GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף ג'בארין: יושב-ראש הוועדה דיבר על קבוצות שקופות ואחד הנושאים המאוד בוערים בתוך החברה הערבית זה כל מה שקשור לחינוך המיוחד.
יוסף ג'בארין: יכול להיות שהזמן לא יאפשר לנו להיכנס לדיון מגזרי, אולי נעשה זאת בהזדמנויות אחרות.
יוסף ג'בארין: אבל אני רוצה לפנות אליכם ולומר לכם שלפי דוחות שאני מכיר והידע מהשטח וכד', מצבו של החינוך המיוחד בחברה הערבית הוא מאוד בעייתי, הן ברמה של הגעה לקהל הזה, הן ברמה של אנשים שעברו את ועדות ההשמה והם לא מקבלים את מה שמגיע להם.
יוסף ג'בארין: אם תוכלי להעביר לנו דרך הוועדה את השקופית אני אשמח להיות בקשר ולבדוק גם את הפילוח לפי מגזרים.
יוסף ג'בארין: אני מניח שאת מודעת לבעיה הזו ואני רוצה לקרוא לך, אם מדברים על מגזר שקוף, לעניינינו המגזר הערבי, אז בתוך המגזר הערבי אנשי החינוך המיוחד הם השקופים של השקופים.
יוסף ג'בארין: לכן, אני רוצה לפנות אלייך בקריאה, כמו שאמר יושב-ראש הוועדה, להשקיע בעניין הזה וליישם את ההמלצות ולהבטיח שהתקציבים קיימים כדי לתת את המענה הזה.
יעקב מרגי: צריך לוודא שהתקציבים שאתם מעבירים אכן יופנו לאותה מטרה אליהם הם יועדו.
יוסף ג'בארין: לפי קריטריון הנזקקות.
יוסף ג'בארין: צר לי להגיד לכם, מנתונים שאני מכיר מתוך משרד החינוך, ככל שהאוכלוסייה בתוך החברה הערבית חלשה יותר כך היא מופלית יותר.
יוסף ג'בארין: זה בחינוך הרגיל מבחינת הקצאת שעות לימוד ותקציבים.
יוסף ג'בארין: ככל שהיישוב נמצא במדרג סוציו-אקונומי נמוך יותר הוא מקבל פחות תקציבים.
יוסף ג'בארין: זה בדיוק דוח מחקר שקיבלתי מהכנסת.
יוסף ג'בארין: אני מקווה שנמשיך לעסוק בנושא.
יעקב מרגי: אביבית כהן, בבקשה בקצרה.
<אביבית כהן: שלום, אני אשתדל לדבר בקצרה.
<אביבית כהן: זה נושא גדול ויש הרבה מה ללמוד עליו.
<אביבית כהן: אני לא באה ללמד אף אחד את הנושא.
<אביבית כהן: אני אימא של אביגיל כהן שהיא ילדה אלרגית לחלב ברמה שהיא מאוד מאוד מסכנת חיים, ברמה של מגע וריח.
<אביבית כהן: אסביר בקצרה ממש מה אנחנו - ההורים - מרגישים כל פעם כשאנחנו הולכים ברחוב ורואים ילד שמתקרב עם גלידה או ילד ששותה שוקו בגן השעשועים או בכל מקום אחר.
<אביבית כהן: אנו מרגישים הרגשה של דינמיט שעומד להתפוצץ כמו שרואים בסרטים המצוירים כשילד כזה מתקרב לכיוון שלנו.
<אביבית כהן: כמו שאי-אפשר להסביר לגבר מה זה לידה, אי-אפשר להסביר למי שלא חווה את זה יום יום, דקה דקה, שעה שעה.
<אביבית כהן: אי-אפשר להגיד לבית-ספר שלם לא להביא דברי חלב.
<אביבית כהן: עצם המחשבה על כך תגרום לזעם בקרב ההורים.
יעקב מרגי: מה את מציעה?
<אביבית כהן: אני מציעה שהילדה שלי וכל הילדים שאלרגיים לחלב יקבלו סייעת צמודה כי זה מה שצריך, זה המצב.
יעקב מרגי: מה זה "צמודה"?
יעקב מרגי: מה הציפיות שלך מהמערכת?
יעקב מרגי: שעה, שעתיים, שלוש, תשע, שתים-עשרה?
<אביבית כהן: לאורך כל היום.
<אביבית כהן: הילדה שלי לומדת עד השעה שלוש.
<אביבית כהן: בשנה שעברה קיצצו בסייעת שלה.
<אביבית כהן: אני כמעט מידי שבוע באה ולוקחת אותה הביתה כי היא קיבלה התקפים.
יעקב מרגי: עד איזה שעה קיבלת סייעת בשנה שעברה?
<אביבית כהן: קיבלתי 27 שעות.
יעקב מרגי: בת כמה הבת שלך?
<אביבית כהן: הילדה שלי עוד חודש בת שמונה.
<אביבית כהן: השנה היא לא קיבלה סייעת.
<אביבית כהן: היא בבית, היא לא חזרה ללימודים.
<אביבית כהן: היינו כבר ב"ידיעות אחרונות", הכול הופיע.
<אביבית כהן: התקשרה אליי אתמול טובה דולב מעיריית נתניה שלנו והיא אמרה לי שלא ייתכן שהילדה תישאר בבית.
יעקב מרגי: הם יזמינו לך קב"סית, הם עוד יעמידו אותך מול הייעוץ המשפטי של העירייה.
<אביבית כהן: הם נתנו ומימנו לי סייעת, וביום חמישי הילדה שלי תחזור ללימודים.
יעקב מרגי: יפה, שפר גורלך שזו העירייה.
<אביבית כהן: ברוך השם, אבל יש עוד המון אנשים.
<אביבית כהן: תודה רבה.
יעקב מרגי: שמענו, לאחר מכן יהיו התייחסויות.
יעקב מרגי: סיגל גריל, בבקשה.
<סיגל גריל: כבוד היושב-ראש, קודם כל, תודה רבה על ההזמנה לבוא לכאן.
<סיגל גריל: אני אימא לילדה לצרכים בחינוך הרגיל, אימא לילדה אלרגית לחלב במצב מסכן חיים וגם במגע.
<סיגל גריל: הבת שלי סובלת מאסתמה קשה.
<סיגל גריל: כיום היא פוקדת את בית-הספר שלוש שעות בלבד מאחר והקצאת הסייעות היא שלוש שעות, זה מה שאושר לה.
<סיגל גריל: הגשתי שלושה ערעורים כאשר כל ערעור מציין הרעה במצב שלה.
<סיגל גריל: ב-28 לאוגוסט היא אף קיבלה התקף אנפילקטי מסכן חיים.
יעקב מרגי: תסבירי מה זה , יש גם צופים בבית.
<סיגל גריל: זה התקף אלרגי שבו היה צריך להזריק אפיפן ולהציל את החיים שלה.
<סיגל גריל: אני לא יודעת מה הקריטריונים להגשת ערעור לחריגים.
<סיגל גריל: אף אחד לא מגיש את זה, אף אחד לא מציין את זה וזה נורא בעייתי כי אני היום לא יכולה לדעת.
<סיגל גריל: אני עונה על הקריטריונים שמצוינים בחוזר מנכ"ל, מעבר לזה אני לא יודעת.
יעקב מרגי: עירית, האם הנוהל ששלחתי לי גלוי לעיני כל?
<עירית ליבנה: כל הרשויות קיבלו אותו.
יעקב מרגי: למה זה לא מפורסם?
<עירית ליבנה: זה עולה לאתר, הוא מופץ.
<עירית ליבנה: זה מופץ לכל הרשויות באמצעות מרכז השלטון המקומי לכל הגזברים.
יעקב מרגי: בדקת שזה נעשה על-ידי השלטון המקומי?
<סיגל גריל: הקריטריונים לערעור לא מצוינים.
<סיגל גריל: חיפשנו אותם, לא מופיע בשום מקום.
<עירית ליבנה: ההנחיות לרשויות ברגע שנפתח האתר, עולה לאתר של משרד החינוך, מופץ באמצעות השלטון המקומי ואיגוד מנהלי אגפי חינוך, גם על-ידי אבי קמינסקי, גם על-ידי מיכל מנקס, גם למנהלי רשויות, גם למנהלי רשויות, גם למנהלי אגפי חינוך וגם לגזברי הרשויות.
<עירית ליבנה: אני רוצה להתייחס רגע לאימא של אביגיל שאמרה שלא קיבלה.
<עירית ליבנה: הרשויות קיבלו ארבעה חודשים ועוד הארכה של עשרה ימים.
<עירית ליבנה: אין רשות שלא הגישה או פנתה במייל לאחר כי הם לא הגישו בזמן, שלא קיבלה מייל מהוועדה: העסיקו סייעת.
<עירית ליבנה: תגישו בינואר, תקבלו רטרו.
<עירית ליבנה: קודם כל, רק הילדים שנמצאים במצב מסכן חיים מקבלים.
<עירית ליבנה: אין ילד שהגיע לוועדה באיחור ולא קיבל אישור מהוועדה, התחייבות לתת רטרו, כי בהגשה בינואר שתהיה תהיה להם רובריקה.
<עירית ליבנה: תוקצבה סייעת, הועסקה, יקבלו רטרואקטיבית.
<עירית ליבנה: קודם כל, שוב, את הקריטריונים קבעה ועדת מומחים שמינה משרד הבריאות.
יעקב מרגי: אין לנו טענות.
<עירית ליבנה: מקבלים מגיל שנתיים ועשר.
<עירית ליבנה: כשהם נכנסים לגן הילדים עד כיתה א' – מלא.
<עירית ליבנה: בכיתה ב' – שלוש שעות שזה סביב ההפסקות שבהן אוכלים בבית הספר.
<קריאות: אבל האלרגיה לא עוברת בהפסקה.
יעקב מרגי: רבותי, בבקשה מכם.
יעקב מרגי: אתה תחזיר אותי למגננה של הדיון הקודם, עזוב.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע שומעים.
<עירית ליבנה: אנחנו יודעים שהאלרגיה לא עוברת.
יעקב מרגי: קודם כל, בוא נלמד מה הקריטריונים.
יעקב מרגי: הלוואי שנצליח קודם כל בשלב הראשון ליישם את מה שמופיע בקריטריונים ואת הזכאויות שמוגדרות על-פי נוהל ועל-פי חוק.
יעקב מרגי: קודם כל, בואו נראה אם מה שנמצא בהסכמה מיושם.
יעקב מרגי: יש לנו מחלוקת.
יעקב מרגי: עירית ומשרד החינוך יודעים, יש לנו תפיסה שונה.
יעקב מרגי: כהורים אנחנו רוצים את הכי טוב לילדים, ובצדק.
יעקב מרגי: מה גם שיש זרוע שלטונית אחרת שהכירה בצורך הזה מעבר לשנתון מסוים, ולכן אנחנו רוצים להתלות ולהיתפס בה.
יעקב מרגי: מה שנעשה במשרד החינוך נעשה, אבל אנחנו כמחוקקים גם בוחנים יוזמות חקיקה בסוגיה הזו.
יעקב מרגי: אנחנו לא שוקטים על השמרים.
יעקב מרגי: באנו לפה על מנת ללמוד ולנסות לשפר את המצב הנוכחי.
<עירית ליבנה: קודם כל, אני שוב חוזרת ואומרת שלכולנו יש תפקיד להעלות את המודעות, להגדיר בדיוק של מי האחריות ואיך.
<עירית ליבנה: כן, בעולם כולו בית-ספר נקי ממוצרי חלב.
<עירית ליבנה: יש לנו את זה גם בארץ.
<עירית ליבנה: יש לנו ילד אחד.
<עירית ליבנה: גם 700 ילדים וגם הורים צריכים להתגייס ולהגיד: רבותיי, אנחנו מדברים על ערבות הדדית, על אחריות ועל סולידריות.
<עירית ליבנה: איפה היא באה לידי ביטוי?
<עירית ליבנה: הקושי הוא בהורים האחרים.
<עירית ליבנה: לא בעובדי ההוראה, לא בילדים ולא בהורים שפה.
<עירית ליבנה: ההחלטה לגבי ההקצאה של הסיוע נקבעה.
<עירית ליבנה: ביקשנו מפרופ' איתמר גרוטו ממשרד הבריאות לערוך שוב דיון עם ועדת הרופאים המומחים ולהגדיר בשנית או לאשרר את הקריטריונים שוב.
<עירית ליבנה: אני מתפלאת שמשרד הבריאות לא פה היום.
<עירית ליבנה: גם לגבי הסכרתיים ביקשנו וגם לגבי זה.
יעקב מרגי: אוה ורסנו, בבקשה.
<אוה ורסנו-יוגד: אני אימא למולטי אלרגי ואסמטי שאי-אפשר להנגיש לו את כל בית-הספר מאלרגנים, גם אם רוצים.
<אבנר עורקבי: - - -
יעקב מרגי: סליחה, יש פה ארגון אהב"ה שהפגרה קצת עשתה לו רע.
יעקב מרגי: הוא לא מכיר את נוהלי הכנסת.
יעקב מרגי: מר עורקבי היקר, כל הורה שביקש רשות דיבור יקבל.
יעקב מרגי: אתה מפריע להם.
יעקב מרגי: בזבזתי עליך עכשיו שתי דקות וזה על חשבונם.
<אוה ורסנו-יוגד: באשר לילדים האלרגיים – חלק מאיתנו נמצא בבית כל הזמן.
<אוה ורסנו-יוגד: לא התחלנו את שנת הלימודים.
<אוה ורסנו-יוגד: חלק אוספים בשעה 11:00.
<אוה ורסנו-יוגד: הבן שלי בכיתה ב' ואני אוספת אותו אחרי שלוש שעות בבית-הספר, בשעה 11:00 בבוקר.
<אוה ורסנו-יוגד: חלק מההורים גם נמצאים בתוך שטח בית-הספר כסייעות.
<אוה ורסנו-יוגד: לא התחלנו את שנת הלימודים כסדרה ובגלל זה אנחנו פה.
<אוה ורסנו-יוגד: אנחנו מודים לך שאנחנו פה.
<אוה ורסנו-יוגד: בדיון הקודם, ב-28.7, ניתנו 30 יום לפרסום קריטריונים לחריגים.
<אוה ורסנו-יוגד: יצא חוזר מנכ"ל ב-1.9 שכתוב בו: תוקם ועדה.
<אוה ורסנו-יוגד: תוקם ועדה בעתיד, אין קריטריונים.
<אוה ורסנו-יוגד: אנחנו לא יודעים.
<אוה ורסנו-יוגד: יש רשויות שעוזרות, אבל יש איפה ואיפה.
<אוה ורסנו-יוגד: יש רשויות חזקות, יש רשויות לא חזקות.
<אוה ורסנו-יוגד: משרד החינוך בעצמו יש לנו שני מקרים שכן קיבלו לאחר ערעור.
<אוה ורסנו-יוגד: אנחנו אפילו לא יודעים למה, מה השוני בינינו לבינם, כי אין קריטריונים.
יעקב מרגי: דברי סיכום של הפרוטוקול שהזכרת, בסעיף 5 הם כך: הוועדה קוראת לוועדה הבין-משרדית לסיים את הסדרת ארגון מחדש של ועדות ערר, כולל פרסום קיומן ואופן הפניה אליהן תוך 30 יום.
<עירית ליבנה: הוקמה ועדת ערר בראשות פרופ' איתמר גרוטו.
<עירית ליבנה: הם עובדים על זה.
<עירית ליבנה: אנחנו ביקשנו שמשרד הבריאות יוליך את ועדת הערר הזה.
<עירית ליבנה: הם אנשי המקצוע.
<יצחק בן חמו: קיבלתם 30 יום.
יעקב מרגי: ידידי, אפשר לבזבז את הזמן על קריאות ביניים והדיון הבא יתחיל ולא נגיע למשהו תכליתי.
יעקב מרגי: מה לעשות, אנחנו רק ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.
יעקב מרגי: אני לא יכול לתבוע אותם על ביזיון בית-משפט כי אני לא בית-משפט.
יעקב מרגי: אני קראתי.
יעקב מרגי: אני יכול לנזוף בהם ואנחנו נעשה זאת.
יעקב מרגי: אנחנו לא נרפה.
יעקב מרגי: אבל כפי שהצעתי בתחילת הקדנציה, החינוך המיוחד והילדים עם הצרכים המיוחדים יקבלו את האחוז הגבוה ביותר של הדיונים בשולחן הזה.
יעקב מרגי: הצהרתי ואתם מרגישים זאת.
יעקב מרגי: זה נושא מורכב וסבוך.
יעקב מרגי: זה לא רק על כתפי הפונקציות הנכבדות שיושבות איתנו פה.
יעקב מרגי: הן מלוות את כל הדיונים.
יעקב מרגי: הן עושות את כל אשר לאל ידן.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, הן זרוע ביצועית של קובעי המדיניות.
יעקב מרגי: נצטרך לגרור בכוח את קובעי המדיניות לתת מענים למה שאתם חווים ביום יום.
יעקב מרגי: יצחק בן חמו, הנה הגיע זמנך.
יעקב מרגי: אתה רואה, אפילו את השם זכרתי.
יעקב מרגי: אני חלש בשמות.
<יצחק בן חמו: שלום לכולם, ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת מרגי.
<יצחק בן חמו: אנחנו הורים לילדים אלרגיים ברמה מסכנת חיים.
<יצחק בן חמו: אני לא אדבר על הבן שלי, אלא אדבר כללית.
<יצחק בן חמו: ילד שמקבל סייעת בכיתה ב' לשלוש שעות זה אומר שאחרי שלוש שעות האלרגיה לא עוברת, היא לא הולכת הבית.
<יצחק בן חמו: היא לא נעלמת.
<יצחק בן חמו: זה נשאר לא 24 שעות, 25 שעות.
<יצחק בן חמו: שעה לפני אפילו.
יעקב מרגי: למה הם קבעו שלוש שעות?
יעקב מרגי: האם זה מרוע או שיש היגיון סביב זה?
<יצחק בן חמו: יש פה איפה ואיפה.
<יצחק בן חמו: אנחנו יודעים על שני מקרים: אחד בהוד השרון ואחד בחולון.
<יצחק בן חמו: אנחנו עושים שיעורי בית.
<יצחק בן חמו: את יכולה לעשות כמה שאת רוצה, אבל יש עובדות.
יעקב מרגי: עירית, את לא עושה.
יעקב מרגי: בן חמו, דבר אליי.
יעקב מרגי: לא לבזבז את הזמן.
יעקב מרגי: בהוד השרון ובחולון ממי קיבלו?
<יצחק בן חמו: משרד החינוך.
יעקב מרגי: האם אתה יכול להשיג מסמך כזה?
<יצחק בן חמו: יש לי מסמך.
<יצחק בן חמו: אתה רוצה שנראה את המסמך ליד כולם?
יעקב מרגי: תעביר לי אותו, לא לעיני כולם.
<יצחק בן חמו: שכולם יראו שאנחנו לא משקרים, אנחנו אומרים את האמת.
<יצחק בן חמו: זה איפה ואיפה – שלא יספרו.
<יצחק בן חמו: אין אלרגיה עם אסטמה שהאחת לא מסכנת חיים והשנייה כן מסכנת חיים.
<יצחק בן חמו: אין, לא קיים בלקסיקון הזה.
<יצחק בן חמו: ב-28.7 נתת להם 30 יום ואמרו שיביאו מסקנות.
<יצחק בן חמו: אני אמרתי אז והדגשתי שאנחנו בפתח שנת הלימודים, הילדים לא יתחילו את שנת הלימודים, וזה קרה.
<יצחק בן חמו: ילדים לא הולכים לבית-ספר.
<יצחק בן חמו: אם הם הולכים הם הולכים מהשעה 8:00 ובשעה 11:00 מחזירים אותם הביתה.
<יצחק בן חמו: ההורים לא עובדים ולא מתפרנסים, למה?
<יצחק בן חמו: כי החליטו שלא לתת.
<יצחק בן חמו: אני אחרי שלוש שעות צריך להוציא את הילד שבוכה.
יעקב מרגי: תן להורים אחרים.
<יצחק בן חמו: חבר הכנסת מרגי, אני באתי לפה לומר את הדברים.
<אבנר עורקבי: גם ילדים אחרים באו לפה.
<אבנר עורקבי: מה, רק אתה?
יעקב מרגי: אבנר עורקבי, אני אוציא אותך.
יעקב מרגי: בפעם הראשונה יקרה שאני מוציא אותך.
<יצחק בן חמו: שידעו פעם אחת ולתמיד שלא יכול להיות מצב שלא רק שאנחנו לא עובדים, אלא יש גם ילדים שלא הולכים בכלל לבית-הספר.
<סיגל גריל: מדובר בכ-200 ילדים שלא מגיעים.
יעקב מרגי: בואו נמשיך לשמוע את ההורים.
<יהודית סופר: קודם כל, אני מתנצלת.
<יהודית סופר: אני הגעתי כשקולי כבר נדם.
<יהודית סופר: תודה רבה.
<יהודית סופר: אנחנו פה וסוף סוף אנחנו מקבלים במה.
<יהודית סופר: שמי יהודית סופר, ואני אימא לשלוש בנות עם צרכים מיוחדים.
<יהודית סופר: הייתי רוצה להסב את תשומת ליבה של הגדולה מכולם, יושבת-ראש או אחראית על החינוך המיוחד במשרד החינוך.
<יהודית סופר: הייתי נותנת הצעה שבאמת החינוך המיוחד יתחיל לקבל יחס מיוחד.
<יהודית סופר: כשאני אומרת "יחס מיוחד" אני אומרת לתת במה להורים.
<יהודית סופר: לעשות ועדות היגוי, לנסות לבדוק מה קורה בכל רשות ורשות.
<יהודית סופר: הגדולה שלי בת 26 ופה התחלתי את הליווי הקלוקל של החינוך המיוחד, את היחס המשפיל, את היחס של: אוקיי, אנחנו מנסים משתדלים, מנסים עוזרים.
<יהודית סופר: אבל מגיל 26 עוד לא קיבלתי מענה.
<יהודית סופר: היום אתמקד בבעיה של הקטנה שלי שהיא בת 7.5 שנים.
<יהודית סופר: היא סיימה גן שפתי בחב"ד.
<יהודית סופר: היא ילדה שלא מדברת עדיין.
<יהודית סופר: אני גרה באשקלון.
<יהודית סופר: חרשנו כדי למצוא מסגרות חינוך מתאימות לילדה ולא מצאנו.
<יהודית סופר: אנחנו מחפשים כמעט שנה מסגרות שיתאימו לצרכים שלה.
<יהודית סופר: היא ילדה שלא מדברת, אבל היא לא ילדה נורמטיבית והיא גם לא נושקת בפיגור.
<יהודית סופר: לא מצאנו מסגרת.
יעקב מרגי: הסוגיה של גנים שפתיים או גני תקשורת היא בעיה כמעט בפס רחב ברחבי הארץ בגלל הכמויות והתקנים.
יעקב מרגי: יכול להיות שבפריפריה היא יותר זועקת.
יעקב מרגי: אבל שוב אנחנו שומעים שבאשקלון אין מענה ושסומכים על שולחן אחרים.
יעקב מרגי: אני זועק על זה וכנראה שלא תהיה ברירה.
יעקב מרגי: אם יש צורך אעשה זאת גם באמצעות חקיקה.
יעקב מרגי: רמת התקצוב והתמיכה ברשויות בתחום חינוך צריכה להיות לפי מדרג.
יעקב מרגי: רשות מקומית שמשלבת יותר תקבל יותר.
יעקב מרגי: רשות מקומית שיש לה מסגרות מתאימות לילדים עם צרכים מיוחדים תקבל יותר.
יעקב מרגי: לא ייתכן שרשויות יחפשו חיים קלים ויעדיפו להוציא את הילדים האלה ולטרטר אותם מתחום הרשות המקומית לרשות אחרת.
יעקב מרגי: הילדים האלה גם כך סוחבים מטען לא פשוט על גבם.
יעקב מרגי: זה מוסיף חרדות להורים האם הילדים הגיעו או לא הגיעו ואיך הם הגיעו.
יעקב מרגי: זה דיון שנצטרך לתת לו מענה.
<יהודית סופר: השנה לאחר ששובצנו דרך ועדת השמה ושיבוץ שהילדה שלי תלמד בבית-הספר "מגן הלב" באשדוד, ב-31 לאוגוסט קיבלנו טלפון ממר משה מנהל בית-הספר שבו הוא מודיע לנו שהיות ועיריית אשדוד לא הקצתה לו או לא נתנה לו אישור למבנים נטושים שקיימים באשדוד, אין לו אפשרות לקלוט את ביתי, ויחד עם ביתי עוד כ-28 תלמידים שהם עם צרכים מיוחדים.
<יהודית סופר: חלקם מונשמים, חלקם עם שיתוק מוחין.
<יהודית סופר: יושבות פה אימהות אחרות והן יעלו את המקרים שלהן.
<יהודית סופר: תודה רבה לכם.
יעקב מרגי: אשקלון קרובה איכשהו לאשדוד.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שמפנים גם מאזור סובב אופקים לאשדוד משום שזה ייחודי, חרדי-דתי-תורני.
יעקב מרגי: אבל צריך לתת מענה.
יעקב מרגי: אני מאמין שגם במגזר הערבי המאפיינים הם דומים בעניין המרחקים ומתן המענה.
יעקב מרגי: דברו עם המנכ"לית כי אני אעלה את זה.
יעקב מרגי: זה בוער בי.
יעקב מרגי: אמות המידה לתמיכה ברשויות מקומיות בכל הסעיפים העוטפים, סרגל התקצוב ייקבע לפי תמיכת הרשות.
יעקב מרגי: ככל שהיא תומכת יותר בנושאים האלה, היא תקבל יותר תקצוב ותמיכה.
יעקב מרגי: ואז ראש רשות יחשוב עשר פעמים.
יעקב מרגי: תודה לך.
יעקב מרגי: נאפשר לעוד הורה.
<רויטל מור יוסף: שלום, שמי רויטל מור יוסף.
<רויטל מור יוסף: אני אימא לילדה בת 8 עם שיתוק מוחין קשה מאוד.
<רויטל מור יוסף: אני גרה באשקלון.
<רויטל מור יוסף: לגבי אשקלון – דיברנו עם ראש העיר.
<רויטל מור יוסף: אבל קודם אספר לך את הסיפור שלנו.
<רויטל מור יוסף: הילדה שלי כבר חמש שנים ב"מגן הלב" באשדוד.
<רויטל מור יוסף: חמש שנים שהילדה שלי זקוקה לאחות צמודה כי היא לא רואה, לא מדברת, לא אוכלת.
<רויטל מור יוסף: היא על כיסא גלגלים, אפילפטית, מורכבת.
<רויטל מור יוסף: יש איתנו עוד שני ילדים, בעיקר מונשמים, שאנחנו נמצאים כבר ארבע וחמש שנים, וילדים נוספים שהגיעו.
<רויטל מור יוסף: זה 27 ילדים נוספים.
<רויטל מור יוסף: יום לפני פתיחת שנת הלימודים כשהילדה שלי במסגרת כבר חמש שנים הוא אמר: אין מקום לילדה שלכם.
<רויטל מור יוסף: מה שאני עוברת כאן נראה לי הזוי, זה פשוט התעללות.
<רויטל מור יוסף: הגענו לשם והוא אמר שהמבנה בכלל לא מיועד לנו, אלא הוא מיועד לילדים אחרים.
<רויטל מור יוסף: לגבי אשקלון – הולכים לפתוח שם מרכז מאוד גדול, אבל לא מורכב.
<רויטל מור יוסף: לא לילדים מונשמים, לא לילדים סיעודיים שזקוקים לאחות צמודה.
<רויטל מור יוסף: אין לי מסגרת אחרת שמתאימה לילדה שלי.
<רויטל מור יוסף: הילדה שלי נמצאת היום בין שמיים וארץ.
<רויטל מור יוסף: היום בבוקר גירשו את הילדה שלי מהגן.
<רויטל מור יוסף: כלומר, אני ביום של פתיחת שנת הלימודים לקחת את הילדה שלי פיזית והנחתי אותה בגן.
<רויטל מור יוסף: אמרתי להם: הילדה שלי אחרי ניתוח קשה.
<רויטל מור יוסף: היא חיבת טיפולים פרא-רפואיים.
<רויטל מור יוסף: אין לי אופציה אחרת.
<רויטל מור יוסף: אף מסגרת אחרת לא הסכימה לקבל אליה את הילדה שלי בגלל המורכבות של הילדה שלי.
<רויטל מור יוסף: הגענו למצב שאמרנו: אוקיי, הצוות מאוד מאוד אוהב את הבנות ומאוד מחובר לבנות.
<רויטל מור יוסף: הוא אמר: אוקיי, אנחנו מוכנים לקבל אותה.
מנחם אליעזר מוזס: מאיפה גירשו אותה?
<רויטל מור יוסף: גירשו אותה מהגן, מ"מגן הלב" באשדוד.
<רויטל מור יוסף: אמרו שאין אחות שמוכנה.
יעקב מרגי: יש לו מצוקה אמיתית.
<רויטל מור יוסף: מצוקה – זה אנחנו.
<רויטל מור יוסף: מצוקה – זה כל אימא ואימא של ילד מיוחד שאין לו מענה.
<רויטל מור יוסף: יש ילדים עם פיגור קל ובינוני שאפשר למצוא להם מסגרות.
<רויטל מור יוסף: הילדים שלנו הם עם פיגור קשה ועמוק ואין לנו מסגרת.
<רויטל מור יוסף: אני חייבת אחות צמודה לילדה שלי.
<רויטל מור יוסף: אני לא יכולה לעזוב אותה ולו לרגע.
<רויטל מור יוסף: היא שוקעת והיא יכולה לשקוע ולא לצאת לי מזה.
<רויטל מור יוסף: לא מבינים דברים מאוד מאוד פשוטים.
<רויטל מור יוסף: יש להם ארבע אחיות והם החליטו שמאוד מאוד קשה להם, שפתאום יש עומס של ילדים, אז הם גם החליטו לא להגיע לעבודה.
יעקב מרגי: זה חוזר על עצמו - "מגן הלב".
יעקב מרגי: לו יצויר שהרשות המקומית תעמיד לו את הכלים הדרושים לו, הוא יהיה מוכן לקלוט?
<יהודית סופר: כן, מאוד מאוד.
<יהודית סופר: אני חייבת לציין את דבריו של משה.
<יהודית סופר: הוא אומר חד-משמעית.
<יהודית סופר: יש ארבעה בתי כנסת באשדוד שהם ריקים, לא מאוישים.
<יהודית סופר: הוא אמר שרק ייתנו לו את המבנה הוא קולט.
יעקב מרגי: יש לו בעיה של מיקום.
יעקב מרגי: זה יטופל.
<רויטל מור יוסף: זה מלחמה חיצונית שלא קשורה בכלל לילדים.
<רויטל מור יוסף: זה מלחמה בין הרשות לבין זה.
<רויטל מור יוסף: למה הילדים צריכים להיפגע?
<רויטל מור יוסף: היום החזירו את הילדה שלי בהסעה בבושת פנים, והילדה שלי מאוד מאוד חכמה ומאוד מאוד נבונה.
יעקב מרגי: גברתי, הבנו.
<רויטל מור יוסף: אבל זה לא עזור לי ש"הבנו" כי הילדה שלי בבית.
<רויטל מור יוסף: סליחה, אני פשוט נסערת מהבוקר.
יעקב מרגי: אני מבין אותך, אל תתנצלי.
יעקב מרגי: הדיון הוא לטובת זה.
יעקב מרגי: זה הזעקה שעליה דיברתי, זה הפניות שקיבלתי.
יעקב מרגי: תעשו סקר בקרב הציבור הרחב מה תפקידו של יו"ר ועדת החינוך בכנסת ויאמרו לכם: הוא אומבודסמן.
יעקב מרגי: אני מטפל בפניות ציבור מתחילת שנת הלימודים.
יעקב מרגי: הפכתי להיות לשכת פניות ציבור של כל נושא החינוך במדינת ישראל וזה משהו מוטרף.
<יהודית סופר: זה מצוין.
<יהודית סופר: כנראה אתה הכתובת הכי מתאימה.
יעקב מרגי: זה לא עוזר לכתפיים.
יעקב מרגי: אני מתחייב באופן אישי לקחת לפתחי את הסוגיה הזו של "מגן הלב" עם ראש עיריית אשדוד, עם מנהל המוסד.
יעקב מרגי: העוזר שלי שומע.
יעקב מרגי: שבו איתו לאחר מכן, תנו לו את הנתונים.
יעקב מרגי: ננסה לפתור את המצוקה שנוגעת לפי הבנתי ל-27 ילדים.
<רויטל מור יוסף: מתוך ה-30, שלוש מונשמות.
<רויטל מור יוסף: אין לי מסגרת אחרת.
<רחל אברמזון: אני רוצה לשאול אתכם, בבקשה, כי אנחנו קיבלנו נתונים מהמחוז החרדי.
<רחל אברמזון: הסוגיה הזו באה לפתחנו באופן פתאומי.
<רחל אברמזון: אף אחד לא ידע שיש אי-הסכמה ומחלוקת כזו בין הרשות לבעלות.
<יהודית סופר: סליחה, המפקחת היא ממשרד החינוך, לא?
<רחל אברמזון: אבל כשבעלות פותחת בתוך הרשות מסגרת חינוכית, מאיתנו קיבלו כבר את סמל המוסד.
<רחל אברמזון: זה היה ברור שיש להם את המבנה וזאת היתה הבטחה מהרשות המקומית.
<רחל אברמזון: הקרע הזה פתאום נוצר ממש 24 שעות לפני הפתיחה.
<רחל אברמזון: אני קיבלתי הודעה מהמחוז החרדי, ואני רוצה פשוט לבדוק איתכם, עם רשימה שמית של כל אותם 27 – 30 ילדים עם שיבוצים.
<רחל אברמזון: האם הופנו הילדים או לא?
<רויטל מור יוסף: לא.
<רחל אברמזון: אז אני בודקת את זה.
<רויטל מור יוסף: הם הגיעו למצב כזה שהם לא עדכנו אף הורה לאן הילד הולך.
יעקב מרגי: גברת פלדמן, בבקשה בקצרה.
<בלה פלדמן: קודם כל, שלום לכולם.
<בלה פלדמן: אני רוצה לדבר על ברוך ביטון שאחראי על ההשמה בעיריית אשדוד שהחליט שהוא לא מקבל ילדים מחוץ לאשדוד.
<בלה פלדמן: אני גרה בגן יבנה והבת שלי ב"מגן הלב".
<בלה פלדמן: שנתיים היא למדה שם.
<בלה פלדמן: בשנה הראשונה אני לקחתי אותה יום יום כדי ללמד את הצוות איך לטפל בבת שלי שהיא גם מורכבת.
<בלה פלדמן: שמעתי פה מהורים לילדים שיש להם אלרגיה לחלב ולגלוטן.
<בלה פלדמן: לבת שלי יש אלרגיה בכל הדברים.
<בלה פלדמן: היא יכולה לאכול רק שבעה סוגים של מזונות ואת זה אני נותנת לה כל יום.
<בלה פלדמן: היא לא אוכלת דברים אחרים.
<בלה פלדמן: היא אלרגית לגלוטן, לחלב, סויה וביצים.
<בלה פלדמן: הבאתי אותה במיוחד ואתם רואים אותה.
<בלה פלדמן: אין לה עכשיו מסגרת, אני איתה כל הזמן.
<בלה פלדמן: הבת שלי גם מפרכסת וכשיש לה אספירציה היא נחנקת.
<בלה פלדמן: שלוש פעמים קראו לי מהבית לקחת אותה לבית-חולים, ובבית זה קרה לי פעמיים.
<בלה פלדמן: גם אני צריכה סייעת צמודה כל הזמן.
<בלה פלדמן: היא מורכבת מאוד, יש לה הרבה הרבה בעיות חוץ ממה שאתם רואים.
יעקב מרגי: זה חוזר ל"מגן הלב".
יעקב מרגי: גברת פלדמן, תודה.
יעקב מרגי: מיד אגיע לחינוך הערבי, רשום לי.
<אבנר עורקבי: היא אומרת פה שוועדת ההשמה אמרה לה לא ללכת.
יעקב מרגי: בוא, לא בציניות.
יעקב מרגי: אם הוא יודע ש"מגן הלב" לא מקבל, יש לו מצוקה לאנשי אשדוד – לגיטימי, הוא לא מחויב.
יעקב מרגי: אנחנו נפנה.
יעקב מרגי: אם נוכל לתת מענה ופתרונות נייצר לו פתרונות.
<בלה פלדמן: למה החליטו להוציא דווקא אותנו?
<בלה פלדמן: קיבלו ילדים חדשים ואותנו עם פינצטה הוציאו?
<בלה פלדמן: למה דווקא אותנו?
<בלה פלדמן: לא מספיק מה שעברנו?
<בלה פלדמן: אנחנו עברנו כל כך הרבה דברים.
יעקב מרגי: "מגן הלב" יטופל אחר כך בצורה פרטנית.
<גילה ישר: שמי גילה ישר.
<גילה ישר: הנושא שלנו קצת אחר.
<גילה ישר: יש לי בן מדהים ששמו חזקיהו משה והוא מאחוריי.
<גילה ישר: הוא למד בחינוך מיוחד עד כיתה ג'.
<גילה ישר: מכיתה ג' אני מנסה לשלב אותו במסגרת רגילה.
<גילה ישר: אני גרה ברוממה בירושלים.
<גילה ישר: הוא ילד מאוד חכם, אלא שהוא זקוק לעזרה בכל שעות היממה.
<גילה ישר: אני נתקלת בקשיים מאוד מרובים דווקא מתוך עיריית ירושלים.
<גילה ישר: נותנים לי מספר שעות מאוד מצומצם לסייע שיהיה איתו וכמו כל ההורים פה אני צריכה לבוא ולהוציא אותו.
יעקב מרגי: איזה סייע?
יעקב מרגי: רפואי, משלב, תגבור?
<גילה ישר: זה נקרא משלב.
<גילה ישר: הוא לא צריך רפואי, ברוך השם.
<גילה ישר: אבל הוא צריך עזרה באכילה, שתייה, שירותים.
<גילה ישר: הוא צריך ממש מישהו צמוד אליו.
<גילה ישר: בשנה שעברה בגלל זה הוא לא למד כמה חודשים, כי הם סרבו להעביר לי את המשכורת של הסייע.
<גילה ישר: יש כאן נושא אחר.
<גילה ישר: התרשמתי, אדוני היושב-ראש חבר הכנסת מרגי, שבאמת אכפת לך מכולנו פה, וסוף סוף יש לנו אוזן קשבת.
<גילה ישר: הם לא מוכנים להעביר את התקציב של סייע לעובד זר למרות שמבחינה חוקית ולפי ההסכם הקיבוצי אין שום מניעה להעביר את זה.
<גילה ישר: בדקתי את זה עם עורכת דין.
<גילה ישר: אבל יש פה מטרה של עיריית ירושלים שרוצה לשמור את הכסף הזה בצד.
<גילה ישר: אני לא יודעת למה, אבל ברור לי שזה כך.
יעקב מרגי: הגורמים המקצועיים, האם יש מגבלה איך זה יועבר?
<רחל אברמזון: זה מועבר לרשויות, הרשויות מעסיקות.
יעקב מרגי: הבעיה ברורה, היא הוצגה פה.
יעקב מרגי: יש לה מענה באמצעות עובד זר וזה צלח.
יעקב מרגי: מבחינת
יעקב מרגי: כם, האם יש מגבלה?
<גילה ישר: אנחנו בדקנו את זה משפטית.
<גילה ישר: הוצאתי, לצערי, סכום כסף שלא היה באמתחתי אבל לא היתה לי ברירה.
<גילה ישר: השגתי עורכת דין שהיא גם אימא לילד חריג.
<גילה ישר: אין שום מניעה.
<גילה ישר: לפני שנתיים קיבלתי את זה במסגרת תלמוד התורה שהוא היה.
<גילה ישר: המסגרת הזו היא מסגרת ישיבה תיכונית, ואני מאוד רוצה בשבילו גם שהוא ילמד בגרויות.
<גילה ישר: מה שקורה זה שדווקא חצי היום שזה אחר הצהריים לבגרויות הוא צריך להפסיד.
<גילה ישר: יש לי אפשרות שעובד זר יהיה איתו משבע וחצי בבוקר עד שמונה, שמונה וחצי בערב שיכול להיות בכל המסגרת כמו שצריך ולהשתלב.
<גילה ישר: מבחינת הראש, הוא ילד חכם.
<גילה ישר: אני רוצה שהוא ישתלב בחברה ושהוא יהיה עצמאי.
<גילה ישר: עיריית ירושלים פה מציבה קשיים.
יעקב מרגי: שאלת שאלה, תקבלי תשובה.
<אילן שי: עו"ד אילן שי, הלשכה המשפטית של משרד החינוך.
<אילן שי: בנושא העסקת סייעות אנחנו מעבירים את התקציבים ככלל לרשויות המקומיות, לבעלויות על מוסדות חינוך.
<אילן שי: אם אני מבין נכון, מדובר בעובד זר חוקי שמועסק על-ידי ההורים.
<אילן שי: אני חושב שלסוגיה הזאת צריך לדבר עם השלטון המקומי.
<אילן שי: ככלל, העבודה שלנו היא מול הבעלויות.
יעקב מרגי: משרד החינוך אומרים שמבחינתם אין מגבלה.
יעקב מרגי: הם מעבירים, זה בסמכות השלטון המקומי.
יעקב מרגי: מה הנימוק שנתנו?
<גילה ישר: ממנח"י בעיריית ירושלים אומרים לי שמבחינה חוקית יש עם זה בעיה.
<גילה ישר: אני חושבת שהשם שלנו אולי מוכר לך – משה ישר.
<גילה ישר: שבוע שעבר הגענו למשרד ניר ברקת.
<אילן שי: צריך לזמן את השלטון המקומי כדי שיתייחס לסוגיה הזו.
יעקב מרגי: האם יש כאן נציג של השלטון המקומי?
<חגית מגן: אני ממרכז השלטון המקומי.
יעקב מרגי: יש לך ספציפית לסוגיה הזאת?
יעקב מרגי: אנחנו נברר את הסוגיה הזו.
יעקב מרגי: מוחמד יונס, בבקשה.
<מוחמד יונס: חבר הכנסת מרגי, אני לא רוצה להתייחס לכל מה שנאמר פה.
<מוחמד יונס: אבל למה לא דיברתם על המגזר הערבי?
<מוחמד יונס: למה לא מפרסמים באתר הוועדה בערבית שהורים יבואו?
<מוחמד יונס: למה אין פה אף הורה ערבי?
<מוחמד יונס: למה אף סייעת לא נמצאת פה?
<מוחמד יונס: אולי תעשה עוד דיון למגזר הערבי.