GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אליאב בטיטו: יושבים כאן בני נוער מכל המגזרים, מכל רחבי הארץ, מכל הדתות והם באים ושותפים לעשייה הזאת ובאים כדי לייצג את בני הנוער שבחרו בהם.
<אליאב בטיטו: בני הנוער שנמצאים כאן, במקרה הזה אלה חברי המועצה הארצית שעברו את כל הגלגלים בדרך ונבחרו מבתי הספר לייצג בעיר, מהישוב בו הם גרים למחוז, מהמחוז למועצה הארצית.
<אליאב בטיטו: על ידי כך אנחנו מקבלים את המנדט.
<אליאב בטיטו: אם כן, תודה.
<אליאב בטיטו: בחוברת שחילקנו לכם תוכלו לראות מספר נושאים מרכזיים שהם על סדר היום, אותם העלינו בעזרת יושבי ראש המועצות המחוזיות.
<אליאב בטיטו: כל יושב ראש מועצה מחוזית פנה לבני הנוער במחוז שלו בעזרת הנציגים של המליאה ושאל אותם מה הנושאים שמעניינים אותו.
<אליאב בטיטו: שאלנו את בני הנוער וליקטנו את החומר בחוברת אחת אחרי שעשינו ישיבה של סיעור מוחות.
<אליאב בטיטו: את החוברת כתבנו ביחד במחשבה מה הנושאים שמאוד חשובים לנו שכגוף מחוקק תוכלו לסייע לנו בהם.
<אליאב בטיטו: המועצה הארצית שותפה בכל הוועדות בכנסת, למעט חוץ וביטחון.
<אליאב בטיטו: אנחנו כמובן עובדים עם משטרת ישראל, עם משרד החינוך, עם השלטון המקומי ושאר הגופים הרשמיים.
<אליאב בטיטו: נמצאים כאן חברי מזכירות מורחבת, חברי המזכירות הארצית, שתכף ידברו ויציגו נושאים שונים ואני רוצה לתת להם את המקום.
<עומר בר: אני סגן יושב ראש המועצה הארצית.
מירב בן ארי: מהיכן אתה?
<עומר בר: אני גר במודיעין.
<עומר בר: מחוז ירושלים.
<עומר בר: עולה לכיתה י"ב.
<עומר בר: הנושא עליו אני אדבר הוא הערכה חלופית של בתי הספר על פי ערכים.
<עומר בר: בית הספר תופס חלק נרחב מאוד בתהליך ההתבגרות שלנו כבני נוער.
<עומר בר: למעשה בבית הספר מתחיל הרצון שלנו להפוך לאזרחים הכי מוצלחים שאנחנו יכולים להיות אך כיום לצערי בית הספר הוא מכונות חרישה וציונים.
<עומר בר: אנחנו נמדדים על פי פתירת מבחנים ושאלות, אנחנו לומדים לשם הציון הגבוה.
<עומר בר: אני קורא לזה שיטת שנן ושכח.
<עומר בר: אנחנו משננים כמויות אדירות של חומר ואחר כך אנחנו לא זוכרים אפילו פסיק.
<עומר בר: בתי הספר מוגדרים על פי אחוזי ההצלחה בבגרויות ועל פי ממוצעי הציונים.
<עומר בר: אין קשר בין הציון לבין המציאות בה אנחנו חיים.
<עומר בר: אנחנו לא רוצים להיות מוגדרים רק על פי ההישגים הלימודיים שלנו.
<עומר בר: אנחנו האזרחים של ההווה והעתיד, בני הנוער, שואפים לחינוך ערכי.
<עומר בר: אנחנו מעודדים התנדבות ונתינה.
<עומר בר: אנחנו מעודדים חברות בתנועות נוער, בארגונים שונים ובקבוצות מנהיגויות שונות.
<עומר בר: אנחנו רוצים להימדד על פי תרומה לחברה, על פי הידע והמחשבות שלנו, על פי השיתוף והמסקנות.
<עומר בר: אנחנו רוצים לשים את הדגש על מי אנחנו ועל מה חשוב באמת.
<עומר בר: השאיפה שלנו היא להתחנך לפיתוח מחשבה עצמאית.
<עומר בר: אנחנו רוצים ללמוד לשם הלמידה.
<עומר בר: ידע לשם הידע ולא למידה לשם הציון.
יעקב מרגי: אצל המבוגרים אומרים פרט ונמק.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי שאתה רוצה, תגיד לי איך.
יעקב מרגי: תציע לי.
יעקב מרגי: אתה יועץ בכיר לשר החינוך החדש, תציע לו.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לשם הלמידה, מה זה אומר?
<עומר בר: ללמוד לא רק למבחן אלא ללמוד בצורה כללית נושאים שאנחנו לא לומדים אותם לשם הבגרות.
<עומר בר: נושאים כמו ערכים שחשובים לנו אחרי בית הספר.
יעקב מרגי: יציאה לחיים.
<עומר בר: כן.
<קריאה: ההסתגלות בחברה.
<עומר בר: להסתגל בחברה אחרי בית הספר, אחרי שאנחנו יוצאים מהמסגרת.
<עומר בר: אנחנו בעצם קוראים למערכת החינוך להוביל תהליך הערכה של בתי הספר עם מספר בני הנוער המתנדבים בו ומתגייסים ממנו לשירות משמעותי בחברה הישראלית, תוך כדי התחשבות בערכי יסוד בסיסיים ובעקרונות שחשובים לנו באמת.
יעקב מרגי: אתה אומר דגש לערכים.
<עומר בר: דגש לערכים.
יעקב מרגי: בכל זאת צריך ללמוד וצריך לצאת עם ידע מסוים.
יעקב מרגי: איתי שובל.
<איתי שובל: אני נציג במועצה הארצית מהרצליה, יושב ראש מועצת התלמידים והנוער של מחוז תל אביב.
<איתי שובל: אני עולה לכיתה י"א.
<איתי שובל: אני רוצה לדבר על איזשהו פרויקט שהתחלנו במועצה המחוזית שנקרא יום תנועות הנוער.
<איתי שובל: בתחילת הקדנציה הקודמת קיבלנו פניות מתלמידים ברחבי המחוז שהם לא מספיקים להגיע בזמן ישר מיום הלימודים הארוך לפעולות של תנועות הנוער.
<איתי שובל: עשינו בדיקה מקיפה, בדקנו בכל בתי הספר את מערכת השעות בכל רחבי המחוז והתגלה שרוב בתי הספר לא מסונכרנים, המערכת הבלתי פורמלית לא מסונכרנת עם מערכת החינוך הפורמלי.
<איתי שובל: דיברנו עם הנהלת המחוז, עם מנהלי אגפי חינוך ברשויות, וסיכמנו שמעכשיו אנחנו נקצר את יום הלימודים ביום שלישי והלימודים יסתיימו שעה אחת מוקדמת כדי שהתלמידים יוכלו להגיע בזמן לפעולה, כך הם לא יפסידו חלק מהפעולה ולא יפסידו לימודים, ולמחרת היום העיקרי של תנועות הנוער באותה רשות, לא יתקיימו מבחנים.
<איתי שובל: לרוב זה יוצא יום רביעי כאשר יום שלישי הוא יום הפעולה.
<איתי שובל: זה דבר שמועיל מאוד לתלמידים ומתחילת שנת הלימודים הקרובה, תשע"ו, זה ייכנס לבתי הספר במחוז.
<איתי שובל: אנחנו מאוד רוצים שזה ייכנס לכל בתי הספר בארץ ואנחנו קוראים לבתי הספר לעשות זאת.
מירב בן ארי: בוא נוסיף שאם אנחנו קוראים מוועדת החינוך לעשות יום כזה של תנועות הנוער, זה צריך לכלול גם את ארגוני הנוער.
<איתי שובל: כן.
<איתי שובל: הרעיון הוא לגבי כל הגופים הבלתי פורמליים.
<הדרה רוזנבלום: יש על זה חוזר מנכ"ל.
<קריאה: אבל הוא בגדר המלצה ללא יישום.
יעקב מרגי: אנחנו ממשיכים לפי הרשימה שקיבלתי.
יעקב מרגי: אלמוג בן משה.
<אלמוג בן משה: אני יושבת ראש הוועדה האתית משפטית במועצת התלמידים והנוער הארצית.
<אלמוג בן משה: אני מנתניה, עולה לכיתה י"א.
מירב בן ארי: באיזה תיכון את לומדת בנתניה?
<אלמוג בן משה: טשרניחובסקי.
<אלמוג בן משה: בהמשך למה שאיתי אמר, בשנה האחרונה הייתי במזכירות מחוז תל אביב כהמשך פרויקט יום תנועות הנוער שהיה בעצם פרויקט של שינוי מערכות הלימודים.
<אלמוג בן משה: הגיעו אלינו כל מיני פניות מבני נוער שמחייבים אותם להגיע בשעות אפס.
<אלמוג בן משה: על פי חוזר מנכ"ל בעצם אסור לחייב תלמידים להגיע לפני השעה 8:00 בבוקר אלא באישור של מנהלת המחוז.
<אלמוג בן משה: הגיעו אלינו תלונות מתלמידים רבים ומבתי ספר רבים.
יעקב מרגי: השעה הכי מעצבנת.
<אלמוג בן משה: אגב, על פי חוזר מנכ"ל בעצם יש גם סיבות לכך שאסור לקיים שעת אפס.
<אלמוג בן משה: זה פוגע בתפקוד הקוגניטיבי, זה פוגע בהבנה, בריכוז במשך כל היום.
<אלמוג בן משה: על פי חוזר מנכ"ל זה דבר שעלול להביא למצב של תאונות דרכים, דברים שהם באמת לא רצויים.
יוסי יונה: זה מעצבן.
<אלמוג בן משה: זה גם מעצבן.
<אלמוג בן משה: על פי חוזר מנכ"ל זה אסור.
<אלמוג בן משה: הגיעו אלינו תלונות מבתי ספר רבים.
<אלמוג בן משה: ערכנו מיפוי במחוז תל אביב של כל בתי הספר בהם יש שעות אפס וגילינו מצב שהוא לא טוב.
יעקב מרגי: למה מתעקשים לעשות שעות אפס?
<אלמוג בן משה: להספיק חומר, נוחות של המורים, כל מיני סיבות שונות ומשונות.
<אלמוג בן משה: בעצם על פי חוזר מנכ"ל אסור לקיים את השעות האלה.
מירב בן ארי: אם ביטלו שיעור כי המילה חולה, עושים שעת אפס כדי להשלים כשהיא חוזרת.
<אלמוג בן משה: נכון.
<אלמוג בן משה: כל פעם יש סיבה אחרת אבל בעצם זה דבר שהוא אסור.
יעקב מרגי: את רוצה לומר לי שמנהלי בתי ספר ומורים עוברים על חוזר מנכ"ל?
<אלמוג בן משה: לא מעט.
מירב בן ארי: זה קורה באופן יום יומי.
<אלמוג בן משה: אנחנו קוראים למערכת החינוך לשים דגש על העניין הזה.
<אלמוג בן משה: זה דבר שהוא באמת פוגע בתלמידים בצורה יום יומית.
<אלמוג בן משה: דבר נוסף שאני רוצה לדבר עליו זה המיצוב של מעמד מועצת התלמידים בבתי הספר.
<אלמוג בן משה: מועצות התלמידים בבתי הספר הן הגוף המייצג של כל התלמידים בבית הספר אל מול ההנהלה.
<אלמוג בן משה: במידה שיש בעיה בבית הספר, כמו שעת אפס, מועצת התלמידים יודעת על זה בעזרת הנציגים שיש לה מכל הכיתות והיא מטפלת בזה.
<אלמוג בן משה: זה אמור לגבי כל פרויקט וכל דבר שצריך להיות לרווחת התלמידים בבית הספר מועצת התלמידים שהיא בעצם הגף ההנהגתי של התלמידים בבית הספר אמורה לעזור ולטפל.
<אלמוג בן משה: זה דבר שהוא מאוד מאוד חשוב, גם לרווחת התלמידים בבית הספר וגם באופן כללי לפיתוח המנהיגות ולערכי דמוקרטיה.
יעקב מרגי: יש מנהלי בתי ספר שלא – תסלחו לי על הביטוי הלא פרלמנטרי – סופרים את מועצת התלמידים?
<אלמוג בן משה: קיימים דברים כאלה.
יעקב מרגי: חוץ מהמלווה שלכם ממשרד החינוך שהיא הכתובת, אני מזמין אליכם לשלוח אלי תלונות כאלה במרוצת שנת הלימודים תשע"ו.
<אלמוג בן משה: זה גם על פי חוק זכויות התלמיד.
יעקב מרגי: יש לי דעה משלי לגבי הצבעים שעוצבו במגילת זכויות התלמיד שתלויה על לוח המודעות.
<אלמוג בן משה: אבל מה שחשוב זה התוכן.
יעקב מרגי: אם התוכן לא מושך, לפחות שהצבעים ימשכו את העין לקרוא את התוכן.
<אלמוג בן משה: על פי חוק זכויות התלמיד אסור למנוע הקמה של מועצת תלמידים וצריך לעודד את הקמתה.
<אלמוג בן משה: יש גם חוזר מנכ"ל שעוסק בנושא הזה עם נהלים.
<אלמוג בן משה: אלה דברים שאנחנו רוצים לשים עליהם דגש כי זה גם חשוב לתלמידים, לכלל התלמידים בבית הספר, וזה גם חשוב לפיתוח ערכים שכולנו רוצים שיהיו בביתה ספר, אם זאת דמוקרטיה, מנהיגות, אחריות, מעורבות וכולי.
<אלמוג בן משה: כולנו רוצים שהדברים האלה יהיו בתלמידים שיוצאים בסוף 12 שנות הלימודים מבתי הספר.
יעקב מרגי: תהל שטאובר.
יעקב מרגי: גילוי נאות, היא כבר הופיעה בוועדה.
<תהל שטאובר: אני יושבת ראש מועצת התלמידים והנוער של מחוז ירושלים, לומדת בירושלים בבית ספר פלך, עולה לכיתה י"א.
<תהל שטאובר: אני רוצה להצטרף לדברי הפתיחה שלך, חבר הכנסת מרגי, עת דיברת על תכניות הלימוד ועל העובדה שלא שקלו אותן כבר שנים רבות ורוצה לתת עוד פן אחר.
<תהל שטאובר: תכניות הלימוד בכל המקצועות מקנות את הידע אתו אנחנו יוצאים אחרי בית הספר לחיים, הידע שאנחנו רוכשים תוך כדי הלימודים שלנו ומשפיעים על הערכים אתם יוצא כל תלמיד ועם אילו מסורות הוא יוצא לעולם הגדול אחרי בית הספר.
<תהל שטאובר: אחת הסוגיות העמוקות שמדינת ישראל היא ההגדרה של מיהו ישראלי.
<תהל שטאובר: אנחנו מדינה של ממש קיבוץ גלויות.
יעקב מרגי: הישראלי החדש.
<תהל שטאובר: מיהו הישראלי החדש.
<תהל שטאובר: בדיוק.
<תהל שטאובר: אנחנו מדינה של קיבוץ גלויות, מגיעים אלינו אזרחים מכל המדינות, מכל העדות ומכל הסוגים.
<תהל שטאובר: אם בהתחלה ניסינו לטפל בזה כסוג של כור היתוך, עכשיו אנחנו מאוד בכיוון של רב תרבותיות, להבין שהישראלי החדש מגיע מכל מיני מדינות, מכל מיני מנהגים ומכל מיני עדות.
<תהל שטאובר: בכל זאת, למרות העיצוב הזה של הישראלי החדש, מתקיימת איזושהי תופעה שנקראת שוני בתכניות הלימוד בין הזרמים השונים של מערכת החינוך, אם זה החינוך הממלכתי, הממלכתי-דתי, החרדי.
<תהל שטאובר: לדוגמה, מקצוע ספרות או היסטוריה, אלה מקצועות שנלמדים באופן שונה כמעט לחלוטין בכל זרם וזרם.
<תהל שטאובר: הדבר הזה יוצר פערים של ידע עצומים בין כל מגזר ומגזר.
יעקב מרגי: את מעדיפה את כור ההיתוך?
<תהל שטאובר: אני לא מעדיפה כור היתוך.
<תהל שטאובר: הנה מגיעה ההצעה שלי.
<תהל שטאובר: מכיוון שאנחנו מדינה שמנסה להכיל בתוכה המון תרבויות, אני חושבת שמה שצריך לעשות זה להקים תכניות לימוד שמציגות את כל הדעות.
<תהל שטאובר: בספרות אין בעיה ללמוד גם את המשורר הספרדי וגם את המשורר האשכנזי.
יעקב מרגי: עכשיו הגזמת.
יעקב מרגי: נסחפת.
יעקב מרגי: מה קרה לך?
יעקב מרגי: את יודעת, יש עצמאות פדגוגית של המשרד.
יעקב מרגי: אמרתי את זה בציניות.
<תהל שטאובר: היסטוריה, בסופו של דבר אנחנו עם אחד ויש לנו היסטוריה אחת.
<תהל שטאובר: נכון שאפשר להסתכל עליה בכיוונים שונים אבל למה לא ללמד את כל הכיוונים השונים האלה?
<תהל שטאובר: למה להנציח בכוונה הפרדה ולצאת אחרי בית הספר בחוסר שוויון משווע במקום ללמד את כל הסוגים ואת כל הגוונים?
מירב בן ארי: מה זאת אומרת?
מירב בן ארי: תסבירי.
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין מה זה ללמד את כל הסוגים ואת כל הגוונים.
יעקב מרגי: אני אגיד לך מה אני הבנתי.
יעקב מרגי: אם כבר לומדים ספרות, לא צריך לגמור את כל השנה בספר אחד של סופר מסוים או שניים.
יעקב מרגי: הרי ספרות היא ספרות ואפשר לקחת קצת, קצת, קצת, קצת ולתת זוויות שונות.
מירב בן ארי: אני אומרת לך כמי שעד לפני חצי שנה עוד ישבתי והכנתי שיעורים, גם בהתייחסות למה שהוא אמר על שגר ושכח.
יעקב מרגי: אכן חצי רעם של ביאליק עד היום תקוע לי.
מירב בן ארי: דע לך שגם בספרות וגם בשירה העברית יש משוררים שאני בכלל לא למדתי אותם.
מירב בן ארי: קודם כל, זה מאוד חשוב לי שהישיבה הזאת לא תהיה בסיסמאות.
מירב בן ארי: אם את חושבת שצריך להרחיב, תגידי לי שבספרות לא מספיק אנחנו לומדים – קראת לזה אשכנזי וספרדי אבל זה לא משנה כי בעיני גם פיוטים של ימי הביניים לצד שירה עברית חדשה, לצד אלתרמן – ובואי נדבר על דברים פרגמטיים.
מירב בן ארי: גם בעניין של שגר ושכח.
מירב בן ארי: מה שלמדתי בתיכון בהיסטוריה – לצורך העניין מלחמת העולם השנייה – עד היום אני זוכרת כי זה מה שלמדתי לבגרות בהיסטוריה.
מירב בן ארי: אני לא חושבת ששכחתי.
מירב בן ארי: אני חושבת שלמדתי.
מירב בן ארי: אין ספק שיש מקצועות שיכול להיות שיש שם אינפורמציה מיותרת.
מירב בן ארי: זה קרה לי גם בבית הספר למשפטים לתואר ראשון וזה קרה לי גם כשלמדתי תואר שני מינהל עסקים.
מירב בן ארי: אם אנחנו רוצים להוציא מהדיון הזה משהו פרגמטי, תגידו לי שיש מקצוע מסוים בו יש הרבה חד צדדיות לצורך העניין או הבנה של תחום.
מירב בן ארי: לפי מה שאני קראתי, ואני אומרת לך כי לימדתי ספרות, לימדתי תנ"ך שמתקדם בצורה אחרת לחלוטין לעומת איך שאנחנו למדנו, לימדתי היסטוריה, מסע אל העבר ואני מכירה את כל הספרים בעל פה והדבר היחיד בעיני שלא השתנה כל החיים, כל השנים ועדיין מדכא, זה לשון.
יעקב מרגי: אני למדתי שרטוט באמצעות לשון.
יעקב מרגי: לנתח משפט אחד בנשוא.
מירב בן ארי: תתמקדו ותנו לנו דברים פרגמטיים.
יעקב מרגי: אני חושב שהיא כיוונה.
מירב בן ארי: כי באמת השתנתה המערכת.
<תהל שטאובר: אני אסביר.
<תהל שטאובר: הנקודה הייתה ההבדל המהותי בין הזרמים.
<תהל שטאובר: זאת אומרת, הזרם הממלכתי והזרם הממלכתי-דתי לא לומדים את אותה היסטוריה.
מירב בן ארי: אני חושבת שאת טועה.
מירב בן ארי: אני פשוט מכירה.
יוסי יונה: לטעמי תהל אומרת דברים ברורים מאוד.
יוסי יונה: היא מציגה בעיה שצריך לבחון אותה.
יוסי יונה: היא אומרת לכו לזרמים שונים בחינוך ותראו שהקוריקולום שונה בתחומים שונים כמו ספרות, היסטוריה ושירה.
יוסי יונה: היא באה בהצעה קונסטרוקטיבית.
יוסי יונה: היא גם חרדה מכך שהחברה הופכת ליותר מדי הטרוגנית ואין את המכנה המשותף והיא אומרת שבמקום כל זרם וזרם ילמד תכנים משלו, הבה וניצור איזושהי תכנית לימודים חדשה בה כל הקבוצות שמכוננות את החברה הישראלית, מנחתם התרבותית תבוא לביטוי בתוך התכנית המשותפת.
<תהל שטאובר: וברור שזאת רק הליבה.
<תהל שטאובר: זאת אומרת, לא שכל המקצוע יהיה משותף אלא שיהיה מינימום לכולם.
יוסי יונה: זה דווקא רעיון יפה.
יעקב מרגי: זה כיוון.
מירב בן ארי: ההבדל הוא הרבה יותר קיצוני בין מגזרים.
יעקב מרגי: זה דיון.
יעקב מרגי: זה היתרון של דיון.
יעקב מרגי: אם הבנו טוב וחידדנו בזכות חברי הכנסת, את הולכת לכיוון שקודם כל אנחנו יושבים כאן כחברה אחת על כל רב תרבותה וגווניה.
יעקב מרגי: את אומרת שלפחות הליבה תהיה זהה כך שכל אחד יכיר גם את הצד השני.
יוסי יונה: לטעמי היא אומרת משהו יותר חשוב, שהליבה עצמה תיתן ביטוי לשונות של החברה הישראלית.
מירב בן ארי: אני התייחסתי לזה.
מירב בן ארי: לא להבדל אלא בתוך הספרות או בתוך ההיסטוריה.
יעקב מרגי: תהל, יש לך עוד מה להוסיף?
<תהל שטאובר: לא.
<תהל שטאובר: תודה.
יעקב מרגי: אחרון הדוברים בסבב הזה יהל קירשנר.
<יהל קירשנר: אני מאריאל, יושב ראש מועצת התלמידים והנוער של מחוז מרכז.
<יהל קירשנר: אני עולה לכיתה י"א.
<יהל קירשנר: אני אדבר על הנושא בוועידה השנתית שנבחר על ידי נציגי בני הנוער במדינה.
<יהל קירשנר: זה גם קצת מתחבר לדבריה של תהל.
<יהל קירשנר: הנושא שנבחר הוא חיבור בין שונים.
מירב בן ארי: דיברנו על זה גם בנוער הלהט"ב.
<יהל קירשנר: נכון.
<יהל קירשנר: הנושא נבחר על ידי מאות בני נוער שבאו וייצגו מאות ואלפי בני נוער.
<יהל קירשנר: זה נושא שעלה ונראה כמה שנושא בוער, החיבור הזה בין כל ההבדלים.
<יהל קירשנר: אנחנו מבקשים לקדם מפגשים שנתיים של שיח בין קבוצות אוכלוסייה שונות ולא מפגש אחד אלא כמה מפגשים כדי שזה יהיה משהו עקבי שיוכל להיפתח לאחר מכן שיח לא חד פעמי.
יעקב מרגי: אני מברך על זה.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם שאם יש קבוצות שבאמת פעם רצו להתבדל והסתכלו מהצד על חלקים אחרים בחברה הישראלית, הרי שלאחרונה גם לשולחן הוועדה הגיעו.
יעקב מרגי: גם התאחדות הסטודנטים הגיעה ביוזמה.
יעקב מרגי: זה עד כדי כך שניתנות מלגות לקבוצות אחרות בחברה הישראלית כדי לעודד את ההידברות וכדי להכיר.
יעקב מרגי: אני חושב שאי אפשר לחיות יחד כשאתה לא מכיר את השכן שלך ועוד יותר כשאתה בתוך בית הספר שלך ואפילו בתוך הכיתה, אנחנו לא מכירים אחד את השני.
יעקב מרגי: אני חושב שהפלת מחיצות זה הדבר החשוב ביותר.
יעקב מרגי: תבורכו על זה וטוב שאתם מובילים קו כזה בתכנית העבודה השנתית שלכם, אם אפשר לקרוא לזה תכנית עבודה.
יעקב מרגי: אני חושב שזאת תכנית עבודה על כל המשתמע מכך.
יעקב מרגי: חבריי, רבותיי סביב השולחן, שמעתם פחות או יותר את הדברים.
מירב בן ארי: דיברנו בנושא גם בדיון שקיימנו על נוער הלהט"ב.
מירב בן ארי: אני שואלת איך בדיוק זה הולך להיות.
מירב בן ארי: האם אתם צריכים שוועדת החינוך תפנה לבתי הספר?
מירב בן ארי: הרי זה נושא של מועצת התלמידים.
מירב בן ארי: לפני כמה דקות מישהי אמרה כאן שלעתים למועצת התלמידים אין מספיק שיניים.
מירב בן ארי: איך בעצם אתם הולכים לקדם את נושא ההידברות בתוך בתי הספר?
<אליאב בטיטו: אנחנו באמת פונים לוועדת החינוך לצאת בקריאה משותפת אתנו, אם זה לשר החינוך ואם זה לבתי הספר ברחבי הארץ, לקיים מפגשים בין מגזרים, בין רבדים שונים באוכלוסייה, בין קבוצות אוכלוסייה שונות.
<אליאב בטיטו: לא הגיוני שתלמיד מהכיתה שלי, חבר מהכיתה שלי, לא יפגוש בחייו נער מהמגזר הערבי או לצורך העניין נער מהמגזר החרדי.
<אליאב בטיטו: זה דבר שלא יכול להתקיים.
יעקב מרגי: מה מונע מכם ליזום מפגשים כאלה?
<אליאב בטיטו: אנחנו כמועצת התלמידים עושים את המפגשים האלה.
<אליאב בטיטו: אני באתי ממחוז צפון, בשנה שעברה הייתי יושב ראש מחוז צפון, וקיימנו את זה.
<אליאב בטיטו: באמת נקיים את זה בכל רחבי הארץ.
<אליאב בטיטו: הרעיון הוא שאנחנו לא רוצים שזה ייגמר במסגרת 32 אלף נציגי המועצות.
<אליאב בטיטו: אנחנו רוצים שזה יגיע לכלל בני הנוער ואת זה אפשר לעשות בעזרת בתי הספר.
<אליאב בטיטו: אם לצורך העניין שר החינוך עכשיו יחליט ויודיע שהשנה מבחינתו הוא מקדם הידברות בין מגזרים וכל בית ספר ברחבי הארץ יפגוש - לא למפגש אחד אלא לפחות לשניים-שלושה מפגשים במהלך השנה – קבוצות אוכלוסייה שונות, זה צעד שמאוד יכול להוביל לקראת הקידום של הדבר הזה.
מירב בן ארי: אני רוצה לחדד.
מירב בן ארי: אמרתי, לא נזרוק כאן סיסמאות.
מירב בן ארי: האם יש לכם תכנית סדורה?
מירב בן ארי: האם יש לכם פגישה עם השר?
מירב בן ארי: האם כשאתה בא לבית ספר ואומר לו שאתה רוצה השנה כמועצת התלמידים לקדם נושא, האם יש לך תכנית ואתה יכול לומר לבית הספר שזאת התכנית ולבקש את שיתוף הפעולה?
מירב בן ארי: או אולי אתה מצפה שבית הספר ימציא תכנית.
<אליאב בטיטו: יש לנו תכנית ואנחנו גם מיישמים אותה מספר שנים.
<אליאב בטיטו: הרעיון הוא להרחיב את התכנית ולא להשאיר אותה במסגרת מועצות התלמידים אלא להגיע לכלל בני הנוער.
<אליאב בטיטו: לצורך העניין יש את בית יגאל אלון, כאשר מחוז צפון עושה את זה מספר שנים, מפגשים בין מגזרים.
<אליאב בטיטו: זאת תכנית אחת.
<אליאב בטיטו: הרעיון הוא שכל בית ספר יפגיש בין מגזרים.
<אליאב בטיטו: את התכניות יש לנו.
<אליאב בטיטו: אנחנו כבר עושים אותן וזה לא משהו שצריך לחדש.
<אליאב בטיטו: בסך הכול צריך להרחיב אותן ולהוציא אותן אל הפועל בכל בתי הספר.
<אליאב בטיטו: לגבי פגישה עם השר.
<אליאב בטיטו: אנחנו נפגשים אתו בעוד שבוע וחצי, ב-5 באוגוסט, ונעלה בפניו גם את הנושאים שהעלינו כאן.
<אליאב בטיטו: הרעיון הוא שוועדת החינוך תצא בקריאה משותפת אתנו כמועצת התלמידים והנוער הארצית כגוף שמייצג את כל בני הנוער.
<הדרה רוזנבלום: אני ממשרד החינוך, מינהל חברה ונוער.
<הדרה רוזנבלום: אני מפקחת ארצית על כל הנושא של מנהיגות נבחרת וייצוגית.
<הדרה רוזנבלום: האמת שלשמחתנו לפני שנה שר החינוך היוצא הקים תקנת מפגשים עם סכום סמלי.
<הדרה רוזנבלום: הבעיה היא שבאמת הסכם הוא מאוד סמלי.
<הדרה רוזנבלום: יש תכניות ואנחנו כן מעודדים את זה אבל שוב, אני אחזק את מה שאמר למשל עומר, אם מודדים בסוף השנה והפרסומים הם רק על הציונים, איזה בית ספר מצליח בציונים יותר או פחות, למה שהוא יבזבז חמישה ימי לימודים ויעשה מפגשים ויוציא כסף על אוטובוסים כאשר בסופו של דבר הכי טוב היה להישאר בבית הספר וללמוד יותר מתמטיקה ואנגלית או ספרות ולא להיפגש עם העיר הסמוכה או עם הנער מבית ספר אחר?
<הדרה רוזנבלום: אנחנו בהחלט מאמינים, ודיברנו על זה במשרד והמשרד תומך בזה, שמפגש זה לא לסמן וי וגמרנו אלא לעשות לפחות שלוש-חמש פגישות כדי שאפשר יהיה לעבד את הדברים ולהתקדם אתם.
יעקב מרגי: אמר עומר בר שהוא רוצה לשים דגש ונתן כובד משקל לנושא הערכי, לערכים בבית הספר.
יעקב מרגי: לא תמיד חייבים לבוא ולומר על חשבון מה.
יעקב מרגי: כאשר אני אמרתי בפתיח שאני לא רוצה לעשות סקר איזה מקצועות לבטל כי אני כבר יודע מה תהיה התשובה, אבל אמרתי בכוונה שאולי הגיע הזמן שיהיה מקצוע גג שיאגד בתוכו כמה מקצועות שמצד אחד אנחנו לא רוצים לוותר עליהם ומצד שני לא צריכים את כולם.
יעקב מרגי: צריך את המנהיג, את המוביל, את מי שיהיה לו האומץ לקחת את זה ולתת לזה את ההגדרה של החינוך הערכי.
יעקב מרגי: יש לי דוגמאות אבל אני בכוונה לא מציין אותן כי ברגע שאני אומר באיזה מקצועות מדובר, יתפתח כאן דיון בו אני לא רוצה.
יעקב מרגי: אם זה כל כך חשוב וזה מה שמוציא אותך לחברה עם כלים, עם איכויות ועם חוסן וזה תורם לחברה לא פחות מדברים אחרים, יכול להיות שהגיע הזמן לחשוב על זה.
יעקב מרגי: אם הגענו למסקנה שהמפגשים האלה הם חשובים ואני צריך אותם והחינוך הערכי הוא לא פחות כלי עבודה בארגז הכלים שהמדינה מספקת לתלמיד לצאת לחיים וזה לא פחות חשוב ממקצועות כלשהם שהוא לומד, יכול להיות שהגיע הזמן לעשות חושבים.
יעקב מרגי: אני מקווה שאני מסביר את עצמי נכון.
יעקב מרגי: אני יכול לתת דוגמאות רבות שאנחנו עושים במערכת החינוך ולא שואלים על חשבון מה, בגלל שמנהל בית הספר רוצה, בגלל שהאג'נדה היא כזאת ובגלל שמישהו רוצה.
יעקב מרגי: זה לא שחור-לבן.
<הדרה רוזנבלום: ברור שזה לא שחור-לבן אבל אנחנו בהחלט היינו מאוד רוצים שירחיבו את המעשה וזה באמת מדבר גם על דתיים וחילוניים וגם על יהודים ולא יהודים.
יעקב מרגי: כל השונה.
<הדרה רוזנבלום: נכון.
יעקב מרגי: אבל שזזה לא יישאר בגדר סיסמה.
<הדרה רוזנבלום: זאת לא סיסמה, אבל בהחלט צריך להרחיב את היריעה.
<הדרה רוזנבלום: שלא לדבר למשל על לימודי ערבית בגיל יותר צעיר אולי של היהודים ולימודי עברית בגיל יותר צעיר של אלה שלא דוברי עברית כדי שבסופו של דבר יוכלו לדבר.
יעקב מרגי: מי מבין התלמידים רוצה להתייחס?
<נוי קריאף: אני ממחוז חיפה, סגנית היושב ראש.
<נוי קריאף: אני מהעיר נשר, לומדת בתיכון מקיף נשר.
<נוי קריאף: כמו שכבר נאמר, המועצה הארצית מאוד רוצה לחזק את החינוך הערכי לצד החינוך להישגים, לעידוד למידה משמעותי, מה שמאפשר לבוגר מערכת החינוך להיות אזרח מעורב ומשפיע בסדר היום במדינה.
<נוי קריאף: התלמידים מרגישים שערכים כמו אהבת המולדת והמורשת ופעילות התנדבותית נדחקים הצידה לצד המרדף אחרי הציונים.
<נוי קריאף: המרדף הזה גורם ללחץ, גם להגברת הפערים החברתיים וזה בעצם דוחק את החינוך הבלתי פורמלי לשוליים והחברה הישראלית מאבדת את הערכים הבסיסיים של התושבים שלה דבר המהווה הפסד גדול.
<נוי קריאף: אנחנו מאמינים כי תוספת תמיכה בתנועות הנוער תגדיל את מספר המשתתפים מקרב בני הנוער מעוטי יכולת ותביע תמיכה בחינוך הבלתי פורמלי ובפעילות התנדבותית חברתית.
<נוי קריאף: אנחנו מאמינים שתמיכה ברצף חינוכי מבוקר עד ערב תוביל לצמיחת בוגרי מערכת חינוך שרוצים לתרום לחברה הישראלית.
<נוי קריאף: נושא נוסף שאני רוצה להעלות.
<נוי קריאף: בימים האחרונים אנחנו שומעים שרוצים לקצץ בתקציב החינוך דבר שעומד לפגוע משמעותית בתנועות הנוער ובארגוני הנוער הבלתי פורמליים.
<נוי קריאף: הקיצוץ פוגע בכל התשתיות עליהן מבוססת המדינה.
<נוי קריאף: זאת פגיעה ישירה בעתיד שלנו, של בני הנוער והאזרחים העתידיים.
<נוי קריאף: אנחנו דורשים וקוראים למשרדי הממשלה לשקול שנית את חלוקת תקציב המדינה במטרה להרחיב את תקציב החינוך.
<נוי קריאף: עדיין לא סיימנו את המאבקים על מורי ומורות הקבלן ונושא הצפיפות בכיתות וכבר יש לנו גזרות נוספות לגבי תקציב החינוך.
יעקב מרגי: תשאירי לנו משהו לעשות במשך השנה.
<נוי קריאף: מועצת התלמידים והנוער הארצית עוקבת בדאגה אחרי הנושא הזה ונמשיך לפעול למניעת קיצוצים במערכת החינוך ונחתור להגדלתם.
מירב בן ארי: אני חייבת לשאול לגבי הפעילות ההתנדבותית עליה דיברת, המחויבות האישית בבית הספר שלכם.
<הדרה רוזנבלום: כבר אין יותר מחויבות אישית.
<הדרה רוזנבלום: זה נקרא התפתחות אישית.
מירב בן ארי: לא משנה.
מירב בן ארי: זאת אותה גברת.
מירב בן ארי: באיזה כיתה עושים מחויבות אישית?
<נוי קריאף: מכיתה י' עד י"ב.
<נוי קריאף: שלוש שנים.
יעקב מרגי: זאת חובה?
<נוי קריאף: כן.
<קריאה: כמות השעות לכל כיתה משתנה.
מסעוד גנאים: זה מה שמכונה בגרות חברתית או לא קשור?
מירב בן ארי: אפשר זה ואפשר זה.
<הדרה רוזנבלום: לא כל אחד יכול לעשות ולכן יש פתרון אחר.
<ים אברהמי: אני בדיוק סיימתי ללמוד תיכון.
<ים אברהמי: אני ממודיעין.
<ים אברהמי: אני לומדת בבית ספר דמוקרטי.
<ים אברהמי: אני אדבר מעט על הפן האישי שלי בנוגע לכל הנושא של לימודים חברתיים פוליטיים, נושא שכמעט לא נוגעים בו במערכת החינוך הממלכתי.
<ים אברהמי: לי אישית כתלמידה במערכת החינוך הדמוקרטית, שזה משהו קצת שונה, יצא לי ללמוד במהלך שלוש השנים שעתיים בשבוע מרחב פוליטי.
מירב בן ארי: את למדת בתיכון דמוקרטי?
<ים אברהמי: כן.
<ים אברהמי: מרחב פוליטי, בעצם שעתיים בשבוע שאנחנו יושבים עם אחד מהמורים שלנו, כל פעם מורה אחר, שמרצה על דעה פוליטית שונה ועל כל מה שכולל אותה בנוסף ללמידה של כלים פוליטיים נוספים.
<ים אברהמי: לדוגמה, השנה הייתה שנת בחירות, אז היה מדגם בקרב שמונים חבר'ה שלומדים אצלנו מכיתה י' עד י"ב כדי לראות מה הדעה שרווחת אצלנו בבית הספר לפחות מבחינה פוליטית.
<ים אברהמי: אני חושבת שאין לזה חשיבות מספקת בכל בתי הספר התיכונים הממלכתיים וזה דבר שאי אפשר לצאת אתו החוצה בלי לדעת כלום.
<ים אברהמי: אני מכירה בני נוער רבים מכל רחבי הארץ שאין להם מושג.
יעקב מרגי: הם יודעים מה הם בוחרים אבל לא יודעים מה זה.
<ים אברהמי: בדיוק.
<ים אברהמי: הם לא יודעים מה זה גוש ימין, הם לא יודעים מה זה גוש שמאל, אין להם מושג מה זה קפיטליזם, מה זה סוציאליזם, הם לא יודעים על מה מדובר.
<ים אברהמי: הם נמצאים במצב שהם יצאו להצביע ולא ידעו מה זה.
יעקב מרגי: את יודעת שזה לא אמור רק לגבי התלמידים.
<ים אברהמי: אמרו לי אבל אנחנו כאן ויש לנו אופציה להשפיע.
יעקב מרגי: את יודעת כמה חברי כנסת מתנגדים ליוזמת ג'נבה והם אפילו לא מכירים אותה?
<ים אברהמי: יש לנו אופציה להשפיע דרך מערכת החינוך.
<ים אברהמי: אפילו שעה שבועית, שלא תהיה פעם בשבוע אלא אפילו פחות, שעה חודשית, שתעסוק בנושאים פוליטיים ותיפתח לדיון בקרב בני נוער בגילאים הראויים והמתאימים שנמצאים לפני גיוס לצבא, שנמצאים לפני מערכת בחירות שקורית פעם בארבע שנים ובשנים האחרונות פעם בשנתיים.
<ים אברהמי: אני באמת חושבת שיש לזה חשיבות מאין כמוה.
<ים אברהמי: הלמידה קורית הרבה דרך אקטואליה.
<ים אברהמי: אנחנו אישית היינו פותחים עיתונים, את כל העיתונים.
יעקב מרגי: את מפתיעה אותי.
יעקב מרגי: כשאני מסתובב היום, הדבר שאני רוצה להסתיר זה את העובדה שאני פוליטיקאי.
יעקב מרגי: אתם רוצים להשקיע בכיוון הזה.
יעקב מרגי: זה חשוב.
יעקב מרגי: רבותיי, פוליטיקה היא לא מילה גסה.
מירב בן ארי: אם ילמדו את זה, יבינו.
<ים אברהמי: כמובן ממש חשוב לי להמשיך את הקשר המאוד מאוד טוב שנוצר לנו בחודשיים האחרונים.
<ים אברהמי: אנחנו מבקרים כאן בכנסת באופן כמעט קבוע, שלוש פעמים בשבוע, ואני יכולה להגיד שאוסף המדבקות אישור האלה מאוד גדל אצלי.
יעקב מרגי: מתי את לומדת?
<ים אברהמי: אני סיימתי את הלימודים שלי.
<ים אברהמי: אני לפני גיוס.
יעקב מרגי: אתם מרגישים שמלמדים אתכם איך ללמוד?