GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<משה רוטמן: ואני בא לוועדה בקריאה: תעצרו את הפגיעה, ואני בא ממקום שאני יודע על מה אני מדבר.
<משה רוטמן: ב-2002 הבן שלי היה משותק, מונשם, אפילפסיה, פגיעת ראש, היינו שנתיים בבתי-חולים – אגב, אותו ארגון שנתן את השירות שם: בואו נשחק במחשב.
<משה רוטמן: לא, הבן שלי רצה ללמוד, ומתוך מיטת חוליו הוא גמר לימודים בהצטיינות יתרה על-ידי שני מתנדבים מ"תללי"ם".
<שרונה נמר: הנה עוד אחד כזה.
יעקב מרגי: מייד אתן לך לדבר, גברתי.
<משה רוטמן: חברים, הוא גמר בגרות עם 9.5 ממוצע, עוד חודשיים הוא מסיים שנת שירות שנייה בעמותת "לטם".
<משה רוטמן: אני רוצה לומר לכם שהספק הזה, שהוא היה הדבר הכי נפלא שמשרד החינוך עשה ויצר, הוא פתאום הוציא אותו לגולה החוצה כעמותה פרטית.
יעקב מרגי: למה הוא לא השתתף במכרז?
<משה רוטמן: למה הוא לא השתתף?
<משה רוטמן: אגיד לך, כי הייתה שם פגיעה חמורה בשעות ובאופי הטיפול.
יעקב מרגי: אבל הנאורות שלו לא עמדה לו בחפיפה, לצערנו הרב.
<משה רוטמן: הנאורות, אני אומר לך, כבודו, ואני לא יכול לדבר בשם אחרים, אבל היושר האישי והעקשנות של יושבת-הראש של "תללי"ם" היא שמנעה – היושר האישי שלה - - -
יעקב מרגי: אני יכול לשאול שאלה באוויר, לא אותך, זה שנשלחים אנשים לדבר בשם "תללי"ם" זה דבר חיוני וטוב, חבל שהם לא באו והיינו שומעים אותם מכלי ראשון, וגם היינו שואלים אותם.
<משה רוטמן: אני לא מדבר בשם "תללי"ם".
<מיכל שמחה: אף אחד לא שלח אותי, באתי מחובתי המוסרית.
יעקב מרגי: אתן לך לדבר, גברתי.
<משה רוטמן: כמי שמרכז תחום ילדים למשפחות, קיבלתי עשרות פניות של תלמידים חולים שלא הגיעו אליהם, ואם הגיעו אליהם לא היו פתרונות.
<משה רוטמן: אני רק רוצה - - -
יעקב מרגי: אנחנו מצומצמים בזמן, אנחנו בחריגה.
<משה רוטמן: מילה אחרונה.
<משה רוטמן: אין לי שום דבר נגד "קדימה מדע", "תללי"ם", לא משנה, אני לא חייל של אף אחד.
<משה רוטמן: משרד החינוך בעיני - - -
יעקב מרגי: אתה חייל של הנכים אמרת.
<משה רוטמן: אני רק אומר, משרד החינוך הוא מבחינתי זה שאחראי על הכאוס הבלתי נסבל, זאת עבירה על החוק.
יעקב מרגי: גברתי, בבקשה.
<מיכל שמחה: בבקשה.
<רותם שמחה: אני מבקש את זכות הדיבור, אני רותם שמחה.
יעקב מרגי: ואני החצוף.
<רותם שמחה: אתה החצוף, כן.
יעקב מרגי: אתה לא מוצא לנכון להתנצל.
<רותם שמחה: אני אתנצל על זה.
<רותם שמחה: דברי נאמרו – לא משנה, לא - - -
יעקב מרגי: מקבל את ההתנצלות.
<רותם שמחה: באתי לכאן ביוזמתי, אני תלמיד חינוך רגיל, נפגעתי, נאלצתי להפסיד לימודים בכיתה ח', נפלתי בין הכיסאות, לא היה שום ארגון שבית-ספר חשב שאמור לפנות אליו, לא היה שום קצין ביקור סדיר שפנה אלי או שווידא למה תלמיד נעדר כל כך הרבה ימים, לתקופה כל כך גדולה.
<רותם שמחה: אחרי שאימא שלי התחילה לברר, היא גם מצאה שיש את עמותת "תללי"ם", ומהרגע שפנינו אליהם קיבלנו עזרה וקיבלתי עזרה מסטודנט לרפואה שלימד אותי וגם מורה להיסטוריה שלימדה אותי, ובעזרת זה הצלחתי להשלים את כיתה ח' ולחזור לכיתה ט' רגיל.
<רותם שמחה: לאחר מכן, בכיתה י' נאלצתי שוב פעם להיכנס למסלול דומה, ושוב פעם הפסדתי לימודים.
<רותם שמחה: חזרתי לאחר תקופה, השלמתי את כל הדברים שהיו חסרים לי, השלמתי תעודת בגרות מלאה.
<רותם שמחה: בזכות הסיוע שקיבלתי, עשיתי שתי מגמות מורחבות של מחשבים וביולוגיה, שבהם קיבלתי סיוע גם של בנות שירות וגם של סטודנטים וגם של מורים מטעם "תללי"ם".
<רותם שמחה: הדברים שנאמרו פה מצד משרד החינוך פוגעים בי ופוגעים בעוד אנשים אחרים שלא באו לפה ולא יכולים לבוא לפה.
זוהיר בהלול: סיימת תואר שני בסוף.
<רותם שמחה: אני עכשיו נרשם לתואר שני.
<רותם שמחה: הדברים כאן פגעו בי אישית, היחס כלפינו הוא יחס מזלזל, היחס כלפי מי שלא נמצא פה מזלזל.
יעקב מרגי: ח' ו-י', באיזה שנים זה היה?
<רותם שמחה: סיימתי ללמוד בשנת 2004.
<רותם שמחה: לאחר מכן עשיתי שנת שירות ולאחר מכן התגייסתי לצבא.
מיקי רוזנטל: תיכון.
<רותם שמחה: הדברים שנאמרו פה פוגעים בי.
<רותם שמחה: אני מרגיש שיש פה אי אמירת אמת כלפי מה שאנשים צריכים פה.
<רותם שמחה: בן-אדם שנמצא בבית ומקבל סיוע ויכול ללמוד שמונה שעות, זה לא פוגע בי, אני שוכב על המיטה ואני משווע ליחס, אני יכול ללמוד שמונה שעות בניגוד למה שאמרת קודם.
<חיה הראל: לא אמרתי את זה על כולם.
<רותם שמחה: אמרת את זה, זה רשום בפרוטוקול.
<חיה הראל: אמרתי שילדי חינוך מיוחד - - -
יעקב מרגי: אנחנו לא בוויכוח.
<חיה הראל: סליחה, דיברתי על החינוך המיוחד.
<רויטל לן כהן: גם בחינוך המיוחד - - -
<שרונה נמר: הבן שלי בחינוך מיוחד והוא עושה בגרויות עכשיו, אז בבקשה, חיה, יש ילדים שיכולים.
יעקב מרגי: רבותי, הפרוטוקול רשם כל מה נאמר.
יעקב מרגי: תסכם, בבקשה.
<רותם שמחה: האמירות פה שנאמרו כלפי אותה עמותה שעזרה לי בזמנו, וכל ההאשמות פה הם אי אמירת אמת.
<רותם שמחה: החובה פה כלפי אותם ילדים שהזכויות שלהם נפגעות, הם ילדים רגילים, חלקם עם כל מיני פגיעות, אבל כולם ילדים רגילים, והיחס פה לא דיבר עלינו כעל רגילים, היחס פה דיבר עלינו כחריגים.
<רותם שמחה: אנחנו ילדים רגילים, יש לנו זכויות של ילדים רגילים, והזכויות האלה נפגעות בגלל מי שנמצא פה כרגע.
יעקב מרגי: אני מודה לך על תרומתך לדיון.
<פיני נגל: אודה לך אם תיתן לי.
יעקב מרגי: לא, אני מסכם את הדיון.
<פיני נגל: תן לי, בבקשה, מספר משפטים קצר, יש לי מה להגיד.
יעקב מרגי: כדי שלא יאמרו שאני לא יודע לסלוח, בבקשה, משפט.
<פיני נגל: תודה.
<פיני נגל: אני רוצה לציין רק דבר אחד, במכרז נוצר כאוס בלתי אפשרי, לא אדבר על אף אחד, רק אומר שהיו פה מספר קורבנות והזכרתי את זה קודם.
<פיני נגל: "תללי"ם" היא קורבן לכאוס הזה, ובגלל זה פסלת אותי, כי אמרתי מי הביא לכאוס הזה.
יעקב מרגי: פסלתי אותך על התנועה הזו, כי אני רגיש למי שעושה לי ככה.
<פיני נגל: אה, לא, לא התכוונתי.
<פיני נגל: התכוונתי לסמן רק.
<פיני נגל: "קדימה מדע" הם קורבן של המצב.
<פיני נגל: קשה לי מאוד לבוא ולהגיד להם: תשמעו, אתם לא יודעים מה לעשות כשאתם בכלל לא התחלתם ללמוד את הנושא.
<פיני נגל: זאת באמת קורבנות שנייה שאני לא יודע – אני יודע, יש לי פתרונות, והצעתי אותם גם בכתב ל"קדימה מדע" וגם ל"תללי"ם", הכול מתועד – איך לפתור את הבעיות האלה.
<פיני נגל: זה שאף אחד לא הקשיב ולא התנהל, בגלל זה אנחנו יושבים פה על הנושא הזה.
<פיני נגל: רגע, שנייה.
<פיני נגל: אני מסיים, אני קצר ומתומצת.
<פיני נגל: הקורבן השלישי - - -
<גינה גולדשטין: סליחה, נושא שלא הועלה.
<גינה גולדשטין: אדוני, חייבים - - -
יעקב מרגי: לא חייבים, יהיה עוד דיון.
<פיני נגל: הקורבן השלישי זה המורים.
<פיני נגל: בלי כל קשר, המורים יצאו נפגעים, בדיוק כמו שציינתי, בערך ב-40% – ויש לי קשר עם כל המורים – בשכר, בעבודה, בגישה.
<פיני נגל: הקורבן הרביעי זה הורי התלמידים.
<פיני נגל: אני רוצה שתבין דבר אחד, שהוועדה תבין דבר אחד, הורי התלמידים לא רק שנפגעים מזה שיקירם פגוע, הם גם פתאום מפסיקים לקבל תמיכה כמו שצריך, כמו שהחוק מחייב אותם.
<פיני נגל: זאת אומרת, הפגיעה אצל ההורים – אני לא יודע אם מי שלא נמצא - - -
יעקב מרגי: אדוני המלומד והמכובד, אני מבין שיש לך הרבה מה לומר, אבל לתובנות האלה הגענו תוך כדי דיון, והגעת מאוחר, אז נגמרו השניות.
יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את התנהלות אגף החינוך המיוחד, וחוסר הפיקוח על הנושא בטרם הוצאת המכרז הנוכחי.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל דוח ממצה על יישום חוק חינוך חינם לילד חולה.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה בדאגה את תלונות ההורים אודות היקף השירות ואיכות השירות הניתן על-ידי חברת "קדימה מדע", וחוזרת ומדגישה את דרישתה לשפר באופן מיידי את רמת השירות, ולוודא כי כל ילד יקבל את המגיע לו על-פי החוק ועל-פי תנאי המכרז, כמובן.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל לידיה נתונים מפורטים ממשרד החינוך אודות פרמטרים שונים, דוגמת היקף שעות הלימוד, התקציב המושקע בפרויקט, מספר המורים, ועוד.
יעקב מרגי: בכוונת הוועדה לקיים דיון המשך, כפי שציינתי, בזמן הקרוב, לעקוב אחר ההתפתחות.
יעקב מרגי: הוועדה מצפה ממשרד החינוך והן מחברת "קדימה מדע" להציג בישיבה הבאה נתונים המראים על שיפור משמעותי, וקוראת להורים להמשיך ולערב את חברי הכנסת בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, 8 ביולי 2015, כ"א בתמוז תשע"ה.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: ציון 100 שנים לרצח העם הארמני.
יעקב מרגי: הנושא הגיע לוועדה בעקבות הצעתם של חבר הכנסת דבר חנין, חברת הכנסת נחמן שי, חבר הכנסת מיקי לוי, חבר הכנסת יואב בן צור, חברת הכנסת זהבה גלאון, חברת הכנסת ענת ברקו וחברת הכנסת מירב בן ארי.
יעקב מרגי: אנחנו נאמר מספר מילות פתיחה.
יעקב מרגי: לאחר מכן, כמנהגנו בקודש, ניתן לחברי הכנסת המציעים לפי סדר הופעתם ונוכחותם בוועדה לומר את דבריהם ולאחר מכן נתחיל דיון, נשמע את האורחים ונצא בסוף עם איזו תובנה ועם דברי סיכום שיניחו את דעתנו, אני מקווה וגם את האחרים.
יעקב מרגי: ואם יהיו כאלה שדעתם לא תהיה נוחה מדברי הסיכום, נדע לחיות עם זה.
זהבה גלאון: יש נציגים מהממשלה?
<יהודית גידלי: יש נציגים ממשרד החוץ וממשרד החינוך.
יעקב מרגי: אגב, תמיד לימדו אותי, אני פה – כולם פה.
יעקב מרגי: את פה – כולם פה.
זהבה גלאון: לא, זה ברור.
זהבה גלאון: רק רציתי לדעת.
יעקב מרגי: רבותי, אני אומר הפעם את דברי הפתיחה שלי מהכתב, כי זה נושא מאד חשוב ורגיש ולכן אני אומר את דברי מהכתב.
יעקב מרגי: רצח העם הארמני, או שואת העם הארמני - לא משנה איך נגדיר זאת – היה רצח עם מכוון ושיטתי שביצעה האימפריה העות'מאנית.
יעקב מרגי: הרצח היה במהלך מלחמת העולם הראשונה ולפניה, בשתי תקופות.
יעקב מרגי: רצח העם הארמני התאפיין במעשי טבח המוניים, גירוש המוני, צעדות מוות וגם לאחר תום המלחמה המשיכו התורכים, הכורדים והאזרים לטבוח בארמנים עד שנת 1923.
יעקב מרגי: ההערכות אומרות שבין מיליון למיליון וחצי ארמנים נטבחו ונספו.
יעקב מרגי: יחד איתם נטבחו ונספו קבוצות אתניות נוספות, וגם אז זה היה במסגרת תכנית מסודרת ומתוכננת היטב, לטהר את אסיה הקטנה מנוצרים.
יעקב מרגי: אנו, בני העם היהודי, שעברנו את השואה הנוראה מכל, חובה עלינו להזכיר, לציין ולחנך דורות מבני עמינו ומהעולם שלא עוד.
יעקב מרגי: התורה מצווה אותנו: זכור ימות עולם בינו שנות דור ודור.
יעקב מרגי: יש מי שחושב שהפסוק שהתורה מצווה אותנו – זכור ימות עולם, זה ללמוד היסטוריה לשם ידיעת ההיסטוריה, אבל הסיפא של הפסוק מלמד אותנו – בינו שנות דור ודור.
יעקב מרגי: ללמוד את ההיסטוריה אבל לא בשביל לדעת את העבר בלבד, אלא בינו שנות דור ודור כפי שאמרתי, בינו – כדי להבין את התהליכים ההיסטוריים, כי תהליכים אלה הם עמוקים ומזעזע לחשוב שאם אחרי רצח העם הארמני היה מתקיים תהליך של בינו שנות דור ודור בעולם, איזה סבל יכולנו למנוע מהעולם ומהעם היהודי ומה הוא היה מרוויח.
יעקב מרגי: אני שמח לקיים היום את הדיון.
יעקב מרגי: נפלה בחלקי הזכות.
יעקב מרגי: אנחנו מחזיקים, כיהודים מאמינים, שמגלגלים זכות על ידי זכאי, שהתגלגלה הזכות שאני מנהל את הדיון הזה, שמציין את רצח העם הארמני.
יעקב מרגי: אני מודה לחברי הכנסת, שבאופן מסורתי מעלים זאת.
יעקב מרגי: כולנו מכירים, לא נתעלם, יש רגישויות כאלה ואחרות, אבל הכנסת תמיד תמיד התגברה על הרגישויות האלה.
יעקב מרגי: אני מקווה שגם הממשלה כבר תתחיל להתגבר על הרגישויות ונוכל לקבל את מה שבאמת צריך העם הארמני ושמדינת ישראל באמת תיתן ותכיר ברצח העם הארמני, ואני אומר זאת על דעת עצמי.
יעקב מרגי: יש עיקרון הפרדת רשויות במדינת ישראל.
יעקב מרגי: הממשלה לא אומרת לכנסת מה לעשות ומה לומר, וכרגע אני נמצא ברשות המחוקקת, אז יש פה משפטנים.
זהבה גלאון: מה זה אומר כרגע?
זהבה גלאון: יש מצב שאתה עובר לרשויות?
יעקב מרגי: מי יודע?
יעקב מרגי: אני תמיד מדבר בהסתייגות.
יעקב מרגי: לא לעולם חוסן.
זהבה גלאון: מקשיבה לכל מילה.
יעקב מרגי: אז לכן אני אומר בצורה חד משמעית, אני חושב שהגיע הזמן שמדינת ישראל תיתן גם לעולם וגם לעם הארמני את ההכרה של שואת העם הארמני ולהתעלות על כל הרגישויות, כאלה או אחרות, דיפלומטית כזו או אחרת, וזה על דעתי.
יעקב מרגי: נראה אחר כך מה הוועדה תרצה לומר ואז נאמר את זה ביחד כולנו.
יעקב מרגי: תודה רבה על ההקשבה.
יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת המציעים, כשהראשון בסדר – חבר הכנסת דב חנין.
דב חנין: אני רוצה לפתוח בברכות לך על קיום הדיון החשוב הזה.
דב חנין: כל הדיונים בוועדת חינוך הם דיונים חשובים ויש חשיבות מיוחדת לדיון הזה, גם ברמה הערכית וגם ברמת ההשלכות המעשיות שלו.
דב חנין: אני רוצה גם לברך את חברתי, חברת הכנסת זהבה גלאון, שנגדיר את זה כך – ממשיכה מסורת מפוארת של מנהיגי מרצ לאורך הרבה שנים, כמדומני מאז השר יאיר צבן, ואולי מהשר יוסי שריד, השר וחבר הכנסת חיים אורון (ג'ומס(.
דב חנין: גם בימים שבהם הכנסת הייתה פחות קשובה לקול הערכי והחשוב הזה, הם עשו את זה לאורך שנים ובאמת מגיעה לכם הערה.
דב חנין: כמובן, מגיעה לכם הערכה גם על הרבה דברים אחרים, אבל מגיעה לכם הערכה מיוחדת על התרומה שלכם בתחום הזה.
דב חנין: אדוני יושב הראש, אני רוצה גם לציין אותך, לא רק על כינוס הדיון, אלא גם על דברי הפתיחה החשובים והערכיים שלך והקריאה שלך לממשלה, שאני רוצה להצטרף אליה.
דב חנין: אדוני יושב הראש, אני גם רוצה לציין את תרומתך לכך שהיסטורית, הדיון הזה הועבר לוועדת החינוך.
דב חנין: הייתה תקופה שבה הדיונים האלה היו מועברים לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, ובעצם לא היה מתאפשר דיון ציבורי, פתוח וערכי ונקברים שם ואני מאד מעריך את תרומתך בעניין הזה.
דב חנין: אני רוצה בקצרה לדבר על שלושה היבטים לדיון שלנו היום.
דב חנין: ההיבט הראשון הוא ההיבט הבין לאומי.
דב חנין: אנחנו נמצאים בתהליך שבו ההכרה הבינלאומית ברצח העם הארמני הולכת ומתרחבת.
דב חנין: זה דבר חשוב, זה דבר שצריך להעריך אותו וזה דבר שהוא חלק מהתקדמות מבורכת של ההכרה הבינלאומית בכך שיש נורמות שאי אפשר להפר אותן.
דב חנין: והנורמות האלה חלות על כולם.
דב חנין: הן חלות גם על מדינות שיש להן משקל ויש להן מעמד ויש להן גם עוצמה בקהילה הבינלאומית, וגם כשזה לא נוח וזה לא נעים, הנורמות האלה חלות גם על אותן מדינות.
דב חנין: אני חושב שזה דבר ראוי וחשוב.
דב חנין: אני רוצה לומר לך, אדוני יושב הראש, שגם בתורכיה יש סדקים, שצריך לברך עליה, בחומת ההכחשה.
דב חנין: והסדקים האלה, אני עוקב אחריהם מקרוב, אחרי מה שקורה במערכת הפוליטית התורכית.
נחמן שי: הם הודיעו כבר משהו לפני כמה חודשים והיה אחר כך קצת דיון על זה, אבל הם הלכו דרך מסוימת.
דב חנין: נכון, יש סדקים ואני חושב שזה דבר שצריך לברך עליו ולהעריך אותו ולהביע הערכה כלפיו.
דב חנין: אני מקווה שממשלת הקואליציה החדשה המסתמנת בתורכיה, שהיא ממשלה בין האכה לבין הלאומנים, לא תסיג אותנו אחורה בתחום הזה, אבל התהליך שמתבצע עכשיו הוא תהליך בסך הכל של התקדמות איטית מאד, אבל בכיוון הנכון.
דב חנין: אנחנו במליאת הכנסת עסקנו בהרחבה בשאלות העקרוניות של רצח העם הארמני והמשמעויות שלו.
דב חנין: אני מניח שחברי גם יחזרו וידרשו לסוגי הזאת כאן וגם אתה התייחסת אליה בדברי הפתיחה שלך.
דב חנין: אז אני דווקא לא רוצה להרחיב בהקשר הזה.
דב חנין: אני רק רוצה לומר שזו חובה שלנו, כבני אדם, גם ברמה המוסרית הבסיסית, להתייחס לרצח עם שנעשה לעם אחר.
דב חנין: זו חובתנו כבני אדם, אבל גם חובתנו כיהודים, כקורבנות של רצח עם קיצוני, דרמטי, מזעזע במיוחד, שהתרחש במאה ה-20.
דב חנין: חובתנו להכיר ברצח העם של העם הארמני.
דב חנין: אני רוצה לסיים בהתייחסות למערכת החינוך.
דב חנין: כשאנחנו מדברים על הכרה ברצח העם הארמני, אנחנו לא מדברים רק על איזו שהיא הכרה סימבולית.
דב חנין: אנחנו לא מדברים רק על התרחשות של אירועים בכנסת, שהם חשובים כשלעצמם.
דב חנין: אנחנו מדברים על נושא שמחייב לימוד ומחייב הבנה.
דב חנין: חשוב להבין שרצח עם זה לא משהו ששייך לעבר.
דב חנין: רצח עם זה דבר שבמאה ה-21 עלול להיות מאד מאד רלבנטי להווה ולעתיד.
דב חנין: והבנה איך קרה שעם עם מסורת תרבותית כל כך מפוארת וכל כך עשירה כמו העם התורכי, התדרדר לרצח עם, חשובה והכרחית, בדיוק כמו ההבנה איך עַם עם מסורת תרבותית כל כך עשירה וכל כך מפוארת כמו העם הגרמני, התגלגל גם הוא לרצח עם.
דב חנין: צריך להבין את התהליכים שבהם גזענות הולכת והופכת ליותר ויותר אגרסיבית ומובילה בסופו של דבר לרצח עם.
דב חנין: זה לקח שהוא לא רק לקח אוניברסאלי, אלא הוא גם לקח פרטיקולארי.
דב חנין: ואנחנו צריכים לראות את הדברים האלה במציאות שבה גם אצלנו, בחברה שבה אנחנו חיים, תופעות של גזענות הולכות ומתרחבות ומאיימות על התשתית המוסרית הבסיסית של החברה שלנו.
דב חנין: אדוני יושב הראש, אני רוצה להתנצל שאני אפרד מהדיון הזה עוד מעט, כדי להגיע לדיון אחר, שאולי קצת קשור והוא דיון על זכויותיהם של ניצולי השואה.
דב חנין: כמובן אני לא בא להשוות בין רצח עם אחד לשואה אחרת, אבל מבחינתי יש קשר.
דב חנין: יש קשר, כי בסופו של דבר מי שמשלם את המחירים הם בני אדם ובני אדם משלמים מחירים כבדים, בלתי אפשריים, על זה שהם קורבנות של גזענות שהולכת ומקצינה.
זהבה גלאון: אדוני יושב הראשד, חברי חברי הכנסת.
זהבה גלאון: אני רוצה קודם כל לברך אותך, אדוני, על קיומו של הדיון בוועדה כאן, קיומו של דיון פתוח, עם אורחים שיוכלו להתבטא ועל הדברים הנכוחים והחשובים שלך.
זהבה גלאון: זה לא מובן מאליו, אני כבר רוצה להקדים ולומר.
זהבה גלאון: אני רוצה לברך את נציגי העדה הארמנית שיושבים כאן.
זהבה גלאון: בכלל, את כל מי שיושב כאן, את כל מי שהגיע לדיון.
זהבה גלאון: אני רוצה לומר כמה דברים.
זהבה גלאון: השנה ציינו 100 שנים לטבח הארמני, לג'נוסייד הארמני.
זהבה גלאון: חברי, חבר הכנסת נחמן שי תיכף ידבר, הוא היה במשלחת ביחד עם חברת הכנסת ברקו.
זהבה גלאון: נמצא כאן יעקוב אחי מאיר, שמי שלא צפה בכתבה המרגשת שלו בערוץ הראשון, על האירוע המרגש בארמניה, אז כדאי שיעשה את זה.
זהבה גלאון: אני מציינת את זה כי אני חושבת שזה לחובתה של הכנסת, שהכנסת לא נקטה מהלך, לפחות הפרלמנט, אני הייתי מצפה שממשלת ישראל תנקוט במהלך של הכרה בג'נוסייד הארמני.
זהבה גלאון: אני חושבת שיש לנו גם חובה מוסרית, והתעכב על זה חברי, דב חנין, כעם שחווה שואה.
זהבה גלאון: אני חושבת שאנחנו חייבים לגלות רגישות מוסרית גם לאסונם של אחרים.
זהבה גלאון: אני רוצה לתת כמה דוגמאות ולהגיד איך זה יכול להיות שאנחנו לא היינו שם.
זהבה גלאון: לא שלא היינו שם פיזית, אלא איך לא הכרנו באופן רשמי.
זהבה גלאון: נשיא צרפת היה שם.
זהבה גלאון: פרלמנטים בעולם, הבונדסטג, פרלמנטים בעולם הכירו בג'נוסייד הארמני, ורק ממשלת ישראל ממשיכה להתייחס לסוגיה של הכרה בטבח הארמני, כאילו כאן מדובר באיזו סחורה עוברת לסחור: פעם זה מתאים לאינטרסים שלה מול התורכים, אז אולי היא תכיר במליאה, אולי בכנסת.
זהבה גלאון: פעם לא.
זהבה גלאון: תמיד זה הופך להיות נושא שקשור לאינטרסים לא עניינים ומקריבים ערכים של זיכרון, בעיני ערכים שאנחנו חשבנו שאנחנו מתגאים בהם, על מזבח של אינטרסים צרים.
זהבה גלאון: והאינטרסים, אולי הם לא כל כך צרים, אולי הם רחבים בראייה של ממשלת ישראל.
זהבה גלאון: אני רוצה לדבר על שני אינטרסים.
זהבה גלאון: פעם זה היה תורכיה כמובן, האינטרסים עם תורכיה.
זהבה גלאון: התאים לנו – ואני לא מזלזלת.
זהבה גלאון: אני רוצה לומר, אני חושבת שישראל צריכה לחדש במלוא הכוח ובמלוא העוצמה את היחסים עם התורכים – אני חושב שזה באינטרס האסטרטגי שלנו.
זהבה גלאון: ועכשיו זה אזרביג'אן.
זהבה גלאון: לישראל יש אינטרסים כלכליים, גיאו-פוליטיים נקרא לזה כך, עם אזרבייג'אן.
זהבה גלאון: אנחנו יודעים שלאזרבייג'אן יש בעיה בנושא נגורנו קרבאך וישראל מושקעת בייצוא נשק.
זהבה גלאון: הרי יש אמברגו על אזרבייג'אן וישראל משקיעה בייצוא נשק במיליארדים לאזרבייג'אן.
זהבה גלאון: יש לה כל מיני אינטרסים כלכליים - - -
מירב בן ארי: גם ביטחוניים.
זהבה גלאון: גם ביטחוניים.
זהבה גלאון: אני לא מזלזלת, אבל אני לא חושבת שזה מה שצריך היה להשפיע על ההכרה שלנו.
זהבה גלאון: שנים השר ליברמן היה שר החוץ, או ניהל את משרד החוץ והעמדה של משרד החוץ הושפעה - ואני רוצה להגיד את זה בצורה ברורה - שאינה משתמעת לשני פנים, מהאינטרסים של ישראל ביתנו באזרבייג'אן.
זהבה גלאון: אפשר לומר את זה כאן בוועדה בצורה ברורה, ומכיוון שזה דיון בשידור, אז אני אומרת את זה לשידור.
זהבה גלאון: זה לא רק האינטרסים של מדינת ישראל, זה גם האינטרסים של ישראל ביתנו באזרבייג'אן.
זהבה גלאון: אדוני שומע מה שאני אומרת?
יעקב מרגי: הקשבתי לרונית.
<קריאה: מדובר בפצצות קטנות שהיא זורקת.
זהבה גלאון: כן, שלא ייקל הדבר בעיניך.
זהבה גלאון: אני חוזרת, כי ראיתי שדעתך הוסחה.
זהבה גלאון: אני אומרת, מדיניות החוץ של ישראל - - -
יעקב מרגי: את לא ראית שעשית עם הראש ככה גם?
זהבה גלאון: זה כי אתה רגיל להתפלל.
יעקב מרגי: כי הסכמתי איתך.
זהבה גלאון: כן, יפה.
זהבה גלאון: אני רק בדקתי את הקשב.
זהבה גלאון: אדוני, מה שאני רוצה לומר זה שמדיניות החוץ של ישראל מושפעת לא רק משיקולים עניינים ואני לא מזלזלת.
זהבה גלאון: אמרה בצדק חברת הכנסת בן ארי, יש לישראל שיקולים ביטחוניים, הגבול עם איראן, אזרבייג'ן, הכל ידוע.
זהבה גלאון: אבל מה זה רלבנטי לזה שכנסת ישראל תגיד כן להכרה בג'נוסייד הארמני, ומה שאני רוצה לטעון, שלא שיקולים ענייניים מכתיבים את מדיניות החוץ של ישראל ואת המדיניות של ממשלת ישראל, אלא שיקולים שהם שיקולים גם כלכליים וגם אינטרסים של גורמים פוליטיים פה בכנסת ישראל, של מפלגת ישראל ביתנו, שאני אומר ככה: הכתיבו את מדיניות החוץ של ישראל בנושא האזרי, בנושא של ההכרה, בגלל האינטרסים האזארים בנושא של ההכרה בטבח.
זהבה גלאון: ואני חוזרת ואומרת, ובזה אני מסיימת, לא יכול להיות שההכרה בטבח הארמני, ישתמשו בה כמטבע עובר לסוחר ואנחנו רואים שהעובדה שאנחנו, זה לא רק אנחנו, אבל מדינות או פרלמנטים ששותפים להכחשה של רצח עם, בעצם ההתעלמות הזאת מולידה את רצח העם הבא.
זהבה גלאון: תראו מה קורה בסודן, תראו מה קורה בסוריה.
זהבה גלאון: רצח עם מתרחש במקומות שונים בעולם ואני חושבת שזה יהיה לכבודה בוודאי של כנסת ישראל, ממשלת ישראל ובעיקר מערכת החינוך, להכניס את כל מה שקשור לטבח הארמני, שנעשה בעם הארמני, לתכנית הלימודים.
זהבה גלאון: אני לא יודעת בדיוק מה יש.
זהבה גלאון: למיטב זכרוני, מהפעם הקודמת שדווחנו, לא בדיוק היה מהלך כזה.
זהבה גלאון: צריך לומר גם, אני רוצה להגיד שכל פעם ממשלת ישראל משתמשת בידידים שלה בארצות הברית, ביהודים אמריקאיים ובגורמים אחרים, כדי להפעיל לחץ גם על הקונגרס וגם על הממשל האמריקאי, כדי שלא להכיר בטבח הארמני.
זהבה גלאון: זה משרת אינטרסים שונים.
זהבה גלאון: אני רואה כאן לשמאלי את חבר הכנסת מייקל אורן, הוא בטח יודע דבר או שניים בעניין.
זהבה גלאון: אני חושבת שהגיע הזה, ובזה אני מסיימת, כמו שאמרת, אדוני, להגיד די.
זהבה גלאון: הגיע הזמן שכנסת ישראל תכיר בג'נוסייד הארמני.
זהבה גלאון: הגיע הזמן שממשלת ישראל תפסיק לעשות שיקולים אינטרסנטיים, לא ענייניים, ותהיה אמיצה דיה לומר כן.
יעקב מרגי: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.
נחמן שי: תודה רבה לך, יושב הראש.
נחמן שי: אני שמח על קיום הדיון ואני שמח שגם יושב ראש הכנסת הנוכחי, כמו קודמו, בדיון שהתקיים לא מכבר במליאה, נקט עמדה ברורה וחד משמעית בנושא הזה.
נחמן שי: קצת הצטערתי שבמעבר מיושב ראש כנסת לבית הנשיא, הנשיא ריבלין השמיט חלק מההצהרות שלו ומיתן אותן.
נחמן שי: זה מבחן קשה, אני אהיה האחרון, אולי לא האחרון, אבל וודאי לא אבקר את הנשיא ריבלין.
נחמן שי: אני מאד מכבד אותו על כהונתו המצוינת כנשיא, אבל - - -
זהבה גלאון: אבל היית מצפה.
נחמן שי: אבל בעניין הזה אני חושב, כמו שהוא הולך קדימה בכמה וכמה נושאים ודבר לא קורה, גם פה הייתי חושב.
נחמן שי: אבל בואו נחשוב שאולי בשנה הבאה הוא יוכל לתקן את זה, אם זה לא יתוקן עד אז.
נחמן שי: יש משקל רב לעמדתו של נשיא המדינה בעניין הזה.
נחמן שי: בזה אין שום ספק.
נחמן שי: אנחנו הולכים סחור-סחור.
נחמן שי: הגיע הזמן שממשלת ישראל, שהיא הרשות המבצעת, שטווה את יחסי החוץ של ישראל וממלאת אותם, שהיא תקבע בהחלטה משלה שהיא מכירה ברצח העם הארמני ובכך נניח סוף סוף לעניין הזה, 100 שנה לאחר התרחשותו, 67 שנה לאחר קום המדינה.
נחמן שי: אני חושב שבמעשה הזה אנחנו נוכל גם למצב את עצמנו במקום שאנחנו רוצים להיות בו, בזירה הבינלאומית, בחברת מדיניות שמעריכות את המוסר, שמקדמות את המוסר ושחושבות שהמוסר גם הוא ערך בזירה הבינלאומית.
נחמן שי: לא רק אינטרסים משחקים שם, אלא גם ערכים וגם מוסר ומותר למדינה להתיישר מאחורי המוסר שלה.
נחמן שי: ואם יש מדינה בעולם שזה צריך להיות המוסר שלה, זו מדינת ישראל, מדינת העם היהודי.
נחמן שי: אין מדינה אחרת.
נחמן שי: וכמי שהשתתף בטקסים, הזכירה ידידתי חברת הכנסת גלאון, יחד עם חברת הכנסת ברקו, ראינו במו עינינו את הקישור הזה שיש בין ההיסטוריה של העם היהודי לבין ההיסטוריה של העם הארמני.
נחמן שי: גם במוזיאון שלהם, גם באירוע, בעצרת המרגשת שהם עשו שם, במעמד האזכרה המרגש מאד.
נחמן שי: הם התייחסו לעם היהודי, מפני שהם רואים את הקשר בין הרצח שהתרחש לעם הארמני לבין הרצח שהתרחש, למעלה מ-20 שנה אחר כך, לעם היהודי ושהיה כמובן ציון דרך גורלי בהיסטוריה שלו.
נחמן שי: אנחנו מחויבים להכיר ברצח העם הארמני.
נחמן שי: אני לא רואה שום דרך אחרת ואני תמה איך זה לא קרה עד היום.
נחמן שי: זאת האמת.
נחמן שי: אני תמה.
נחמן שי: אבל אני חושב שעכשיו, בנקודת הזמן הזו, כשיש לדעתי הסכמה לאומית רחבה להכיר ברצח העם, צריך לבצע את המעשה הזה.
נחמן שי: ואני אומר לכם חברי וחברותי, לא יקרה שום דבר למדינת ישראל אם היא תקבל את ההחלטה הזאת.
נחמן שי: לא ביחסינו עם תורכיה, לא ביחסינו עם אזרבייג'ן ולא ביחסינו עם שום מדינה אחרת.
נחמן שי: נחליט את זה, נסתכל, נקום בבוקר, השמיים לא ייפלו עלינו.
נחמן שי: השמש בעזרת השם תמשיך לזרוח כל יום.
נחמן שי: ולכן, אני לא אאריך ולא אוסיף.
נחמן שי: אנחנו לא ניכנס לכל ההיסטוריה, לא ניכנס לכל הנימוקים בעד ונגד.
נחמן שי: בשורה התחתונה יהיה נכון, גם היום בסוף הדיון הזה, אדוני, אם תוציא מפה עמדה מפורשת על דעתך, על דעתנו, וכך נוסיף אולי עוד איזו שהיא אבן קטנה, על החומה הזאת.
נחמן שי: בסוף חומות גדולות, הן הרבה הרבה אבנים קטנות ששמים אותן אחת על האחרת.
נחמן שי: בואו נשים גם היום כולנו, עוד אבן אחת בחומה הזאת.
מירב בן ארי: שלום.
מירב בן ארי: אתם מבינים את מה שמדובר?
מירב בן ארי: אז אני מברכת אתכם על ההגעה שלכם לכנסת.
מירב בן ארי: אני מודה שאני מאד משוחדת.
מירב בן ארי: הייתי בארמניה כמעט שלוש פעמים, הדרכתי שם קבוצות.
מירב בן ארי: זה עַם עם היסטוריה, ערש התרבות של העם הנוצרי.
מירב בן ארי: אני גם דיברתי במליאה, אחד הנאומים הראשונים שלי, התעקשתי לדבר על ארמניה, גם מהניסיון האישי שלי, אבל גם בגלל מה שאתם עושים ומה שהעם שלכם עבר והחוסר התנצלות גם של התורכים, מה שעוד יותר מעיב על התחושות בין התורכים לארמנים וגרם לי באמת לשבת וללמוד את ההיסטוריה שלכם.
מירב בן ארי: ובעיני, אני לא אתייחס לזה כרצח עם, אני אמרתי את גם בנאום שלי, אני אמרתי את זה בכל מקום.
מירב בן ארי: אני מתייחסת לזה כשואה.
מירב בן ארי: זו הייתה שואה של העם הארמני ולנו כעם - כבר התייחס לזה חבר הכנסת דב חנין – יש את האחריות הגדולה ביותר בעיני מבחינת אומות העולם, להכיר במה שנעשה, ברצח העם שנמשך תקופה ארוכה, אבל בעיקר לא נותן לכם לסגור את המעגל שלכם כעם.
מירב בן ארי: אני הצטרפתי להצעה הזו בלי לחשוב פעמיים, בגלל שבאמת אני חושבת שמדינת ישראל חייבת להכיר ברצח העם של העם הארמני, כמו דרך אגב גם הרבה אומות אחרות שכבר הכירו, אנחנו לא החלוצים בעניין.
מירב בן ארי: מצד שני, אין ספק שהאינטרסים שלנו לפעמים גורמים לנו לחשוב פעמיים בנושא הזה ואני באתי לפה לתמוך, אבל בעיקר לבוא ולהגיד שההחלטה הזאת חייבת לצאת.
מירב בן ארי: דבר שני שאני חייבת להתייחס אליו והתייחסה לזה גם חברת הכנסת גלאון.
מירב בן ארי: אני חושבת שכוועדת חינוך, שאני גם חברה בה, אנחנו צריכים לעשות בדיקה – ואני יודעת, כי עבדתי עם בני נוער, אז אני יודעת שיש התייחסות לרצח העם הארמני בבתי הספר.
מירב בן ארי: השאלה היא עד כמה באמת אנחנו מלמדים את זה בבית הספר, אולי יינתן איזה שהוא הסבר ממנכ"לית משרד החינוך, כדי להבין מה אנחנו, כעם יודע ומלמד בבתי הספר.
מירב בן ארי: אני חושבת שמעבר להכרה הזו, גם אם ההכרה לא תגיע - - -
יעקב מרגי: יש לנו כאן נציגים ממשרד החינוך.
מירב בן ארי: יופי, אז נשמח לשמוע.
מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני צריכה ללכת גם לוועדה למעמד האישה, שגם שם יש דיון חשוב, אבל אני אשמח לשמוע את ההתייחסות שלך, כי לפחות החשיבות שלנו כעם היא לחנך את דור ההמשך, לדעת ולהכיר את רצח העם הארמני.