GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רונית אנדוולט: זאת אומרת אנחנו רוצים שאנשי תזונה יכנסו לבתי ספר וילוו את זה בחינוך תזונתי, שהפיקוח על מפעל ההזנה יהיה באמצעות אנשי תזונה, בכדי שבאמת הפיקוח יהיה פיקוח תזונתי.
<רונית אנדוולט: אנחנו מדברים על food safety, שהוא מאד חשוב, שלא יהיו חיידקים וכו', שהמפעלים יעבדו בצורה נקייה וכו', אבל צריך גם לדבר על Food security, על הבטיחות התזונתית של המזון ולא רק על הביטחון התזונתי.
<רונית אנדוולט: זאת אומרת ביטחון תזונתי זה לא רק שאין חיידקים, אלא באמת שאנחנו מזינים את הילדים שלנו - - -
יעקב מרגי: ד"ר רונית, אנחנו פחות או יותר יודעים מה אנחנו צריכים לעשות.
<רונית אנדוולט: זה חשוב.
<רונית אנדוולט: עד היום לא דיברו על זה.
יעקב מרגי: אני שואל מה אתם עושים כמשרד הבריאות.
יעקב מרגי: לו צוין שאני קיוסק שמוכר פלאפל, הייתם מבקרים אותי, נכון?
יעקב מרגי: במיוחד אם הייתה תלונה עלי, אז היו גם סוגרים לי את המקום ומבטלים את רישיון העסק.
יעקב מרגי: השאלה אם יש לכם בקרה בתחום מפעל ההזנה, מה חלקכם במפעל ההזנה?
<רונית אנדוולט: חוק ההזנה הטיל את האחריות הפיקוחית על משרד החינוך, לכן משרד החינוך עושה את הפיקוח בהתאם להנחיות שלנו.
יעקב מרגי: ואתם מוודאים שההנחיות שלכם מיושמות?
יעקב מרגי: אני לא יכול לבוא בטענה על לשון החוק.
יעקב מרגי: זה לשון החוק.
יעקב מרגי: אני לא יכול לומר אם הוא טוב או לא טוב.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת כרגע אם משרד הבריאות מקיים את חובתו על פי החוק הקיים.
<רונית אנדוולט: החוק הקיים מחייב אותנו לתת את ההנחיות המקצועיות ומחייב את משרד החינוך לפקח לפי ההנחיות שלנו.
<רונית אנדוולט: אנחנו עובדים ביחד עם משרד החינוך והם יעשו את הפיקוח בהתאם להנחיות שלנו.
יעקב מרגי: אני בכוונה נתתי את הדוגמא של הקיוסק והפלאפל.
יעקב מרגי: אתם מעבירים הנחיות.
יעקב מרגי: אני הבנתי מדברייך פעמיים שאתם העברתם הנחיות.
יעקב מרגי: האם בזה תם תפקידכם?
<רונית אנדוולט: לא, שנייה.
<רונית אנדוולט: החוק נבנה איתנו ביחד, הפרוטוקול של החוק נבנה איתנו ביחד.
<רונית אנדוולט: כל שבוע יש לנו ישיבות משותפות.
<רונית אנדוולט: רק ביום ראשון הבא אנחנו יושבים ביחד, אנחנו עוברים שורה-שורה על החוק בכדי שהוא יתאים.
<רונית אנדוולט: בכדי שלא ימכרו בקיוסק של בית הספר ג'חנון ומלואח ובורקסים, אלא ימכרו אוכל בריא.
<רונית אנדוולט: שמכונות המזון בתוך בתי הספר גם הן תכלנה מזון בריא, גם אם הן לא במסגרת מפעל ההזנה.
<רונית אנדוולט: זאת אומרת שסביבת בית הספר תכיל מזון בריא.
<רונית אנדוולט: אלה בעצם ההמלצות של משרד הבריאות לעניין הזה.
יעקב מרגי: אני שואל אולי בצורה אקטיבית.
יעקב מרגי: אתם עושים ביקורת שאכן זה נעשה?
<רונית אנדוולט: לצערנו החוק לא נתן תקציב למשרד הבריאות, אלא נתן תקציב למשרד החינוך, אז אנחנו לא יכולים לאכוף את החוק, אנחנו יכולים לכתוב אותו.
<רונית אנדוולט: משרד החינוך אוכף אותו.
יעקב מרגי: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.
רחל עזריה: כבוד יושב הראש, כל הכבוד על הדיון וחברת הכנסת חנין זועבי, כל הכבוד על היוזמה.
רחל עזריה: עסקתי רבות בנושא הזה של המזון שאנחנו אוכלים, בעיריית ירושלים.
רחל עזריה: אני אספר בקיצור, זה בעצם התחיל כשלמדתי במכון מנדל מנהיגות חינוכית, ופרויקט הגמר שלי היה על ההבדל בין איך שאנחנו גדלנו לבין איך שהילדים שלנו גדלים.
רחל עזריה: זיהיתי כמה נושאים ואחד מהם היה אוכל, שבאמת אנחנו רואים את זה היום במגיפת ההשמנה, שהילדים היום כמעט ולא אוכלים אוכל ביתי בגלל השינויים בתעסוקת נשים ועוד כל מיני גורמים.
רחל עזריה: לכן אני חושבת שהאמירות שנאמרו, שכאילו ההורים לא נותנים אוכל בריא, אני חושבת שזה פשוט לא רלבנטי.
רחל עזריה: אני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב איזה אוכל אנחנו מעוניינים שהילדים יאכלו ואנחנו צריכים שהילדים יאכלו אוכל בריא.
רחל עזריה: אחר כך כל הבעיות הרפואיות נופלות על המדינה בסופו של דבר.
רחל עזריה: נכון, זה מאתגר, אבל אני חושבת שזה אתגר שאנחנו צריכים להתמודד איתו, מערכת החינוך צריכה להתמודד איתו בדרך כזו או אחרת?
רחל עזריה: מה קרה עם חלק מהמעבר לאוכל בריא, כשעשינו את המעבר בעיריית ירושלים?
רחל עזריה: אחד הדברים שקרו זה שהאוכל נהיה פחות טעים.
רחל עזריה: פחות שמן, פחות מלח, פחות סוכר, זה פחות טעים.
רחל עזריה: בטח כשהאוכל מעובד.
רחל עזריה: ועשינו מהלך מאד גדול במאמץ אדיר, וחיים הלפרין היה שותף לדרך וכך גם משרד הבריאות והייתה פה עבודה מאד מאד קשה לגלות את התפריט הספציפי שגם יהיה בריא, גם הילדים יסכימו לאכול, גם ההורים לא יתלוננו, הכל.
רחל עזריה: זו הייתה עבודה של חודשים, והיה בליץ ועליהום וזה היה מאד קשה.
רחל עזריה: אני חושבת שככל שעבדנו על זה יותר, ההבנה הלכה והתחדדה שיכול להיות שאנחנו מחפשים את הפתרון במקום הלא נכון; ויכול להיות שבעצם מה שאנחנו צריכים זה מעבר למטבחים בבתי הספר, שבסופו של דבר יוכלו להביא את האוכל גם לגנים, כי כשמבשלים אוכל בכמויות מאד מאד גדולות, אז הדרך לעשות את האוכל טעים, זה בדרך כלל על חשבון הבריאות.
רחל עזריה: אבל כשמבשלים בכמויות קטנות יותר, אז זה אפשרי, כמו שאנחנו מבשלים בבית.
רחל עזריה: האוכל לא צריך להיות מעובד.
רחל עזריה: אפשר להכין אוכל בריא, וזה כמויות קטנות יותר, אז אפשר לשים לב לתיבול.
רחל עזריה: דבר שני, אחד הדברים שמאד מייקרים את המנות זה השינוע.
רחל עזריה: זה גם מייקר כי פיזית היום הדלק עולה הרבה כסף והשינוע עולה הרבה כסף, וגם הרבה פחות ספקים יכולים להתמודד במכרז, כי העניין הוא שצריך להביא את כל המנות עד שעה מסוימת לכל גני הילדים באזור מאד גדול, זה מקטין מאד את מספר הספקים ואז מיד האפשרויות במכרז קטנות, המחירים עולים.
רחל עזריה: זאת אומרת יש פה את המהלך הזה.
רחל עזריה: דבר נוסף, שאנחנו רואים שהורים מתחילים לדבר ואני לא נכנסת לדיונים הבריאותיים, אני לא נכנסת לדיון הזה, אבל יש טענה לגבי פלסטיק ואוכל חם - יש פה אתגר.
רחל עזריה: אני לא נכנסת אם זה נכון או לא.
רחל עזריה: אני אפילו לא נכנסת לזה, כי אני יודעת שיהיו פה ויכוחים סוערים, אבל הורים מתחילים להעלות את זה.
רחל עזריה: זאת אומרת מאד הגיוני שהדיון הבא שנצטרך להתמודד איתו זה הנושא של האוכל החם בכלי הפלסטיק.
רחל עזריה: והדרך לפתור אותו, זה שוב, דרך אותם מטבחים מקומיים.
יעקב מרגי: אחרי שנתמודד עם הפלסטיק, יבואו אלינו ונצטרך להתמודד עם החמגשיות ומה הן פולטות.
רחל עזריה: זה אותו דבר.
רחל עזריה: זה בדיוק אותו דבר.
רחל עזריה: אנחנו כל הזמן נעים באיזה שהוא מעגל שהוגדרו בו כללים ואנחנו מנסים לשחק בתוך הכללים והם כללים שהם בעצם בלתי אפשריים.
רחל עזריה: אז מה בעצם אפשר לעשות?
רחל עזריה: צריך לדבר על מעבר למטבחים, אבל יש פה אתגר וזה אתגר בעיקר של משרד הבריאות, לדעתי.
רחל עזריה: אתם צריכים להגדיר קריטריונים, שהופכים את המטבחים האלה לאפשריים, כי היום יש בעיה בחוק שלא מאפשר לנו להקים את המטבחים האלה בתוך בתי הספר, בגלל גודל המטבח, או כל מיני כללים.
רחל עזריה: וזה המקום שלנו להתערב.
יעקב מרגי: ואז משרד הבריאות לא ישאל אם תקצבו אותם על זה או לא.
יעקב מרגי: תעיזי לפתוח מטבח, תראי את משרד הבריאות מוחה.
יעקב מרגי: משרד הבריאות יופיע והוא לא יגיד - - - -
רחל עזריה: יכול להיות.
יעקב מרגי: אני מהרהר בקול, יש לי תכונה כזאת.
רחל עזריה: בסדר, ואתה גם יושב ראש ועדה, אז גם יש לך זכות, אז אנחנו מפרגנות.
רחל עזריה: אני חושבת שזה המקום שלנו להיכנס לתמונה ולהתחיל לפרק את זה מהתחלה ולראות מה שינויים ואיך אפשר לעשות את זה יחד עם משרד הבריאות, לעבוד על המהלך הזה, כי אנחנו מבינים שלשם – והנה, משרד הבריאות אפילו מהנהן, אז בכלל התפרצנו לדלת פתוחה.
רחל עזריה: זה הכיוון שאליו צריך ללכת, אבל כרגע הוא לא חוקי.
רחל עזריה: אז אנחנו צריכים לעבוד על התהליך הזה, לעבוד על החוק, לראות מה צריך לשנות בחוק ואני אשמח גם לשתף פעולה בזה.
רחל עזריה: אני רוצה לומר עוד משהו, שבהקשר הזה, כרגע, הצהרונים שלא דרך מפעל ההזנה, בעצם בכלל לא נכנסים לנושא של האוכל הבריא יותר.
רחל עזריה: אני זוכרת שבזמנו - - -
נורית קורן: רק לפני יומיים יצא נוהל שהופץ בכל הארץ.
רחל עזריה: היה דיון בקדנציה הקודמת - - -
נורית קורן: זה לא בחקיקה.
רחל עזריה: זהו, זה לא בחקיקה.
רחל עזריה: אז גם את זה, הרי יש חוק על המזון ובהתחלה היה אמור להיות חלק גם על הצהרונים שהם לא בפיקוח וכרגע זה לא בחוק.
רחל עזריה: אז יכול להיות שזה בהנחיות או בנוהל, אבל בעצם כל מי שלא נמצא במפעל הזנה, כל מי שנמצא בצהרון של המתנ"ס, העירייה וכו', הכללים של האוכל הבריא לא חלים עליו וגם זה דבר שאני מציעה שהוועדה תעסוק בו.
יעקב מרגי: ועוד לא דיברנו על אותם ילדים שמתביישים ליהנות מהמפעל הזה, בגלל הסטיגמה.
יעקב מרגי: אני רוצה להגיד לכם, לשתף אתכם בחוויה.
יעקב מרגי: בהיותי שר ביקרתי באיזו קהילה בארץ, כל הקהילה נמצאת כרגע במתחם והם הנהיגו ארוחות ערב חמות למי שידם אינה משגת, אבל הכריחו את כל הקהילה להיות שם, גם אלה שידם משגת וזו חוויה לראות את כולם יושבים לאכול.
יעקב מרגי: אף אחד לא יודע שזה מפעל.
יעקב מרגי: הלוואי ונגיע לשם.
יעקב מרגי: כרגע אנחנו לא שם.
יעקב מרגי: אני זוכר מאבקים – מי יתקצב, תרומות, פילנתרופיה ולא התביישנו כמדינה, כריבון לגייס למפעל כל כך חשוב פילנתרופיה לנושא הזה.
יעקב מרגי: דן סולומון, בבקשה.
<דן סולומון: שלום.
<דן סולומון: שמי דן סולומון.
<דן סולומון: אני מוביל את המאבק למען חולי הצליאק בישראל.
<דן סולומון: אני חולק פה על כמה דברים של משרד הבריאות ומשרד החינוך.
<דן סולומון: במהלך ה-10 חודשים שאנחנו מובילים את המאבק, קיבלנו עשרות רבות של תלונות על איכות האוכל.
<דן סולומון: אנחנו המורשה היחיד לייצר מנות ללא גלוטן, חברת תמם, תעשיית מזון למטוסים, ואנחנו ישבנו עם המנכ"ל, אמיר שוצמן, שהוא לא יכול היה להגיע, על מנת לראות מה עושים.
<דן סולומון: כל המנות היו נזרקות לפח.
<דן סולומון: אנחנו ישבנו איתו ועשינו קבוצות מיקוד ואנחנו בקבוצת מיקוד שנייה, כולל האוכלוסייה במגזר הערבי.
<דן סולומון: יש בחורה בשם רינה זועבי מנצרת, איתה אנחנו עושים את קבוצת המיקוד.
<דן סולומון: מעולם משרד הבריאות ומשרד החינוך לא נגעו בסוגיה הזאת.
<דן סולומון: אתם יכולים גם לשאול את רן מלמד, שגם איתו שוחחתי ולא מצוין לגבי זה שום דבר.
<דן סולומון: אין התייחסות לדבר הזה.
<דן סולומון: בכוונה רציתי לראות מה עלות המחיר של מנה ללא גלוטן שמבקשים מההורים להוסיף את הכסף עליה.
<חיים הלפרין: לא, לא, זה לא נכון.
<חיים הלפרין: חבל שאתה אומרים דברים לא נכונים.
<דן סולומון: אני לא הפרעתי לך, אתה אל תפריע לי.
<חיים הלפרין: אבל אתה אומר משפט שראוי שלא ייאמר.
יעקב מרגי: אתה תגיב אחריו.
יעקב מרגי: אפשר לבקש בצורה מכובדת.
<חיים הלפרין: הוא אומר משהו שהוא לא אמת.
יעקב מרגי: אז אתה תאמר את זה ברשות.
יעקב מרגי: הפרוטוקול סובל הכל ועוד מעט תוכל להתייחס לזה.
<דן סולומון: אני עובד ישירות מול עירית לבנה ויש באמת בעיה בשינוע של המנות ללא גלוטן.
<דן סולומון: אנחנו הוצאנו הנחיה ויש בעיה בשינוע של המגשיות, כי אף חברה לא יכולה.
<דן סולומון: אני לא יודע אם לכל חברות הקייטרינג יש את האישור של ה-G.M.P.
<דן סולומון: ה-G.M.P זה איכות מזון.
<דן סולומון: אני יכול להגיד לכם, לשמחתנו, שבמנות ללא גלוטן אין מזון מעובד, נקודה.
<דן סולומון: אנחנו ישבנו איתו ועברנו על המנות, הוצאנו מפרט מאד מסוים ואני יכול לשלוח לכם את זה גם כן להתרשמות.
<דן סולומון: זה דבר ראשון.
<דן סולומון: לא היה מענה גם כן למנות למהדרין, מנות ללא גלוטן למהדרין.
<דן סולומון: פנינו לתמם ובאמת אחרי פסח היו מנות.
<דן סולומון: לא היה מענה ממשרד החינוך ולא ממשרד הבריאות למנות למהדרין ללא גלוטן.
יעקב מרגי: הבנו את העיקר.
<דן סולומון: רגע, דבר אחרון, אני לא סיימתי את הכל.
יעקב מרגי: דבר אחרון.
<דן סולומון: יושבת איתי בחור בשם מתן מישיבה תכנית קרני שומרון, הוא בן 16.5, יש לו תעודת זהות.
<דן סולומון: ווידאתי את זה כדי שהוא יוכל לבוא, והוא יוכל לספר לכם ממקור ראשון, מה קורה במוסד חינוכי, במקרה הזה דתי, בקרני שומרון.
<דן סולומון: הריטואל הזה חוזר על עצמו בכל הארץ, בנושא של ללא גלוטן לגילוי נאות, מחר יש לנו פגישה איתך בשעה ארבע, שקבעתי עם פנינה, גם על הנושא הזה.
<דן סולומון: אז ברשותך, נכון שהוא לא היה ברשימה, שהוא יוכל לספר לך - - -
יעקב מרגי: הוא ידבר בהמשך.
יעקב מרגי: נמצאת איתנו תזונאית ראשית אל המועצה הלאומית לביטחון תזונתי, דורית אדלר, בבקשה.
<דורית אדלר: אז קודם כל אני רוצה לברך את חברת הכנסת חנין זועבי על המיקוד שהיא רוצה להפוך את זה למנוף להתפתחות כלכלית.
<דורית אדלר: לדעתי התכנית הזאת צריכה להיות מפעל לאומי-חברתי- בריאותי ומקיים.
<דורית אדלר: מדינת ישראל בעצם - - -
יעקב מרגי: על הלאמה כולנו מסכימים.
יעקב מרגי: עכשיו דברי איתי איך עושים את זה.
<דורית אדלר: אז אני אגיד לך.
יעקב מרגי: את המה תשאירי לנו.
יעקב מרגי: איך – תגידי לנו את.
<דורית אדלר: תראה, מאחר שזו תזונה, אז גם מה, אבל לא משנה, אני אשאיר לכם את זה.
<דורית אדלר: ניפגש אחרי זה.
יעקב מרגי: תלמדי אותנו.
<דורית אדלר: באופן עקרוני אני מסכימה עם כל מה שנאמר פה.
<דורית אדלר: איך?
<דורית אדלר: מדינת ישראל צריכה לקחת אחריות על הנושא הזה.
<דורית אדלר: מדינת ישראל וכל האזרחים משלמים מחיר כבד - גם בריאותי וגם כלכלי – במגיפות ההשמנה והסוכרת, שמתפתחות - - -
יעקב מרגי: סליחה, את יודעת, יש ענף מתפתח, זה כמעט סטארט אפ, המאמנים האישיים שנקראים קואוצ'רים, אז מה שההורים לא הצליחו הם הצליחו גם להרוויח טוב וגם להוביל איזו שהיא דרך.
יעקב מרגי: יש מגיפת השמנה ויש גם מגיפה של הקואוצ'רים .
<דורית אדלר: אדוני, בתור הרהור זה נחמד, אבל אנחנו מדברים פה בדיני נפשות.
יעקב מרגי: אני אומר שאני מברך על זה.
<דורית אדלר: אני מחדדת.
יעקב מרגי: זה מביא תוצאות נפלאות.
יעקב מרגי: אני כמעט לא מכיר את האנשים שהולכים לזה.
<דורית אדלר: אדוני יושב הראש, תן לי לדבר כמה דקות ואנחנו נבין על מה אנחנו מדברים.
<דורית אדלר: מדינת ישראל הענייה נתנה שיעורים גם של בישול, גם של חקלאות, גם של ספורט וגם של תזונה.
<דורית אדלר: מדינת ישראל העשירה מפקירה את האזרחים שלה ואת הילדים שלה.
<דורית אדלר: המועצה הלאומית לביטחון תזונתי כתבה טיוטא בנייר, על כל הנושא הזה של ההזנה בבתי הספר.
<דורית אדלר: אנחנו מאד לא בעד החמגשיות שמחלקים.
<דורית אדלר: מה שקורה היום זה שלמעשה הילדים שלנו מקבלים מזון מתועש והמכרזים האלה יוצרים מצב שרק חברות גדולות, מתועשות, יכולות לספק מזון מתועש.
רחל עזריה: הוא יכול להיות לא מתועש.
<דורית אדלר: זה יהיה קשה מאד שהוא יהיה לא מתועש.
<דורית אדלר: במימדים האלה זה קשה מאד שהוא יהיה לא מתועש.
רחל עזריה: עשינו את זה, אבל זה לא משנה.
<דורית אדלר: חברה, מדברים על 35 מיליון מנות בשנה.
<דורית אדלר: זה יכול להוות מנוף כלכלי אדיר ולהוציא ממעגל העוני לא מעט נשים.
<דורית אדלר: הדבר הזה ייתן מנוף לכלכלה מקומית מקיימת, כי אנחנו יודעים שאם בכל עיר קבוצות נשים כאלה תקבלנה הכשרה, זה ייתן להן קצת השכלה.
<דורית אדלר: הדבר הזה יהפוך להיות מנוף שמבריא את החברה.
<דורית אדלר: ולכן ההצעה שלי שמדינת ישראל, ותראו, בזמנו כשרן מלמד מעמותת ידיד אמר – אני רוצה להכניס את תכנית ההזנה לבתי הספר – אמרו לו אתה משוגע, זה לא יעבור.
<דורית אדלר: והוא, בעזרת כמה חברי כנסת הכניס את התכנית הזאת.
<דורית אדלר: אז אם אנחנו נהפוך להיות המשוגעים של הקדנציה הזאת ונבוא ונאמר – חייבים לשנות את הדבר הזה, להכניס את זה.
<דורית אדלר: ודרך אגב קיים ביפן ובפינלנד.
<דורית אדלר: אנחנו רוצים הזנה אוניברסאלית לכל הילדים.
<דורית אדלר: המורה יושב עם הילדים, כמו בפינלנד וכמו ביפן והאוכל יבושל בתוך בתי הספר.
<דורית אדלר: הדבר הזה יוכל להוות גם מטבחים עבור הקהילה בשעות אחר הצהריים.
יעקב מרגי: אמרת שהכנתם תכנית?
<דורית אדלר: הכנו תכנית לגבי ההזנה.
<דורית אדלר: יש טיוטא כזאת.
יעקב מרגי: מה עשיתם עם זה?
<דורית אדלר: מה עשינו עם זה?
יעקב מרגי: הגשתם אותה למישהו?
יעקב מרגי: הצעתם אותה?
<דורית אדלר: יושב ראש המועצה, פרופסור דוב טשרניחובסקי, היה אמור להיפגש עם הממשלה הקודמת ביום שהוכרז על פירוקה, ועד היום - - -
יעקב מרגי: מסתבר שהיום הזה הוא יום מכונן.
יעקב מרגי: בחודש שאני מנהל את הוועדה, כל הזמן נפלו על אותו יום.
יעקב מרגי: את יודעת כמה דברים נפלו על אותו יום?
יעקב מרגי: זה במסגרת ההרהורים בקול.
<דורית אדלר: תשמע, אם אני אהרהר בקול, אז אנחנו לא נסיים את הדיון היום.
חנין זועבי: אדוני יושב הראש, אני מזכירה את שתיל.
<דורית אדלר: נכון, לשתיל יש נייר עמדה.
חנין זועבי: על מפעל ההזנה מבחינת עלויות, פיתוח, תועלות.
יעקב מרגי: בהמשך דברי, אני חושב שהרעיון שדיברו עליו קודם, שבעניינו יזמה היום חברת הכנסת חנין זועבי את הדיון, יכול לפתור הרבה בעיות.
יעקב מרגי: גם תזונה בריאה.
יעקב מרגי: יש לזה ערכים נוספים ורבים והערך העליון זה ערך השוויון.
יעקב מרגי: שאם כבר הוחלט שבית ספר נמצא באשכול, אין מציאות כזאת שילד אוכל וילד לא אוכל.
<דורית אדלר: נכון, לגמרי.
יעקב מרגי: וזה יכול להתקיים אך ורק ביוזמת כאלה שהן לא לכוונת רווח, במטבחים נכונים.
<דורית אדלר: נכון, ולא שחברות ענקיות ינהלו את זה לטובת רווח.
יעקב מרגי: ולמשרד החינוך ולמשרד הבריאות יהיה תפקיד להניע את כל האורגן הזה, לנגן על כל האורגן הזה.
יעקב מרגי: בבקשה, סיכום.
<דורית אדלר: אז לסיכום, אנחנו באים ואומרים יש כאן שני דברים, עיקרון האוניברסאליות, אנחנו מציעים ללמוד מיפן ומפינלנד לגבי מה שקורה שם, שבאמת כל הילדים מקבלים לאכול.
<דורית אדלר: הדבר הזה גם מרגיע את הילדים, יוצר אוויר למידה אחרת.
<דורית אדלר: כל ההון האנושי מתפתח הרבה יותר טוב.
<דורית אדלר: זה דבר ראשון.
יעקב מרגי: אמר לי חבר הכנסת מיקי רוזנטל והפנה את תשומת ליבי, הוא אומר שזה מופיע ביו-טיוב, סרט תעודה שהוא היה שותף לו.
יעקב מרגי: הוא נעשה על מערכת החינוך בפינלנד וכדאי ללמוד ממנו.
<דורית אדלר: נכון, כדאי ללמוד ממנו.
<דורית אדלר: אבל חשוב גם שנציגי משרד הבריאות יהיו שם, בתוך התכנית הזאת, כי האלמנטים האלה חשובים.
<דורית אדלר: לסיכום, אנחנו מציעים להכניס לליבת תכנית הלימודים מקצוע, להחזיר בעצם את המקצוע של חקלאות ביתית, משולבת עם בישול, תזונה וקיימות, זה מקצוע אחד.
<דורית אדלר: אנחנו כבר במהלכים להכשיר תזונאים, שיהיו להם תעודת הוראה.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני רוצה לקנות את ההצעה שלך.
יעקב מרגי: נניח שאני משרד החינוך.
<דורית אדלר: מוכרת לך את זה בחינם.
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, על איזה מקצוע היית מוותרת בתמורה?
<דורית אדלר: לא מוותרת.
<דורית אדלר: אדוני, אני רוצה לומר - - -
יעקב מרגי: לא, זה שאלה רטורית.
יעקב מרגי: לקחתי אותה.
יעקב מרגי: זו שאלה רטורית באוויר.
יעקב מרגי: תודה גברתי.
יעקב מרגי: תרמת לנו לדיון.
<קריאה: איך אנחנו גורמים לזה שיהיו מטבחים בבתי הספר?
יעקב מרגי: שדולת הנשים נמצאת פה?
יעקב מרגי: בהמשך ידבר התלמיד.
יעקב מרגי: יש פה רעיון.
יעקב מרגי: אני מנווט אותך.
יעקב מרגי: אני לא מנווט את המחשבה שלך, אבל יש פה רעיון שהוא הקטר שהניע את הדיון היום לגבי מינוף תעסוקת נשים.
יעקב מרגי: מה יש לכם לומר על זה?
יעקב מרגי: מה אתם יכולים לעשות עם זה?
<קרן גרינבלט: אז תודה.
<קרן גרינבלט: שמי עורכת דין קרן גרינבלט, אני מנהלת קידום מדיניות בשדולת הנשים.
<קרן גרינבלט: אני רוצה להתחבר לכל מה שנאמר כאן, וקודם כל כמובן לברך על הדיון החשוב ורק להביא איזו שהיא פרספקטיבה נוספת בהקשר של תעסוקת נשים לגבי מה שחברת הכנסת רחל עזריה אמרה קודם, על המכרזים.
<קרן גרינבלט: המכרזים שקובעים מי הספקים של המזון, הם מכרזים שלא כל כך לוקחים בחשבון את השאלות של איזה עסקים מנוהלים על ידי נשים, מה הגודל שלהם ומה הקריטריונים במכרז, שבעצם לא מאפשרים לאותם עסקים קטנים וזעירים לזכות במכרזים האלה, אז אני חושבת שזאת איזו שהיא פרספקטיבה שצריך לקחת בחשבון מבחינת השינויים שצריך לעשות, על מנת להפוך את מפעל ההזנה למקומי, קהילתי.
<קרן גרינבלט: \
יעקב מרגי: אבל אנחנו לא רוצים עסקים, לא רוצים מכרזים.
<קרן גרינבלט: אז אני אומרת, כדי להפוך את המפעל למקומי, מותאם תרבותית, כמו שחברת הכנסת זועבי אמרה, החשיבות של הדברים האלה, כמו שכולם כבר אמרו, אני לא אחזור על זה, כדי להצליח לעשות את זה, אז באמת צריך לשנות פאזה ולא ללכת על המכרזים הענקיים של חברות הענק, אלא באמת לחשוב איך המכרזים בנויים כדי שנשים ועסקים קטנים בבעלות נשים יוכלו לזכות בהם.
יעקב מרגי: דובר אחרון לפי הסיכום.
יעקב מרגי: בבקשה, צור טהון.
<צור טהון: שלום, אני אחראי הזנה מטעם ארגון ההורים הארצי ואני גם אחראי הזנה מטעם העיר גבעתיים.
<צור טהון: קודם כל ברכות לכולם, כמוש אמרו קודמי.
יעקב מרגי: אין לנו זמן להקדמות ואידיאולוגיות.
יעקב מרגי: כנס לתכלס.
<צור טהון: אני אבקש זמן לפחות כמו שקיבלו כולם.
<צור טהון: רחל, את לא נשארת לדברי?
<צור טהון: חבל.
רחל עזריה: אני מקשיבה ואני פה.
<צור טהון: צוף, עזוב פרוצדורות, תכנס לתכלס ותתרום לדיון.
<צור טהון: הכנסת, אתם הגוף המחוקק.
<צור טהון: אתם צריכים להתוות מדיניות, להעלות את הרף ומשם להמשיך.
<צור טהון: אני חושב שבשטח קורה הפוך.
<צור טהון: הרכבת כבר יצאה מזמן ואנחנו רודפים אחריה.
<צור טהון: מה שאומר שבשטח יש הרבה יותר התקדמות.
<צור טהון: ההורים הרבה יותר מודעים היום, אנחנו מקבלים מאות פניות ביום מהורים ששואלים מה קורה.
יעקב מרגי: אתה עובד עירייה?
<צור טהון: אני לא עובד עירייה.
יעקב מרגי: מטעם מי אתה אחראי תזונה בגבעתיים?
<צור טהון: מטעם עמותה עירונית שנקראת קהילת - - - חוקק אחרי עבודה מאד מאומצת, שגם רחל הייתה שותפה לה וגם חנין ישבה בחלק מהוועדות.
<צור טהון: חוקק חוק לפיקוח על המזון במוסדות חינוך, אבל עדיין לא תוקנו תקנות ואני שואל למה.
<מירב ישראלי: אני קיבלתי דיווח.
<מירב ישראלי: כשפניתי למשרד החינוך בשאלה מה קורה עם זה, הם אמרו לי שבימים אלה ממש הם עובדים בהילוך גבוה על התקנות ושהם יביאו אותן בהקדם.
<מירב ישראלי: זה העדכון.
יעקב מרגי: מה זה בהקדם?
<מירב ישראלי: הם אמרו שהם יכתבו לוועדה.
רחל עזריה: זה בתהליך.
רחל עזריה: אנחנו גם עובדים על זה.
יעקב מרגי: רחל עזריה, הניסיון שלך בכנסת הוא אמנם קצר, אבל הוא עשיר.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך, תקשיבי, כשאומרים לי אנחנו מתקנים תקנות, הכי מהיר, ולזה צריך פרס נובל לזריזות – זה 6-8-10 חודשים.
רחל עזריה: כן, לכן אני אומרת, זה תהליך נורמאלי.
יעקב מרגי: לא, זה לא נורמאלי.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד למשרד המשפטים, המשרד הייעודי מעביר למשרד המשפטים, עד שזה מגיע במשרד המשפטים מהערימה, לוקח איזה חצי שנה ואחר כך יש התייחסויות.
יעקב מרגי: לפעמים מתגלגלים חוקים שתקועים אחרי גמר הליך החקיקה וממתינים לתקנות 8-9 ו-10 שנים, וזה לא יהיה.
יעקב מרגי: אני מבקש ממנהלת הוועדה לקבל לידי את כל השתלשלות העניינים ואנחנו נגיש עמדה בנושא הזה.
יעקב מרגי: בבקשה, משפט סיכום.
<צור טהון: כל מפעל הזנה באשר הוא, לא משנה איך תקראו לו, דורש חינוך לתזונה נכונה החל מהגיל הרך.
<צור טהון: ברגע שהילדים מגיעים לגיל בית ספר, זה כבר חצי אבוד.
<צור טהון: לגבי נשים מבשלות, גם בעיר של חברת הכנסת נורית קורן – הרצלייה, וגם בעיר של חברת הכנסת רחל עזריה – ירושלים, יש כבר פיילוטים כאלה.
<צור טהון: חברת הכנסת חנין זועבי, זה לא קורה רק בחורה.
<צור טהון: השטח מקדים אתכם בהרבה.
<צור טהון: ההורים כבר מבקשים את זה.
<צור טהון: הבעיה היא - - -
חנין זועבי: איפה זה מתקיים?
חנין זועבי: תגיד לי.
<צור טהון: בירושלים.
רחל עזריה: בירושלים כולם: חרדים, ערבים, כולם מבקשים את האוכל הבריא.
<צור טהון: קטמונים.
<צור טהון: כולם.
<צור טהון: לא מדובר רק על המגזר הערבי.
רחל עזריה: כולם.
<צור טהון: הבעיה היא שלא קיימת עדיין הפתיחות והגמישות כמו שצריך מטעם משרד הבריאות, שהנציגים לא יושבים פה.
יעקב מרגי: תודה אדוני.
יעקב מרגי: הנער החביב, תן לנו מידע עם מה אתה מתמודד.
<מתן ויזל: שלום.
<מתן ויזל: קוראים לי מתן ויזל, אני גר בהר ברכה, אני לומד בישיבה התיכונית בקרני שומרון.
<מתן ויזל: אני חולה צליאק.
<מתן ויזל: גילו לי את הצליאק בחודש ניסן בשנה שעברה ואז הגעתי לישיבה ודיברנו איתם.
<מתן ויזל: הם אירחו אותנו עד סוף השנה ואז בסוף השנה הם אמרו שנשלח להם מייל רשמי בחופש.
<מתן ויזל: בקיצור, לא עשו עם זה כלום.
<מתן ויזל: בתחילת השנה אחר כך הם אמרו שזה, ובקיצור לא עשו עם זה כלום ונמרחו עם זה גם השנה.
יעקב מרגי: זו ישיבה במסגרת יומית?
<מתן ויזל: ישיבה פנימייתי.
<מתן ויזל: עד אז בוקר וערב בכלל לא הייתי אוכל בישיבה, למרות שהייתי משלם על זה והכל.
<מתן ויזל: בצהריים, חלק מהמנות, מה שמנות בשר, אז רק חלק מהן הייתי יכול לאכול.
יעקב מרגי: בתקווה שהשף לא - - -
<מתן ויזל: אחר כך אני אגיע לזה שהם אמרו בהתחלה שזה בלי גלוטן, אחר כך היו מנות שבהתחלה הם אמרו שהן בלי גלוטן ואז לקראת סוף השנה זה השתנה.
<מתן ויזל: אני אגיע לזה אחר כך.
<מתן ויזל: היה חוזר מנכ"ל של משרד החינוך, הוא הגיע להורים שלי איך שהוא ואנחנו הבאנו אותו לישיבה.
<מתן ויזל: כשהם ראו את זה, הם הסכימו כן להתחיל לעזור לנו.
<מתן ויזל: בכל מקרה, הם לא מראים נכונות.
<מתן ויזל: כנראה שגם אין מישהו מלמעלה שלוחץ עליהם שהם יעשו את זה ולכן הם לא באמת רוצים לעזור יותר מדי.
<מתן ויזל: זה מה שהם משדרים לנו לפחות.
<מתן ויזל: ככה התקדמנו עם זה.
<מתן ויזל: ישבנו עם הקייטרינג ואיתם והגענו להסדר על המנות.
<מתן ויזל: התחלנו את התהליך וזה לא הרבה זמן ככה.
<מתן ויזל: עכשיו, לקראת סוף השנה, בארוחת הצהריים אכלתי איזו שהיא מנה שהייתי אוכל אותה קבוע במסגרת השבוע, כאילו ביום חמישי הייתי אוכל אותה.
<מתן ויזל: שאלתי אותו, אני יכול לקחת את זה?
<מתן ויזל: כי כל פעם אני שואל אותו, ואז הוא אמר לא, מה פתאום, זה עם גלוטן, ועד עכשיו הוא אמר לי שזה בלי גלוטן.
<קריאה: מי אחראי לזה?
יעקב מרגי: לא משנה מי אחראי.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים גבוהה-גבוהה על ערך השילוב ותלמידים עם צרכים מיוחדים ומשקיעים הון עתק והדברים בשטח לא קורים.
יעקב מרגי: רבותי, אנחנו חורגים ממסגרת הזמן.
יעקב מרגי: רשות הדיבור למוחמד יונס.
יעקב מרגי: אתם לא נרשמתם.
יעקב מרגי: להבא, מי שרוצה לדבר צריך להירשם.
יעקב מרגי: דקה לכל אחד.
יעקב מרגי: יונס, בבקשה.
<מוחמד יונס: אז השאלה שלי הייתה, שאם מדובר בעוד שעה נוספת לתלמידים, אז איפה הוועדה לזכויות הילד שתבוא ותראה את - - -
יעקב מרגי: תשאל את הוועדה לזכויות הילד.
יעקב מרגי: אנחנו ועדת חינוך.
<מוחמד יונס: אבל זה באמת, הורה שיש לו ילדים שנשארים בבית הספר עד השעה חמש, כמה זמן יישאר להם להשהות עם ההורים שלהם?
<מוחמד יונס: החינוך מתחיל בבית, לא בבית ספר.
<מוחמד יונס: אם הילדים יישארו בבית הספר, אז הם לא יחונכו.
<מוחמד יונס: הם ילמדו, אבל לא יהיה חינוך.
יעקב מרגי: בבקשה, תציגו את עצמכם.
<ענת עובדיה: אני ענת עובדיה מהסתדרות המורים.
<ענת עובדיה: אז אני מקבלת את כל הדברים שנאמרים כאן.
<ענת עובדיה: באמת, הרעיון של תזונה בריאה הוא מאד מאד חשוב, אבל כשאנחנו מדברים על חינוך, אנחנו לא מדברים רק על מזון בריא, אלא על איך מציגים אותו.
<ענת עובדיה: וכשילד יושב עם ארוחת הצהריים שלו על המחברת והרוטב נשפך על הספר, שם אנחנו קצת מפקששים בין חינוך לחינוך לבריאות.
<ענת עובדיה: אני חושבת שהמורים ואני משמשת גם כמחנכת, וגם חברתי פאני, שהיא מחנכת בבית ספר שיש בו מוסד הזנה, המורים הם באמת מלצרים.
<ענת עובדיה: אני לא חושבת שזה נכון שילד יאכל על שולחן הכתיבה שלו.
<ענת עובדיה: השטח הלימודי שלו צריך להיות שטח לימודי, וכמו שאתה אמרת – כמו שאנחנו גדלנו – כשהלכנו בשעת הצהריים כולנו ואכלנו במקום מיוחד ששם אוכלים.
<ענת עובדיה: זה גם חינוך.
<ענת עובדיה: הלכנו לחדר אוכל.
נורית קורן: זה לא יקרה.
יעקב מרגי: תקשיבי, אני לא מורה, אבל גדלתי במערכת החינוך הממלכתית.
יעקב מרגי: אני מדגיש את זה, כי תמיד אנשים קופצים, אה זה לא.
יעקב מרגי: אז בממלכתית.
יעקב מרגי: אז כשהייתה יוזמה כזאת, אז המורה, עם כושר המנהיגות שלה והדוגמא האישית שלה, יכלה למנות לכל משימה אחראי.
יעקב מרגי: אתה תורן ארוחת היום.
יעקב מרגי: סליחה, וזה שהילד אוכל על המחברת, הרי זה לא נעלם מעינייך, נכון?
יעקב מרגי: את המורה.
יעקב מרגי: תראי, אני לא בא בטענות, יש מטלות רבות על המורים ואנחנו אלופים להטיל מטלות ואני מבין את האתגרים של הסתדרות המורים.
יעקב מרגי: ואני חושב שאם מטילים מטלות, צריך לתגמל בצידן.
יעקב מרגי: ואנחנו בסוף הופכים את התגמול ואת הסכמי העבודה לתכלית ושוכחים את השליחות.
יעקב מרגי: לכן אני אומר, המורה בכיתה, וזו הזעקה של כולנו.
יעקב מרגי: ולא לחינם אני אמרתי לה, שאלתי את דורית על איזה שיעור היא הייתה ממליצה לי לוותר.
יעקב מרגי: אבל היא פוליטיקאית, לא פוליטיקאית, כמו.
יעקב מרגי: אז על שום דבר.