GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חיים ביבס: אמר לי אחד ההורים, אחרי שבדקנו והבנו שאנחנו נשבור את הראש, ונגיע לאותו מחיר, אנחנו משאירים את העול עליכם.
<חיים ביבס: אז אני מחזיר את העול חזרה, ואומר: רבותיי, חברת ענבל או ועד ההורים הארצי פעם אחת יתמודד ואז נראה לאן תגיעו.
<חיים ביבס: לא תגיעו לשום מקום, ותחזירו לנו.
מירב בן ארי: תחזיר למדינה את ענבל?
מירב בן ארי: אני מצטערת לומר לכם – זה שכולם פה רוצים את ענבל, וזה שהוועדה כמובן תתמוך שענבל החברה הממשלתית – אנחנו בעד, אבל אל תטעו: ענבל לא רצתה את זה.
מירב בן ארי: זו הסיבה שזה יצא לשלטון המקומי.
מירב בן ארי: אם ענבל היתה רוצה, תאמינו לי שאף אחד בשולחן הזה לא היה מתנגד, אבל הם לא רצו.
מירב בן ארי: עכשיו זה כמו כדור פינג-פונג – זה חוזר אליהם, זה חוזר אליכם.
מירב בן ארי: כמובן שהוועדה תתמוך בלהעביר את זה לענבל, אבל מכיוון שאני לא תומכת בפופוליזם ולא במס שפתיים, ולא אגיד דברים, אני אומרת לך דברים בשם אמרם: הנושא של ענבל לא יקרה.
מירב בן ארי: אני אישית אומרת לך שאבדוק את העניין.
מירב בן ארי: זה לא יקרה.
<יצחק קדמן: זה תלוי במדינה.
מירב בן ארי: אני אומרת לכם שאחזיר את זה גם לפתח האוצר ולדיון עם ענבל, אבל לא סתם ענבל כבר לא בעניין; כנראה שיש לה סיבות מספיק טובות, למה לא עשתה את זה עד היום.
מירב בן ארי: אתן לך לסיים את דבריך, בבקשה.
<זאב גולדבלט: ואני כן מבקש שגם הוועדה תצא באותה הכרזה, אם את כבר יוצאת בהכרזה, להחזיר את זה לענבל, לשתף את ההורים גם בקביעת הפוליסה וגם במו"מ על יישום הפוליסה, לשתף אותנו, כי אנחנו בסופו של דבר גם הלקוחות וגם אלה שמממנים את הפוליסה.
מירב בן ארי: אלי מור, יושב-ראש ועד הורי פתח תקווה.
<אליהו מור: שלום לכולם.
<אליהו מור: אתחיל ואשאל שאלה פשוטה.
<אליהו מור: למעשה כל סיפור הביטוח, הכריחו אותנו מתוקף החוק.
<אליהו מור: לא שאלו אותנו אם אנחנו רוצים בכלל ביטוח.
<אליהו מור: יכול להיות שאנחנו בכלל לא רוצים.
<אליהו מור: השיתו עלינו ביטוח, קבעו לנו את הפוליסה, ואילו כהורה הייתי רוצה לבטח את הילדה שלי, הייתי בוחר בפוליסה טובה יותר, יקרה יותר או זולה יותר.
<אליהו מור: הייתי כהורה אחראי, מחליט מה לעשות.
מירב בן ארי: לפני רגע אמרת שאתה בעד עיקרון הקולקטיב.
מירב בן ארי: תחליטו.
<אליהו מור: כשענבל יצאה מהסיפור, מי שקבע את הפוליסה עצמה זו חברת כלל.
<אליהו מור: ההיגיון היה אומר להושיב ועדה ציבורית עם אנשי ביטוח, מה הפוליסה צריכה להכיל.
<אליהו מור: ואז גם היו יושבים הורים, ואומרים: זה חשוב לנו, זה לא חשוב לנו.
<אליהו מור: למעשה כלל היא זו שהחליטה, היא זו שגם קבעה את המחיר.
<אליהו מור: זה הדבר הכי ציבורי והכי טוב שיכול להיות.
מירב בן ארי: אתה מודע לזה שחברת כלל עמדה במכרז.
מירב בן ארי: היא לא המציאה את מה שמשרד החינוך רוצה.
מירב בן ארי: יש פה מכרז שיוצא, מגדיר את תנאי המכרז, חברת הביטוח.
מירב בן ארי: אתה טועה בהגדרות שלך.
<אליהו מור: לא הבנת אותי.
<חיים ביבס: היושבת-ראש, יותר מזה: השנה גם פתחנו את זה למכרז בין-לאומי, גם לחברות חוץ שיבואו להתמודד, וגם הן לא רוצות לבוא להתמודד.
<סמדר סגל: אבל זה היה בדקה ה-90.
<אליהו מור: את המפרט הטכני של הפוליסה קבעה חברת כלל.
מירב בן ארי: אתה אומר דברים לא נכונים, אדוני, ואני מבקשת ממך לא לומר דברים שאינם נכונים לוועדה.
מירב בן ארי: אמרתי לך – פופוליזם, מס שפתיים – דבר אתי באמת.
<אליהו מור: הפוליסה, כפי שהיא היום, היא מלאת חורים.
<אליהו מור: אין לה הרבה כיסויים.
<אליהו מור: הסכומים שאנשים מקבלים הם מצחיקים.
<אליהו מור: כשילד שובר שם, הוא מקבל 600 שקל, ואתם יודעים טוב מאוד כמה עולה לשקם שן עם שתל.
<אליהו מור: לפעמים זה מגיע במחירי פתח תקווה ל-5,000 שקל, ובמחירי רמת שרון - גם ל-8,000 שקלים.
<אליהו מור: מנהלת בית הספר שלי, הילד שלה שבר רגל – קיבל 1,300 שקל.
<אליהו מור: בשביל כאלה סכומים מצחיקים- - -
קריאה: אתה לא רוצה לשלם 75- - -
<אליהו מור: אגיע גם לזה.
<אליהו מור: בפתח תקווה לקחו את העניין ברצינות, והעמידו לרשותנו מומחה ביטוח.
<אליהו מור: לא אנקוב בשמו.
<אליהו מור: הוא נחשב לאחד המומחים בארץ, שמלווה גם רשויות, תנועות נוער, את מי לא.
<אליהו מור: הוא אמר שהפוליסה הזאת שווה בין 15 ל-18 שקלים בלבד.
<אליהו מור: אני יודע שתקפצו.
<אליהו מור: אני לא מדבר פופוליזם.
<אליהו מור: אני מדבר ברצינות.
<חיים ביבס: תפסיקו לבלבל במוח.
<חיים ביבס: תבצעו את זה בעצמכם.
<אליהו מור: תפסיקו לחשוב שהאמת היא רק אצלכם.
<אליהו מור: גם אנחנו- - -
<חיים ביבס: אל תתחמק.
<חיים ביבס: קח, מחר אני נותן לך מתנה – תבצע את זה בעצמך.
<חיים ביבס: תוך שלושה חודשים- - -
<אליהו מור: אנחנו רציניים.
<חיים ביבס: לא, אנחנו רציניים.
<חיים ביבס: אתה לא רציני.
<חיים ביבס: קח את זה שלושה חודשים, אנחנו בחוץ.
מירב בן ארי: תן לו לסיים.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים שהוועדה בשנה הבאה תאשר פוליסה בסך 15 שקל – כולם פה יהיו מרוצים.
<אליהו מור: איך נאמר לנו – בשקל ה-19 כבר חברת הביטוח מתחילה להרוויח, ויפה.
<אליהו מור: בדקנו כמה חברת ביטוח שילמה בשנה האחרונה אל מול מה שהיא גבתה, וזה הנתון הכי חשוב – לראות כמה נגבו מכל תלמידי ישראל אל מול מה ששולם- - -
מירב בן ארי: אדוני, יש לך הצעת ביטוח קונקרטית?
<אליהו מור: לחזור לענבל.
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין - אתה עושה צחוק?
מירב בן ארי: מצד אחד, אתה אומר שיש לך סוכן ביטוח פרטי מצוין- - -
<אליהו מור: לא סוכן, יועץ ביטוח.
מירב בן ארי: יועץ, שאומר לך שחברת כלל מרוויחה, אבל מצד שני, אתה לא אומר: יש לי חברה מצוינת, בין-לאומית או לאומית, שתיתן את הפתרון; אתה מחזיר אותי לענבל.
מירב בן ארי: אני לא צריכה אותך בשביל להחזיר לענבל.
מירב בן ארי: אני יודעת שאני רוצה לחזור לענבל.
מירב בן ארי: גם ד"ר יצחק קדמן רוצה, גם ביבס רוצה, כולם רוצים לחזור לענבל, אבל הנה אני אומרת לך חדשות מפתיעות: יכול להיות שענבל לא רוצה.
מירב בן ארי: לכן אני לא מצליחה להבין.
<זאב גולדבלט: להגן על פתח תקווה.
מירב בן ארי: זה לא שייך.
מירב בן ארי: זה לא עובד כך.
מירב בן ארי: רשות הטבע והגנים גם היתה מבוטחת על-ידי ענבל, והיום היא לא.
מירב בן ארי: ענבל היא חברה ממשלתי.
מירב בן ארי: אין ספק שהיינו רוצים, שכל הארגונים הממשלתיים במדינת ישראל יבוטחו על-ידי ענבל, אבל זה לא קורה כך, והיא לא מחויבת.
מירב בן ארי: לכן אתה בא ונותן לי הצעה של מקום פרטי, ומצד שני, מחזיר לענבל.
מירב בן ארי: את זה שמעתי.
מירב בן ארי: כולנו שמענו.
<אליהו מור: אנחנו רוצים שהמדינה תיקח אחריות.
<אליהו מור: זו האמירה שלנו.
מירב בן ארי: זו גם האמירה של הוועדה.
<אליהו מור: אנחנו מייצגים בסביבות 5 מיליון אנשים בישראל.
<חיים ביבס: זה כמו הסיפור של החייל, שהסביר לשר הביטחון, שאפשר להפעיל את כל הכלים בצבא על מים, אז העלו אותו למסוק, לקחו אותו לקריה.
<חיים ביבס: הושיבו אותו מול כל המומחים, אמרו לו: אנחנו רוצים ללמוד את השיטה.
<חיים ביבס: אמר: אני הבאתי את הרעיון – כל השאר עליכם.
<חיים ביבס: אתה מבין?
<חיים ביבס: אתה מביא משהו לא ריאלי, לא מחובר, אבל אני מציע משהו טוב יותר; אני אומר ליושבת-הראש היקרה שלנו:
<חיים ביבס: נאשר את מה שצריך בכפוף לכך שאתם, יהיו להם שלושה חודשים, תעשו מכרז שלכם, יותר טוב, ומחר אני נותן מתנה – לא רוצה להיות יותר- - -
<אליהו מור: זו לא אחריות שלנו.
<אליהו מור: נראה לי שמישהו התבלבל.
<אליהו מור: אנחנו לא רוצים את הביטוח הזה.
<אליהו מור: אתם מכריחים אותנו.
<זאב גולדבלט: אני רוצה להזכיר לכם, שלא ההורים ביקשו את הביטוח.
<זאב גולדבלט: הרשויות המקומיות מתלוננות, כדי שלא יתבעו אותן.
<זאב גולדבלט: לא אנחנו רוצים את זה.
מירב בן ארי: שמעתי אתכם ההורים.
מירב בן ארי: הצגתם את דעתכם.
מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו, שכיבדה אותנו בנוכחותה בוועדה, אני מבקשת את התייחסותך לנושא.
ענת ברקו: זה לא מסתדר לי, מה שקורה כאן.
ענת ברקו: מצד אחד, הגישה שמדברת על לייצג כל ילד בנפרד, כי אני ההורה – אני יודע מה טוב לו, ואנחנו יודעים שיש יותר משני מיליון ילדים – זה בטח לא מעשי ובטח לא יניב תוצאות רצויות, ומצד שני, עם הדעתנות הזאת אפשר תמיד לומר מה לא.
ענת ברקו: אני לא בדיוק שומעת מה כן.
ענת ברקו: יש כאן הסכמה די רחבה לגבי ענבל, נכון?
ענת ברקו: אבל ענבל, זה חייב להיות ללא ללא חריגים.
ענת ברקו: חייבים להגיע כולם ללא חריגים, ואם אפשר ללכת על זה באופן גורף, כל הוויכוח הזה ממש מיותר.
ענת ברקו: צריך להגיד: אנחנו מסכימים על זה.
ענת ברקו: כשהם נתנו את השירות, שהיה זול יותר, טוב יותר, ואחריות המדינה היתה בתמונה, אז זה מכסה הרבה יותר טוב, ואין ההבדל בין הרשויות החזקות לחלשות.
ענת ברקו: הדבר השלישי שאני שומעת כאן זה הקטע של התשתיות הרעועות בכל מיני בתי ספר ורשויות חלשות.
ענת ברקו: לא צריך לחכות לביטוח.
ענת ברקו: אם אנחנו יודעים שיש מקומות שהילדים שלנו חיים בחוסר ביטחון – אני לא יודעת.
ענת ברקו: כשהילדים שלי הלכו לגן, אני זוכרת: ביטחון ובטיחות, זה בדרך כלל הולך יחד.
ענת ברקו: ואני באה מהביטחון.
ענת ברקו: אני זוכרת שפעם רשמתי את הבת שלי למעון, ועשיתי שם סיור מקדים, וראיתי כל מיני מוטות ברזל זרוקים בחצר.
ענת ברקו: פשוט לא רשמתי אותה למקום הזה.
ענת ברקו: זה הכול.
ענת ברקו: זה דברים שהם אל"ף-בי"ת.
ענת ברקו: לא צריך לחכות לביטוח- - -
<זאב גולדבלט: זה נכון, אבל זה בגלל שאת לא גרה בג'סר א-זרקא.
<זאב גולדבלט: שם החוטים גלויים, איום ונורא.
ענת ברקו: אני לא גרה שם, אבל גם אתה לא גר שם.
<זאב גולדבלט: איום ונורא.
<חיים ביבס: אתה לא מייצג אותה.
<זאב גולדבלט: אני לא מייצג אותה, אבל אתמול בבוקר הייתי שם.
ענת ברקו: בניגוד להרבה אנשים כאן, אני מכירה מצוין את ג'סר א-זרקא.
ענת ברקו: מכירה מצוין את משפחת עמאש, מסתובבת ברחובות ג'סר א-זרקא, ולא בגלל שאני חברת כנסת - עשרות שנים.
ענת ברקו: לכן, בלי להטיף מוסר, גם ג'סר א-זרקא, כשהיו תשתיות שנבנו עבורם, הם זיבלו אותם ולא שמרו עליהם, אז אני מכירה גם את ההיסטוריה ואת ערימות הזבל שם, על כל מיני מגרשים וכל מיני ניקוזים שהיו שם, אז אל תבוא אליי עם דוגמאות.
<זאב גולדבלט: אראה לך תמונות מבית הספר מאתמול בבוקר.
מירב בן ארי: אדוני, דיברת.
מירב בן ארי: תן לחברת הכנסת ברקו לדבר.
מירב בן ארי: אין להם הצעות קונקרטיות.
ענת ברקו: הוויכוח כאן הולך לכיוון לא אפקטיבי.
ענת ברקו: זה לא מעשי.
ענת ברקו: בעצם כאן, אתה רוצה דיון לשם הדיון – בבקשה, תפתחי גברתי יושבת-הראש, כולנו נביע את דעתנו, ונמשיך לדשדש, ותעבור עוד שנה, ואנחנו נעמוד באותו מקום, רק עם הורים אחרים שיישבו כאן - וזה בא ממקום של כבוד, מתוך דאגה לילדים, אבל אם אנחנו באמת רוצים להשיג משהו, השורה התחתונה צריכה להיות מה שאמר מר ביבס ויושבת-הראש של הוועדה, שבעצם צריך ללכת על עניין הקולקטיב, כולנו כגוף אחד, בלי להתחיל להביא דוגמאות לא רלוונטיות, ובמקביל לומר שכן, רשויות שלא דואגות לביטחון ולבטיחות של הילדים שלנו – בהן צריך לטפל – לא בגלל הביטוח; בגלל שאנחנו דואגים לילדים שלנו.
<זאב גולדבלט: חותם על זה.
מירב בן ארי: תודה רבה, חברת הכנסת ברקו.
מירב בן ארי: יושב-ראש הסתדרות מורי אגודת ישראל, הרב שלמה קרלנשטיין.
<שלמה קרלנשטיין: שלום לכולם.
<שלמה קרלנשטיין: בתוכנייה של סדר-היום ראיתי שיש נושא של תשלומי הורים ותאונות אישיות.
<שלמה קרלנשטיין: אני בעיקר באתי ביחס לנושא הראשון, של תשלומי הורים.
<שלמה קרלנשטיין: כך אמר לי גם חבר הכנסת גפני.
<שלמה קרלנשטיין: ביחס לנושא המדובר פה, ברור שהמחיר הזה של 75 שקלים הוא מחיר גבוה, ויש לעשות הכול כדי להוריד את זה, וגם ענבל – אני מצטרף, כשענבל ביטחה את כולם לבד, זה היה ביטוח מצוין, מושלם, וחבל שזה הפסיק.
<שלמה קרלנשטיין: אין ספק שאם לא יעצרו את זה, ולא יקימו ועדה רצינית, שתשב בשיתוף עם ועדי ההורים, ועד ההורים הארצי, לקראת השנה הבאה - לקראת השנה הזאת, אני חושב שהעסק אבוד.
<שלמה קרלנשטיין: ב-31 באוגוסט אין מה לעשות בזה.
<שלמה קרלנשטיין: אם יורשה לי, אני רוצה לדבר על נושא תשלומי הורים.
<שלמה קרלנשטיין: הזכירה פה המנכ"לית את הנושא שזה אושר בממשלה ואושר בוועדה.
<שלמה קרלנשטיין: למעשה את המגזר החרדי- - -
מירב בן ארי: אדוני, הנושא מאוד חשוב.
מירב בן ארי: היתה לתשלומי הורים ועדה.
מירב בן ארי: אנחנו נכחנו בה.
מירב בן ארי: אני מצטערת.
מירב בן ארי: אם אתה רוצה לדבר על נושא ביטוח תאונות אישיות – בבקשה.
מירב בן ארי: נושא תשלומי הורים – היתה ועדה – אם היית רוצה להביע דעתך בנושא תשלומי הורים, היתה ועדה, והיית מגיע לוועדה, שגם אני וגם חברות הכנסת נכחנו.
<שלמה קרלנשטיין: לא קיבלנו הודעה או הזמנה או שום דבר.
<יצחק קדמן: הסוס הזה כבר לא ברור.
מירב בן ארי: הסוס הזה יצא מהאורווה.
<שלמה קרלנשטיין: באים אלינו אחר כך בביקורת, בתי הספר של החינוך העצמאי ושל מעיין החינוך התורני, כל אלה, בודקים ואומרים: אתם לא תואמים.
<שלמה קרלנשטיין: ברור שאנחנו לא תואמים.
<שלמה קרלנשטיין: כי יש לנו פעילות אחרת, סוג עבודה אחרת.
מירב בן ארי: אדוני, אני מודה לך שהגעת לוועדה, אבל הנושא הזה כבר לא רלוונטי.
מירב בן ארי: אני רוצה לחזור לכן, ואני מאוד מבקשת שהדוברים הבאים לא יגידו שוב שצריך להחזיר את זה לענבל, כי הנקודה הזאת מוצתה, הובנה.
מירב בן ארי: נראה לי שכולנו מסכימים.
מירב בן ארי: אופיר יונתן, החברה למשק וכלכלה, בבקשה.
<אופיר יהונתן: קודם כל, נאמרו פה הרבה מאוד דברים לא נכונים.
<אופיר יהונתן: לא אחזור על כולם, אבל דברים לא נכונים, חד-משמעית.
<אופיר יהונתן: למשל, אין שום זכות סירוב לחברת כלל, שזכתה במכרז, שאושר על-ידי משרד הפנים, אין לה שום זכות סירוב, והיא חייבת לקבל כל רשות מקומית שרוצה להצטרף למכרז בהתאם לתנאיו - זה לא משא ומתן; זה מכרז פומבי.
<אופיר יהונתן: השנה אפילו ניסינו, מאחר שאנחנו מכירים כבר מספר שנים את הבעיה בהשגת מבטח, ומאחר שחששנו השנה, כמו כמה שנים, שלא יהיו מבטחים, גם כלל התנדנדה ולא החליטה אם כן או לא היא נשארת בענף הזה, היום יש שתי מבטחות בלבד, שתיהן ניגשו למכרז - כלל ואיילון.
<אופיר יהונתן: אלה שתי המבטחות היחידות שעוסקות בענף הזה של ביטוח תלמידים.
מירב בן ארי: אופיר, תוכל לומר לוועדה את המחיר של החברה השנייה – כלל ואיילון – תאמר את המחירים?
<אופיר יהונתן: איילון בכלל סטתה מתנאי המכרז, וביקשה לקבוע למעשה מחיר פרטני לפי ניסיון תביעות לכל אחד מחברי הקולקטיב, כך שהמחיר גם היה יכול להגיע עד 130 שקלים.
<אופיר יהונתן: אלה שתי המבטחות היחידות.
<אופיר יהונתן: השנה עשינו מה שלא עשינו בעבר, ופתחנו את התחרות גם למורשי לוידס – גופים שהם בעל רשיונות מבטח חוץ, ואף מורשה לוידס לא ניגש למכרז.
<אופיר יהונתן: קשה מאוד להשיג את הביטוח הזה, יש מודעות הרבה יותר גדולה היום, יש זנב ארוך.
<אופיר יהונתן: ילד בן 3 יכול לתבוע עד גיל 21, כלומר מחלקת תביעות בכלל או באילון צריכה להחזיק אנשים שנים אחרי שהם עושים את הפוליסה.
<אופיר יהונתן: זה ביטוח של 24 שעות, 7 ימים בשבוע, בכל מקום בעולם.
<אופיר יהונתן: יש קושי גדול להשיג אותו.
<אופיר יהונתן: אומר עוד משהו.
<אופיר יהונתן: הגברת סמדר סגל, שיושבת כאן, היתה לפני שנה אצלנו במשרדים, אחרי שעלו אותן טענות.
<אופיר יהונתן: הם מינו יועץ ביטוח מטעמם – לא סתם יועץ; מי שהיה מפקח על הביטוח לשעבר, מר דורון שורר.
<אופיר יהונתן: הם קיבלו לפני שנה מאתנו את כל הנתונים שנדרשים כדי להביא מבטח.
<אופיר יהונתן: ניסיון של 20 שנה.
<אופיר יהונתן: הכול היה להם.
<אופיר יהונתן: אנחנו גם קוראים לכם:
<אופיר יהונתן: לכו תביאו מבטח שיהיה מוכן לעשות- - -
<סמדר סגל: לשאלתך, התחלנו את זה לפני שנתיים.
<חיים ביבס: רק דיבורי סרק.
מירב בן ארי: כמה זמן לוקח למצוא חברת ביטוח?
מירב בן ארי: אם עכשיו חלילה- - -
<סמדר סגל: לא משתפים אתנו פעולה ולא עוזרים לנו.
מירב בן ארי: מי לא עוזר לך?
<חיים ביבס: מי לא עוזר לך?
<חיים ביבס: יש לך אחת מראשי הרשויות הטובים ביותר בארץ, מרים פיירברג.
<חיים ביבס: אילו היתה יודעת, שהיתה יכולה להוריד שקל, היתה.
<סמדר סגל: היא הורידה.
<סמדר סגל: לא באתי לייצג את- - -ואני מסתדרת.
מירב בן ארי: מי לא עזר?
<סמדר סגל: קודם כל, את סירסת אותי בצורה כזו שהיא לא נכונה.
<סמדר סגל: אכפת לי, ואני נמצאת בתחום הזה כבר הרבה שנים, ברמה של התנדבות.
<סמדר סגל: עם המעט יכולת שיש לנו, אכן באתי ברמת התנדבות, כמה פעמים ישבנו.
<סמדר סגל: קודם כל, אף פעם לא קיבלנו את מצב התביעות.
<אופיר יהונתן: ודאי שקיבלתם.
<אופיר יהונתן: קיבלתם מצב תביעות של עשרים שנה.
<סמדר סגל: שנה שעברה.
<סמדר סגל: לא אמרתי שלא קיבלתי שנה שעברה.
מירב בן ארי: גברתי, הבנתי.
<סמדר סגל: תני לי דקה אחת.
מירב בן ארי: אל תצעקי עליי.
<סמדר סגל: אני לא צועקת.
<סמדר סגל: רציתי רק להגיד שביקשנו מזמן, ורק שנה שעברה קיבלנו.
<סמדר סגל: את יודעת למה?
<סמדר סגל: כי אנחנו לא בעלי הפוליסה.
<סמדר סגל: לא מגיע לנו כלום.
מירב בן ארי: אופיר.
<אופיר יהונתן: כמו שאמרתי, אנחנו בהחלט מזמינים, סמדר יושבת בוועדות חריגים מטעם ארגון ההורים הארצי בוועדות החריגים של הקולקטיב הזה, מכירה היטב כמה תשלומים מועברים בוועדות החריגים האלה לילדים מסכנים שנכוו או שיש להם צלקות אסתטיות קשות וכו'.
<אופיר יהונתן: מכירה את זה היטב, במאות-אלפי שקלים.
<אופיר יהונתן: לא ניתן כרגע, למיטב הבנתנו, להשיג מחיר אחיד כזה, יותר טוב.
<אופיר יהונתן: אנחנו מזמינים אתכם.
<אופיר יהונתן: המכרז הזה הוא וולונטרי.
<אופיר יהונתן: רשות שרוצה – מצטרפת; רשות שלא רוצה – לא מצטרפת.
<אופיר יהונתן: אם ישנו ואם זה יהיה בענבל וכו' – הכול ברור, אבל זה המצב כרגע.
<אופיר יהונתן: אין לנו שום אפשרות- - -
<סמדר סגל: אבל תשמיע, אם זה יעזור למחיר, אם שתי- - -
מירב בן ארי: גברתי, הוא יודע בדיוק מה להגיד גם בלעדייך.
<חיים ביבס: רק השחקן המרכזי לא פה – משרד המשפטים.
<סמדר סגל: לא משנה, אבל שיגיד את זה קודם.
<סמדר סגל: כל שנה שואלים אותנו איפה אנחנו.
מירב בן ארי: אריאל לוי, סמנכ"ל משרד החינוך, בבקשה.
<אריאל לוי: רק שתי הערות לציין ולא להשיב.
<אריאל לוי: אחד, היוזמה לביטוח תאונות אישיות יצאה מארגון ההורים ב-1986.
<אריאל לוי: כלומר זו יוזמה שלכם, שאתם התחלתם לגבי ההורים.
<אריאל לוי: הארגונים השונים – כרגע אני לא מתעסק בזה.
<אריאל לוי: דבר שני, ככל שהתייחסתם לנושא המפרט, עד כמה שאני מבין, גם המפרטים של ביטוחים שונים עוברים את האישור של נציג לעניין ממשרד האוצר, כך שכל שאלת המפרטים, גם אם יש עליהם טענות, זה דבר שמקובל על המדינה.
מירב בן ארי: חברת הכנסת נורית קורן , בבקשה.
נורית קורן: אני מתנצלת שאיחרתי – בעיות בכביש.
נורית קורן: אני כאמא לילדים גדולים – את בית הספר מזמן הם סיימו, אבל הביטוח של תאונות אישיות מאוד חשוב.
נורית קורן: זה שרשויות לפעמים לא שמות לב, כי הרשות המקומית היא שזו שמטפלת בבית הספר ודואגת לכל המתקנים של בית הספר – לא תמיד עושים את זה.
נורית קורן: כפי שאמרה חברת הכנסת ענת ברקו חברתי, שהמתקנים לא בסדר ודברים לא בסדר, ויש לשים לב לדברים האלה.
נורית קורן: מה שחשוב, שחברת הביטוח, בסופו של עניין, כשילד נפצע, תמיד התביעה תתקבל, ולא ישר ידחו אותה, כי זה מה שקורה כל הזמן - דוחים ולא משלמים, ואנחנו מנוסים טוב מאוד בחברות ביטוח.
נורית קורן: כשיש נהלים מסוימים, מתי משלמים דמי ביטוח, מאוד שחשוב שההורים יידעו את זה, כי הרבה הורים לא יודעים מה מגיע ומה לא מגיע, וזה חשוב.
נורית קורן: כשילד כבר נפצע ממתקן של בית הספר, שגם המורים, גם ההורים – אני חושבת שאם ההורים יקבלו בתחילת השנה מה הביטוח נותן, ויידעו, ולא רק שילמו, ובזה נגמר בסיפור.
<אופיר יהונתן: שנים עברו זה לא היה.
<אופיר יהונתן: יש הנחיות של המפקח על הביטוח כבר כמה שנים, של חלוקת פוליסה.
<יצחק קדמן: היה פה בוועדה מאבק שלם כדי להכריח אותם לתת את זה להורים.
נורית קורן: כי זה חשוב.
<סמדר סגל: היום זה מגיע להורים.
נורית קורן: חשוב מאוד.
נורית קורן: גם צריך לקחת בחשבון, שלא כל ההורים יודעים באמת מה מגיע ומה לא מגיע.
נורית קורן: כשמדובר בצלקת של ילד, הילד נושא אותה אתו שנים רבות.
נורית קורן: צריך לקחת את זה בחשבון וכן להיענות לתביעות, ולא כמו ביטוח לאומי – לא, גם אם זה נכון.
מירב בן ארי: אחרון הדוברים מטעם האורחים – יגאל שגיא, יועץ החברה למשק וכלכלה.
<יגאל שגיא: מאחר שמרבית הדברים נאמרו כבר, רציתי רק להזכיר מילה לגבי הנושא של היקף הביטוח בפוליסה.
<יגאל שגיא: הפוליסה הזו היא הרחבה ביותר שאני מכיר, ואני מכיר את כל הפוליסות לביטוח תאונות אישיות שקיימות בארץ.
<יגאל שגיא: מספר החריגים שיש בה הוא מצומצם ביותר, וגם הוא מוגבל אך ורק להסדרים שקיימים על-פי דין אחרים.
<יגאל שגיא: למשל, תאונות דרכים, יש הסדר על-פי חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים; למשל, פגיעה תוך כדי פעילות צבאית או מעין צבאית במסגרת צה"ל – יש חוק שמטפל בנושא הזה; פעולות שנעשות במסגרת עבודה כלשהי של נוער – יש חוק שמטפל בנושא הזה, חוק הביטוח הלאומי.
<יגאל שגיא: כלומר אלה בעצם המגבלות היחידות שיש בפוליסה, ואם הדוברים הנכבדים מטעם ההורים יסתכלו, למשל, על פוליסה סטנדרטית של חברת כלל, למשל, או של חברת אילון, ילמדו לראות שמספר החריגים שם הוא בערך קרוב ל-30.
<יגאל שגיא: הם חריגים מסוגים שונים ומשונים.
<יגאל שגיא: מי שניסח בזמנו את הפוליסה, וגם היועצת המשפטית של משרד החינוך היתה יחד אתנו, היו נציגי ההורים, נציגי הגב' דורית, היועצת המשפטית של משרד החינוך ואנוכי, וניסחנו את הפוליסה הזו בעבר – פוליסה רחבה ביותר.
<יגאל שגיא: לכן היא גם לא ניתנת להשוואה לפוליסות אחרות שנמצאות בשוק, שמחירן עולה לאין שיעור על המחיר הזה.
<יגאל שגיא: צריך לציין, למשל, את הפרסומת שיש – שקל ביום, למשל, בסכומי ביטוח יותר נמוכים, בגבולות אחריות כמובן שונים לחלוטין, ובנוסח פוליסה שהוא הרבה יותר מצומצם.
<יגאל שגיא: חשוב לציין דבר נוסף.
<יגאל שגיא: בהבדל מפוליסות אחריות, ששם חייבת להיות תביעה משפטית כדי להשיג את הפיצוי ואת התגמול הכספי, הפוליסה הזאת, עצם אירוע הנזק, אירוע התאונה מבטיח את קבלת הכספים.
<יגאל שגיא: זה אופייני לכל ביטוחי התאונות האישיות ובמיוחד לפוליסה הזו, שמספר החריגים בה הוא מצומצם וקטן ביותר.
<סמדר סגל: כמה עובדים יש בסוכנות?
מירב בן ארי: סליחה, את לא שואלת שאלות.
<דורית מורג: דורית מורג, היועצת המשפטית של משרד החינוך.
<דורית מורג: נראה לי שלא ממש הובהר – פוליסת תאונות אישיות לא בודקת אחריות, אלא פוליסת תאונות אישיות משלמת ברגע שיש תאונה ונכות.
<דורית מורג: לכן יכול להיות שמסיבה זאת היא יקרה.
<דורית מורג: בניגוד לפוליסות אחרות, שהן פוליסות אחריות, ששם אנחנו מדברים על ביטוח מול חברת הביטוח, האם יש אחריות או לא, ובנוסף, יש תמיד, גם לרשויות המקומיות, ביטוח אחריות.
<דורית מורג: דווקא הפוליסה הזאת של תאונות אישיות רצתה לתת לתלמיד ביטחון מסוים, שהוא יקבל, כשיש לו נכות, סכום מסוים.
<דורית מורג: אחר כך הוא יכול לתבוע בביטוח אחר, יכול לתבוע את האחריות, בביטוח אחריות, אבל זו פוליסה שנותנת כסף ככל שיש תאונה פלוס נכות, ולא רק בבתי הספר.
מירב בן ארי: כן, זה 24 שעות, 365 יום, וגם שבע שנים.
<דורית מורג: זה לא רק בבתי הספר.
מירב בן ארי: גם מחוץ לבתי הספר.
מירב בן ארי: מנכ"לית המשרד הבהירה את זה.
מירב בן ארי: לפני שנעבור להצבעה, יש עוד מישהו שנמצא בוועדה, ומרגיש שלא אמר את דברו?
<יצחק קדמן: יש לי רק בקשה.
מירב בן ארי: בבקשה, ד"ר קדמן.
<יצחק קדמן: כל החלטה שתתקבל – ואני מניח שתקבלי החלטות טובות – מוכרחים להתחיל ביישום שלהן מחר בבוקר.
<יצחק קדמן: אי-אפשר לחכות שוב לאביב הבא, ואז להיכנס ללחץ, כי זה מה שקורה בהתמדה שנה אחר שנה.
<יצחק קדמן: מוכרחים להתחיל לטפל בזה עכשיו, למרות שיש עכשיו פוליסה בתוקף.
<יצחק קדמן: צריך לטפל עכשיו מה יהיה בשנה הבאה – אחרת שוב נגיע לדקה ה-90 ונגיד: אין ברירה.
מירב בן ארי: אתה צודק מאוד, ד"ר קדמן.
מירב בן ארי: אני רק רוצה להבהיר משהו לוועדה: היציאה למכרז היתה באיזה חודש בערך?
מירב בן ארי: כי זה שהגענו להצבעה – נכון שמאוחר, אבל היציאה למכרז של הביטוח היתה בערך- - -
<אופיר יהונתן: מייד עם הודעתה של כלל על כך שהיא לא ממשיכה לשנה נוספת באותם תנאים של המכרז הקודם.
<זאב גולדבלט: זה היה לפני זמן קצר מאוד.
קריאה: סוף אפריל, תחילת מאי.
<יצחק קדמן: זה מאוחר.
מירב בן ארי: ההצבעה, אין ספק, הגיעה מאוחר, אבל בוא לא נטעה – הם לא בחרו את חברת הביטוח אתמול.
מירב בן ארי: היה כאן תהליך של מספר חודשים.
מירב בן ארי: אבל יש כאן דברים שעלו בוועדה, שמקובלים על הוועדה.
מירב בן ארי: לא נחכה שוב ל-31.
מירב בן ארי: לכן, היועצת המשפטית, אנחנו מצביעים.
<סמדר סגל: הרשויות לא ידעו על המכרז הזה.
<סמדר סגל: אם היינו יודעים בזמן- - -
מירב בן ארי: הרשויות כאן, עם כל הכבוד- - -
<סמדר סגל: רק החודש הודיעו על 75 שקלים.
מירב בן ארי: אדון ביבס, אל תדאג.
מירב בן ארי: אני פה לטובתכם בעניין הזה.
מירב בן ארי: אגיד לך למה זה ברור.
<סמדר סגל: כאב לי מה שאמרת עכשיו.
<סמדר סגל: אני פרסמתי להרים את המחיר החדש.
<סמדר סגל: אם היינו יודעים לפני חודשיים, אולי היינו עושים משהו.
מירב בן ארי: חבל שבסוף הוועדה- - -
<חיים ביבס: המכרז הוא רשות, לא חובה.
<חיים ביבס: הרשות שלך יכלה לפרסם מכרז.
<חיים ביבס: יש רשויות שעשו את זה- - - מיליון תלמידים.
<חיים ביבס: את מדברת בלי להבין מה את אומרת.
<סמדר סגל: אתה מחליש לי את הקולקטיב בזה שאתה אומר את זה.
<חיים ביבס: את מדברת בחוסר-אחריות, מכיוון שמשרד המשפטים- - -
<סמדר סגל: אם כולם היו באים אליך- - -
<חיים ביבס: נתן לך.
<חיים ביבס: את מדברת סרק.
<חיים ביבס: קחי את זה, עשי את זה בעצמך.
<חיים ביבס: תפסיקי לבלבל את המוח.
<סמדר סגל: אני לא אשלם.
<סמדר סגל: אתה תצטרך לשלם.
<סמדר סגל: נראה מה יהיה.
מירב בן ארי: מספיק, שמעתי את שניכם.
מירב בן ארי: את לא יכולה לבוא לכאן- - -
<סמדר סגל: זה לא לעניין.
<סמדר סגל: זה לא יפה.
<סמדר סגל: נוכיח לך- - -
מירב בן ארי: את דיברת פה יותר מכל מי שהגיע לוועדה הזאת, אז עם כל הכבוד לך, אף אחד פה לא מזלזל בך, התבלבלת.
מירב בן ארי: אף אחד לא מזלזל בך - להפך.
מירב בן ארי: עם כל הכבוד, את דיברת פה יותר מכולם.
מירב בן ארי: שמענו את כולכם.
מירב בן ארי: לא פספסתי אף אחד מכם.
מירב בן ארי: יש פה אנשים שהגיעו לוועדה, ולא שמעו את קולם.
מירב בן ארי: עם כל הכבוד לך, מספיק.
מירב בן ארי: הדיון הסתיים.
מירב בן ארי: אני מבינה את המצוקה ואני מבינה את המקום שבו אתם נמצאים.
מירב בן ארי: אבל עם כל הכבוד, אי-אפשר לזרוק מכם את האחריות לגורמים האחרים.
מירב בן ארי: תאמיני לי, אני לא אדם שתמיד יוצא בעד השלטון המקומי, אבל במקרה הזה היתה כאן עבודה, והיה כאן ניסיון למצוא פתרון.
מירב בן ארי: נכון – הוא פתרון לא הכי אידיאלי.
מירב בן ארי: היינו מעדיפים שהיה פתרון ב-34 שקלים או ב-18, אבל זה הפתרון שיש כיום.
מירב בן ארי: אנחנו נמצאים דקה לפני תחילת שנת הלימודים, וכן, אנחנו צריכים לצאת לדרך.
מירב בן ארי: לכן הדיון הסתיים, ולכן חברות הוועדה, שיש להן זכות ההצבעה, אנחנו נצביע כרגע על סעיף 6(ד)(1) לחוק לימוד חובה התש"ט-1949, לאשר את השתתפות ההורים בביטוח תאונות אישיות.
מירב בן ארי: את רוצה להוסיף משהו, היועצת המשפטית?
מירב ישראלי: מאשרים את הסכום שהשר ביקש.
מירב בן ארי: מאשרים את הסכום שהשר ביקש, נכון, הוא 75 שקלים לתלמיד לשנה.
מירב בן ארי: זה התעריף המרבי לגבייה מההורים.
מירב בן ארי: יודגש כי התעריף המרבי, שמעבר לו לא ניתן לגבות מההורים, אך התעריף בפועל נקבע במשא ומתן בין כל רשות ורשות המבטחת את תלמידיה לבין חברת הביטוח.
מירב בן ארי: הגבייה מההורים תשקף את המחיר בפועל עבור הביטוח שנקבע.
מירב בן ארי: אין לגבות מההורים מעל המחיר בפועל, גם כאשר הוא נמוך בין התעריף המרבי, המותר לגבייה.
מירב בן ארי: אנחנו מצביעות על הבקשה של שר החינוך.
מירב בן ארי: מי בעד?
מירב בן ארי: הצבעה בעד הבקשה – פה אחד הבקשה אושרה.
מירב בן ארי: תודה רבה, אני רוצה לסכם כעת.
<חיים ביבס: גברתי היושבת-ראש, אם אפשר, שתקראי בשם הוועדה.
מירב בן ארי: אל תדאג, חיים.
מירב בן ארי: גם חברות הכנסת שנמצאות כאן, הן רחוקות מלהיות חותמת גומי.
מירב בן ארי: אנחנו חברות כנסת פעילות ואחראיות.
מירב בן ארי: הנושא הזה קרוב ללבנו.
מירב בן ארי: ועדת החינוך, התרבות והספורט בישיבתה היום אישרה את תשלומי ההורים עבור ביטוח תאונות אישיות לתלמידים לשנת הלימודים תשע"ו.
מירב בן ארי: 1.
מירב בן ארי: הוועדה מצרה על כך שבקשת אישור התשלום הוגשה לה בתאריך מאוחר כל כך – שבוע לפני פתיחת שנת הלימודים.
מירב בן ארי: דעת הוועדה אינה נוחה מכך שנוצרת דיפרנציאציה שלילית בין ישובים חזקים לישובים חלשים.
מירב בן ארי: כך יוצא שבמקרים מסוימים הורים ברשות מקומית חלשה ישלמו יותר מהורים ברשות מקומית חזקה.
מירב בן ארי: לדעת הוועדה, הדיפרנציאציה צריכה להיות הפוכה.