GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עודד יוסף: מה שחשוב לנו תמיד להדגיש, זה שהדגש שאנחנו מבקשים לתת, לפחות במשרד החוץ, זה בעיקר את המבט קדימה.
<עודד יוסף: ולכן הדגש שאנחנו מאמינים שצריכים לתת כשאנחנו דנים בסוגיה הזאת, הוא למצוא את הדרכים לשיתוף פעולה בין לאומי, כדי למנוע הישנות של מקרים, של טרגדיות שהן דומות למקרה הארמני.
<עודד יוסף: זו דרך אחת, והיא דרך מאד חשובה.
<עודד יוסף: רק כדי לסבר את האוזן, לפני כחודשיים, במועצה לזכויות אדם של האו"ם בז'נבה, אומצה החלטה שיזמה ממשלת ארמניה לשיתוף פעולה בינלאומי, כדי למצוא את הדרכים למנוע הישנות של טרגדיות של רצח עם באשר הוא, ולא ציון ספציפי של רצח עם כזה או אחר.
<עודד יוסף: מדינת ישראל לא רק שתמכה בהחלטה הזאת, מדינת ישראל שישבנה את ההחלטה הזאת, משום זה שוב, עולה בקנה אחד עם המדיניות שדיברתי עליה כרגע.
<עודד יוסף: הקשר נוסף לחשיבות שאנחנו מייחסים למבט לעתיד, זה חיזוק הקשר שלנו עם העם והממשלה בארמניה, ואנחנו עושים הרבה מאד כדי לשפר את יחסינו המדיניים עם ארמניה.
<עודד יוסף: שוב, אני מבקש לתת שתי דוגמאות, מכיוון שזה קצת רלבנטי לוועדה ברשותך.
<עודד יוסף: ראיתי שבשבוע הבא אתה מקיים דיון על הזנת בתי ספר פה בישראל.
יעקב מרגי: מפעל הזנה.
<עודד יוסף: מפעל ההזנה של בתי הספר בישראל.
<עודד יוסף: אז אני רק רוצה לתת את זה כדוגמא: ממשלת ישראל, משרד החוץ, משאב שלנו מעורב היום מאד בפרויקט הזנה בארמניה.
<עודד יוסף: אנחנו היום מפתחים בשיתוף פעולה עם שלושה משרדי ממשלה בארמניה – משרד החינוך, משרד הבריאות ומשרד החקלאות – מודלים של בתי ספר שמגדלים בעצמם ירקות ומגדלים את סל המזון שנחוץ לתלמידים בארמניה.
<עודד יוסף: זה פרויקט בהתהוות, זה פרויקט מאד מאד יפה.
<עודד יוסף: זו דוגמא אחת.
<עודד יוסף: דוגמא שנייה שאני יכול לתת, ששוב רלבנטית לוועדה שאתה עומד בראשה, זה שבדיוק בשנה שעברה, בדיוק בימים אלה, ביולי של שנה שעברה אירחנו כאן את שרת התרבות של ארמניה.
<עודד יוסף: יש שורה של נושאים ותחומים שבהם חשוב לנו לפתח את היחסים שלנו עם ארמניה.
<עודד יוסף: כמובן שלא בשום צורה שהיא איננו מכוונים כנגד מדינה - - - אני רוצה ברשותך להתייחס ברשותך לסוגיה רגישה שצפה ועולה בדיון הזה, וזו הסוגיה של ההתייחסות למונח הספציפי של רצח העם, שזו סוגיה שעולה כאן תדיר.
<עודד יוסף: בצער אני אומר את זה, הדיון הבינלאומי בסוגיה הזאת, שלא לטובתו של העניין, הפך את הדיון במינוח הספציפי לדיון פוליטי לא ענייני שעושה שני דברים, שני נזקים לפחות.
<עודד יוסף: האחד, כן, הוא משפיע בפירוש על יחסי החוץ של מדינת ישראל ולא רק של מדינת ישראל.
<עודד יוסף: והדבר השני ואולי החשוב יותר, זה שהוא מסיט את הדיון מאותו מוקד שאני מבקש לדבר עליו, של הצורך של למצוא דרכים בזירה הבינלאומית לשתף פעולה כדי למנוע הישנות של מקרים דומים.
<עודד יוסף: ואת שני הדברים האלה אנחנו מבקשים למנוע.
<עודד יוסף: אגב, רק ברמה העובדתית, כדי עוד פעם לסבר את האוזן עד כמה הסוגיה הזאת הפכה להיות פוליטית בזירה הבינלאומית.
<עודד יוסף: אתם דיברתם על מדינות רבות שתומכות.
<עודד יוסף: העובדה היא שרק 20 מדינות, טיפונת יותר מ-20 מדינות מכירות במונח הספציפי.
<עודד יוסף: אחד האחרונים - - -
זהבה גלאון: אתה יכול להגיד את המונח.
<עודד יוסף: אני יכול להגיד את המונח.
זהבה גלאון: הפיל עומד בחדר ואתה לא מדבר עליו.
זהבה גלאון: לא צריך להיזהר כל כך.
<עודד יוסף: אני חשבתי שאני, למרות המקום שאני מגיע ממנו, אני נדרש לסוגיה באופן ישיר, אבל אני רק רוצה שוב לספר את האוזן.
<עודד יוסף: כמו שאמרתי, יש טיפונת מעל 20 מדינות שהחליטו להכיר בכך, ואחד האחרונים שבנאום שלו הצליח לעשות את זה, זה נשיא סוריה.
<עודד יוסף: כולנו רק צריכים לתהות מאיזה צד של המתרס הוא הכיר במונח הספציפי הזה.
<עודד יוסף: ולכן, שוב, מה שאני מבקש פה להדגיש, זה שבצער, העיסוק במונח הספציפי הפך להיות פוליטי, מסיט אותנו מהיכולת להתמקד במה שלנו נראה חשוב יותר, וזו היכולת של הקהילה הבינלאומית והצורך של הקהילה הבינלאומית, למצוא את הדרכים לשתף פעולה כדי למנוע הישנות של מקרים כאלה.
זהבה גלאון: כשמדינות אחרות משתמשות במושג ג'נוסייד ארמני, זה פוליטי.
זהבה גלאון: כישראל מסרת להכיר בג'נוסייד הארמני, זה רק שיקולים ענייניים, לא גיאו-פוליטיים, לא אינטרסים כלכליים, לא אינטרסים ביטחוניים.
זהבה גלאון: זה שאתה מספר לנו שישראל עושה כל מיני פעולות של שיתוף פעולה, אני מברכת אותה עליהם, זה יפה מאד, אני בעדם ואני מברכת את ממשלת ישראל.
זהבה גלאון: לא תמיד היא זוכה לברכות ממני, ממשלת ישראל.
זהבה גלאון: מה בין זה לבין הכרה ברצח העם הארמני?
זהבה גלאון: סוריה, זה לא מכבד אותנו.
זהבה גלאון: נשיא צרפת, הולנד, זה מכבד אותנו.
זהבה גלאון: האפיפיור, זה מכבד אותנו.
זהבה גלאון: הבונדסטג הגרמני שהכיר בג'נוסייד הארמני, זה מכבד אותנו.
זהבה גלאון: אז למה להשתמש בדוגמא הכי בעייתית, כדי לנמק למה ישראל, למה משרד החוץ עד היום לא היה לו את האומץ להתייצב ולהגיד הגיע הזמן.
זהבה גלאון: אני לא מבינה את הטיעון הזה.
זהבה גלאון: זה היה לפרוטוקול.
יעקב מרגי: תראה, אין ספק שכל מה שציינת הוא חשוב.
יעקב מרגי: הוא גם מסמל אבן דרך.
יעקב מרגי: אם אני מצייר את הגרף של רמת הרגישות וההתנגדות של מדינת ישראל לקראת ההכרה, אנחנו רואים את הגרף בכיוון הנכון.
יעקב מרגי: זו אבן דרך חשובה.
יעקב מרגי: לא מספיק.
יעקב מרגי: יושב איתנו סגן ראש המל"ל למדיניות חוץ, ערן לרמן.
יעקב מרגי: אם יש לך נקודת מבט.
<ערן לרמן: אני רוצה להעמיד דברים על דיוקם לגבי עמדת ממשלת ישראל, וברשותך אני רוצה גם להוסיף הערה אישית.
<ערן לרמן: מעבר למה שכבר נאמר על ידי משרד החוץ, אני רוצה לחדד.
<ערן לרמן: ממשלת ישראל שותפה מלאה לעמדה שהביע נשיא המדינה בנאומו בעצרת האו"ם, לרגל יום הזיכרון הבינלאומי לשואה – 28 בינואר שנה זאת, לפיה הטרגדיה שפקדה את העם הארמני במלחמת העולם הראשונה, אינה יכולה עוד להיות בגדר אירוע נשכח שהודחק מן הזיכרון ההיסטורי.
יעקב מרגי: ולכן?
זהבה גלאון: טרגדיה.
זהבה גלאון: שים לב מה הוא אמר.
<ערן לרמן: ולכן, יחד עם זה אני רוצה לומר, שמעבר ליסוד המדיני, יש לטעמנו גם מימד ערכי בתפיסה, שלפיה האחריות המלאה לבירור היסטורי ולהכרה המלאה במה שאירע, נופלת על המדינות המעורבות עצמן וכל ניסיון להכתיב מבחוץ, מזיק - - -
יעקב מרגי: אם היו אומרים את זה עלינו, לגבי מה שאנחנו עברנו, מדינות ידידותיות שלנו?
יעקב מרגי: איך היינו מרגישים?
יעקב מרגי: אני מצר על זה.
יעקב מרגי: אם אני הייתי בא בשם, לא הייתי מקריא את זה.
<ערן לרמן: ובכל זאת.
יעקב מרגי: הייתי חייב לומר זאת.
<ערן לרמן: אני מבין ואני עומד מאחורי מה שנאמר כאן.
<ערן לרמן: ואם גרמניה לא הייתה מכירה בשואה, היינו במקום אחר.
יעקב מרגי: ואם ארצות הברית לא הייתה מכירה בשואה של העם היהודי, איפה היינו?
<ערן לרמן: האחריות ההיסטורית מוטלת על המדינה הנוגעת בדבר.
<ערן לרמן: ועכשיו, אני רוצה להעיר כאן רק מתוך ניסיון אישי שלי, כיוון שנאמרו כאן דברים על הארגונים היהודיים בארצות הברית.
<ערן לרמן: אני לא מדבר כרגע כסגן ראש המל"ל, אלא כמי שמייצג בארץ 8 שנים את הוועד היהודי האמריקני.
<ערן לרמן: זה כבר אחרים ישפטו.
<ערן לרמן: אני יכול להגיד בוודאות שעמדתו אל הארגון, שהכרתי אותה בצורה מאד מאד - - - בנושא הזה, הרגיש מאין כמותו, זה לא נבע משום לחץ של ממשלת ישראל.
<ערן לרמן: היא הייתה בדיוק ברוח הזאת, שהאחריות המלאה נופלת בעניין הזה על הצד שצריך בסופו של דבר לבצע את מהלך ההכרה ההיסטורי והלחץ החיצוני - - -
יעקב מרגי: מר לרמן, שאלה, תוך כדי.
<ערן לרמן: ובעניין הזה זה מזיק יותר מאשר מועיל.
יעקב מרגי: אני יכול לשאול שאלה תוך כדי?
<ערן לרמן: כי העמדה הזאת אופיינה כאן בצורה, לטעמי, שהיא לא עולה בקנה אחד עם ה - - -
<ערן לרמן: כן.
יעקב מרגי: תגיד לי, איזו אחריות אנחנו נישא בזה שנכיר ברצח העם הארמני?
יעקב מרגי: אתה עכשיו התנסחת בצורה שהחובה, בוודאי שהחובה מוטלת על העמים שהיו מעורבים בזה.
יעקב מרגי: אף אחד לא מתכחש לזה, אבל אנחנו כחלק מהקהילה הבינלאומית, אנחנו העם היהודי שעברנו את שעברנו, אנחנו חוששים מאחריות?
יעקב מרגי: אנחנו הולכים להכתיב את ההיסטוריה?
יעקב מרגי: אנחנו נקבע?
יעקב מרגי: אנחנו מבקשים את זה אפילו לא למען העם הארמני.
יעקב מרגי: סליחה, ג'ורג'יט שאני אומר את זה.
יעקב מרגי: לא בשבילם אנחנו עושים את זה.
יעקב מרגי: אנחנו חייבים את זה לעצמנו.
יעקב מרגי: אני מתפלא.
יעקב מרגי: אני אומר לך את האמת.
יעקב מרגי: יכול להיות שזו עמדה מקצועית, אך זו עמדה מקצועית קרה, סליחה על הביטוי, אבל זו חוות דעתי.
יעקב מרגי: קרה, מנותקת מהצורך הרגשי והערכי של החברה ושל מדינת ישראל.
יעקב מרגי: אני לא מטיח.
יעקב מרגי: אני מעלה את זה לאוויר לדיון.
יעקב מרגי: אני חושב שהגיע הזמן וזה מאוחר מדי ומעט מדי, מה שנעשה, למרות שטוב מה שנעשה.
יעקב מרגי: כל המילים היפות שאנחנו מכירים ומשתפים פעולה, אלה מילים יפות.
יעקב מרגי: יש פה צורך ערכי, מוסרי שמדינת ישראל - - -
<ערן לרמן: לפי דבריך אנחנו - - -
יעקב מרגי: לא, היא לא מכתיבה את ההיסטוריה.
יעקב מרגי: מה, אני הולך להכתיב לויקיפדיה מה לומר?
יעקב מרגי: היה.
יעקב מרגי: זו עובדה שהייתה.
יעקב מרגי: אנחנו כחלק מהקהילה הבינלאומית, העם היהודי, אור לגויים אמר הפרופסור, נכון.
יעקב מרגי: אני לא מתבייש בזה ואני לא התייאשתי מזה.
יעקב מרגי: אנחנו אור לגויים עדיין בהרבה דברים וצריכים לתקן כמה דברים.
יעקב מרגי: אנחנו טעינו בדרך וטועים וכנראה שגם נטעה בכמה דברים, אבל אנחנו אור לגויים ואנחנו מחויבים לעשות זאת ואני לא מבין עד מתי אפשר.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, זה שהגרמנים, אמר יושב ראש הכנסת אם הגרמים יכולים.
יעקב מרגי: הם הכירו - - -
<ערן לרמן: ברשותך, יושב הראש, לזה אני מכוון.
<ערן לרמן: אני רוצה להבחין, אם אפשר ובאמת אני עושה את זה לא מעמדה קרה ולא מחישובים מטריאליים של מדינת ישראל.
<ערן לרמן: אני רוצה להבחין בין ההזדהות הרגשית המוחלטת והלגיטימית לחלוטין - - -
יעקב מרגי: הם לא זקוקים לה.
<ערן לרמן: אני יודע שהם לא זקוקים לה, אני זקוק לה.
<ערן לרמן: זה לא הנקודה.
<ערן לרמן: אני זקוק לה.
נחמן שי: גם בהיגיון מדיני קר, אני יכול להגיד לך שזה חשוב לנו.
<ערן לרמן: עזוב עכשיו.
<ערן לרמן: אני שם הצידה כרגע את השאלה של ההיגיון המדיני הקר.
<ערן לרמן: בשאלה הערכית, שאומרת בסופו של דבר מה שחייב לקרות זה הכרה של המדינה הנוגעת בדבר, האם אנחנו באקט כזה או אחר מקדמים את המטרה הזאת וזאת מטרה ערכית, או מרחיקים אותה מפני שזה מאפשר להם להסתתר מאחורי - - -
יעקב מרגי: מקבל.
יעקב מרגי: אתה יודע מה, מתעלה בקטע הזה.
<ערן לרמן: זאת הנקודה ש - - -
יעקב מרגי: אבל אני שואל אותך שאלה, אתה כאיש מדיני, בעל ניסיון מדיני לא קטן, ברגע שבטבלה הקטנה הזו, שמשיתה אות קלון על הקהילה הבינלאומית, שצרפת, גרמניה, איטליה, שוודיה, הולנד, פולין, בלגיה, סלובקיה, הפרלמנט האירופאי, תתווסף - - -
זהבה גלאון: נכון, וגם סוריה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להכניס את סוריה בכלל.
יעקב מרגי: אין לה זכות מוסרית להיות ברשימה הזאת.
יעקב מרגי: אני שם כאן את מדינת ישראל ואחרינו עוד מדינה תשים ואנחנו נגיע ליעד שאתה מבקש.
יעקב מרגי: האזארים אין להם שום תמריץ והתורכים לא יהיה להם שום תמריץ, כי, סליחה על הביטוי, זרק את זה ד"ר קדמן, הוא היה משתמש בו והוא צדק.
יעקב מרגי: כאשר אישרנו תשלומי הורים כאן בוועדה, אז הוא אמר הכלבים נובחים והשיירה עוברת.
יעקב מרגי: אז הכלבים נובחים והשיירה עוברת.
יעקב מרגי: התורכים אומרים – הכלבים נובחים והשיירה עוברת.
יעקב מרגי: ו-100 שנה עברו ואנחנו מבקשים את זה.
יעקב מרגי: אנחנו צריכים להיות, היינו צריכים להיות הראשונים ברשימה הזאת.
זהבה גלאון: אני רוצה להגיד משהו, חצי משפט.
זהבה גלאון: אני מזדהה עם כל מה שאמרת.
זהבה גלאון: זה נכון שהמדינה הנוגעת בדבר צריכה לעשות מהלך, אנחנו מדברים על התורכים וזה נכון.
זהבה גלאון: אבל מה זה קשור אלינו?
זהבה גלאון: העובדה שעמדה רשמית של ממשלת ישראל, מתייחסת לג'נוסייד הארמני כטרגדיה, אמר את זה קודם נחמן שי, אני לא התייחסתי לזה.
זהבה גלאון: זה מצער מאד שנשיא המדינה הנוכחי השתמש במילה הזאת באו"ם, כחלק, אני לא רוצה להגיד כחלק מהתכתיב, אבל כחלק מההנחיה שהוא קיבל.
זהבה גלאון: וזה מצער, כי העמדה שלו ידועה, ונשיא המדינה היה צריך להתייצב ולומר באופן ברור.
זהבה גלאון: יש דברים שיש להם אפקט של כדור שלג.
זהבה גלאון: אני מתחברת לדברים של יושב ראש הוועדה.
זהבה גלאון: שורה של מדינות הכירו בג'נוסייד הארמני.
זהבה גלאון: זה לכבודה של מדינת ישראל להכיר בג'נוסייד הארמני.
זהבה גלאון: זו גם טרגדיה, אבל זה בוודאי לא יכולה להיות העמדה הרשמית של מדינת ישראל, להסתפק בטרגדיה.
יעקב מרגי: אני רוצה לסכם.
נחמן שי: עוד מילה אחת.
נחמן שי: ערן, דווקא בגלל שאתה איש מדיני ואתה חושב במונח מדיניים, אני אומר לך שבמאבקים הפוליטיים הנוכחיים, שמדינת ישראל נמצאת בהם, דווקא במאבקים האלה, שאנחנו מותקפים מכל העברים, אמירה מוסרית כזאת – יש לה משקל.
נחמן שי: דווקא.
נחמן שי: לכן אני אומר, זה לא עניין של סנטימנטים.
נחמן שי: הלב הוא אתכם, זה בסדר.
נחמן שי: הכל.
נחמן שי: אבל אני אומר, אפילו בחשבון קר, כשאתה יושב ואתה אומר מה יכול לעזור לי הכי טוב היום, כשאני מוקף מכל הכיוונים, אני אומר – אני מדינה שמקדימה מוסר לפוליטיקה.
נחמן שי: וזה מאד חשוב, כי בזה נחלשנו.
נחמן שי: לא בכוח הצבאי שלנו, שם אנחנו מרחפים גבוה.
נחמן שי: במוסר ובערכים שלנו אנחנו נחלשים.
<ערן לרמן: כל מה שביקשתי לומר זה, שיש שיקולים גם במימד הערכי, יש שיקולים - - -
<קריאה: יום הנכבה, איך הוא מחבר בכלל?
זהבה גלאון: די, די.
זהבה גלאון: אז הוא מחבר, אז הוא אמר הנכבה, אז מה?
זהבה גלאון: זה דיון בפני עצמו.
זהבה גלאון: הכל זה שיקולים מול האזארים, עזוב.
<ערן לרמן: ברשות חברי הכנסת, תרשו לי לומר שלדעתי יש שיקולים ערכיים משני עברי המתרס.
יעקב מרגי: דברי הסיכום.
יעקב מרגי: הוועדה מודה ליושב ראש הכנסת נוכחותו ועל דבריו הנחרצים ועל הסכמתו ועמדתו האישית שהכנסת בישראל צריכה להכיר ברצח העם הארמני.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת המציעים ולאורחים שהשתתפו בדיון.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכניס ולהרחיב את נושא רצח העם הארמני בתכניות הלימודים, מבחינת זכור ימות עולם בינו שנות דור ודור.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לממשלת ישראל להכיר ברצח העם הארמני כרצח.
יעקב מרגי: ואני אומר מעבר, ההיסטוריה נכתבה כבר, אנחנו לא באים להכתיב את ההיסטוריה.
יעקב מרגי: לכן אני באמת תוהה עד כמה אינטרסים מדיניים ועד כמה אינטרסים כלכליים יכולים למנוע מאיתנו את ההכרה הזאת.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למליאת הכנסת, לאור דבריו של יושב ראש הכנסת, לקיים דיון ולקבל את ההחלטה ההיסטורית המתבקשת מסולם הערכים של העם היהודי.
זהבה גלאון: תודה רבה לך.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט, 15 ביולי 2015, כ"ח בתמוז תשע"ה.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: תקציב פנימיות ועדכון "סל לאור".
יעקב מרגי: נושא הפנימיות וסל התקצוב שלהן נבחן ונבדק על ידי ועדה לאור.
יעקב מרגי: נקבע סל על שם לאור ושמו "סל לאור".
יעקב מרגי: משרדי הממשלה תקצבו רק 85% מהסל המומלץ.
יעקב מרגי: מאז חלו שינויים רבים.
יעקב מרגי: הוועדה קיימה דיון ב-2014 בנושא והבטיחה למי שהיה נוכח בה וגם למי שלא היה, וגם למי שהיה בו ולא נוכח היום, שיתקיים דיון מעקב ודיון המשך.
יעקב מרגי: ישנן מספר המלצות שהוועדה קיבלה בסיכום הדיון בפעם שעברה.
יעקב מרגי: נרצה להתעדכן גם מנציגי משרד החינוך, משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
יעקב מרגי: נמצאת כאן נציגות מהמשרד?
יעקב מרגי: <קריאה:> אין נציגות ממשרד הרווחה, אבל, יש נציגות של עמותות שמייצגות את הצדדים.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב ראש, אני חושבת שזו זילות של הוועדה.
אורלי לוי אבקסיס: אם אני יכולה להגיע מהפריפריה הצפונית ואתה מהדרומית, תאמין לי, כשנציגים של המשרדים הרלוונטיים לא מגיעים - - -
יעקב מרגי: ניתן להם את הקרדיט לאיחור של כמה דקות.
יעקב מרגי: אם לא, על הנזיפה לא נוותר.
יעקב מרגי: אנחנו לא אוהבים לעשות את זה, אבל אם צריך נעשה זאת.
יעקב מרגי: נשמע גם את נציגי העמותות והפנימיות ואת כל מי שיש לו יד ורגל בנושא הזה.
יעקב מרגי: נמצאות אתנו חברות כנסת שאני מאוד מעריך את נוכחותם, חברת הכנסת מירב בן ארי וחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס שיש לה ניסיון רב בנושא הזה, היא גם ליוותה את הנושא כיושבת ראש וועדת זכויות הילד.
יעקב מרגי: אני אתן לך אורלי את רשות הפתיחה.
יעקב מרגי: בבקשה
אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך אדוני היושב ראש.
אורלי לוי אבקסיס: כמו שאתה יודע אדוני היושב בהיותך חבר בוועדה לזכויות הילד עסקנו לא מעט בנושא הזה והובטחו לנו דברים.
אורלי לוי אבקסיס: חלק מהדברים קוימו, אבל בשורה התחתונה צריך לזכור, אנחנו מדברים באמת על ילדים חסרי עורף משפחתי שנמצאים בפנימיות במנותק ממשפחתם.
אורלי לוי אבקסיס: כשהמדינה הופכת סוג של אפוטרופוס עליהם, המדינה אמורה לספק להם את התנאים הבסיסיים ביותר לקיום.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יודעים מה קורה היום, איך הדברים השתנו מפעם, הכול השתנה.
אורלי לוי אבקסיס: הצרכים השתנו, הכול השתנה פרט לאותו סל לאור שלא עודכן מאז שנת 1974.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב ראש יכול להבין שמדובר פה בדברים האלמנטריים ביותר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים אפילו על בגדים, אנחנו מדברים על הנעלה, אנחנו מדברים על חולצות בית הספר, אנחנו מדברים וזה נשמע כאילו דבר שבכלל - - .
אורלי לוי אבקסיס: אבל לפני שאנחנו מדברים על הדברים האחרים אלו הדברים הבסיסיים שכל ילד צריך ברגע שהוא מתעורר.
אורלי לוי אבקסיס: ושלא נדבר על החדרים הפרטיים שלהם, אלו החדרים בפנימיות.
אורלי לוי אבקסיס: לא יתכן שאותם ילדים שהגיעו לפנימיות מסיבות כאלה ואחרות, ברוב המקרים מדובר במצבי מצוקה מאוד קשים, הם מגיעים לפנימיות שהמבנים שלהם לא ראויים.
אורלי לוי אבקסיס: יש משפט בהלכה שאומר "בית נאה, כלים נאים, אישה נאה מרחיבים דעתו של אדם", קל וחומר של ילד.
אורלי לוי אבקסיס: תקשיב, כשילד קם בחדר שלו ויש תחושה שנעים לו להיות שם, לא יתכן שמדינת ישראל לא משפצת את אותם בתים של הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: לא משפצת את הפנימיות, לא דואגת לחדרים הפרטיים של הילדים האלה כדי להמתיק טיפה את הקושי הבלתי ניתן אולי להמתקה.
אורלי לוי אבקסיס: ילד שנמצא מחוץ למסגרת של התא המשפחתי הקטן שלו, זה בגלל שזה לא נכון לו, בגלל שזה לא בטוח לו או מסיבות אחרות, הוא צריך להגיע למקום שמכבד אותו.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהמקומות האלה צריכים להיות ידידותיים לילדים.
אורלי לוי אבקסיס: זה מתחיל בדברים האלה וממשיך לדברים אחרים.
אורלי לוי אבקסיס: על מה אנחנו מדברים בסופו של דבר, מהו התקציב כשאנחנו מדברים על שיפוץ כל הפנימיות של משרד החינוך?
אורלי לוי אבקסיס: – אנחנו מדברים 40 מיליון.
אורלי לוי אבקסיס: אפשר לעשות את זה בשלבים, אפשר לעשות את זה בשיתוף עם גורמים כאלה ואחרים, נמצאת כאן נציגות.
אורלי לוי אבקסיס: כשאני אומרת גורמים כאלה ואחרים הכוונה לנדבנים.
אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב זה הפך להיות שיח שכביכול בעלי הכסף לא רואים את החלש ולא מסתכלים.
אורלי לוי אבקסיס: במקרים האלה אם לא היו נכנסים אותם גורמים כמו לדוגמה אבי נאור, כמו לדוגמה חבריו, כמו לדוגמה הרב אפשטיין ואחרים – התנאים שהילדים האלה היו צריכים להיות ללא אותם אנשים טובי לב ועם כיסים עמוקים, הי אלה תנאים היו הרבה יותר קטסטרופליים.
אורלי לוי אבקסיס: תאמין לי, הסתובבתי וראיתי מראות קשים.
אורלי לוי אבקסיס: צריך לדאוג לזה אדוני היושב ראש.
אורלי לוי אבקסיס: התקציב לא הולך רק לזה, הוא הולך על השוטף.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לך שיש פנימיות, אני לא יודעת אם זו הוועדה הרלוונטית, יש פנימיות שבהן מתקמצנים בתרופות הנכונות לאותו ילד כי לילדים האלה אין סל בריאות מורחב.
אורלי לוי אבקסיס: רק ההורים יכולים לעשות אותו.
אורלי לוי אבקסיס: ניסיתי לפתור את זה יחד עם הרב ליצמן, ניסיתי לעשות את המסלול ועדיין לא אמרתי נואש.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בהידברות שלכל ילד ששוהה מחוץ למסגרת הביתית שלו, והוא בפנימיות, יהיה סל בריאות מורחב כדי שהוא יוכל לקבל את ההנחות על התרופות שהוא צריך לקבל.
אורלי לוי אבקסיס: תארו לעצמכם ילד שסובל מהפרעת קשב וריכוז והריטלין לא מתאים לו, הוא עושה לו תופעות לוואי.
אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים שבחלק מהמקומות לא מעבירים אותו לתרופות אחרות או שלא מעבירים אותו לנגזרת של הפירוק האיטי.
אורלי לוי אבקסיס: כי אם אין לך את הבריאות המושלם אין את הכסף ואתה צריך לראות מאיפה חוסכים ואיפה שמים.
אורלי לוי אבקסיס: הצוות הוא צוות נהדר, אבל התנאים שאנחנו נותנים להם לא מספיקים כדי לקיים את הפנימיות האלה ואת החיים הנורמליים של הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: תודה לך אדוני היושב ראש.
יעקב מרגי: תודה אורלי.
יעקב מרגי: שוב התנצלות בפני חברת הכנסת מירב בן ארי, מירב יזמה את הדיון בבקשה ישירה.
מירב בן ארי: בוקר טוב ותודה רבה אדוני היושב ראש, שהסכמת לעשות עוד דיון מעניין וחשוב.
מירב בן ארי: ראשית אני רוצה להבין את ההבחנה בין פנימיות הרווחה לאותן פנימיות, כמו הסיור שביצעתי לפני כשבועיים בכפר הנוער, בן שמן.
מירב בן ארי: זה היה סיור מקסים בפנימייה יפה, מדהימה, משופצת, חדרים מקסימים, הצוות, אין מה לומר.
מירב בן ארי: בתור אחת שמגיעה מפנימיות היום אין ספק שהצוות המוכשר, החל ממנהלת הפנימייה כפר הנוער בן שמן עד אחרון העובדים.
מירב בן ארי: סיירנו גם בחוות הסוסים ובמפעל הלול של הפטם שהוא אחד המוצלחים בארץ בכלל.
מירב בן ארי: אותן פנימיות כמו שאנחנו מכירים שהן פנימיות של החינוך ויש את פנימיות הרווחה.
מירב בן ארי: אלו שני דברים שלדעתי אנחנו מתייחסים אליהן כפורום הפנימיות, אבל עדיין יש שוני.
מירב בן ארי: דבר נוסף, השיפוץ כבר התחיל, נכון?
מירב בן ארי: תעדכנו אותנו כאן.
מירב בן ארי: הייתי שם וראיתי אותו, זה שיפוץ מדהים.
מירב בן ארי: יש כאן עדיין את התכנית ונדבר על ה-matching בין גורמי הפילנתרופיה למשרד החינוך.
מירב בן ארי: קרוב ל-40 מיליון שקל הושקע בפרויקט הזה.
מירב בן ארי: זה פרויקט שממשיך.
מירב בן ארי: אנחנו כוועדת חינוך, אני מניחה שגם נתייחס אליו ועל איך אנחנו עושים מעקב והמשך דיון על המשך שיפוץ כפרי הנוער.
מירב בן ארי: דבר נוסף שרציתי להתייחס אליו הוא בהחלט "סל לאור".
מירב בן ארי: "סל לאור", אנחנו יודעים שהוא משנת 1975.
מירב בן ארי: ניסינו למצוא את לאור, למצוא את המסלול הנכון, הנה היא מהנהנת, לא הצלחנו למצוא.
מירב בן ארי: הוא עודכן מחדש בשנת 2007, זה העדכון האחרון של "סל לאור".
מירב בן ארי: כמובן משנת 2007 ועד היום אין עדכון של הסל.
מירב בן ארי: הסיבה שהבאתי את הדיון הזה לפתחה של וועדת החינוך, כי אלו פנימיות של החינוך.
מירב בן ארי: פנימיות החינוך היום אינן עומדות באותו סל שמתבקש מול השתתפות הורים והשתתפות גורמי הפנימייה, פילנתרופיה וגורמי חינוך – עדיין אנחנו לא מעודכנים.
מירב בן ארי: המחירים עלו בכל הארץ, יוקר המחייה, אבל הפנימיות נשארות על אותו תקציב בסיסי שלא מתפתח.
מירב בן ארי: אני אתייחס בהמשך להבדל בין כפרי הנוער לפנימיות של משרד הרווחה שחלקן שיקומיות וחלקן טיפוליות, חלקן פוסט-אשפוזיות.
מירב בן ארי: צריך להבדיל.
מירב בן ארי: מה שכן בטוח שמבחינת עדכון המחיר אל מול ילד שנמצא בפנימייה משנת 2007 זה לא נעשה.
מירב בן ארי: היו ניסיונות.
מירב בן ארי: אם נשים בצד את שיפוץ הפנימיות שאליו דווקא כן גויס הכסף - - -
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לפני תקציב - - -
מירב בן ארי: סליחה, לא הפרעתי לך.
מירב בן ארי: אותו תקציב של 40 מיליון שקל שהעביר משרד החינוך.
מירב בן ארי: אגב, גם ראיתי בעיניים שלי את החדרים המקסימים.
מירב בן ארי: אני אומרת את דברי הפתיחה שלי ולמה ביקשתי את הדיון הזה.
מירב בן ארי: כמובן העניין שאותו אנחנו צריכים להגדיר כאן כאיזו תוספת תקציבית לעדכון "סל לאור", כי כיום הסל כמו שהוא מתומחר לילד, הוא פשוט לא רלוונטי.
מירב בן ארי: היום, כל התהליך שהיה כאן לפחות ב-8 שנים האחרונות לא מתלבש על "סל לאור".
מירב בן ארי: ושלא לדבר שגם השינוי בשנת 2007 הוא היה ממש מינורי ולא משמעותי.
מירב בן ארי: זו התייחסותי להתחלה.
מירב בן ארי: אתייחס עוד בהמשך.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב ראש, אנחנו נוהגים באמת להפריד בין הפנימיות של החינוך לפנימיות של הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: מי שלא הסתובב לאחרונה בפנימיות של החינוך לא מבין שיש בהן ילדי רווחה.
אורלי לוי אבקסיס: יש שם זליגה והזליגה הזאת מאוד מתאימה למדינת ישראל כי היא חוסכת כספים.
אורלי לוי אבקסיס: האוכלוסייה של הרווחה נמצאת היום בתוך פנימיות החינוך ומי שאומר לך שלא, משקר את המערכת.
אורלי לוי אבקסיס: אותם הילדים נמצאים בעצם בתת-תקצוב בגלל זה.
אורלי לוי אבקסיס: הם היו אמורים להיות בפנימיות של הרווחה, אולי באמת הגיע הזמן לאחד את הפנימיות הללו למשהו אחד כולל.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא כמו שהיה בעבר כשההפרדה הייתה מהותית.
אורלי לוי אבקסיס: היום אלו אותם ילדים, אלו אותם ילדי מצוקה ממשפחות מצוקה, ואלו אותן בעיות, רק מה, הם מתוקצבים פחות.
יעקב מרגי: אנחנו נוהגים לחשוב שכל תלמיד וכל תלמידה זכאים לקבל הזדמנות שווה, אני לא רוצה להכליל, אבל דווקא החלק הארי של השוהים בפנימיות הן של משרד החינוך והן של המשרד לשירותים חברתיים, הרווחה הם ילדים שהעורף המשפחתי הוא לא הכי חזק, הוא לא יציב, דווקא שם צריך לגלות את הרגישות.
יעקב מרגי: כן, כבר נעשה דיון ונקבע סל.
יעקב מרגי: בדרך כלל אנחנו נלחמים ונאבקים במדינה במשרדים הייעודיים לקבוע סל.
יעקב מרגי: המדינה לא אוהבת לקבוע סל ואינה אוהבת לקבוע תקינה כי ברגע שיש תקינה ויש סל יש לזה מחיר.
יעקב מרגי: כשזה בערפל יש ויכוח ואפשר לתקצב או לתקצב, אבל פה נקבע כבר סל.
יעקב מרגי: צריך לקבוע את המנגנון של העדכונים השוטפים כי אם יש דברים שלא נצפו בוועדה, לא שזה ראה וקדש, צריך לעדכן אותו וזה לא קורה.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני, היית אתנו בסיור ב"איילים".
אורלי לוי אבקסיס: חשוב לומר משהו.
אורלי לוי אבקסיס: ישנם שם ילדים בגיל, מבחינת הגיל הכרונולוגי, שאמורים להיות בכיתה ח' והם לא יודעים לקרוא א' וב'.
אורלי לוי אבקסיס: אלו ילדים שנמצאים בפנימיות האלה.
אורלי לוי אבקסיס: המערכת איבדה אותם בדרך.
יעקב מרגי: מנכ"לית הפורום הציבורי, ענת נחמיה לביא בבקשה.
<ענת נחמיה לביא: בוקר טוב.
<ענת נחמיה לביא: ציינת את נושא השיפוצים, למרות - - -
יעקב מרגי: גילוי נאות, בקדנציה הקודמת זכיתי להיות בסיור בכפר הנוער זוהרים.
<ענת נחמיה לביא: העברת שיעור בגן בנות פעמיים.
<ענת נחמיה לביא: הערה בגלל שהעלאתם את נושא השיפוצים.
<ענת נחמיה לביא: נכון שתכנית השיפוצים התחילה בכפרי הנוער של משרד החינוך ולכן החובה כפולה ומכופלת להמשיך אותה.
<ענת נחמיה לביא: נכון להיום אין לנו התחייבות לא מצד החינוך ובטח לא מהרווחה.
<ענת נחמיה לביא: מהרווחה אנחנו רוצים להתחיל.
<ענת נחמיה לביא: דווקא משהחל תהליך יש לנו חובה כפולה להמשיך ולכך נצטרך את עזרת הוועדה.
<ענת נחמיה לביא: שוב, אנחנו כאן בשותפות, אני מייצגת את הפן הפילנתרופי.
<ענת נחמיה לביא: הפן הפילנתרופי ממשיך להתגייס ולגייס הרבה מאוד כסף כדי לייצר את המהלך הזה ברמה לאומית.
<ענת נחמיה לביא: אבל בלי הממשלה לא נוכל לעשות את זה ולכן - - -
מירב בן ארי: בדיוק בשביל זה קיימת הוועדה, ובין שאר הדברים הבטחתי לך בסיור שיושב ראש הוועדה יוציא התחייבות שאנחנו ממשיכים בתהליך הזה.
<ענת נחמיה לביא: לגבי הדיון עצמו אומר כמה מילים בקצרה מהפרספקטיבה שלנו הפורום.
<ענת נחמיה לביא: כמו שאתם יודעים ומכירים הפורום הציבורי לא בא ודורש ומבקש, הוא גם עושה וגם מביא משאבים.
<ענת נחמיה לביא: אבל במערכת היחסים בין פילנתרופיה למדינה אנחנו לא חושבים שהפילנתרופיה צריכה להתעסק בדברים הבסיסיים של הילד.
<ענת נחמיה לביא: היא צריכה להביא את הקומה השנייה, היא צריכה להביא את התוספת.
<ענת נחמיה לביא: לגיטימי שבתכנית שיפוצים תהייה איזו שותפות, אבל כשמדובר על עניינים של אוכל ודלק, זו אחריות מאה אחוז של המדינה.
<ענת נחמיה לביא: אנחנו כאן כגוף לובי אזרחי לטובת הילדים, אנחנו מצפים ומחייבים את המדינה לקחת אחריות מלאה.
<ענת נחמיה לביא: לא הגיוני שילדים לא מקבלים את מאה אחוז תקצוב בנושא האוכל והכל מושת על המנהלים, על הכפרים, על הפקידות הממשלתית וכדומה.
<ענת נחמיה לביא: זה דבר אחד.
אורלי לוי אבקסיס: מה שאת אומרת זה שיש מחסור באוכל בפנימיות?
<ענת נחמיה לביא: אני לא אומרת שיש מחסור באוכל, כי אף מנהל פנימייה, ואתם מכירים את אנשי הצוות, לא יחסוך.
אורלי לוי אבקסיס: בעצם הוא לוקח מסל אחר כמו סל תרבות, סל בריאות.
אורלי לוי אבקסיס: המדינה בונה על זה שהפילנתרופיה תממן.
יעקב מרגי: אם היא אמרה את זה, לי אין ספק שהיו פניות של מנהלי פנימיות לפילנתרופיה לדאוג לדלק או לאוכל.