוע את נציג הצרכנים.
<אהוד פלג: מנכ"ל המועצה הישראלית לצרכנות.
<אהוד פלג: מה ששמענו בעיקר בישיבה הזאת היה שיח כלכלי.
<אהוד פלג: אחת הבעיות שלנו שהשיח הכלכלי לעתים שוכח את הצרכן ומתנתק מהשיח הצרכני.
<אהוד פלג: אם אנחנו מדברים על שוק חופשי, זאת לא המטרה.
<אהוד פלג: המטרה היא שוק הוגן.
<אהוד פלג: שוק הוגן לכל השחקנים.
<אהוד פלג: השוק הזה שאנחנו מדברים עליו כאן, שוק הספרים, מאופיין בסופרים צעירים וותיקים, במו"לים קטנים וגדולים, במשווקים, ברשתות ובחנויות אבל גם בצרכנים.
<אהוד פלג: הזיקה היא ברורה.
<אהוד פלג: אם אין צרכן, אין יצרן, אין משווק, אין אף אחד והספרים יישארו על המדפים.
<אהוד פלג: הנתונים שאנחנו מציגים כאן היום מפי הצרכנים שמשום מה שכחו לשאול אותם הם נתונים מאוד מאוד חותכים – ירידה משמעותית ברכישת ספרים חדשים וירידה עוד יותר משמעותית ברכישת ספרים של סופרים לא מוכרים.
<אהוד פלג: אמר כאן אחד הנציגים, דווקא מהתעשייה, שהכלי השיווקי הטוב ביותר לסופרים צעירים אלה הם המבצעים וההנחות.
<אהוד פלג: בסקר שאנחנו עשינו, ואני לא אפרט אותו כאן בגלל קוצר הזמן, אחת השאלות ששאלנו שהיא לא משליכה ישירות אבל אולי אני אזכיר את הנתון הזה לאור העניין הזה, הייתה האם קרה מצב שאתה קנית בעבר ספר ולא הספקת לקרוא אותו.
<אהוד פלג: התשובה היא כן.
<אהוד פלג: כי לא תמיד אתה קורא את הספר בצמידות למועד הרכישה, אבל ברגע שהספר בבית, אתה תיקח אותו יום אחד ותקרא אותו.
<אהוד פלג: לכן הדברים האלה שהמבצעים וההנחות הם האשמים העיקריים כפי שעולה מהסקר שביצענו מפי הצרכנים עצמם בצמצום היקפי הרכישות שלהם, יוצר מצב שפגעו בכמה אוכלוסיות בשרשרת הייצור הזאת שהצרכנים היא חלק ממנה אבל לא רק הם.
<אהוד פלג: המאפיין בשוק שאיננו הוגן – והוגן, רבותיי, זה הוגן לכולם כי אם זה לא הוגן לכולם זה לא הוגן – אולי הצרכנים ייפגעו קודם אבל אחרי כן ייפגע הענף כולו ואולי החלקים היותר חלשים שבו.
<אהוד פלג: לכן אני מבקש לקבוע שבכל רפורמה, גם אם כוונותיה טובות, צריך לבדוק את ההשלכות על הצרכנים, צריך להיוועץ בצרכנים ובעיקר אסור לפגוע בצרכנים.
מירב בן ארי: עורך דין אסף רז.
<אסף רז: אני עורך דין פרטי.
<אסף רז: אני לא נמצא בתעשיית הספרים והשפעתו הישירה של החוק הזה עלי היא כזאת שאני יכול לקנות פחות ספרים אבל נושא הספרות והספרים מאוד קרוב ללבי.
<אסף רז: לכן אני רוצה להעיר כאן נקודה אחת קטנה דווקא מתחום המשפט החוקתי.
<אסף רז: שמענו כאן אנשים משמיעים דעות לכאן ולכאן, חלקם אומרים שהחוק נכשל וחלקם אומרים שהוא לא נכשל.
<אסף רז: בהנחה שהחוק יותר נכשל מאשר הצליח, אני רוצה להעיר כאן נקודה מסוימת.
<אסף רז: אני מייצג את עצמי.
<אסף רז: במשפט החוקתי של מדינת ישראל לכל חוק חייבת להיות תכלית ראויה.
<אסף רז: זאת אחת הדרישות כדי שהחוק יהיה חוקתי.
<אסף רז: אני מניח שלחוק הזה הייתה תכלית ראויה אבל יש עוד דרישות.
<אסף רז: הדרישה הבאה בתור היא הדרישה שלחוק יהיה קשר רציונאלי בין החוק שננקט לבין השגת תכליתו.
<אסף רז: זה דבר שנקבע בחוקים, בחוקי יסוד ובאין ספור פסקי דין של בית המשפט העליון.
<אסף רז: בחוק הזה, על פי מה שאנחנו שומעים כאן, ואנשים שיושבים כאן בישיבה אומרים איך החוק הזה השפיע עליהם, לפחות חלק מהאנשים, החוק הזה לא רק שלא השיג את תכליתו אלא הוא השיג את ההפך ממנה.
<אסף רז: במצב הזה על פי הדין החוקתי של מדינת ישראל, חוק דינו בטלות.
<אסף רז: (היו"ר יעקב מרגי)
יעקב מרגי: אמרת את הדבר.
יעקב מרגי: חוק דינו בטלות.
יעקב מרגי: אני משפטן לא מוסמך אבל לפי הקביעה שלך, כל החוקים דינם להתבטל.
<אסף רז: ממש לא כל החוקים.
יעקב מרגי: שמעתי את הנחרצות לגבי החוק הזה, בסדר.
יעקב מרגי: אני נותן הבהרה.
יעקב מרגי: אין ספק שלא כולם יזכו לדבר אבל כפי שאתם מבינים יהיו עוד דיונים.
יעקב מרגי: הבנתי שנציגת הסטודנטים רוצה להתייחס לסוגיה הזאת.
<רותם ליבנת: כן.
<רותם ליבנת: אני יושבת ראש פורום הסטודנטים למאבק ביוקר הספרות והתרבות.
<רותם ליבנת: אני רוצה לומר דבר אחד.
<רותם ליבנת: החוק הזה בא לתקן אולי את הבעיה מבחינת המו"לים או מבחינת הסופרים – ואני לא יודעת באיזה מובן אבל זה היה אמור להיות איזשהו חוק חברתי – אבל מה שקרה בפועל זה שאנחנו הסטודנטים אוכלוסייה יחסית חלשה, אוכלוסייה שהשכר הממוצע שלה הוא 2,200 שקלים בחודש.
יעקב מרגי: אתם לא משערים את הכוח שלכם.
יעקב מרגי: אתם לא חלשים.
יעקב מרגי: אם תשתמשו בכוח שלכם, אתם לא חלשים.
<רותם ליבנת: אני מדברת מבחינה כלכלית.
יעקב מרגי: הבנתי אותך, אבל הייתי חייב לומר את זה.
מירב בן ארי: כל יום אתה מוציא אותם להפגנות.
<רותם ליבנת: 2,200 שקלים בחודש, זה השכר הממוצע של הסטודנטים.
<רותם ליבנת: לרכוש ספרים מבחינתנו, זה משהו שאנחנו מאוד מעוניינים בו.
<רותם ליבנת: אחת המטרות שלנו באקדמיה היא לרכוש הרחבת ידע ואנחנו נמצאים באיזשהו מצב אבסורדי שמעבר לרכישת הידע שאנחנו רוכשים מהמרצים שלנו, קשה לנו לרכוש ידע נוסף כי ספרים זה משהו שאנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו.
<רותם ליבנת: מחיר הספרים החדשים הוכפל ועכשיו כשאין מבצעים, אין לנו יכולת לרכוש ספרים חדשים.
<קריאה: יש מבצעים.
<רותם ליבנת: לא על חדשים.
<רותם ליבנת: קניית ספרים בקרב סטודנטים נעלמת ואתה נעקרים גם הרגלי קריאה.
<רותם ליבנת: אנחנו מבקשים להחריג את קבוצת הסטודנטים וגם את חיילי החובה, קבוצות שהן חלשות מבחינה כלכלית ולא יכולות להרשות לעצמן ספרים.
<רותם ליבנת: הפגיעה נעשית באוכלוסיות החלשות.
<רותם ליבנת: החוק הזה הופך להיות לא חברתי.
<רותם ליבנת: תודה.
<רחלי אידלמן: אבל לשבת בבתי קפה יש לכם כסף.
יעקב מרגי: סליחה, בואי.
מירב בן ארי: הערה ממש לא לעניין.
יעקב מרגי: אני מבקש, תתנצלי.
יעקב מרגי: אף אחד לא נכנס לך לקישקע לבדוק איך את מתנהלת ברמה האישית על הגב של כוחות השוק, של ההוצאה שלך והתפקיד שלך בהוצאה.
יעקב מרגי: איזו דוגמה את מהווה לה?
יעקב מרגי: אני מתחרט שסלחתי לך על ההתפרצויות ונתתי לך את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: לא תרמת לדיון כלום.
<הלל גרשוני: בוודאי שלסטודנטים יש כסף לשבת בבתי קפה.
יעקב מרגי: וזכותם והם צריכים לשבת בבתי קפה אם הם רוצים.
<הלל גרשוני: בבתי הקפה יש שוק חופשי ואין פיקוח.
יעקב מרגי: תרבות זה לא רק מה שאדם אחד, אליטה אחת או מישהו חושב שזאת תרבות.
יעקב מרגי: יש עוד הרבה ענפים לתרבות.
<רונה יצחקי: אולי אפשר לתת את רשות הדיבור למישהו שנמצא במגע יום יומי עם הציבור?
יעקב מרגי: מאחר והתפרצת ארבע פעמים, חוטא יוצא נשכר.
<רונה יצחקי: דיברו אנשים שלא נמצאים במגע יום יומי עם הצרכנים.
יעקב מרגי: אני עוד לא סיימתי את הסיפור.
יעקב מרגי: יש לי רגישויות משלי, מה לעשות.
יעקב מרגי: אני אגן על החלשים, כן.
יעקב מרגי: הסטודנטים, עמלנו לא בנים.
יעקב מרגי: מי הדור הבא?
יעקב מרגי: מי צריך לעצב את החברה?
יעקב מרגי: איזו דוגמה אתם נותנים?
יעקב מרגי: בואו אספר לכם.
יעקב מרגי: באר-שבע, שכונת מצוקה, שכונה ד' מזרח, סמוכה לאוניברסיטת בן גוריון.
יעקב מרגי: את רוצה לדעת מה עשו הסטודנטים כדי לשפר את איכות החיים בשכונה הזאת?
יעקב מרגי: הקימו בתי קפה והם יושבים שם עם בני הנוער של השכונה וקוראים ספרים אתם ביחד, מה שאת מזלזלת בו.