GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעה היימן: שיטת התקצוב שננקטת לגביהם היא בשל היותם בתי ספר פרטיים במגזר המוכר שאינו רשמי, ולא מכיוון שהם בתי ספר ערביים.
<נעה היימן: החינוך הערבי זוכה בשנים האחרונות לתוספות תקציביות אדירות במאות מיליוני שקלים.
<נעה היימן: רק לפני כמה חודשים הכרזנו על תכנית חדשה לתגבור החינוך הבלתי פורמלי ביישובים הערביים בשיתוף עם ראשי הרשויות הערביות.
<נעה היימן: לכן זה רלוונטי כי אין כאן שום עניין נגד בתי הספר הכנסייתיים.
<נעה היימן: יש כאן מדיניות אחידה סיסטמתית של האופן שבו המדינה מתקצבת את החינוך המוכר שאינו רשמי.
יוסף ג'בארין: אדוני היושב-ראש, תודה שזימנת את הישיבה החשובה הזאת.
יוסף ג'בארין: לפחות מישהו במדינה מנסה לעשות משהו כדי לסיים את השביתה הזאת.
יוסף ג'בארין: תרשה לי לפתוח בהבעת אכזבה עמוקה גם מהתגובות של שרים בממשלה, ובעיקר מחוסר התגובות וחוסר ההתייחסות לנושא; וגם הבעת אכזבה עמוקה מההתנהלות משרד החינוך.
יוסף ג'בארין: אלה בתי הספר המובילים והטובים שיש לנו.
יוסף ג'בארין: לדעתי, מתייחסים בזלזול ל-33,000 תלמידים שנמצאים בבית.
יוסף ג'בארין: 50% מהתלמידים בנצרת, 70% מהתלמידים בחיפה.
יוסף ג'בארין: אני מאתגר את כולם שאם היה בית ספר אחד שהיה שובת בנצרת עלית אני בטוח שזה לא היה לוקח כל כך הרבה ימים, וגם משרד החינוך ומשרד האוצר היו מקצים את התקציבים.
יעקב מרגי: הנה, כוכב יאיר.
יעקב מרגי: אני לא אומר שזה פחות חמור.
יעקב מרגי: בכוכב יאיר יש כ-400 תלמידים שלא לומדים מ-1 בספטמבר.
יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, השאלה היא מאוד עקרונית.
יוסף ג'בארין: אתה פתחת ואמרת, האם במדינת ישראל מתקיים חינוך שוויוני?
יוסף ג'בארין: האם כל ילד במדינת ישראל מקבל תקצוב שוויוני?
יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לך שגם המספרים של משרד האוצר וגם המספרים של משרד החינוך אומרים שהחינוך בעצם לא שוויוני.
יוסף ג'בארין: ואני אסביר: המוכר הלא רשמי בחברה הערבית זה בתי הספר הכנסייתיים.
יוסף ג'בארין: הם מסכימים לקבל 75%, לפי ההסדר המקורי.
יוסף ג'בארין: אלא שבמשך השנים כל מיני תוספות מאוד משמעותיות לחינוך פשוט נגזלו מהם, לא נתנו להם.
יוסף ג'בארין: המסמך שהזמנו ממרכז המחקר והמידע של הכנסת העלה את ההבדלים הללו והסביר בבירור שאם לוקחים את כל התקציב של יום לימודים ארוך, שעות-אם, פיצול כיתות, תכניות להפחתת ילדים, אופק חדש, שיפור ההישגים – כשלוקחים את כל זה מהחינוך הכנסייתי נשארים עם 34%.
יוסף ג'בארין: אז אני לא יודע איך אפשר לדבר על שוויון כשילדים ערבים בבתי הספר הכנסייתיים מקבלים לפני שנתיים 34% ואחרי הקיצוצים 29%.
יוסף ג'בארין: השערורייה היא שמשרד החינוך פשוט מסכים שאלה הנתונים.
יוסף ג'בארין: הוא לא אומר שהוא מתייחס אליהם בשוויון.
יוסף ג'בארין: הוא אומר שהם מקבלים רק את החלק הזה.
יוסף ג'בארין: מה הטענה המשפטית הכי חזקה כאן?
יוסף ג'בארין: שהם מלמדים את הליבה.
יוסף ג'בארין: הם מלמדים את כל התכנית של משרד החינוך.
יוסף ג'בארין: מה אתם רוצים מהם?
יוסף ג'בארין: איך קורה דבר כזה?
יוסף ג'בארין: בתי הספר מלמדים את מלוא הליבה ומקבלים 29%.
יוסף ג'בארין: אני אומר יותר מזה: בתי הספר הרי בנו את הבניינים.
יוסף ג'בארין: הם מתחזקים את הבניינים, הם משלמים בעבור ההנהלה.
יוסף ג'בארין: הם חוסכים מיליוני שקלים למשרד החינוך, אם לא יותר.
יוסף ג'בארין: לכן אני פשוט לא מבין את העקשנות הזאת.
יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני לא רוצה עכשיו לדבר כפוליטיקאי ואפילו לא כמשפטן.
יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על קיפוח היסטורי של הילדים שלנו, של 33,000 תלמידים שמקופחים באופן היסטורי, ומקבלים רק שליש.
יוסף ג'בארין: אנחנו מסכימים ל-75%, אבל 75% ממלוא התקציב.
יוסף ג'בארין: לכן כשעושים את החישובים הללו – אם זה שוויון מלא בתי הספר אמורים לקבל 300 מיליון בשנה.
יוסף ג'בארין: עשו חישוב, ואפשר להסתפק ב-75%.
יוסף ג'בארין: 75% זה 200 מיליון.
יוסף ג'בארין: מתוך 200 מיליון משרד החינוך לא מציע כלום; מציע אולי 20-10 מיליון.
יוסף ג'בארין: לכן עם כל הכבוד גם לידידי חטיב וגם לגברת ממשרד האוצר, אתם לא מציעים לי כלום כדי לתקן אפליה היסטורית.
יעקב מרגי: במפורש נאמר פה שיש נכונות לתת 50 מיליון שקל - -
יוסף ג'בארין: אבל זה לא עושה כלום.
יוסף ג'בארין: תשלום חד-פעמי שלא עושה כלום.
יעקב מרגי: הוועדה דנה גם בחוק צער בעלי חיים, ואומרים, לא תחסום שור בדישו.
יעקב מרגי: אני באמצע דבריי.
יעקב מרגי: הטענות הן טענות, ויש ויכוח אמתי בין העדפת החינוך הממלכתי למוכר שאינו רשמי.
יעקב מרגי: הבנו – יש משבר.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים בצורך.
יעקב מרגי: שר האוצר התערב אישית, ושם 50 מיליון.
יעקב מרגי: זאת גם לא בעיה של כסף.
יעקב מרגי: אין בעיה של כסף - -
יוסף ג'בארין: פחות מהבירה.
יעקב מרגי: יש פה ויכוח, אין בעיה של כסף.
יעקב מרגי: משרד החינוך יחד עם משרד האוצר אומרים, קחו 50 מיליון בשנה הזאת, תתחילו.
יעקב מרגי: אנחנו נקים ועדה, נתחם אותה בזמן וניתן לה מנדט להסדרת מעמדם של בתי-הספר הכנסייתיים.
יעקב מרגי: אני לא מכיר דרך אחרת של רצון טוב לבחון את הכוונות.
יעקב מרגי: אני לא מכיר דרך אחרת לבחון את הכוונות.
יעקב מרגי: אבל אני אתן לך לסיים, בבקשה.
יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני מכיר אותך כבן אדם יותר יצירתי.
יוסף ג'בארין: לכן אני מתפלא למה אתה דוחף את אנשי בית הספר ולא את אנשי משרד החינוך עם הכסף השולי שהם מציעים.
יוסף ג'בארין: אני מצפה ממך לעמדה יותר נחרצת כלפי משרד האוצר ומשרד החינוך.
יעקב מרגי: אתה יודע, אחד שהיה בצום, אם תשפוך לו בקבוק מים של 2 ליטר במכה אחת הוא עלול - - -
יוסף ג'בארין: אנחנו לא.
יוסף ג'בארין: אני רוצה לתקן דבר מאוד חשוב בשיח הזה בעניין בתי הספר החרדיים.
יוסף ג'בארין: בתי הספר של מעיין החינוך התורני ושל החינוך העצמאי מקבלים פחות או יותר תקציב מלא.
יוסף ג'בארין: זאת החרגה שהם קיבלו בחוק יסודות התקציב סעיף 3א.
יעקב מרגי: אז תגידו "הרשתות" כי בתוך המוכר שאינו רשמי אתם לא מקופחים או מועדפים על פני אחרים.
יעקב מרגי: כשעושים חשבון והשוואות צריך לקחת את הבסיס שלך.
יעקב מרגי: הבסיס שלך הוא המוכר שאינו רשמי.
יעקב מרגי: במוכר שאינו רשמי אין העדפה של יהודים לעומת חינוך כנסייתי או חרדי.
יעקב מרגי: מישהו אמר שגם אם האוצר יאמר מאה פעם זה לא הופך את זה לנכון.
יעקב מרגי: גם אם יעלו את לתקשורת מאה פעם זה לא הופך את זה לנכון.
יוסף ג'בארין: אז אנחנו עכשיו מסכימים.
יוסף ג'בארין: אדון עבדאללה וגברתי ממשרד האוצר, תסתכלו לי בעיניים.
יוסף ג'בארין: גם רשת מעין החינוך התורני וגם החינוך העצמאי, אף על פי שהם לא מלמדים את הליבה הם מקבלים מאה אחוז - -
יעקב מרגי: מעין החינוך התורני מלמד את מקצועות הליבה.
יוסף ג'בארין: בסדר, לכן אין שום סיבה – לא משפטית, לא מוסרית ולא פוליטית – שהילדים שלנו לא יקבלו אותו תקציב.
יעקב מרגי: איימן סייף, מנהל הרשות לפיתוח כלכלי של המיעוטים במשרד לשוויון חברתי.
מרב מיכאלי: איימן, הורידו אותך ממשרד ראש הממשלה למשרד לשוויון חברתי?
יעקב מרגי: אני חושב שזאת עלייה.
<איימן סייף: אנחנו בסדר גמור.
<איימן סייף: עברנו ממשרד ראש הממשלה למשרד לשוויון חברתי.
מרב מיכאלי: חמד-אל-אללה, אין מה להגיד – תרומה חשובה למשרד לשוויון חברתי ברשות חברתי גילה גמליאל.
מרב מיכאלי: אני סומכת על שניכם.
מרב מיכאלי: תעשו עבודה מעולה.
<איימן סייף: אני אגיד משהו קצר.
<איימן סייף: אני בתפקיד המגשר.
<איימן סייף: אנחנו הגוף שמנסה ללחוץ על שני הצדדים ולהגיע לפשרות.
<איימן סייף: גם השרה גילה גמליאל וגם משרד ראש הממשלה היו מעורבים בשיחות האחרונות ובדיונים.
<איימן סייף: קיימנו כמה דיונים גם במשרד ראש הממשלה, והשר גילה גמליאל גם דיברה עם ראש הממשלה, עם שר האוצר ועם שר החינוך כדי להגיע לפשרות.
<איימן סייף: לדעתנו, המתווה שמוצע כאן הוא מתווה ריאלי שנותן מענה לסוגיות הבוערות והדחופות.
<איימן סייף: גם החזרת הקיצוץ וגם 50 מיליון שקל יכולים לתת מענה טוב בטווח המידי.
<איימן סייף: אני מסכים מאוד איתך, וזה גם הכיוון שלנו.
<איימן סייף: תהיה ועדה שתהיה מורכבת מנציגים של משרד החינוך, האוצר ואנחנו עם נציגים של בתי הספר.
<איימן סייף: לדעתי, הסוגיות שמדברים עליהן כאן הן סוגיות עקרוניות שאי אפשר לפתור אותן ביום וביומיים.
<איימן סייף: צריך לתת לוועדה הזאת כמה שבועות כדי לשבת ולדון ולחזור ולדווח לוועדה על התוצאות של הוועדה.
<איימן סייף: דבר אחרון שאני רוצה להציע – אנחנו מציעים גם את עצמנו.
<איימן סייף: אם יש צורך בהחלטת ממשלה, אם יש צורך בפלטפורמה להעביר את התקציב לבתי הספר אז גם המשרד לשוויון חברתי וגם משרד ראש הממשלה מוכנים לסייע בנושא הזה.
יעקב מרגי: אני מאמין שבסוף התהליך יצטרך להיות שינוי – או שינוי חקיקה או הצעת מחליטים או משהו כזה כדי להחריג את החינוך הכנסייתי מהמוכר שלא רשמי.
יעקב מרגי: אולי משרד האוצר ימשיך במידת הנדיבות ויחיל את זה על כל המוכר שאינו רשמי.
יעקב מרגי: אני מבטיח לכם שבשלב הראשון אנחנו לא נעתור כדי לאפשר לכם להתקדם.
יעקב מרגי: אני מעדיף לשמוע שאני המקופח.
יעקב מרגי: אף על פי שאני תוצר של החינוך הממלכתי.
יעקב מרגי: איימן סייף, תודה רבה.
סופה לנדבר: אני רוצה ש- - - ואחריו אני.
יעקב מרגי: מסעוד גנאים, בבקשה.
יעקב מרגי: רבותי, יש לנו עוד חצי שעה לתום הדיון.
יעקב מרגי: אז אני אהיה קצר וקמצן בזמן.
יעקב מרגי: מי שחושב לחזור על דברים שנאמרו כדאי שיחסוך את זה מעצמו כי אני אעצור אותו.
מסעוד גנאים: תחילה אני רוצה לברך את כולם.
מסעוד גנאים: אנחנו, ועדת חינוך, צריכים להיות חלק מהפתרון.
מסעוד גנאים: הכוונה היא שבעבר היו דברים שוועדת החינוך התערבה וגם הייתה חלק מהמשא ומתן כדי להגיע לפתרון.
מסעוד גנאים: אז אנחנו יכולים לשבת עם כל הצדדים אחרי הדיון ויהיה לנו חלק בפתרון הזה.
מסעוד גנאים: אנחנו לא באנו לפה כדי לסבך את הבעיה, אלא כדי לפתור אותה.
מסעוד גנאים: שנית, כל הבעיה של הסוגיה של בתי הספר זה עניין של שוויון, של צדק, של ביטחון חינוכי.
מסעוד גנאים: אני מזכיר את זה משום שאתם זוכרים שכאשר שר האוצר עלה בכנסת ודיבר על התקציב במה הוא התחיל?
מסעוד גנאים: הוא התחיל במספרים?
מסעוד גנאים: הוא אמר שתקציב זה ערכים, זה השקפת עולם.
מסעוד גנאים: אז אם זה ערכים ויש הרבה כסף כפי שהוא אמר, אז שוויון זה ערך, וצדק זה ערך.
מסעוד גנאים: בסוף אני מברך את ארגון המורים ואת הסתדרות המורים על כך שהשביתו היום לשעתיים את מוסדות החינוך.
מסעוד גנאים: אני מברך על הסולידריות שלהם והתמיכה שלהם במאבק של בתי הספר הכנסייתיים.
יעקב מרגי: הם הדוברים הבאים.
יעקב מרגי: רן ארז, בבקשה.
<רן ארז: תודה, אדוני היושב-ראש.
<רן ארז: ארגון המורים העל יסודיים החליט להצטרף לשביתה של בתי הספר הכנסייתיים דווקא כדי שלא יעברו מתחת לרדאר, כפי שהזכירו את זה לא מעט דוברים פה.
<רן ארז: לכן השביתה שלנו היא שביתת הזדהות ומחאה על הקיפוח העמוק של בתי הספר הכנסייתיים.
<רן ארז: אני יודע שמקפחים אותם.
<רן ארז: אני הייתי בישיבה עם המנכ"לית ועם ראשי בתי הספר, ומה שצוטט על-ידי עבדאללה ממשרד החינוך זה לא מדויק.
<רן ארז: המנכ"לית אמרה בפירוש שעל הקיפוח שקיפחנו אתכם ב-2013 וב-2014 תקבלו 50 מיליון.
<רן ארז: אנחנו נחפש את הדרך להשוות אתכם.
<רן ארז: הם טענו טענה מאוד צודקת שהם ייכנסו שוב לגירעון גם אם ישלמו להם בגין העבר.
<רן ארז: הם אמרו שהם חייבים לנהל את בתי הספר שלהם בצורה כלכלית.
<רן ארז: בינינו, בתי הספר האלה נכנסים למצוקה כלכלית, והדבר הראשון זה לא להעביר כסף למבטחים עבור המורים, לא להעביר לקרן השתלמות, לא לשלם שכר.
<רן ארז: בסופו של דבר אולי אפילו לא יעבירו גם למס הכנסה, ואז ישלמו משכורות נטו.
<רן ארז: הם נמצאים במצב כלכלי קשה ביותר.
<רן ארז: בתי הספר הכנסייתיים, אולי מפני שהם מיעוט בתוך מיעוט, מפני שאין להם מפלגה בכנסת, מפני שאין להם נציגים בממשלה הם מקופחים מאוד - -
חנין זועבי: - - - בכנסת.
יעקב מרגי: רגע, אתה עלית עכשיו על מוקש.
<רן ארז: הם מקופחים מאוד.
חנין זועבי: אתה לא רואה חברי כנסת ערבים.
יעקב מרגי: בסדר, אז הוא אמר.
<רן ארז: אז אדרבה, תעזרו.
חנין זועבי: הוא מייצג אותם, אבל אנחנו לא.
<רן ארז: אני חושב שמגיע להם, הם חינוך מעולה.
<רן ארז: הם בתי ספר מעולים.
<רן ארז: הלוואי על כל ישראל בתי ספר כאלה, ואסור שבתי הספר האלה יתמוטטו.
יעקב מרגי: יוסי וסרמן, בבקשה.
יעקב מרגי: אחריו חבר הכנסת גטאס.
<יוסי וסרמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת המכובדים, ביום שישי האחרון הייתי יחד עם חברי בנצרת ונפגשנו עם הנציגים של החינוך הכנסייתי.
<יוסי וסרמן: הצעתי הצעה שאני חוזר עליה עכשיו.
<יוסי וסרמן: לאחר למעלה מ-20 יום של שביתה ולאחר ש-33,000 ילדים לא לומדים ואלפי עובדי הוראה שרוצים ללמד את הילדים ונמנעים מלהגיע לבתי הספר שלא מרצונם היות שהשביתה קיימת הרבה מדי זמן – הגיע הזמן להפסיקה, להקים ועדה שתוגבל בזמן, כפי שהציע יושב ראש הוועדה, ותמצא נוסחאות לבעיות המורכבות מאוד.
<יוסי וסרמן: אין לי שום כוונה כארגון עובדים לעסוק בתחומים שאינם שלי.
<יוסי וסרמן: לא אגיד איזו מפלגה עוזרת יותר, איזו מפלגה עוזרת פחות, למי יש סמכות – לי יש סמכות של ארגון עובדים.
<יוסי וסרמן: כארגון עובדים אני אשמח להשתתף בוועדה, לעזור לצרף לאופק חדש, כי המורים מקבלים שכר לפי העולם הישן, והם מקופחים.
<יוסי וסרמן: ועוד כהנה וכהנה תחומים ששייכים לארגוני עובדים.
<יוסי וסרמן: אבל הוועדה הזאת צריכה להיות מוגבלת בזמן.
<יוסי וסרמן: ידוע לי משיחה עם השר ועם המנכ"לית שיש רצון מאוד גדול לסיים את השביתה ולסיים את הפרק הכואב הזה בכל המערך שקשור לחינוך הכנסייתי.
<יוסי וסרמן: כולם צריכים להתעשת, ולאחר כל כך הרבה ימים שהילדים בבית, והמורים לא במוסדות החינוך, חייבים להפסיק את השביתה, להקים ועדה, להגביל אותה בזמן, ולדון רק בנושאים שאפשר להסכים עליהם.
<יוסי וסרמן: כל הצדדים צריכים להיות מרוצים עד כמה שאפשר להיות מרוצים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.
באסל גטאס: אני גם מתחיל בברכות לארגוני המורים.
באסל גטאס: זה מצופה, אבל אפשר להגיד תודה על מה שאתם עושים.
באסל גטאס: בישיבת ועדת החינוך אנחנו צריכים להתרכז במדיניות ובמה שבאמת חסר כאן, והוא לא כסף.
באסל גטאס: אפילו אסור לנו לדבר על כסף.
באסל גטאס: האם ניתן פשוט לעכל ולקבל את העובדה שיש סל שירותים לתלמידים בישראל?
באסל גטאס: האם אפשר לחשוב שתלמיד בבית ספר בנצרת – אחד מבתי הספר הטובים בארץ – סל החינוך הבסיסי שלו יהיה 50% מסל החינוך של תלמיד הנמצא בבית ספר ממלכתי אחר?
באסל גטאס: א', צריך לתקן את זה.
באסל גטאס: צריך לקבל ולהחליט.
באסל גטאס: אני קורא לך, אדוני, להוביל את המדיניות שסל השירותים צריך להיות שווה.
באסל גטאס: כולם מקבלים את העובדה שהם חינוך מוכר שאינו רשמי, והתקנה התקציבית אומרת שהם מקבלים 75% מהסל.
באסל גטאס: אבל הסל צריך להיות שווה.
באסל גטאס: שיבוא האוצר ויעשה מאבק שהוא רוצה במקום 75% שיהיה 74% או 72%.
באסל גטאס: כי לא מגיע, כי אני רוצה לעודד את החינוך הרשמי.
באסל גטאס: אבל שהמדיניות תהיה שוויונית, סל שוויוני, אחרת זאת אפליה.
באסל גטאס: לדעתי, אפילו אפליה שלא תעמוד במבחן בג"ץ.
יעקב מרגי: אם אתה כבר מעלה את זה, למה אתם לא מעמידים את זה למבחן בג"ץ אחת ולתמיד?
באסל גטאס: עכשיו זה הגיע למאבק ציבורי וצודק.
באסל גטאס: אנחנו לכיוון הסלמה, לא לכיוון רגיעה אחרי ההצעות המבישות.
באסל גטאס: אני אומר לך, עבדאללה, זאת הצעה מבישה.
באסל גטאס: אני לא ציפיתי שמשרד החינוך יבוא להתפאר כאן בהצעה כזאת.
באסל גטאס: 50 מיליון שקל, למה?
באסל גטאס: לפרוע כמה צ'קים וחובות?
באסל גטאס: מה יהיה בחודש הבא?
באסל גטאס: מה יהיה בשנה הבאה?
באסל גטאס: מר וסרמן, האנשים האלה במשא ומתן במשרד החינוך כבר שנה וחצי.
באסל גטאס: מה הם קיבלו?
באסל גטאס: ועדה כזאת תבוא ותמרח עוד זמן ותטחן עוד מים.
באסל גטאס: מה יהיה?
באסל גטאס: אני אומר לך מה יהיה: בשנה הבאה לא יוכלו לצאת לשביתה; כי אנשים יגידו להם, יצאתם לשביתה – מה השגתם?
באסל גטאס: אני פוליטיקאי, ואנחנו תומכים בבתי הספר שהם בשר מבשרנו.
באסל גטאס: אנחנו פחדנו שההורים, כפי שידוע לך, אחרי שבועיים וחצי ילחצו להפסיק את השביתה.
באסל גטאס: היום ההורים האלה הם אלה שמובילים את המאבק.
באסל גטאס: הם אומרים, סבלנו, הקרבנו – בסוף מה אתם מביאים הביתה?
באסל גטאס: כמה דברים כאלה?
באסל גטאס: מחר אחר הצהריים תתקיים ישיבה של ועד ראשי הרשויות הערביות עם ועדת המעקב, ואנחנו הולכים להשבית את כל מערכת החינוך - -
באסל גטאס: - - אם הדבר הזה לא יבוא לפתרון - -
יעקב מרגי: בדרך - - - כמה תחנות דלק.
יעקב מרגי: אתה רוצה להרגיע או - - -
באסל גטאס: אני אומר לך - -
יעקב מרגי: בסדר, אז אמרת.
באסל גטאס: - - לא מדברים על כסף.
באסל גטאס: אנחנו רוצים את עקרון השוויון.
<קריאה: כבוד היושב-ראש.
יעקב מרגי: אדוני, אתה רוצה לדבר?
יעקב מרגי: תשאיר פה פתק.
<קריאה: שגם נציג ההורים ידבר.
יעקב מרגי: מי אמר לך שהוא לא ידבר?
יעקב מרגי: בגלל שאתה מבזבז לי שתי דקות אולי לא תדבר.
יעקב מרגי: שב בשקט, אני אתן לך.
יעקב מרגי: ביקשת רשות דיבור ונרשמת?
<קריאה: הרמתי יד.
יעקב מרגי: תפריע לי שוב, אני אוציא אותך.
יעקב מרגי: אצלי נחמדות זאת לא חולשה.
יעקב מרגי: יש פה תלמידה מבית ספר ראמה, בית הספר הלטיני.
יעקב מרגי: היא תקריא לנו מכתב שהיא כתבה.
יעקב מרגי: תנו לה לקחת אוויר.
יעקב מרגי: ניתן למישהו אחר בינתיים.
יעקב מרגי: גברתי, חבל על הזמן.
יעקב מרגי: היא רוצה להיות מוכנה בעוד כמה דקות?
יעקב מרגי: תני לה אוויר.
יעקב מרגי: שאדי חלול, בבקשה.
<שאדי חלול: אני באתי לכאן.
<שאדי חלול: ישבתי כל הזמן עם פורום הקצינים הנוצרים שלנו שקוראים להשתלבות במדינת ישראל ולהיות חלק מהמדינה.
<שאדי חלול: אני דווקא יוצא מבתי הספר הנוצריים שמתיימרים לעשות מהם בתי ספר פלסטינים וערביים במקרה.
<שאדי חלול: אני מבקש שכל התערבות פוליטית חיצונית – שלא תהיה במקרה הזה כי זה משבר צודק של בתי ספר נוצריים שצריכים את התקציבים שלהם, ויש לנו אנשים שמנסים לתפוס במה בבתי הספר שלנו לא לחינוך, אלא לפוליטיקה.
<שאדי חלול: למטרה זאת באתי לכאן.
<שאדי חלול: אני באתי להביע את דעתנו שאנחנו בעד הוועדה החינוכית, אנחנו בעד המאבק הצודק שלנו לזכויות ולשוויון כי גם 30% מבתי הספר הכנסייתיים שמשרתים בצה"ל ובשירות הלאומי יוצאים מבתי-הספר האלה.
<שאדי חלול: לבוא ולהרים דגלי פלסטין ולעשות כנסים בבתי הספר שלנו – אני דווקא מצדד במדינה; כי יש בתי ספר בודדים – לא כולם, אלא יוצאי דופן – שמשתמשים בשיטות לא טובות ונותנים לבאסל גטאס וליוסף ג'בארין ואחרים - -
באסל גטאס: אל תזכיר שמות, אל תזכיר שמות.
יעקב מרגי: אל תפנה לחברי כנסת בצורה ישירה.
<שאדי חלול: אני רק מבקש לסיים.
באסל גטאס: היחידי שעושה עכשיו פוליטיזציה זה הוא.
סופה לנדבר: למה לעשות פוליטיקה - - -
<שאדי חלול: הפתרון צריך להיות יצירתי ולא כמו שמנסים להציג אותו כאן.
<שאדי חלול: הוא צריך להתנהל בין משרד החינוך לבין העדה הנוצרית בלבד בלי התערבות של אף גורם – לא עבדאללה חטיב, לא איימן סייף ולא אף אחד, ואני אגיד לך למה – כי יש דברים שהם לא רוצים להגיד לכם פה בוועדה.
<שאדי חלול: אני יודע על מה אני מדבר, ואני מדבר גם איתם וגם איתכם.
יעקב מרגי: תמסור לי אותם.
יעקב מרגי: אני אשמח לקבל אותם.
יעקב מרגי: אתה לא פוחד - - - אז תעביר לי אותם.
סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול, אם כל כך טוב כמו שמציגים לנו משרד החינוך, משרד האוצר והלשכה של ראש הממשלה – למה יש שביתה?
סופה לנדבר: אני גם שואלת איפה מנכ"לית משרד החינוך?
סופה לנדבר: אני חושבת שכאשר 33,000 ילדים לא נמצאים היום במסגרת חינוך – אני לא מזלזלת בנציגי המשרדים האלה, אבל אני חושבת שמנכ"לית משרד החינוך חייבת להיות כאן.
יעקב מרגי: הערתך נרשמה ונשמעה.
סופה לנדבר: אני רוצה להבין – אם משרד החינוך, משרד האוצר והלשכה של ראש הממשלה נותנים הצעה כל כך נדיבה אז אני ישבתי בשקט, ולא הבנתי איפה הפערים בין ההצעה לבין המציאות.
סופה לנדבר: אני רוצה להבין את זה.
סופה לנדבר: אפשר לזרוק כאן סיסמאות שאנחנו רוצים לחזק את החינוך הממלכתי, וזה טוב ויפה, אבל בינתיים כולנו יודעים שהחינוך הממלכתי לא במצב הכי טוב, לא במצב האידיאלי.
סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, כדי לחזק אנחנו גם צריכים לחשוב שבינתיים יש מסגרות שהורים שולחים אליהן ילדים, ובמסגרת שהם שולחים אליה את הילדים הילדים צריכים ללמוד ולקבל את ההשכלה.
סופה לנדבר: אני גם רוצה להבין – 50 מיליון – לכמה זה מספיק?
סופה לנדבר: כמה צריכים כדי להשוות?
סופה לנדבר: מה הפער בין 50 מיליון למה שהם צריכים?
סופה לנדבר: זה מה שאני רוצה להבין.
יעקב מרגי: הדברים נאמרו, אבל בהמשך נתייחס לזה שוב.
יעקב מרגי: בבקשה, תלמידה.
יעקב מרגי: מה השם שלך?
<הייפא פאיז חנא: קוראים לי הייפא פאיז חנא.
<הייפא פאיז חנא: שלום.
<הייפא פאיז חנא: גם לנו מגיע ללמוד.
<הייפא פאיז חנא: אני כותבת את זה בתקווה שאחרי שתקרא תחשוב עלי ועל 33 אלף תלמידים שנשארו בבית.
<הייפא פאיז חנא: אני מבינה שאתה שר החינוך של מדינת ישראל, של כולנו - -
יעקב מרגי: היא פונה לשר החינוך, שלא תטעו.
<הייפא פאיז חנא: - - יהודים, מוסלמים, דרוזים, נוצרים וכו' – ממש של כולם.
<הייפא פאיז חנא: אז למה כולם התחילו את שנת הלימודים, ורק אנחנו בבית?
<הייפא פאיז חנא: אנחנו תקועים בבית שלושה שבועות, ואין לנו שמץ של מושג על החומר שאחרים לומדים כרגע.
<הייפא פאיז חנא: יש מבחנים, מיצ"בים, בגרויות, וכל זה על חשבוננו.
<הייפא פאיז חנא: אתה יודע מה אנחנו מרגישים?
<הייפא פאיז חנא: אתה יודע מה מרגיש תלמיד שאוהב את בית ספרו שרואה אחרים הולכים ללמוד, והוא לא?
<הייפא פאיז חנא: אתה יודע מה מרגיש תלמיד שרואה את הספרים והילקוט שההורים קנו לו מונחים בבית?
<הייפא פאיז חנא: אתה מתחשב בנו?
<הייפא פאיז חנא: אתם לא יכולים למחוק את בתי ספרינו.
<הייפא פאיז חנא: אי אפשר למחוק היסטוריה שלמה שלימדה דורות, ובגלל זה אנחנו לא נכנעים, ובהפגנות אנחנו ממשיכים עד שתבינו ש-33,000 תלמידים זה לא משחק ילדים.
<הייפא פאיז חנא: אנחנו נמשיך להגן על הזכויות שלנו, ונדרוש יחס שווה בין כולנו, ונגיד בקול רם – אנחנו רוצים שוויון.
יעקב מרגי: בלי מחיאות כפיים, אין לנו זמן לזה.
יעקב מרגי: הייתי מאפשר אם היה זמן.
יעקב מרגי: אליאב בטיטו, יושב-ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.
<אליאב בטיטו: בוקר טוב, כבוד היושב-ראש, תודה רבה.
<אליאב בטיטו: קודם כול אני רוצה להגיד שאנחנו כמועצת התלמידים הארצית מייצגים את כלל בני הנוער במדינת ישראל, כולל את התלמידים של בתי הספר הכנסייתיים.
<אליאב בטיטו: אנחנו גם התבשרנו החל מתחילת שנת הלימודים על אפס תקלות, ובסופו של דבר ראינו שלא כך הדבר.
<אליאב בטיטו: אנחנו גיבינו את ארגון המורים לחלוטין בהחלטה להשבית את בתי הספר כאות סולידריות היום בשעתיים הראשונות.
<אליאב בטיטו: זה צעד שמלמד פן חינוך.
<אליאב בטיטו: רוצים ללמד אותנו שוויון – בואו תיישמו אותו.
<אליאב בטיטו: יש כאן עמדה שהנוער לא עומד מנגד ולא מוכן ש-33,000 מהחברים שלו שלומדים אתו באותה מדינה יישבו בבית.
<אליאב בטיטו: אנחנו חושבים ומאמינים שיש לבדוק אפשרות למתווה.
<אליאב בטיטו: אנחנו קוראים כאן גם לבתי הספר הכנסייתיים וגם לכל מי שעוסק בדבר הזה לשבת ולדבר על זה ולפתור את זה.
<אליאב בטיטו: שביתה זה לא הפתרון.
<אליאב בטיטו: היום גיבינו אתכם, ואנחנו היום איתכם בשביתה כי אנחנו באמת מאמינים שיש כאן עניין של סולידריות.
<אליאב בטיטו: אבל ברגע ש-33,000 תלמידים יושבים בבית כמעט חודש ימים – תלמיד מפסיד חומר, תלמיד לא רואה את החברים שלו, לא מגיע לבית הספר.
<אליאב בטיטו: יש כאן הפסד שבסופו של דבר לא המורים נפגעים, אלא התלמידים נפגעים.
ענת ברקו: באופן אישי נתקלתי גם בסטודנטים מבתי הספר שלכם במהלך השנים, ואני בהחלט מתפעלת מרמת הלימוד, ויש הרבה מה ללמוד מהתכנים ומאופן הלימוד.
ענת ברקו: כל המאבק הזה לא צריך להיות על גבם של תלמידים.
ענת ברקו: בתי ספר לא צריכים להיות סגורים.
ענת ברקו: בדיוק אותו סצנריו קורה בכל תחילת שנה, והתלמידים חווים את זה.
ענת ברקו: שבוע לפני כן מתחילים עם החרדות האם הם ילכו לבית ספר או לא.
ענת ברקו: יש בחינוך גם זכויות וגם חובות.
ענת ברקו: דובר על כך שאין כאן אפליה כי מדובר במסלול שיש מקבילים לו, והם נמצאים באותו מצב.
ענת ברקו: לכן ההצעה שלך, אדוני היושב-ראש, היא מצוינת – להקים ועדה שתאפשר אולי החרגה של הרכוש הכנסייתי ולא להעביר תהליכים שהם יחושו שיש כאן פגיעה, אבל להכניס את כולם תחת כנפי החינוך הרשמי של מדינת ישראל.
ענת ברקו: אין שום סיבה שזה יהיה מוכר ולא רשמי, וגם תוכלו לקבל את הדברים שמגיעים לכם מתוקף זה שגם רמת הלימוד היא באמת טובה.
ענת ברקו: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן.
ענת ברקו: יש ניסיון לעשות תהליך של פלסטיניזציה ופוליטיזציה של כל הסיפור הזה, וזה חבל.
ענת ברקו: גם זה על גבם של התלמידים.
ענת ברקו: כי גם אם יש תלמידים נוצרים ומוסלמים וגם יהודים בבתי הספר הללו, כדאי לשמור על המתכונת שלשם כך הם נולדו.
ענת ברקו: הדבר הזה רק יפגע בתלמידים עצמם וברמת הלימוד.
חנין זועבי: הם לא מבינים שאנחנו פלסטינים, זאת הבעיה.
חנין זועבי: מי שלא מבין שאנחנו פלסטינים אז שלא יבין.
יעקב מרגי: תגידי, חנין, עד עכשיו לא הבנת שהיא לא הבינה שאת פלסטינית?
יעקב מרגי: רגע, אז למה את מפריעה לי?
יעקב מרגי: יש ארבע דקות נטו - -
יעקב מרגי: חברת הכנסת ענת ברקו - -
ענת ברקו: הכנסיות שנהרסות היום בכל המרחב של המזרח התיכון – איפה בדיוק?
יעקב מרגי: ענת, בואו לא נכניס עכשיו - -
ענת ברקו: - - - איך מתנכלים לנוצרים במרחב הזה - - -
יעקב מרגי: ענת, בואי נתמקד בעניין.
ענת ברקו: זאת הייתה התייחסות שלי.
ענת ברקו: אני רק רוצה לחזק אתכם ולומר שהמאבק שלכם הוא צודק, אתם ראויים לשוויון.
ענת ברקו: תיכנסו למסלול הרשמי.
ענת ברקו: זה ישרת את כולם וגם את התלמידים.
ענת ברקו: גם העצה שיושב הראש הציע היא מצוינת לטובת העניין; ובאמת לשמור על האי החינוכי מכל הדברים שרק יכולים להזיק לו.
<עאוני בטחיש: הפנייה היא גם לרשתות?
<עאוני בטחיש: לא הבנתי.
חנין זועבי: - - - לפלסטינים.
יעקב מרגי: חנין, יש לנו כמעט את הבלתי אפשרי לעשות.
יעקב מרגי: הדיון עד 11:00 ויש לנו דיון נוסף ברצף.
יעקב מרגי: אני אתן את רשות הדיבור למשפטן שראה את הדברים.
יעקב מרגי: איך אמר שרון?
יעקב מרגי: מה שרואים מכאן לא רואים משם.
יעקב מרגי: הוא ראה את הדברים גם מכאן וגם משם.
יעקב מרגי: לשם הגילוי הנאות, היום הוא מייצג את מדרסת דאר אלמערפה.
<אמנון דה הרטוך: שלום, אני עורך דין אמנון דה-הרטוך, ואני מבקש לומר בתמצית רבה שמשרד החינוך לא מתפקד.
<אמנון דה הרטוך: הוא פוגע בבתי ספר פרטיים שאין להם תחליף; הוא מפלה בין ערבים ליהודים, והוא מפר את הדין, וכנראה גם מסכן את ביטחון המדינה.
<אמנון דה הרטוך: בשנת 2014 הייתה תנועת מלקחיים משולשת נגד בתי הספר הפרטיים, כנראה ללא שום תיאום במשרד החינוך.
<אמנון דה הרטוך: ראשית, בוטל חוק נהרי שחייב תחילה את הרשויות המקומיות לממן את חלק מבתי הספר.
יעקב מרגי: אמנון, תהיה ממוקד.
<אמנון דה הרטוך: שתי דקות על השעון.
<אמנון דה הרטוך: בוטל חוק נהרי, הוגבל שכר הלימוד להורים.
<אמנון דה הרטוך: כאן אני רוצה לבטא הפתעה מדבריה של נציגת משרד האוצר שהזכירה פעמיים שהיחס הוא שווה לבתי הספר הפרטיים וגם לבית הריאלי העברי.
<אמנון דה הרטוך: המשפטנים של משרד - - - מבקשים לעדכן אותה שלהבדיל מכל בתי הספר הפרטיים האחרים לבית הספר הריאלי העברי שהגיש עתירה לבג"ץ משרד החינוך נתן בוועדת החריגים שלו ללא שום הנמקה, זכות להמשיך ולגבות את שכר הלימוד העצום – למעלה מ-10,000 שקלים לכל תלמיד.
<אמנון דה הרטוך: לעומת זאת, כמובן, בתי הספר הפרטיים, הכנסייתיים ואחרים לא זכאים לדבר הזה.
<אמנון דה הרטוך: זאת אומרת אפליה בין יהודים לערבים – בין הריאלי העברי ולבתי ספר ערביים אחרים – ממשיכה ביתר שאת בתשע"ה ובתשע"ו.
<אמנון דה הרטוך: הדיון בבית המשפט צפוי להיות בינואר 2016.
יעקב מרגי: אתה מדבר בקצב, ואני רוצה לשאול - -
<אמנון דה הרטוך: אני רוצה לעמוד בזמנים.
יעקב מרגי: אבל אנחנו נחטיא את המטרה.
יעקב מרגי: אתה רוצה לומר לי שבניגוד למה שאנחנו יודעים ומבינים, בתוך המוכר שאינו רשמי יש אפליה?
<אמנון דה הרטוך: בכל הנוגע לשכר הלימוד בשנתיים האחרונות התשובה היא חד משמעית, כן.
יעקב מרגי: עזוב שכר לימוד.
<אמנון דה הרטוך: זה מאוד חשוב.
יעקב מרגי: תקצוב.
<אמנון דה הרטוך: בנוגע לתקצוב בהחלט יש אפליה.
יעקב מרגי: למה עצרתי אותך?
יעקב מרגי: לא כולנו משפטנים.
יעקב מרגי: אז אני כמעט השתכנעתי שאתה צודק שיש אפליה - -
<אמנון דה הרטוך: יש אפליה בנוגע לשכר הלימוד, ויש גם אפליה שנמצאת כרגע בדיון בבג"ץ בתיק אחר בנוגע לאפליה שמשרד החינוך - -
יעקב מרגי: תן לי לנווט אותך.
יעקב מרגי: יש פה דיון פילוסופי.
יעקב מרגי: יש פה זעקה שיש לכאורה אי שוויון משווע.
יעקב מרגי: למה זה לא נבחן במישור המשפטי?