GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אני אענה לך, שאלה במקום.
יעקב מרגי: כשאנחנו מדברים פה על החינוך המיוחד, אוי ואבוי לי או למדינה בכלל, אם הדיון יהיה ספציפי.
יעקב מרגי: כשאני מדבר על החינוך המיוחד, עיניי נשואות לכל הילדים במדינת ישראל, ולא משנה היכן הם גרים, מאיזה מוצא הם או דת.
יעקב מרגי: הדיון הוא ללא הבדל דת, גזע ומין.
<מוחמד יונס: ב-24 שעות האחרונות ניסיתי לגייס כמה שאני יכול על מנת להביא הורים לילדים עם צרכים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין אמר לך ששם נעוצה הבעיה.
יעקב מרגי: הוא אומר לך שאלה שזקוקים לעזרה, החלשים, במגזר הערבי, דווקא הם הופכים להיות שקופים מסיבות רבות שונות שאפשר למנות אותם.
יעקב מרגי: כנראה שמישהו מצניע את הסוגיה הזו, וחבל.
יעקב מרגי: אני חושב שההיפך הוא הנכון.
יעקב מרגי: אלה נשמות גבוהות שצריך לתת העצמה ולחבק אותם ולהעניק להם כמה שאפשר.
יעקב מרגי: כנראה ששם נובעת הבעיה.
יעקב מרגי: גם היעדר ארגונים.
יעקב מרגי: אתה פעיל חברתי והיד מושטת אליך, השאלה צריכה לחזור אליך.
יעקב מרגי: אדרבא, שמעת את המצוקה.
יעקב מרגי: קח את הסוגיה הזו.
יעקב מרגי: כל הכבוד לשאלה שלך.
יעקב מרגי: איפה הם?
יעקב מרגי: נפקד מקומם?
יעקב מרגי: כנראה שאין להם קול ואין מי שיזעק את זעקתם.
יעקב מרגי: כפעיל חברתי אתה צריך להגביר שם את המודעות ושיקומו ארגונים למען אותם ילדים ושיהיו פעילים.
<מוחמד יונס: יש ארגונים.
יעקב מרגי: תביא אותם, תפנה אליהם.
<מוחמד יונס: ב-24 השעות האחרונות ניסיתי ליצור קשר עם הנהלת הוועדה כדי לארגן להם אישורי כניסה, אבל ללא הצלחה.
<מוחמד יונס: לא הצלחתי לארגן להם אישורי כניסה.
יעקב מרגי: אין דבר כזה.
<מוחמד יונס: אז אני אומר לך שכן.
<מוחמד יונס: אני יצרתי קשר עם הנהלת הוועדה.
<מוחמד יונס: אני והסגנית שלי קיבלנו, אבל לא כל האחרים.
יעקב מרגי: אדוני, תן לי לא באוויר.
יעקב מרגי: תן לי מקרה אחד או שניים ספציפית עם שמות, תעודות זהות, של אלה שפנו.
יעקב מרגי: אני רוצה לברר את זה.
<מוחמד יונס: אני פניתי בשמם לוועדת החינוך.
<מוחמד יונס: רשמתי את השמות שלהם עם מספרי זהות ורשמתי הערה שהם הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.
<מוחמד יונס: לא קיבלו אישור.
יעקב מרגי: זו פרוצדורה שתיבדק.
יעקב מרגי: כרגע זה לא קשור לדיון.
יעקב מרגי: הגברת יוליה, בבקשה תתמקדי בנושאים שבהם לא נגענו.
יעקב מרגי: אנחנו לקראת סוף הדיון.
<יוליה בן משה: אני אהיה ממוקדת בכמה נושאים וחבריי ישלימו אם אני אפספס.
<יוליה בן משה: רחלי, שיטת הפעימה הראשונה – למה הורים שאושרו במאי 30 שעות, אתם מתחילים 24?
<יוליה בן משה: זה מחבל בעבודה שלהם.
<יוליה בן משה: אם כבר הורה ל-30 שעות תנו לו את ה-30 שעות.
<יוליה בן משה: זה הרי טעות.
<יוליה בן משה: זה עומס של מיילים עלינו הארגונים, זה עומס של מיילים עליכם.
<יוליה בן משה: מי שאושר – תנו לו.
<יוליה בן משה: הפעימה הראשונה לא מאפשרת לכם לעבוד עם מקרי החירום האלה שאתם מוצפים בהם כל הזמן.
<יוליה בן משה: שנית, סייעות אישיות בחינוך המיוחד.
<יוליה בן משה: עדיין המפקחות שלכם נותנות תשובות להורים שאין דבר כזה סייעת אישית בחינוך המיוחד.
<יוליה בן משה: לכן, מגיעים לכם לפה כל המקרים הפרטניים האלה.
<יוליה בן משה: אני לא יודעת מה נעשה בנושא הזה, אבל צריך להבהיר מחדש את הנושא כי אחרת אנחנו כל החיים נעסוק בבעיות פרטניות.
<יוליה בן משה: לעניין הנושא של סייעות רפואיות – עירית, את יודעת כמה אני מכבדת אותך.
<יוליה בן משה: יש פער מאוד מאוד גדול בין התפקוד של רחלי לבין התפקוד שלך.
<יוליה בן משה: ביחידה של רחלי יש שותפות מלאה עם ההורים.
<יוליה בן משה: אנחנו לפעמים רבים, אנחנו לפעמים לא מסכימים.
<יוליה בן משה: אבל אנחנו מעורבים.
<יוליה בן משה: אצלך זה לא קיים.
<יוליה בן משה: אני לא מבינה למה בוועדה שהוקמה אין נציגות משם.
<יוליה בן משה: זה הפרה של חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
<יוליה בן משה: לא עלינו ובלעדינו, הם אמורים להיות שם.
<יוליה בן משה: אנחנו לא אויבים, אנחנו לא נחבל בעבודה.
<יוליה בן משה: אנחנו יודעים לעבוד בהיגיון.
יעקב מרגי: זעקתך נשמעה, תודה.
יעקב מרגי: התייחסות בסוף.
יעקב מרגי: הניה מעל"ה בבקשה.
<הניה מרמורשטיין: אני רוצה לייצג את הגנים החינוך המיוחד.
<הניה מרמורשטיין: אני מנהלת של גנים בחינוך מיוחד מפיגור בינוני ומטה וסיעודי בעל"ה בבני ברק.
<הניה מרמורשטיין: אנחנו מקבלים גננת אחת וסייעת אחת כשיש לנו מ-8 עד 10 ילדים שהם פיגור בינוני וקשה וסיעודי, ואנחנו בעצמנו מתגברים מהעמותה שלנו את הגן בעוד סייעת כי בשום אופן אי-אפשר לתפקד עם סייעת אחת כשכל ילד אוכל כמעט חצי שעה, וכשצריך להעביר כל ילד ממקום למקום ולעזור לו בכל התחומים של העזרה.
<הניה מרמורשטיין: אחר כך אתייחס גם לעניין הסייעות הרפואיות.
<הניה מרמורשטיין: אנחנו מטפלים בהורים שקשה להם לפנות בעצמם ולבקש את סייעות התגבור, ולכן אני בעצמי מפנה ומבקשת תמיד סייעות תגבור דרך המפקחת.
<הניה מרמורשטיין: אני מקבלת מקסימום 3 - 4 שעות לכל ילד וזה ממש לא מספיק לי.
<הניה מרמורשטיין: אני ממש לא יכולה כך לנהל.
<הניה מרמורשטיין: קודם כל, שתהיה סייעות, שיהיו לפחות שתי סייעות.
<הניה מרמורשטיין: אפילו היום בחינוך הרגיל החליטו לתת שתי סייעות בגן.
<הניה מרמורשטיין: קל וחומר בגן המיוחד הקשה.
<הניה מרמורשטיין: אני לא חושבת שבקל אפשר, אבל אני מייצגת את הקשה שמאוד קשה כך לעבוד.
יעקב מרגי: יש היום רפורמת הסייעות.
<הניה מרמורשטיין: לנו יש גננת וסייעת.
יעקב מרגי: כמה ילדים אתם?
<הניה מרמורשטיין: מ-8 עד 10 ילדים קשים וסיעודיים.
<הניה מרמורשטיין: הארגון שלי מממן עוד סייעת.
<הניה מרמורשטיין: אבל מתערבים לי ממשרד החינוך וטוענים שאני צריכה לתת להם את כל הזכויות כמו הסייעת שהם מממנים לי.
<הניה מרמורשטיין: זאת אומרת, כשהם נכנסו לי לביקורת אז הם באו לבדוק אם אני נותנת להם את כל הקרנות ואת כל הפנסיה.
<הניה מרמורשטיין: נכון, צריך לתת באמת להם את זה.
<הניה מרמורשטיין: אבל אני צריכה לבד לממן את זה, אחרת הכיתה לא יכולה להתנהל.
<הניה מרמורשטיין: הילדים לא יקבלו את האוכל, הם לא יחותלו.
<הניה מרמורשטיין: כולם מחותלים, כולם סיעודיים.
<הניה מרמורשטיין: את כולם אני צריכה להעביר מהחצר לכיתה, מהכיתה לכיתת הטיפול.
<הניה מרמורשטיין: לעניין הרפואי - יש לנו ילדים רפואיים.
<הניה מרמורשטיין: אני לא צריכה אחות בשביל זה.
<הניה מרמורשטיין: למשל, ילדים עם אפילפסיה שכמעט כל יומיים אני צריכה לרוץ לבית חולים כי אני לא יכולה להשגיח עליהם מספיק במקום.
<הניה מרמורשטיין: אני לא צריכה אחות, אבל אני צריכה עוד סייעות תגבור שתעזורנה לנו.
יעקב מרגי: האם יש תקינה לגנים שהם מאובחנים כגני חינוך מיוחד?
<רחלי אברמזון: כן, ישנה תקינה לגבי אנשי צוות.
<רחלי אברמזון: צריך לבדוק ולראות את זה, אני אבדוק את על"ה בני ברק.
<רחלי אברמזון: יחד עם זה, סייעות תגבור אתם מפנים אל המחוז שלכם.
<רחלי אברמזון: אנחנו נבדוק.
<אבנר עורקבי: דיברו על סייעות תגבור, דורנר דיברה על סייעת אישית.
יעקב מרגי: לצערנו הרב, עוד לא יישמנו את דוח דורנר.
יעקב מרגי: אנחנו מתיימרים קודם כל ללמוד אותו.
יעקב מרגי: לאחר מכן נצהיר הצהרות.
יעקב מרגי: אתה בלי רשות דיבור.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מוזס, ממש בקצרה כי אנחנו לפני סיכום.
מנחם אליעזר מוזס: תודה לך, אדוני היושב-ראש.
מנחם אליעזר מוזס: שמעתי את מה שאמרה נציגת על"ה.
מנחם אליעזר מוזס: רחלי, האם הפרויקט החדש שבישר לנו שר החינוך על הסייעת השנייה בגני הילדים לא חל על החינוך המיוחד?
מנחם אליעזר מוזס: הרי שם זקוקים לזה.
מנחם אליעזר מוזס: אנחנו שומעים כאן דבר שהוא ממש מתבקש.
מנחם אליעזר מוזס: שנית, שר החינוך בפתיחה בישיבת ועדת החינוך במשרד החינוך בישר לנו על ההנגשה לתלמידי החינוך המיוחד בכמיליארד שקל.
מנחם אליעזר מוזס: לאיזה מערכות מיועד?
מנחם אליעזר מוזס: האם זה רק לממלכתי ולממלכתי הדתי או גם למוכשרים או כאלו שאינם רשמיים, רשתות ומוכשר?
מנחם אליעזר מוזס: למשל, כמו החינוך העצמאי, המעיין.
מנחם אליעזר מוזס: בגלל ששר החינוך לא נתן לי את התשובה והוא הסתובב ליועצת המשפטית והיא גם לא ידעה לתת לי את התשובה, אני מצפה אולי לשמוע האם התחדש משהו.
יעקב מרגי: בבקשה, היועץ המשפטי, ביחס לשאלה הראשונה.
<אילן שי: הסייעות – האמת אני לא רוצה להגיד משהו שלא בדקתי באופן ודאי.
יעקב מרגי: אז אל תאמר.
<אילן שי: בחינוך המיוחד יש הרי חוזר מנכ"ל שמפרט את מספרי הילדים.
יעקב מרגי: הרפורמה חלה ממספר מסוים של ילדים וחתך גילאים זהה.
יעקב מרגי: זו שאלה בפני עצמה שצריכה להיבחן בכלל בסוגיית התקינה מול גנים של גיל.
יעקב מרגי: זה לא קשור לרפורמה.
יעקב מרגי: אין ספק שצריך לבחון את זה.
יעקב מרגי: רחלי הבטיחה שהיא תבדוק את הסוגיה הזו עם הגן בעל"ה בני ברק, וזה ודאי יקרין לגבי כלל הגנים של החינוך המיוחד.
יעקב מרגי: אני חושב שגם המציאות מבקשת מענה יותר רחב ויותר צמוד וגם הצרכים.
יעקב מרגי: לכן, התקינה צריכה להיות שונה.
<אילן שי: לגבי ההנגשה יש לי תשובה.
<אילן שי: השאלה האם הרפורמה של ההנגשה חלה על מי שאיננו רשמי.
<אילן שי: תקנות נגישות פרטנית נשלחו על ידינו לפני שבועיים לכנסת.
<אילן שי: הרפורמה שהציג השר נוגעת לסיכום התקציב שהשגנו ביחס לתקנות נגישות פרטנית שרק הוגשו לכנסת.
<אילן שי: עדיין הן לא אושרו.
<אילן שי: צריך לקיים עליהם דיון בוועדת המשנה לנושא תקנות נגישות.
<אילן שי: אבל הסיכום התקציבי עם האוצר חל על כל מוסדות החינוך, כולל המוכר שאינו רשמי, כולל מוסדות הפטור, כאשר ביחס למוסדות הפטור ומוסדות מוכרים שאינם רשמיים שפועלים במבנים שהם לא מבנים של רשויות מקומיות יש חוות דעת שלנו, של הלשכה המשפטית, שיצטרכו לתת איזושהי בטוחה, משכון או משכנתא, שתוודא שההנגשה של המבנה והשיפור שנעשה במבנה, ברגע שהמבנה הזה יחדל לשמש מוסד חינוך יצטרכו ל - - -
יעקב מרגי: לשפות את ההשקעה.
יעקב מרגי: שוש סומך מהמועצה לשלום הילד, בבקשה בקצרה.
<שוש סומך: רק נושא אחד שלא היתה בכלל התייחסות אליו והוא מגיע אלינו הרבה בפניות.
<שוש סומך: רחלי, לא התייחסת בכלל מה ההכשרה שהסייעות המשלבות מקבלות.
<שוש סומך: אנחנו מקבלים הרבה הרבה תלונות גם מאלה שכבר הצליחו לעבור את כל המסכת ששמענו עליה היום ולקבל את הסייעת ומגיעה מישהי שאין לה שמץ ומושג על הצרכים של הילד.
יעקב מרגי: זו סוגיה שעולה כמעט בכל דיון ואני מבקש להתייחס אליה בסוף.
<אבנר עורקבי: חבר הכנסת מרגי, יש לי פה אימא שלא דיברה.
יעקב מרגי: דיברת במקומה ארבע פעמים.
<אביבה ברקאי אהרונוף: לגבי סייעת שילוב – קודם כל, שוב, גם סוגיה שחוזרת על עצמה, שעות הסיוע.
<אביבה ברקאי אהרונוף: שעות הסיוע כפי שפירטתי במסמך שהעברתי לך, הן על פי טבלה.
<אביבה ברקאי אהרונוף: מקסימום 30 שעות סיוע.
<אביבה ברקאי אהרונוף: כמו ששמענו כאן, שעות הלימודים הן מעבר ל-30 שעות, ולמעשה הילדים לא יכולים לממש ולהיות כמו כל הילדים בבית-הספר עד תום יום הלימודים בחוזר מנכ"ל האחרון יש איזושהי התייחסות שברגע שיש שני ילדים שהם משולבים בכיתה אחת, הם זכאים לסייעת אחת בלבד.
<אביבה ברקאי אהרונוף: אני רוצה לחזור לנקודת המוצא שמשרד החינוך בזמנו גם הסכים איתנו, שסייעת היא סוג של הנגשה.
<אביבה ברקאי אהרונוף: למעשה, היא הנגשה אנושית והנגשה אישית.
<אביבה ברקאי אהרונוף: לא יכול להיות ששני ילדים שכל אחד מהם זקוק לסייעת אישית כדי שיוכלו לסייע לו לצרכים שלו, יקבלו סייעת אחת.
יעקב מרגי: אם המשרד מנצל את זה שאם יש שני ילדים שזכאים לסייעת צמודה ומאחדים, מבחינת נר אחד נר למאה, הם לפחות מגדילים את השעות?
<אביבה ברקאי אהרונוף: הם מגדילים למירב שעות הסיוע שהם יכולים לתת.
<רחל אברמזון: גם בעניין הזה ישנם חריגים.
<רחל אברמזון: אני אוחזת בידי את רשימת הילדים.
<רחל אברמזון: אנחנו משתמשים בשפה: מאגמים את הילדים.
<רחל אברמזון: לא, לא מאגמים.
<רחל אברמזון: יש כאן ילדים שמקבלים שעות פרטניות.
<רחל אברמזון: זה נכון שחוזר מנכ"ל אומר.
<רחל אברמזון: כי רבותי, גם להכניס כל כך הרבה אנשים לתוך כיתה זה כמה אנשי צוות.
<רחל אברמזון: זאת אומרת, יכולים להיות כבר שם שלושה וארבעה ילדים עם ארבע-חמש סייעות ומורה.
<רחל אברמזון: יחד עם זאת, באמת ברגישות מאוד מאוד גבוהה עם השיח המשותף הזה שאנחנו מקיימים, כבר דיברנו במחוזות והמחוזות מקיימים את זה.
<רחל אברמזון: יש כאן יותר ויותר מקרים שבהם באמת יוצרים את ההפרדות.
יעקב מרגי: רבותי, האולם משודר ומאיצים בי לסיים.
יעקב מרגי: אני כבר עברתי את הזמן.
יעקב מרגי: רבותי, לסיים.
<אבנר עורקבי: - - - יש פה אימא של ילדה.
<אבנר עורקבי: לא טיפלו בה - - -
יעקב מרגי: אתם תגרמו לי לא לקיים דיונים.
יעקב מרגי: תנו לי, תסמכו עליי.
יעקב מרגי: אתם לא סומכים עליי, תעזבו את זה.
יעקב מרגי: היא תשב איתי, היא תקבל.
יעקב מרגי: היא לא תלך, היא תקבל טיפול פרטני מהלשכה שלי בגלל שהפרעת לה בדיון.
יעקב מרגי: ארבע דקות מצטברות לקחת מהדיון.
יעקב מרגי: יכולנו לתרום אותה לטובת הסיפור.
<קריאה: אני מבקשת לרשום בפרוטוקול שלמורים לא היה ייצוג.
<קריאה: לא קיבלתי רשות דיבור.
יעקב מרגי: אני מודה לך על זה.
יעקב מרגי: אם היית מתאפקת ושומעת את הסיכום שלי, ההערה שלך היתה נחסכת.
<קריאה: אני חוזרת בי.
יעקב מרגי: יפה, תודה על האמון שאת נותנת בי.
יעקב מרגי: אני לא אוציא סיכום.
יעקב מרגי: אתם יודעים למה?
יעקב מרגי: לא מיצינו את הדיון הזה כי עדיין אני צריך התייחסויות לכל מה שנאמר מהפונקציות המקצועיות הבכירות שנמצאות ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: יתקיים מיד אחרי החגים עוד דיון על מה שנאמר ונאסף כאן, ותינתן הזדמנות.
יעקב מרגי: אנחנו בינתיים בבית, אנחנו לא לומדים.
יעקב מרגי: הילדים לא לומדים.
יעקב מרגי: אמרתי את זה עוד ב-28.7.
יעקב מרגי: בן חמו, תן לי לסיים.
יעקב מרגי: תינתן הזדמנות למי שלא השתתף בדיון, כולל לנציגות המורים, לומר את דברה.
יעקב מרגי: לגבי הילדים שנמצאים בבית ושלא קיבלו מענה – אני קורא גם לעירית ולרחל להתכנס ולמצוא מענה כמו שאני יודע לקחת עכשיו בעיות פרטיות ולשבת.
יעקב מרגי: אמרתי שזה לא חוכמה שאנחנו קובעים תקנות וחוקים, אלא צריך לדעת ליישם אותם ולראות שאכן הרשויות מיישמות אותם.
יעקב מרגי: אני קורא לכם באמת לקחת את המקרים הפרטניים האלה ולטפל בהם ולפתור אותם.
יעקב מרגי: לגבי "מגן הלב" אשדוד- אשקלון - יטופל על-ידי העוזרים שלי.
יעקב מרגי: שלום לכולם, צהריים טובים.
יעקב מרגי: התאריך היום הוא 9.9.2015, כ"ה באלול תשע"ה.
יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הוגדר פה אומנם כאפליית הסייעות בעיריית ירושלים, אבל נתקן את זה לפרוטוקול ונאמר כי מדובר בסוגיית הסייעות במוכר שאינו רשמי שהועסקו על-ידי עיריית ירושלים.
יעקב מרגי: נמצאים איתנו ארגון העובדים, ההסתדרות העובדים הכללית החדשה מרחב ירושלים, הסייעות, ומנכ"ל עיריית ירושלים.
יעקב מרגי: מנכ"ל העירייה, תציג לנו בבקשה את הסוגיה.
<אמנון מרחב: צהריים טובים.
<אמנון מרחב: אני אציג בקצרה את העובדות ומכאן תמשיכו.
<אמנון מרחב: השיטה של הפעלת גני ילדים במגזר החרדי בירושלים נהגה שהעירייה קיבלה ממשרד החינוך רישיונות הפעלה לגני ילדים ומסרה את ההפעלה של גני הילדים לזכיינים שזכו במכרזים שפרסמה העירייה.
יואב בן צור: הכסף ממשרד החינוך עבר לעיריית ירושלים או ישר לעמותות?
<אמנון מרחב: לעירייה.
יואב בן צור: האם העירייה היתה מעבירה את הכסף כמו שהוא, as is, או שהיא מוסיפה?
<אמנון מרחב: אנחנו תמיד מוסיפים.
<אמנון מרחב: בשנת 2013 פסקה ועדת ערר שפועלת במשרד החינוך מכוח סעיף 13 לחוק הפיקוח על בתי-הספר ששיטת ההפעלה הזו היא לא חוקית ופסלה אותה.
<אמנון מרחב: היא הורתה גם למשרד החינוך וגם לעיריית ירושלים להפסיק את המתכונת הזו וחייבה אותנו, וחייבה גם את המפעילים הפרטיים, להיות אלה שיקבלו ממשרד החינוך את הרישיון ולהפעיל את הגנים.
<אמנון מרחב: בעקבות פסק הדין הזה הוציאה מנכ"לית משרד החינוך ב-9 בפברואר 2014 גם הודעה לכל הבעלויות של הגנים הפרטיים מוכרים שאינם רשמיים, והורתה להם להגיש בעצמם את הבקשות לרישיונות ולהפעיל את הגנים.
<אמנון מרחב: עד לשינוי האמור עיריית ירושלים - הגנים הללו נחשבו כגנים עירוניים והעסקנו בהם את כוח האדם העירוני.
<אמנון מרחב: מרגע שיצא פסק הדין הזה ויצאה הנחיה, הגנים הללו הם אינם יותר גנים עירוניים אלא גנים פרטיים לכל דבר ועניין.
<אמנון מרחב: ולכן, ברור לכל בר בי רב שלא ניתן להעסיק עובד ציבור, עובד עירייה, עובד מדינה בגוף פרטי לצורך העניין.
<אמנון מרחב: אנחנו נערכנו בהתאם להנחיות.
<אמנון מרחב: פניתי באופן אישי בשנת תשע"ד למנכ"לית משרד החינוך.
<אמנון מרחב: ביקשנו אורכה של שנה על מנת לאפשר לעירייה להיערך.
<אמנון מרחב: היו גם ניסיונות אחרים לשנות את רוע הגזרה, אבל הם לא צלחו וחייבו אותנו מתחילת שנת הלימודים תשע"ו לבצע את הוראות משרד החינוך והוראת ועדת הערר, ובהתאם לכך פעלנו.
<אמנון מרחב: עיריית ירושלים מעסיקה 78 נשים עובדות כסייעות בגני הילדים הללו.
<אמנון מרחב: אנחנו הקמנו ועדה וצוות מקצועי שכלל בראשות מנהלת אגף משאבי אנוש בעירייה הגברת ניקול בן עמי, הגברת מילכה בקנרוט שהיא אחראית מחלקת גני הילדים במינהל החינוך והחרדי וגברת לילי אליאסי שהיא ממונה משאבי כוח אדם במינהל החינוך ירושלים.
<אמנון מרחב: הם נפגשו עם עובדת עובדת וניסו עד כמה שאפשר להתאים לה גן עירוני חלופי.
<אמנון מרחב: אני רוצה להדגיש שהיתה לנו פה הזדמנות בגלל חוק הסייעת השנייה שאפשר לנו לקלוט סייעת בגני הילדים.
יעקב מרגי: כמה הצלחתם לשבץ מתוך ה-70 האלה?
<אמנון מרחב: הצלחנו לשבץ כ-52 עובדות.
יואב בן צור: לשביעות רצונן?
<אמנון מרחב: עד כמה שאפשר.
<אמנון מרחב: חלק שעבדו קרוב לבית נדרשות לעיתים לסייע.
<אמנון מרחב: לא כולם מן הסתם לא בגנים חרדים, אבל השתדלנו.
<אמנון מרחב: הצוות המקצועי השתדל להתאים עד כמה שניתן את הרצונות למצב הקיים.
יעקב מרגי: חלופה אחרת שעוקפת את החלופה המשפטית נבחנה?
<אמנון מרחב: לצערנו, סגרו את הדרך באופן מלא.
יעקב מרגי: היה רצון מצד העירייה?
<אמנון מרחב: חד-משמעית.
<אמנון מרחב: יתרה מזאת, אני פניתי לארז קמיניץ המשנה ליועץ המשפטי לממשלה ב-25 לאוגוסט 2015.
<אמנון מרחב: תיארתי בפניו ואמרתי לו: אולי לכם יש רעיון משפטי.
<אמנון מרחב: כפי שאמרתי, אנחנו ביקשנו דחייה של שנה.
<אמנון מרחב: כל תשע"ה היתה בעצם שנת מעבר.
<אמנון מרחב: אני יודע שהיה ניסיון גם - - -
יואב בן צור: שקלתם להפוך את הגנים האלה לגנים עירוניים?
<אמנון מרחב: זה נשקל שנים רבות.
<אמנון מרחב: זה תמיד נשקל ונבחן כשהייחודיות של המגזר היא לא מאפשרת את זה.
יואב בן צור: מה ההבדל בין זה לבין בית-ספר?
<אמנון מרחב: רוב בתי-הספר החרדיים בירושלים הם בתי-ספר מוכר שאינו רשמי שמופעל על-ידי רשת החינוך העצמאית או רשת מעיין החינוך התורני.
יואב בן צור: כן, אבל המזכירות בבתי-ספר של חינוך עצמאי עובדות עירייה.
<אמנון מרחב: אפשר להעלות את זה גם, אם אתה רוצה.
יעקב מרגי: הוא חוזר בו מהשאלה שלו.
יעקב מרגי: אני מחקתי את השאלה שלו מהפרוטוקול.
<דניאל בונפיל: למה?
יעקב מרגי: כי אנחנו יודעים מה התחלואים של המערכת.
יעקב מרגי: אתה רוצה ליצור עוד בעיה ולייצג אותה?
יעקב מרגי: זה יהיה 500 מזכירות.
יעקב מרגי: אחרי חוק נהרי נדבר על זה.
<אמנון מרחב: רבותי, זוהי תמונת המצב.
<אמנון מרחב: כפי שאמרתי, נשארו 19 נשים שלא הצלחנו למצוא להן פתרונות בתוך המערכת העירונית.
<אמנון מרחב: כל פתרון שיעמוד בדרישות החוק והנחיות משרד החינוך אנחנו נשמח.
<אמנון מרחב: דבר אחד אני רוצה שיהיה ברור - לא רוצים להזיק לעובדות הללו.
<אמנון מרחב: הן עובדות נאמנות ומסורות.
<אמנון מרחב: אנחנו בסך הכול מבצעים את ההנחיות של החוק כפי שניתנו לנו.
יעקב מרגי: לו יצויר שהיה רצון של שאר הסייעות להשתלב בפתרון שאתם מציעים, יש לכם מקום לשבץ את כולן?
<אמנון מרחב: ראשית, כן.
<אמנון מרחב: שנית, אלה שלא שובצו, חלקן זה מסיבות של שמירת היריון, חופשת לידה.
<אמנון מרחב: יש עוד גברת עם - - -, אני לא רוצה לפרט יותר מדי להיכנס אישית.
<אמנון מרחב: אנחנו מחכים לעוד תקנים ממשרד החינוך.
<אמנון מרחב: ביקשנו עוד כמה תקנים של סייעת נוספת בגני הילדים וגם לזה אנחנו ממתינים.
<אמנון מרחב: כלומר, אני מאמין שבמהלך תשע"ו ה-19 האלה - חלקן, אגב, מועמדות לפרישה מרצון בתנאים אולי שנביא מהאוצר טובים יותר - אנחנו הולכים בשנת תשע"ו ליישם את ההוראה במלואה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להאמין לטענה שעלתה, אבל אני חייב לשאול אותה, שבכל זאת, בכל זאת, בכל זאת, לחלק מהסייעות בגנים מסוימים כן מצאתם מענה להשאיר אותן במסגרת.
<אמנון מרחב: לא, חס וחלילה.
<אמנון מרחב: ה-19 שלא שובצו זה לא בגלל איזה העדפה אישית כזו או אחרת.
יעקב מרגי: תחדד לנו את זה כדי שנימנע מלזות שפתיים.
<אמנון מרחב: אוקיי.
<אמנון מרחב: יש שתיים שנמצאו לא - - -
יואב בן צור: תן לנו באופן כללי.
יואב בן צור: הן נמצאות כרגע בגנים של בית יעקב?
<אמנון מרחב: אנחנו אמרנו להן שאין לנו פתרון בתוך העירייה כרגע.
<אמנון מרחב: מההסתדרות נאמר להן - אני כבר לא יודע מה בדיוק ההנחיה שנאמרה להן, אם להתייצב לעבודה שם או להתייצב לעבודה פה.
<אמנון מרחב: כרגע המצב לגביהן – אני מבין שהן מתייצבות לעבודה בבית יעקב.
יואב בן צור: אמנון, סליחה.
יואב בן צור: 19 הנשים הללו, במידה והן לא היו מתייצבות בגני בית יעקב, האם הן היו ממשיכות לקבל משכורות מהעירייה?
<אמנון מרחב: כרגע לא פיטרנו אף אחת.
יואב בן צור: לא פיטרת אף אחת.
יואב בן צור: זאת אומרת, גם אם היא לא תבוא לעבודה, היא תהיה בבית, היא תקבל משכורת כי אין לך שיבוץ בשבילה.
<אמנון מרחב: לא.
<אמנון מרחב: כרגע אני אמרתי שאני חודשיים-שלושה.
<אמנון מרחב: יש כאלה שהן בשמירת היריון, יש כאלה ברפואה תעסוקתית.
<אמנון מרחב: שש או שבע מועמדות לפרישה מוקדמת.
<אמנון מרחב: כלומר, ה-19 האלה זה לא עובדות שתישארנה בתוך המערכת.
<אמנון מרחב: ייקח עוד חודש, עוד שבועיים, עוד שלושה, אחרי החגים, למצוא להן את הפתרונות המתאימים והן גם תעבורנה.
יואב בן צור: יקרה משהו לאיזה עובדת במקום העבודה שהיא הלכה לעבוד, מי נושא באחריות?
יואב בן צור: האם עיריית ירושלים?
<אמנון מרחב: מכובדי, זה בדיוק הנקודה.
<אמנון מרחב: אני אומר עוד הפעם, ככל שתוצא מפה וגם מההסתדרות הבהרה לסייעות הללו שהן צריכות לקבל בכל מקרה את השיבוץ העירוני, אנחנו נעשה עוד סבב ונשבץ אותן בגנים העירוניים.
יעקב מרגי: נציג משרד החינוך, תציג לנו איפה נוצרה הבעיה.
<אילן שי: במשך שנים היו גני ילדים שפעלו לא רק בעיריית ירושלים אלא גם במקומות נוספים במתכונת שהיה מקובל לכנות אותה צינור קצה.
<אילן שי: גוף מסוים, עירייה או עמותה, מרכז החינוך העצמאי, רשת החינוך של מעיין החינוך התורני בארץ-ישראל, קיבלו רישיון להפעיל גני ילדים, אבל לא הפעילו אותו בעצמם אלא העבירו את ההפעלה של הגן.
<אילן שי: למרות שהרישיון הוחזק על-ידי אותה רשות מקומית או על-ידי אותו תאגיד, מי שבפועל הפעיל את גני הילדים היו תאגידים אחרים שקיבלו מהתאגיד שקיבל את הרישיון את ההפעלה.
<אילן שי: משרד החינוך תקצב והכיר רק את אותו גוף שלו ניתן הרישיון, אותו גוף שכונה צינור, וההפעלה בפועל היתה על-ידי גוף אחר, תאגיד קצה.
<אילן שי: בעקבות פסק דין שניתן כפי שמנכ"ל עיריית ירושלים ציין, שקבע שמשרד החינוך לא יכול להמשיך במתכונת הפעולה הזו שהיא מנוגדת להוראות חוק הפיקוח על בתי-הספר, משרד החינוך שחייב לפעול בהתאם לפסיקה של גופים שיפוטיים - - -
יעקב מרגי: תכניס אותנו לשיקול המשפטי.
יעקב מרגי: הרי אנחנו יודעים שלא אחת אנחנו נדרשים בוועדות האלה אפילו להלין על כך שגם משרד החינוך, גם רשויות המקומיות, מוציאים מטלות בתחום החינוך לגופים מפעילים.
יעקב מרגי: מה שונה המצב הזה מהפרטה?
יעקב מרגי: למה בית המשפט נדחק לפינה הזו?
<אילן שי: אם אני מבין נכון את השאלה, במצב שבו יש רשתות שמפעילות את מוסדות החינוך עבור - - -
יעקב מרגי: קדימה, מדע, אורט.
<אילן שי: במצב הזה יש תהליך בעקבות המכרז והתקשרות שיש בין הרשות המקומית לבין אותה רשת, הרשת והרשות המקומית מגישות בקשה לפי חוק הפיקוח על בתי הספר להעביר את הרישיון.
<אילן שי: זה לא מצב שבו יש רשת שמשרד החינוך לא מכיר אותה שקיבלה מהרשות המקומית את ההפעלה, אלא בעצם אחרי שהרשות המקומית בוחרת רשת – את אורט להפעלה – הן מגישות לפי סעיף 12 לחוק הפיקוח על בתי-הספר בקשה להעברת בעלות והבעלות עוברת לרשת.
<אילן שי: זה לא מה שנעשה כאן, אלא יש איזשהו הסכם עם מישהו להפעיל את זה ומשרד החינוך לא מקבל הודעה, לא מעביר את הבעלות.
אורי מקלב: אז אין לך בעיה עם עמותת קצה, יש לך בעיה עמותת ההתחלה.
אורי מקלב: בדבריך אמרת שיש לך בעיה עם עמותת קצה.
יעקב מרגי: אין לו בעיה עם אף אחד, בית-המשפט יש לו בעיה.
אורי מקלב: הוא הציג שהחוק אמר שאי-אפשר, אין היום עמותות קצה, אין עמותות צינור.
אורי מקלב: למה אנחנו צריכים להסתכל עליהם כעמותת צינור?
אורי מקלב: היא מפעילה את הגנים עבור העירייה – כן כמו אורט או פחות מאורט.
אורי מקלב: העובדה שהרישום נעשה בעירייה, ומה יותר מרישום בעירייה?
אורי מקלב: האם יש משהו שהוא יותר עירוני מרישום בעירייה?
יעקב מרגי: מנכ"ל העירייה, צורת ההפעלה הזו היתה נכונה לכל גני המוכר שאינו רשמי או רק מי שרצה?
<אמנון מרחב: לא, לא.
<אמנון מרחב: כך פעלנו, כך אנחנו גם פועלים היום, למעט עניין הרישיונות.
יעקב מרגי: עם כל הגנים של המוכר שאינו רשמי?
<אמנון מרחב: כן.
יעקב מרגי: זה לא רצוני כאן לאלה.
<אמנון מרחב: זה רשתות.
יעקב מרגי: לו יצויר שהעירייה היתה מבקשת ממשרד החינוך לצאת למכרז הפעלה שכל הגנים של המוכר שאינו רשמי.
יואב בן צור: היא יצאה למכרז.
<אמנון מרחב: העירייה יצאה למכרז.
<אמנון מרחב: יצאנו למכרז הפעלה, בחרנו זכיינים.
יעקב מרגי: תודה, אוקיי.
יעקב מרגי: היא הבעיה, בגלל שהן עובדות עירייה.
אורי מקלב: הרשתות מוציאות את הרישיונות עבור העירייה.
<אילן שי: בעקבות כך, התפרסם נוהל שקבע באופן הדרגתי עד לשנת תשע"ו שיבוטל כל - - -
יעקב מרגי: מתי זה היה?
<אילן שי: לדעתי, זה היה מהלך של שנתיים שבסוף השנתיים לא אמורים להיות יותר.
<אילן שי: תשע"ו היא השנה שבה כבר לא אמורים להיות.
<אמנון מרחב: תשע"ד היתה השנה שבה ניתנה ההנחיה.
<אמנון מרחב: תשע"ה היתה מעבר, ו-ו' ביישום.
יעקב מרגי: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.
יואב בן צור: יש לי כמה שאלות.
יואב בן צור: ראשית, אדוני היועץ המשפטי של משרד החינוך, תגיד לי רק את ההבדל בין גני ילדים לבין בתי-הספר שבתי-הספר יש כן הפעלה עירונית, גם למוכר שאינו רשמי, ולא משנה באיזה דרך, ההפעלה עירונית, גם באמצעות עובדי עירייה כאלה ואחרים, לבין גני ילדים שפה אתה אומר:
יואב בן צור: אני לא יכול להמשיך להתנהל בהתנהלות הזאת שהיתה?
יואב בן צור: שנית, האם ישנן עמותות צינור שעדיין פועלות או שהכלל הוא אחיד לכלל עמותות הצינור בארץ שלגמרי אין יותר עמותות צינור שעובדות בצורה הזו, אלא כל העמותות או שהן ישירות מול משרד החינוך או שהן גני עירייה בפועל מלאים?
יואב בן צור: השאלה הנוספת היא למנכ"ל העירייה.
יואב בן צור: הרי כשה
יואב בן צור: פעלתם את הגנים האלה באמצעות הרשתות האלה כל השנים, הרי בוודאי שלא רק מה שקיבלתם ממשרד החינוך נתתם לגנים.
יואב בן צור: העובדים עלו לכם בטח יותר, נתתם כספים נוספים.
יואב בן צור: האם כרגע כשעמותות הצינור לכאורה מתנתקות מהעירייה, יש לכם כוונה לתת להם תקצוב נוסף כדי לכסות על הפערים?
יואב בן צור: השאלה הנוספת היא מאוד חשובה ואקוטית והיא מה קורה באמת היום?
יואב בן צור: פירטת שכל ה-19 נשים הללו שעכשיו נמצאות הלכו או הולכות בהוראת ההסתדרות או בהוראה של מישהו אחר לגני הילדים, והן נמצאות בשלבים כאלה ואחרים וכו'.
יואב בן צור: האם אתה מודע כמנכ"ל לאחריות שלך והיא אחריות כבדה?
יואב בן צור: כמי שניהל מערכת חינוך גדולה שנים רבות, האם אתה מבין שהאחריות לשלומן של אותן סייעות נופלת על כתפי העירייה?
יואב בן צור: אם חס ושלום יקרה למישהו משהו באותו מקום, באותו רגע לא משנה מי אמר להן מה, הן עדיין רשומות כעובדות עירייה, אלא אם אמרת להן: אל תבואו לעבודה, לכו הביתה, או אמרת להן: תבואו כל יום לבניין העירייה ותשבו פה את השעות שהייתן צריכות לשבת בגני הילדים.
<אילן שי: אני אנסה לחדד שוב את האבחנה בין גני הילדים לבין מצב הרשתות.
<אילן שי: המצב שהיה קיים בגני עיריית ירושלים ובגנים אחרים היה מצב שבו ניתן רישיון לגוף אחד, לעיריית ירושלים, אבל הוא לא הפעיל בפועל את המוסד.
<אילן שי: לעומת זאת, המצב של אותן רשתות, גם בתי-ספר תיכון עירוניים - - -
יואב בן צור: סליחה, לא.
יואב בן צור: יש לך טעות אחת.
יואב בן צור: עיריית ירושלים – נכון שלא הפעילה, אבל חלק מההפעלה כן היתה בידיהם.
יואב בן צור: עיריית ירושלים שיפצה, תיקנה, העסיקה את העובדות.
יואב בן צור: הסייעות הללו היו עובדות עירייה.
יואב בן צור: היא כן הפעילה.
יואב בן צור: זה לא שהיא לא הפעילה, היא הפעילה.
יואב בן צור: היא לא נתנה כסף.
יואב בן צור: היא נתנה את היתרה ממה שנשאר לאותם גני ילדים.