GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רחלי אברמזון: ברשותכם, מכיוון שרוית, שיושבת כאן לימיני, טיפלה באופן ישיר, אז הייתי רוצה שהיא תספר.
יעקב מרגי: אתן לה את רשות הדיבור, בבקשה.
<רוית להב: בהקשר הזה אני ליישום החוק.
<רוית להב: כאשר קיבלנו את הרשימות וראינו שאנחנו לא יכולים – לא היו שם מספרי טלפון, לא היו שם שמות של מורים, אלא רק שמות של ילדים.
<רוית להב: יש לנו ברחבי הארץ 68 מתי"אות, התקשרנו - - -
יעקב מרגי: ראשי תיבות, זה כמו בצבא.
<רוית להב: מרכז תמיכה יישובי אזורי, שבעצם הוא הזרוע המבצעת של הפיקוח במחוז, שאחראי ביישובים וערים שונות ברחבי הארץ.
<רוית להב: פשוט ישבנו הרבה מאוד והרמנו הרבה מאוד טלפונים למסגרות ולמשפחות, ועשינו מיפוי לראות מהם המקרים שבאמת קיבלו ומקרים שלא קיבלו, ופשוט ישבנו מקרה מקרה ויצרנו רשימה ביחד עם הזכיין החדש של כל הילדים הזכאים שקיימים כיום.
<רוית להב: יש לנו מנגנון דרך בתי-הספר והמתי"אות לקבל את הרשימות של הילדים, שלוש פעמים בשנה לעשות מיפוי והצלבה של נתונים, לראות מי הילדים שזכאים, מי מקבל ומי לא.
מיקי רוזנטל: לפני כן לא עשיתם את זה כש"תללי"ים" עבדו?
מיקי רוזנטל: זאת אומרת, לא ידעתם מי מקבל את השירות, האם הוא זכאי לזה, האם אלו סתם רשימות פיקטיביות, לא ידעתם כלום?
<רחלי אברמזון: נאמר שעד לרגע ההוא שהעברנו את המכרז לידי הזכיין החדש, אכן לא הייתה בקרה מספיק מספיק מספיק הדוקה לגבי הזכיין הזה.
מיקי רוזנטל: זה מילים יפות לזה שלא עשיתם שום דבר, ולא ידעתם כמה כסף שילמתם ועל מה שילמתם.
יעקב מרגי: מיקי, אתה יכול רק להצדיע לה על כנות ויושר, שהיא אומרת שהרגולטור עד להעברת - - -
מיקי רוזנטל: אני טוען שהרגולטור הזה כשל אז והיום.
יעקב מרגי: כשל.
יעקב מרגי: כשל אז.
יעקב מרגי: בוא נבדוק עכשיו.
מיקי רוזנטל: זה כישלון מתמשך.
יעקב מרגי: א', יש הודאה על הכשל אז.
יעקב מרגי: בוא, עכשיו אנחנו בודקים את היום.
יעקב מרגי: תסיימי, בבקשה.
יעקב מרגי: אני רואה שאתם רגישים להרמת קול, בסדר, לאט לאט תתרגלו, אבל בכבוד, אנחנו נתייחס בכבוד.
<רוית להב: אני יכולה להגיד מה עשיתי מכניסתי לתפקיד, שהיה כשעבר המכרז החדש, וזה מה שאנחנו עושים מאז כל חודש, מקבלים את כל הרשימות, עושים בקרה.
יעקב מרגי: אז תחדדי לנו מאז שאת – אני לא יכול להלין על העבר, אני בודק את ההווה.
יעקב מרגי: מאז שהזכיין החדש, מינואר, תאמרי לי, בבקשה, באיזה מצב אתם נמצאים מבחינת יישום המטלות של הספק החדש.
<רוית להב: אשמח אם חיה המפקחת תוכל לענות פה.
<חיה הראל: הדבר הראשון שעשינו זה קודם כול לאמת מי הם הילדים שצריכים את הזכאות.
<חיה הראל: וחשוב להדגיש כאן לא - - -
יעקב מרגי: לא, את לא עונה לו.
יעקב מרגי: אני מבקש דבר אחד, סליחה, מה שחשוב - - -
מיקי רוזנטל: אני רוצה שהיא תענה לי, הם מוציאים מכרז, הם לא יודעים אפילו כמה ילדים זכאים - - -
יעקב מרגי: אבל מה שחשוב להדגיש זה לא מה שאת רוצה להדגיש.
מיקי רוזנטל: ככה מתנהלת מדינת ישראל בשנת 2015, הרי זה ביזיון מטורף.
יעקב מרגי: מה שחשוב להדגיש זה מה שאני שואל, ואני שואל, כרגע יש ילדים במרכז - מקבלים, לא מקבלים, מה מקבלים, מה לא הצלחתם ומה טעון שיפור, תני לנו את זה, עזבו את הנאומים האידאולוגיים.
<חיה הראל: אלו לא נאומים אידיאולוגיים.
יעקב מרגי: סליחה על הניסוח שלי, תני לי את התשובות, כי השעון מאיץ בי.
<חיה הראל: בבקשה.
<חיה הראל: יש לנו 900, נאמר כאן, 930 וכמה ילדים שמקבלים את המענה; יש לנו בסביבות 100 ילדים שמחכים עם המסמכים שלהם כדי לדעת מה הם צריכים; יש לנו מתוכם 170 ילדים של החינוך המיוחד.
<חיה הראל: לא כל ילד של החינוך המיוחד מקבל את אותה תמיכה.
<חיה הראל: אנחנו יושבים יחד עם "קדימה מדע", אנחנו יושבים כל חודש ומסתכלים על הרשימות, אנחנו מקבלים את המסמכים וקובעים מה הוא צריך ומה הוא לא צריך.
יעקב מרגי: כמה זמן לוקח לכם לתפור חליפת טיפול לילד?
נורית קורן: חצי שנה.
יעקב מרגי: מאז שהוא מתקבל, מאז שהוא פונה.
<שרונה נמר: שנה.
<חיה הראל: ממתי למתי?
יעקב מרגי: מאז שהוא מגיע לאגף שלך.
<חיה הראל: מנהל בית-הספר הוא זה שפונה ל"קדימה מדע" עם מסמכים.
יעקב מרגי: פנה.
<חיה הראל: פנה, אנחנו תוך שבועיים צריכים לתת את המענה.
<שרונה נמר: ואתם לא נותנים את המענה.
יעקב מרגי: ונותנים?
יעקב מרגי: גב' שרונה, אל תפריעי לי.
<חיה הראל: כן, אנחנו נותנים.
<חיה הראל: להגיד לך שנותנים את הכול בבת-אחת, לא.
<חיה הראל: משום שיכול להיות מצב שהורים באים ואומרים: אנחנו רוצים קודם כול שיהיה מישהו עם הילד ויפעיל אותו, אז נשלחת לשם סייעת.
<חיה הראל: הסייעת עובדת בהדרכה, אחר כך נשלחת מורה כשרואים באיזה רמה הילד נמצא ומה הוא צריך - מורה או גננת, כמה שעות הוא צריך.
<חיה הראל: קחו בחשבון – אנחנו מדברים על ילדים מאוד חולים – הוא לא יכול ללמוד שמונה שעות ביום, הוא יכול לקבל סייעת שתפעיל אותו, אבל הוא לא יכול ללמוד שמונה שעות ביום.
<חיה הראל: הוא מקבל שעתיים ביום, הוא מקבל שלוש שעות - - -
יעקב מרגי: על-פי המכרז?
<חיה הראל: על-פי הצרכים שלו.
<קריאה: מה זה הצרכים שלו?
<קריאה: מה, ילד חולה לא לומד?
<שרונה נמר: מה פתאום, ילדים חולים לא יכולים ללמוד?
<שרונה נמר: סליחה, אני לא יכולה להתאפק, אני מצטערת.
<שרונה נמר: הילד שלי מאוד חולה והוא יכול ללמוד.
יעקב מרגי: גברתי, תקשיבי, יש לך שתי אפשרויות, או לשבת בדיון ולהתאפק, או שתירגעי בחוץ.
<שרונה נמר: כשפוגעים בכבודו של הבן שלי - - -
יעקב מרגי: אף אחד לא פוגע, אף אחד, יש פה רצון – סליחה, תקשיבו, נער הייתי גם זקנתי, גם בבניין הזה, ואני יודע לשמוע מוזיקה, אתם רוצים לעזור לילדים?
יעקב מרגי: תנו לקיים דיון, תנו לקיים דיון.
<רותם שמחה: אני מבקש את זכות הדיבור, בבקשה.
יעקב מרגי: תירשם אצל מנהלת הוועדה.
<חיה הראל: לא סיימתי.
<חיה הראל: אני מסיימת.
<חיה הראל: כשאנחנו מקבלים את החומר של הילד מבית-הספר אנחנו רואים מה הם הצרכים שלו, אנחנו מתאימים את זה בחליפה בתפירה עילית לכל ילד לחוד.
<חיה הראל: אין נוסחה שאומרת: ילד חינוך מיוחד מקבל גם סייעת, גם פרא-רפואי וגם מורה, כל ילד על-פי הצרכים שלו.
<חיה הראל: יכול להיות ילד לא צריך בכלל עובדת פרא-רפואית, אבל הוא צריך יותר שעות של סייעת, והוא מקבל את זה.
<חיה הראל: יש לנו ילדים שמקבלים היום 192 שעות של סייעת בחודש, זה הרבה יותר מ-40 שעות בשבוע.
<חיה הראל: הוא לא יכול יותר מזה, הוא לא צריך יותר מזה.
<חיה הראל: אני 45 שנים בחינוך המיוחד, אני יודעת מה ילד צריך, ואני יודעת לתפור לו את החליפה, ולכן אני יושבת עם אנשי "קדימה מדע" ומתייעצת אתם.
יעקב מרגי: גברתי, תודה.
יעקב מרגי: שאלה נוספת לפני שאעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת פרופ' יוסי יונה.
יעקב מרגי: "קדימה מדע", אל תדאג, תאמין לי, לא אוותר עלייך, יש לך הרבה תשובות לספק.
יעקב מרגי: השאלה כזו, ואני שואל את הגורמים המקצועיים – לצערי הרב, אני לא מבין למה היועצת המשפטי של הוועדה לא נמצאת כאן – אבל אני רוצה לדעת האם על-פי החוק שחוקק ב-2001 והושלם ב-2008 יש שם הגדרה למספר השעות או שזה נתון לשיקול דעת של האגף.
<חיה הראל: בחוק לא כתוב, במכרז האחרון כן כתוב.
<חיה הראל: ולכן, חבר הכנסת רוזנטל, קצת קשה להשוות בין שני המכרזים, כי במכרז א' של "תללי"ם" לא הייתה התייחסות לשעות פר ילד, ובמכרז הזה יש התייחסות של שעות פר ילד.
מיקי רוזנטל: בכסף את יכולה להשוות?
<חיה הראל: בכסף, לא חסר לנו.
מיקי רוזנטל: לא חסר.
יעקב מרגי: פרופ' חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.
יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, ושני חברי לסיעה, באמת ברכות על כך שקיימתם דיון לפני כן והוא ממשיך.
יוסי יונה: תראו, יש כאן בעיה אקוטית שמלווה את המערכת.
יוסי יונה: אנחנו מדברים על תלמידי קצה, ומוזר מאוד שדווקא כאשר עוסקים בתלמידי קצה שצריכים את הסיוע המסור ביותר, שם המדינה מחליטה שהיא מפריטה את השירות ומעבירה אותו לכל מיני מיקורי חוץ.
יוסי יונה: מהי הבעיה המרכזית שאנחנו רואים אותה גם עכשיו כאשר מוצג הדבר בפנינו?
יוסי יונה: אם המכרז פועל על-פי איזשהו תקציב שקבוע מראש והצרכים של התלמידים משתנים, אז ברור שזה שקיבל את המכרז - -
יעקב מרגי: מוגבל לאותם - - -
יוסי יונה: - - רוצה להגביל, כי אם עכשיו הוא ירחיב את השעות על-פי כל מקרה ומקרה כפי שהילד צריך - -
<משה רוטמן: ירוויח פחות.
יוסי יונה: - - אז הרי הוא כבר יפסיד.
יוסי יונה: לכן, יש לו כבר אינטרס מובנה, לקצץ כמה שניתן בשעות הניתנות.
יוסי יונה: תחשבו, מצב מאוד פרקטי, שיש לי 100 תלמידים, וקצבתי במיליון שקל, אבל עכשיו הצרכים שלהם צריכים 2 מיליון שקל, והתקציב נקבע מראש, מה יהיה?
יוסי יונה: האם משרד החינוך יבוא ויאמר לזכיין: יש לך 2 מיליון?
יוסי יונה: לא כל כך ברור.
יוסי יונה: לכן, יש כאן מצב שהוא כבר בעייתי מלכתחילה, שהמדינה מפריטה את הדבר הזה ומחריגה מתוכה, מתוך החובות שלה דווקא את המקום שבו התלמידים זקוקים באופן נואש ביותר לטיפול פרטני, מסור ודואג.
יוסי יונה: לכן, זה באמת אם כל חטאת שהדברים האלה מופרטים, ולכן אנחנו צריכים למחות על כך.
יוסי יונה: מהדברים שכאן עולים, ושמענו מספיק עדויות, ולא קיבלנו תשובות מספקות, הן באשר מדוע הזכיין הקודם נעלם מן האופק, זה על פניו, האם אנחנו יכולים לשער שהוא אמר: אתם יודעים מה, נמאס לי מהפרויקט הזה, אולי תעבירו אותו למישהו אחר?
יוסי יונה: לא נמאס לו.
יוסי יונה: סביר להניח שלא נמאס לו.
יוסי יונה: אז מדוע הוא נעלם מהשטח?
יוסי יונה: גוף שיש לו ניסיון מקצועי ארוך שנים בתחום הזה פתאום נעלם ומעבירים את זה לזכיין אחר.
יוסי יונה: לא קיבלנו תשובות חד-משמעיות באשר האם באמת הדרג המקצועי-פדגוגי נמצא שם אצל הזכיין החדש; לא קיבלנו מענה לגבי דפוסי ההעסקה של האנשים הללו, של המורים והמורות, האם הם פועלים באופן גלובלי או על-פי מספר שעות?; האם פוגעים בזכויות שלהם או לא פוגעים בזכויות שלהם?
יוסי יונה: אני חושב שבפנינו נמצא איזשהו פרויקט מאוד מאוד בעייתי ביסוד שלו.
יוסי יונה: נקודה אחרונה לרחלי, באים לכאן נציגי משרד החינוך, תראו, משרד החינוך אמור להיות הרגולטור, זאת אומרת, צריכים להיות יחסים מבניים מנוגדים.
יוסי יונה: משרד החינוך בא לכאן ושוטח את טענותיו, ואומר: מצאנו ליקויים פה ושם, והנה, ישנה תמימות דעים.
יוסי יונה: בא משרד החינוך ומגן בכל כוחו על הזכיין.
יוסי יונה: זה מצב שהוא לא נורמלי.
יוסי יונה: הרגולטור צריך לבוא ולהגיד: תשמעו, מצאנו ליקויים פה, מצאנו שם, נאכוף את הליקויים הללו ונעשה כך וכך כדי שהפרויקט הזה יפעל באופן המיטבי ביותר.
יוסי יונה: ואז אנחנו מוצאים כאן חזית משותפת של משרד החינוך ושל הזכיינים, ואנחנו תוהים, לכל הרוחות, האם זה באמת - על פניו זה לא הגיוני.
יוסי יונה: זה לא הגיוני.
<שרונה נמר: תודה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.
זוהיר בהלול: חוששני, אדוני היושב-ראש, שזה דיון מאוד חשוב ומאוד ערכי, שבפעם הבאה גם תאלץ להתנצל מכיוון שהאוקטבות שלנו, הדציבלים עולים, אנחנו לא יכולים, האנשים האלה באים לקבל הגנה מהכנסת כמפלתם האחרון של הנזקקים.
זוהיר בהלול: ונדמה לי שאנחנו יכולים לצייר במילה אחת, לתאר במילה את מה שקורה בעניין הזה של ילדים בעלי צרכים מיוחדים על-פי כל מה שאנחנו עכשיו שומעים - מחדל.
זוהיר בהלול: אין בארסנל, אין ברזומה שלי מילה אחרת כדי לתאר את המצב העגום אליו נקלעות המשפחות, ששרונה נמר מייצגת בכאב רב, מכיוון שההפרטה, מכונת ההפרטה במדינת ישראל דוהרת ללא מעצורים, היא שועטת ומורידה נטל – זאת המילה של המשרדים הממשלתיים, והפעם זאת המילה שהיא מילת האמתלה של משרד החינוך – בסוגיה הזאת זה נטל עליהם.
זוהיר בהלול: ולכן, המדינה מתנערת מהמחויבות שלה ומעבירה כהרף עין בלי בקרה, בלי פיקוח, בלי אכיפה, בלי רגולטור, בלי שום דבר, כמו שאמרו חברי קודם לכן, לחברה חיצונית.
זוהיר בהלול: והחברה החיצונית מה לעשות, איננה מוכנה.
זוהיר בהלול: אני, למשל, יכול לומר לך, אדוני היושב-ראש, אינני מייצג את החברה הערבית בלבד, אבל אני גם מייצג את החברה הערבית.
זוהיר בהלול: איך יכול להיות שאין דוברי ערבית?
זוהיר בהלול: אין ספקי שירותים בערבית?
זוהיר בהלול: מה עם החסמים של השפה?
זוהיר בהלול: מה עם האם שנמצאת בפזורה הבדואית שאיננה מסוגלת להעביר את הטרוניה שלה כאשר בצד השני מדברים אתה בשפה אחרת?
זוהיר בהלול: איך יכול להיות שלמשל - - -
<אבנר עורקבי: גם רוסית או אמהרית.
זוהיר בהלול: אמהרית.
זוהיר בהלול: איך יכול להיות שמחצית מהתלמידים הם מבני החברה הערבית, מכיוון שבחברה הערבית, למשל, נישואי קרבה או דברים כאלה מותירים עקיבות וחללים, והילדים האלה הופכים להיות ילדים בעלי צרכים מיוחדים והם משוועים לעזרה, אבל אין קומוניקציה, אין אפשרות לדבר עם הצד השני.
זוהיר בהלול: ואני יכול לומר לך שברשותי כמה וכמה דוגמאות שיכולות לשקף את המצב בכללותו.
זוהיר בהלול: למשל, תלמידה מאזור הצפון מאושפזת, אמרו לה: פני לעמותה חיצונית ושם תקבלי סעד.
זוהיר בהלול: מישהו אמר לה, קיבלה סעד מחברה חיצונית.
זוהיר בהלול: ומשרד החינוך, "תללי"ם" ו" קדימה מדע ", משם לא קיבלה שום דבר; עוד תלונה - תלמיד מהמגזר הערבי מהצפון שבר את הרגל, אמרו לו: אתה צודק.
זוהיר בהלול: אבל עדיין הוא מחפש את המורה שיבוא יסייע לילד שלו; עוד נושא, למשל, אורנה, אימא לילדה מחינוך מיוחד, אמרו לה: לכי, תמצאי את סייעת.
זוהיר בהלול: ממתי ההורים הפכו לספקי שירות לעצמם?
זוהיר בהלול: אינני מבין מה קורה פה.
זוהיר בהלול: האנדרלמוסיה חוגגת, הבלגן חוגג, ומשרד החינוך מה מספק לנו בתשובה לשאלותיו הטורדניות של חברי מיקי רוזנטל?
זוהיר בהלול: הספק - - -
יעקב מרגי: הן ענייניות, הן לא טורדניות.
יעקב מרגי: אמרת את זה ב - - -
נורית קורן: הן טורדניות למערכת.
זוהיר בהלול: לא, באירוניה, בלשון סגי נהור, בסרקזם אני מדבר.
יעקב מרגי: אמר מי שאמר שהפרוטוקול לא רואה את החיוך, אז אנחנו חייבים לעזור לו.
זוהיר בהלול: אבל בינתך ותבונתך גדולות הן, אדוני היושב-ראש, ולכן אתה מבין את הנימה הזאת.
זוהיר בהלול: אז להלן שאלותיו הטורדניות, ועל השאלות הטורדניות האלה מה אנחנו מקבלים?
זוהיר בהלול: הספק עושה כמיטב יכולתו.
זוהיר בהלול: בוא נניח לעניין הזה.
זוהיר בהלול: מי קובע שנניח לעניין הזה?
זוהיר בהלול: אנחנו כאן כדי לקבל את התשובות, ולא להניח, אדוני היושב-ראש, לשאלות האלה לעוף ממעל ללא שום תשובה.
זוהיר בהלול: למשל, עוד דוגמה קטנטנה ואני מסיים.
זוהיר בהלול: מחשבו את העניין הזה, ומה קיבלנו בתקופה האחרונה?
זוהיר בהלול: דליפת שמות של ילדים שרוצים להישאר דיסקרטיים - זכותם.
זוהיר בהלול: דיברתם על זכות וחובה, התבלבלתם בהגדרות.
זוהיר בהלול: חובתו של משרד החינוך להיות רגולטור, זכותכם לקבל את הסיוע.
זוהיר בהלול: אלה המילים הנכונות ואלה השימושים הנכונים.
זוהיר בהלול: איך השמות האלה דלפו?
זוהיר בהלול: מה זה?
זוהיר בהלול: WikiLeaks?
זוהיר בהלול: מה זה Snowden?
זוהיר בהלול: איך יכול להיות מצב כזה?
זוהיר בהלול: אתם מותירים את הילדים האלה חללים על הרצפה.
זוהיר בהלול: משרד החינוך אומר הרבה טענות מופרכות.
זוהיר בהלול: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
יעקב מרגי: "קדימה מדע", לא נבקש ממך לומר איפה משרד החינוך לא היה – נחזור למשרד החינוך – אנחנו מבקשים ממך שתאמר לנו ביושר אם אתה עומד במטלות שהתחייבת עליהן במכרז ובחוזה, וגם תתייחס לקטע של החפיפה, מה היה שם בדיוק.
<אבי גנון: קודם כול, כבוד היושב-ראש, תודה רבה, חברי כנסת, אתייחס לכל מה שעלה כאן, לפחות - - -
יעקב מרגי: וגם סוגיית ההעסקה לא נעלמה מאתנו.
<אבי גנון: אתייחס לכל הנקודות.
<אבי גנון: עלו פה שמות או מינוחים של מחדל ושל – בואו נעשה סדר בדברים.
<אבי גנון: אתחיל קודם כול משני משפטים, הארגון הזה שינה את מערכת החינוך ועושה הכול על מנת לשנות את מערכת החינוך בפריפריה.
<אבי גנון: תלכו ותראו מה השקענו במשך החמש שנים.
יעקב מרגי: החוק, החוק, עכשיו, כרגע הילדים חולים, תעשה לי טובה.
<אבי גנון: עכשיו אני נכנס לעניין.
<אבי גנון: חפיפה, חבר הכנסת רוזנטל, ב-31 בדצמבר, יום לפני שאנחנו עולים, נקרא לזה "עולים" או לקבל את השירות, הגיע אלינו שליח עם שבעה ארגזים, אמרו: הנה התיקים, הנה הפרטים.
<אבי גנון: חודשיים לפני זה, מהרגע - - -
מיקי רוזנטל: הטענות הן לא אלייך.
מיקי רוזנטל: אם לא הבנת, הטענות הן לא אלייך בעניין הזה.
מיקי רוזנטל: הרגולטור לא מתפקד.
יעקב מרגי: בסדר, אבל, מיקי - -
מיקי רוזנטל: יש לי בעיה אתך?
מיקי רוזנטל: יש לי בעיה עם הרגולטור.
<אבי גנון: אתה רוצה שאסביר לך מה היה, תיכף אגיד לך.
יעקב מרגי: - - אבל הוא מספר לנו כדי שנבוא בטענות לרגולטור.
<אבי גנון: חודשיים מרגע ההודעה של המכרז עשינו כל מה שניתן יחד עם הרגולטור מול עמותת "תללי"ם".
<משה רוטמן: איזה אהבה יש שם.
<אבי גנון: אגיד לך מה התשובה שקיבלתי מהמנכ"לית?
<אבי גנון: תן לי מיליון שקל ואני אעשה לך חפיפה, זאת הייתה התשובה.
מיקי רוזנטל: הם לא פה, אני לא יודע, אבל זה לא משנה.
מיקי רוזנטל: זה שלא הייתה חפיפה ראויה זאת לא בעיה שלך וזאת לא בעיה של "תללי"ם", זאת בעיה של הרגולטור שלא מתפקד.
<שרונה נמר: קודם תגידו מה שאתם עושים, אל תלכלכו על עמותת "תללי"ם".
יעקב מרגי: שרונה, שרונה.
<שרונה נמר: אני רוצה תשובות.
<אבי גנון: מה-1 בינואר קיבלנו את כל הנתונים שחלקם לא היו נכונים, כפי שרחלי הזכירה, לא היו מלאים.
<אבי גנון: נאלצנו ב-24/7 לגייס צוותים, גייסנו את כל המורים, העמדנו את המערכת תוך חודש ימים.
<אבי גנון: גייסנו כ-400 מורים ונתנו את הכול.
<אבי גנון: עד היום, כחצי שנה, שיפרנו את תנאי המורים, השכר שלהם טוב יותר, אנחנו מפרישים להם את כל התנאים הסוציאליים על-פי חוק.
<אבי גנון: כך שהטענה הזאת שהרענו את תנאי המורים משוללת כל יסוד.
<אבי גנון: אנחנו משלמים יותר ממה שעמותת "תללי"ם" שילמה, ואנחנו מפרישים את כל התנאים הסוציאליים.
<אבי גנון: זה דבר אחד לגבי הנושא של המורים.
<אבי גנון: דבר שני, מבחינת הנושא של תנאי המכרז.
<אבי גנון: אנחנו מחויבים על-פי חוק לעבוד על-פי תנאי המכרז.
<אבי גנון: אנחנו ממלאים את כל תנאי המכרז אחד לאחד.
<שרונה נמר: לא נכון.
<אבי גנון: אחד לאחד.
יעקב מרגי: שרונה.
<משה רוטמן: תניחי לו לומר, גם אם זה לא נכון.
<אבי גנון: ומה שלא נעשה באופן מלא, ומה שלא מבוצע באופן מלא יבוצע.
מיקי רוזנטל: או, אז יש הודאה שזה לא מלא.
<אבי גנון: אבל אני מזמין אתכם לעבור סעיף סעיף ולעשות דיון ענייני על כל סעיף במכרז ולראות שאנחנו עומדים בו.
<אבי גנון: זה דבר שמתקשר לנושא המכרז.
<אבי גנון: בנושא הפניות - מה-1 בינואר ועד היום קיבלנו כ-3,500 פניות.
<אבי גנון: נכון להיום, אנחנו נאלצים להתמודד עם אותה קבוצת הורים, גם בהתנהלות של הארגון, ואנחנו עושים הרבה פרויקטים שהם למען הקהילה ולמען החברה, מחבקים ותומכים במשפחות האלה.
<אבי גנון: רק מה, תשימו לב, אותן תלונות שמגיעות אליכם, חברי הכנסת, הגיעו גם לחברי הכנסת בכנסת הקודמת, ואלו אותן משפחות, ואפילו אגיד - - -
<חגי שמואלי: וו, וו, וו - - -
<שרונה נמר: זה לא נכון, יש לי פה - - -
יעקב מרגי: סליחה, לא, מר גונן.
מיקי רוזנטל: אני מציע לך לחזור בך מהאמירה הזאת.
נורית קורן: ממש לא במקום.
יעקב מרגי: מר גונן, אני קורא לך – גם אם העובדות - - -
מיקי רוזנטל: גם ככה המשפחות האלה למודות סבל, אתה לא יכול להגיד דבר כזה.
יעקב מרגי: סליחה, מר גונן – לא, אני מדבר עכשיו - - -
<שרונה נמר: נכון, אתה לא ראוי לעבוד עם הילדים האלה.
<אבי גנון: - - -
<שרונה נמר: כי אתה משקר.
יעקב מרגי: רגע, גב' שרונה, סליחה.
מיקי רוזנטל: זה לא במקום.
<שרונה נמר: תגידו אמת.
יעקב מרגי: סליחה, אני מציע שתגנוז את המשפט, שתחזור בך.
<אבי גנון: אוקיי, אני חוזר בי מהמשפט הזה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, ההורים האלה מייצגים פלח רחב מאוד, לכן תשמע תמיד את ההורים האלה.
<אבי גנון: הם מייצגים אותם - - -
מיקי רוזנטל: ואתה צריך להיות קשוב להם, ולא להגיד שהם מציקים לך.
<שרונה נמר: אתה פוגע בנו כהורים.
יעקב מרגי: סליחה, שרונה.
<אבי גנון: הן מייצגות פלח רחב, אבל לצורך העניין, הפלח הרחב הזה - - -
נורית קורן: טוב שהמשפחות האלה פה.
יעקב מרגי: נורית, נורית.
<אבי גנון: סליחה, ואם יש עשר משפחות - -
<שרונה נמר: זה לא נכון, יש הרבה יותר.
יעקב מרגי: אחת.
יעקב מרגי: אחת, אנחנו כאן.
<אבי גנון: - - שהן לצורך העניין לא מקבלות את השירות באופן מלא - - -
<חגי שמואלי: הרשימה הרבה יותר גדולה מזה.
יעקב מרגי: מר גנון, גם אם הייתה משפחה אחת, ילד - - -
<אבי גנון: בוודאי.
יעקב מרגי: רגע, ילד אחד, אנחנו כאן.
<אבי גנון: אין בעיה.
מיקי רוזנטל: זה בדיוק מה שהוא לא מבין.
<אבי גנון: גם אנחנו מבינים.
<אבי גנון: אנחנו מבינים את זה, ועוד איך מבינים את זה.
<אבי גנון: כל הניסיונות שלנו להידברות עם חלק מהמשפחות לא עלה בטוב, ואני מציע לבדוק את מה שקרה עם עמותת "תללי"ם" בעבר.
<אבי גנון: ורחל, לצורך העניין רמזה בעניין הזה ולא הוסיפה.
<שרונה נמר: זה לא רלוונטי לכרגע.
<אבי גנון: אהה, לא רלוונטי לכרגע.
<שרונה נמר: אתה כרגע צריך לתת שירות.
מיקי רוזנטל: לא, זה לא רלוונטי.
<שרונה נמר: ואתה כרגע לא נותן שירות.
<אבי גנון: אני נותן שירות ל-3,000 ילדים.
<אבי גנון: זה שיש - - -
<שרונה נמר: שירות מלא?
יעקב מרגי: שרונה, אי-אפשר לנהל כאן דיון.
<חגי שמואלי: - - -
יעקב מרגי: סליחה, אדוני, קריאת ביניים אחרונה, אני לא מנהל פה שוק.
יעקב מרגי: אני רוצה להגיע עם תובנות, אתם לא מאפשרים לי, ואז שרפנו שעה, שחררתם קיטור, נאמרו הדברים, ועולם כמנהגו נוהג.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להיות שם.
<אבי גנון: בשיתוף פעולה עם משרד החינוך אנחנו ניתן את השירות המלא והמקסימלי ביותר של תנאי המכרז הכתובים, לצורך העניין.
<אבי גנון: יש בינינו שיתוף פעולה מלא, ואינני רואה שום סיבה שהמשפחות לא יקבלו את השירות שאנחנו נותנים, ואנחנו נותנים אותו באופן מלא.
<אבי גנון: ומי שמעוניין מוזמן, תבואו אלינו, נבוא אליכם ובואו נפתח את הכול, נשב ותקבלו את השירות.
<שרונה נמר: כבר דיברנו, חצי שנה אנחנו מדברים.
<שרונה נמר: חצי שנה ההורים האלה מדברים אתכם.
<אבי גנון: לא נכון.
<שרונה נמר: לא נכון?
<שרונה נמר: בסדר.
<שרונה נמר: אני משקרת, אתה לא, אתה בסדר.
יעקב מרגי: רבותי, אני יש לנו עוד שני דוברים בלבד לפני הסיכום, ואני מראש מתנצל בפני מי שלא הספקנו לתת לו, פשוט אנחנו גולשים לזמן אחר.
<רותם שמחה: מי הדוברים?
יעקב מרגי: יש לנו את פיני נגל, מורה בפרויקט, בבקשה; ולאחר מכן רויטל לן כהן.
<פיני נגל: קצת איחרתי ושמעתי - - -
יעקב מרגי: אז אל תחזור על מה שאמרו כשלא היית כאן.
<פיני נגל: לא אחזור על הדברים, כי הצלחתי להבין מה נאמר פה.
<פיני נגל: אני יושב בוועדות האלה כבר כמה שנים, אני מורה ותיק מאוד, תואר שני במינהל עסקים.
יעקב מרגי: עכשיו תרום לי לדיון.
<פיני נגל: רגע, לא, תן לי להציג את עצמי, שידעו.
<פיני נגל: ואני רוצה רק לציין דבר אחד, ותרשה לי קצת להיות לא מנומס ולקרוא לכל הרביעייה שיושבת שם - - -
יעקב מרגי: אני עוצר אותך - - -
<פיני נגל: בעדינות.
<רותם שמחה: הם דיברו מספיק.
<רותם שמחה: תן לו לדבר.
יעקב מרגי: סליחה, עם כל הכבוד, רגע, תן לי לדבר - - -
<פיני נגל: אוקיי, הבנתי.
<מיכל שמחה: תן לו לדבר כי זה חשוב מאוד.
<מיכל שמחה: כי יש לו דברים חשובים מאוד.
יעקב מרגי: בוועדה הזאת - -
<רותם שמחה: נתתם להם שעה לדבר, תן לו דקה לדבר.
יעקב מרגי: - - אני לא מרשה לך להיות לא מנומס, ומאחר שפנית לרביעייה הזאת, אעביר את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: רויטל לן כהן, בבקשה.
<פיני נגל: לא, רגע.
יעקב מרגי: לא, עצרתי אותך, נקודה.
יעקב מרגי: כדי שבהרבה הדיונים בהם אתה נוכח בוועדה, תבין שבוועדה הזאת לא אומרים: לרביעייה הזאת ולשלישייה הזאת.
<רותם שמחה: מה זה המחטף הזה, אתה נותן לצד אחד לדבר ולצד שני אתה לא נותן לדבר.
<פיני נגל: אבל כולם פונים אליהם, הם אנשי משרד החינוך - -
יעקב מרגי: אתן לך לדבר אם לא - - -
<רותם שמחה: אתה רוצה, תגרש אותי, חוצפן.
נורית קורן: הי, הי, סליחה, מה זה?
<פיני נגל: - - שיצרו את הכול.
<פיני נגל: אני רוצה לדבר על קורבנות, ואני רוצה לדבר על ארבעה סוגים של קורבנות שאותם אנשי משרד החינוך יצרו, ואם תרשה לי במשפט אחד - - -
יעקב מרגי: לא, לא, אדוני, אתה לא, סליחה.
<פיני נגל: חבל, חבל, אתה קוטע את הנושא מיסודו.
יעקב מרגי: תודה, אתה לא ברשות דיבור.
יעקב מרגי: אחליט אחר כך אם כן.
יעקב מרגי: רויטל, בבקשה.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שלא עלו פה, ואני חושבת שהן מאוד מהותיות, גם באופן כללי במשרד החינוך, וגם לפרויקט הזה.
<רויטל לן כהן: הנושא של המטפלים הפרא-רפואיים - א', יש מחסור בארץ במטפלים פרא-רפואיים.
<רויטל לן כהן: משרד החינוך יודע על זה, כבר שנים אנחנו מתריעים, יש היום גני תקשורת בלי קלינאית תקשורת, למשל.
<רויטל לן כהן: והעובדה שלא נותנים על זה את הדעת - - -
יעקב מרגי: אעזור לך, יש מקומות שאפילו אין בהם גן תקשורת.
<רויטל לן כהן: גם זה נכון.
<רויטל לן כהן: אבל להתיימר לפתוח גן תקשורת כשאין שם מטפלים זה חמור לא פחות, וזאת בעיה שלא מקבלת מענה.
<רויטל לן כהן: אז לא רק שיש מחסור וכולם יודעים על זה ולא עושים עם זה כלום, המחיר לשעה שמשרד החינוך מתמחר – לא רק בפרויקט הזה, אלא באופן כללי גם בתוך מערכת החינוך – הוא כל כך נמוך שגם כשיש מטפלים פרא-רפואיים הם לא רוצים לעבוד במערכת.
<רויטל לן כהן: ולכן, אני רוצה לשים פה על שולחן, הנושא של טיפולים פרא-רפואיים הוא בעייתי מאוד, הוא חמור מאוד, ילדים עם צרכים מיוחדים לא מקבלים שירותים מספיקים להתפתחות שלהם בשום מקום במערכת החינוך, לא פה ולא בשום מקום אחר.
<רויטל לן כהן: לגבי ההפרטה, אני רוצה להתייחס גם לזה.
<רויטל לן כהן: באופן עקרוני, כל עוד המערכת תמשיך להפריט שירותים, בין אם זה השירותים לילדים החולים, בין אם זה הסייעות המשלבות, בין אם זה הקייטנות שעושים עכשיו – שמי שעושה אותם בשורה התחתונה זה לא משרד החינוך, זה "מרמנת", זה המתנ"סים – הילדים שלנו ימשיכו לקבל שירותים שמשרד החינוך לא מתייחס אליהם כשירותי, בעיני לפחות, כשירותי חינוך פנימיים, וברגע שזה לא שירות חינוך פנימי, אז גם ההתנהלות כלפיהם היא בהתאם.
<רויטל לן כהן: ואני לא מתייחסת כרגע לאגף, אני מתייחסת לתפיסה של משרד החינוך.
<רויטל לן כהן: אני רוצה גם להגיד שיש פה עניין של הכשרה.
<רויטל לן כהן: יכול להיות ש"קדימה מדע", ואינני יודעת, נותן הכשרה למורים שלו, אבל העובדה שבמשך כל השנים האלה אף אחד לא נתן את הדעת, ואני מדברת כרגע על הלימודים הגבוהים, שהוראה לילדים עם צרכים מורכבים היא הוראה מורכבת.
<רויטל לן כהן: לא נבנתה מעולם איזושהי תשתית ללמד אנשי חינוך איך עובדים עם ילדים כאלה, כי העבודה אתם היא לא רק מה אני מלמד, אלא איך אני מלמד, היא מאוד בעייתית.
<רויטל לן כהן: ואני חושבת שהגיע הזמן לתת על זה את הדעת ולדון בזה.
יעקב מרגי: משפט אחרון, רויטל.
זוהיר בהלול: למה, אין בישראל מקצוע שקרוי "חינוך מיוחד", למה לא?
יעקב מרגי: כן, אבל זאת הכשרה בסיסית.
<קריאה: זה לא אותו דבר.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד לך מה אומרות גם המורות שמסיימות חינוך מיוחד, הן למדו הוראה מתקנת בסיסית, הן אומרות בעצמן.
יעקב מרגי: בסדר, הכשרה בסיסית של חינוך מיוחד, צריך התמחות מיוחדת כמעט לכל ילד.
<רויטל לן כהן: הן אומרות בעצמן, הן לא מקבלות.
יעקב מרגי: רויטל, לסיום.
<רויטל לן כהן: ואני רוצה להגיד עוד דבר.
<רויטל לן כהן: אי-אפשר, ואני אומרת את זה פה, לתת מענה רציני בשבועיים, לא לילדים חולים מורכבים, ולצורך העניין גם לא לילדים עם צרכים מיוחדים בחינוך בכלל.
<רויטל לן כהן: אם לא תתחילו לבנות תוכניות לילדים האלה בסוף שנת הלימודים הקודמת, זאת אומרת במאי, ב-1 בספטמבר לא יכולה להיות תוכנית.
<שרונה נמר: תודה, רויטל.
יעקב מרגי: תודה, רויטל.
יעקב מרגי: רק לנוכחים, אני חייב לומר, נושא החינוך המיוחד הוא נושא מורכב מאוד, לוקה בהרבה חוסרים והרבה עיוותים.
יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון מקדים, שהוא התשתית לסדרה של דיונים שהוועדה תקיים, כדי להביא יחד עם משרד החינוך לאיזשהו מבנה או שינוי מהותי בנושא הזה.
יעקב מרגי: כבר נקבע דיון עם השופטת דורנר שישבה בראש ועדה, דיון של שעתיים, נשמע ממנה דברים, זה יהיה המצע הראשוני לשאר הדיונים.
מיקי רוזנטל: אדוני, אולי כדאי גם להזמין בעניין הזה מחקר ממרכז המחקר והמידע, יש מדינות שבהן הדבר הזה מפותח כבר, לא צריך להמציא את הגלגל מחדש, יש הרבה מאוד הצעות, יש הרבה מאוד דברים שעובדים.
יעקב מרגי: יפה, תודה, הצעתך נרשמה.
יעקב מרגי: רויטל.
<רויטל לן כהן: אדוני, אני מציעה – רק משפט אחד – שכחלק מחומר ההכנה לדיון הזה שאתה מדבר עליו, מבקר המדינה כתב דוח קשה על היישום של דורנר.
<רויטל לן כהן: אני מציעה שחברי הכנסת - - -
יעקב מרגי: יש לי אותו מולי.
<רויטל לן כהן: אני בטוחה.
<רויטל לן כהן: אני מציעה פשוט שחברי הכנסת, שחברי הוועדה גם יהיו מודעים אליו ויקראו אותו, יש שם ביקורת איומה ונוראה.
יעקב מרגי: משה רוטמן ממטה הנכים, ממש דקה.
<משה רוטמן: אני יכול להעיד שנרמס חוק כשהתלמידים חולים, ולוקח חודשים כה רבים עד שהמקום מתכנס.