GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: אני חושבת שזה לא מקובל שבנושאים מסוימים הוא לא עוסק.
מיכל רוזין: אני גם אביע את זה בפניו באופן אישי אבל אני אומרת זאת לפרוטוקול, בוודאי אחרי הדברים ששמענו כאן.
מיכל רוזין: אני בהחלט לא רוצה לעשות הנחות גם לחברה החילונית.
מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו רחוקים מהיעד ואין לי ספק שאתם עושים עבודה חשובה - ואני מכירה היטב את העבודה - גם בתחום הזה וגם בתחום של אלימות מינית.
מיכל רוזין: אני חייבת לחלוק על חברי דב חנין שעושה עבודה מבורכת והצעת החוק שלו בהחלט פורצת דרך.
מיכל רוזין: אני לא חושבת שצריך להכשיר אנשים מיוחדים שיהיו אחראיים על נוער הלהט"ב וידעו לזהות וידעו לטפל.
מיכל רוזין: עם כל הכבוד, זאת אחריות של המערכת כולה.
מיכל רוזין: חלק מהבעיה שלנו היא שיש כל מיני מומחים, ודרך אגב, בתפיסה הסוציאל דמוקרטית שלי בסוף מי שצריך לעשות את כל הדברים, את צודקת, זה צוות ההוראה והצוות החינוכי.
מיכל רוזין: הכול חייב להיות אין-האוס.
מיכל רוזין: השאלה היא מתי אנחנו מגיעים לשלב שאנחנו יכולים לסמוך עליהם שהם יכולים לעשות את זה או יכולות לעשות את זה וזה לא פשוט כמו שאת יודעת.
מיכל רוזין: הם צריכים לעבור דרך מאוד ארוכה כדי שיהיו מסוגלים באמת לשלב את זה בתכנית כמו כישורי חיים.
מיכל רוזין: זה כמו שעשו תכנית מדהימה על האני הוא אחר אבל ברגע שאתה מדבר אני הוא אחר נורא כללית, מה הילדים מבינים מזה?
מיכל רוזין: האם הקטנו את הגזענות במדינה?
מיכל רוזין: האם הקטנו את האפליה?
מיכל רוזין: אני חושבת שאין ברירה, התרומה הרגעית והנכונה לימים אלה עד אשר נכשיר את הצוותים, עד שיהיה אני לא יודעת מה, דור חדש שיוכל באמת להביא מהפך בעניין הזה, יש חשיבות גדולה להכניס את העמותות.
מיכל רוזין: שוב, אני מסכימה אתך בגדול שעדיף שזאת תהיה מערכת החינוך ולא עמותות חיצוניות, לגמרי.
מיכל רוזין: אני מוכנה להיות גם חלק מהמאבק הזה אבל בסופו של דבר חושן נכנסים והם יוצרים קשר בלתי אמצעי עם התלמידים, הם יוצרים את ההבנה אצל התלמיד באמת אחד על אחד, מיהו האחר אבל לא האחר במובן של האחר הוא אני כי האחר הוא לא אני.
מיכל רוזין: אם הוא היה אני, לא הייתי צריכה לקרוא לו אחר.
מיכל רוזין: הוא אחר ואני צריכה להכיר באחרות שלו אבל בשוויון שלו מולי.
מיכל רוזין: לכן זה לא פשוט שבאים ועושים שיעורים, ואני מכירה את כל שיעורי כישורי חיים ועברתי אותם כבר עם שלושה ילדים מכיתה א' עד כיתה י"ב וכבר סיימתי י"ב.
מיכל רוזין: אני חושבת שבפירוש הכניסה של חושן לבתי הספר והסדנאות המדהימות שלהם מהווה קשר בלתי אמצעי עם התלמידים.
מיכל רוזין: נקודה אחרונה.
מיכל רוזין: חשוב לא לשים את הדברים רק בגטו, וסליחה על השימוש במילה אבל אני לא מצליחה לחשוב עכשיו על מילה אחרת.
מיכל רוזין: כאילו עכשיו אנחנו עושים שיעור שמיוחד לנושא הלהט"ב, מי שבא, בא, ומי שלא בא, לא בא.
מיכל רוזין: הנה, אמרנו ועשינו וי.
מיכל רוזין: משרד החינוך עשה שיעור והלכנו הלאה.
מיכל רוזין: אם זה לא ייכנס – זה כמו שוויון לנשים – ולא יתחילו ללמד היסטוריה של נשים, אם לא יתחילו ללמד היסטוריה של להט"בים, אם לא יכניסו את זה בשיעורי אומנות ובשיעורי ספרות ובשיעורי מתמטיקה ובשיעורי ביולוגיה, אם לא יכניסו את זה בתוך כל הלימודים, זה יישאר משהו שעכשיו אנחנו מקדישים לו זמן, עושים את ה-וי, הנה, אנחנו חברה מאוד מתוקנת ונפלאה, וממשיכים הלאה.
מיכל רוזין: אני רוצה לציין שבשבוע הבא אנחנו, ראשי השדולה הגאה בכנסת, נקיים כאן בכנסת סדנה לחברי כנסת, סדנה של חושן, על מנת שיחוו מה עוברים ועוברות בני נוער בבתי ספר.
מיכל רוזין: אני מזמינה את כולם להגיע.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את משה, מנהל תיכון אנקורי בראשון לציון.
<משה גרדוס: מהזווית הצרה שלי כמנהל תיכון – ואני מייצג את כל בתי הספר התיכוניים של רשת אנקורי – אנחנו בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם איגי, עם רן ומנדי, ואנחנו למעשה לא חיכינו ליוזמות של משרד החינוך בעניין הזה.
<משה גרדוס: לתפיסתנו עיקר ההתמקדות צריכה להיות לא בילדים ההומוסקסואלים או הנוער הלהט"בי.
<משה גרדוס: הם לא העניין.
<משה גרדוס: העניין הוא כלל אוכלוסיית התלמידים.
<משה גרדוס: על זה צריך לעבוד.
<משה גרדוס: עליהם צריך לעבוד.
<משה גרדוס: כשאני אומר לעבוד, זה אומר לבנות תכנית עבודה.
מירב בן ארי: אין לנו הרבה זמן ולכן תן לי למקד אותך.
מירב בן ארי: אני ממש מבקשת ממך שתדבר על התכנית הייחודית של בית הספר שלך כי אתה מיוחד וחשוב לי שחברי הכנסת וגם הנוכחים ישמעו עליה.
<משה גרדוס: מאחר שלא רצינו עוד סדרת הטפות וחפירות כאלה ואחרות, בחרנו לתקוף את הנושא דרך משהו קונקרטי, משהו שגם כך לומדים אותו, שנקרא מקצוע האזרחות ומטלת הביצוע באזרחות.
<משה גרדוס: יחד עם צוות המורים שלנו באנקורי, יחד עם המדריכים של איגי, בנינו תכנית של שמונה מפגשים שבה בעצם מכשירים אותם להכנת מטלות ביצוע לבגרות ובעצם התהליך של למידת הנושא, של זכויות האזרח, התלמידים – אני מעריך בין שלושים לארבעים אחוזים מהם – בוחרים לבצע את מטלות הביצוע שהן חלק מבחינות הבגרות בנושאים שקשורים לקהילה הלהט"בית, אם אלה נישואין חד מיניים, חוקי הפונדקאות לגבי זוגות חד מיניים ועוד ועוד.
<משה גרדוס: למעשה על ידי משהו קונקרטי, אתה עובר תהליך של סבלנות, סובלנות.
<משה גרדוס: אני לא אוהב את קבלת האחר הזה כי גם בנושא של האני הוא האחר וכל הסיפור הזה, יש סתירה כמו שציינה כאן חברת הכנסת רוזין, סתירה פנימית בעצם העניין הזה.
<משה גרדוס: הרעיון הוא שעל ידי זה שכל התלמידים שלי נדרשים ללמוד שמונה מפגשים, שעתיים בכל מפגש, עם מדריכים של איגי, את הנושא של אזרחות ולא מתוך הטפה רק לסבלנות, התוצאה היא מאוד ברורה.
<משה גרדוס: החבר'ה של איגי עשו מדידה והערכה של הדבר הזה, של הפרויקט הזה – אנחנו עושים אותו כבר שנה שלישית, אם אני לא טועה, והשנה הבאה היא השנה הרביעית בכל הקמפוסים – זה נוחל הצלחה.
<משה גרדוס: התחושה, בדקנו עמדות, תחושת הביטחון של הילדים מהקהילה הלהט"בית, ילדים שהם סטרייטים, איך הם מרגישים, איך הם חושבים, ומצאנו שזה עושה את שלו.
<משה גרדוס: יש תוצאות.
מירב בן ארי: ענת, את מכירה את התכנית של תיכון אנקורי?
<ענת רצון: ברור.
מירב בן ארי: יש איזשהו חיבור בין תיכון אנקורי והתכנית שלו למשרד?
מירב בן ארי: מישהו בחן אותה כאפשרות הפצה?
<ענת רצון: התכנית היא תכנית ניר.
מירב בן ארי: תכנית ניר.
<ענת רצון: של איגי.
<ענת רצון: יוצרים קשר עם בתי הספר אחד לאחד עם עבודה סיזיפית.
<ענת רצון: בוודאי.
<ענת רצון: אנחנו מנסים, אפילו דיברנו עם איגי על הרחבת היריעה מעבר לתכנית ניר, להתלבש על נישות קיימות של המעורבות החברתית בכיתה י' ובכיתה י"א ולא רק על לימודי אזרחות.
<ענת רצון: איגי באמת אמרו שיפתחו את הראש לכל השינויים שיש במשרד החינוך ואיזו נישה יכולה להיכנס ואם זה מצע נוח למספר מפגשים.
מירב בן ארי: לא ענית לי על השאלה.
מירב בן ארי: השאלה היא האם התכנית הייחודית שנמצאת בתיכון אנקורי ולא נמצאת באף תיכון אחר בארץ, התכנית כפי שהיא של מקצוע אזרחות, האם מישהו – סתם אני שואלת שאלת תם – לקח את מנהלי התיכון, עשה איזשהו פורום של מנהלי בתי הספר, חשף אותם לתכנית של אנקורי – חוץ ממה שאת מכירה – והציע להם את האפשרות לקחת חלק?
מירב בן ארי: האם זה בכלל קיים, השיח הזה?
מירב בן ארי: רק השיח.
מירב בן ארי: עזבי שההחלטה בסוף היא של מנהלי בתי הספר שיכולים להגיד שזה לא מתאים להם.
מירב בן ארי: האם המודעות אצל מנהלי בתי הספר קיימת?
מירב בן ארי: אתה פעם פגשת מנהל בית ספר אחר והצגת להם את התכנית?
<משה גרדוס: יתרה מזאת.
<משה גרדוס: כשמנדי או עופר או רן פונים אלי בבקשה לדבר עם מנהלים, הם פונים ומציעים והם באמת עושים עבודת שתדלנות ושיווק.
<משה גרדוס: לא פעם הם נתקלים כנראה בקשיים ובכיף, אני מדבר עם המנהל או המנהלת ומנסה להסביר שיש חיים אחרי.
<קריאה: אפשר לעודד את המנהלים.
<משה גרדוס: זה קשה.
<משה גרדוס: אני מודה שזה קשה.
<משה גרדוס: השאלה הראשונה שהם שואלים היא למה לי את זה.
<משה גרדוס: למה לי להכניס את הראש.
<משה גרדוס: שנית, המטלה, למה לא, זה גם עולה כסף.
<משה גרדוס: אני חושב שבמידה רבה היינו יכולים לחסוך או לבטל התנגדויות, לנטרל התנגדויות, אם נניח משרד החינוך היה אומר: בסדר, אתה רוצה, אתה מקבל במסגרת מעורבות חברתית או חינוך ערכי או מה שזה יהיה סך שעות, תבחר אם זה חושן או איגי, מה שאתה רוצה, שם תעשה את זה, תפעל אבל זה צריך להיות ברוח של הדברים האלה.
<משה גרדוס: צריך לתת את זה בשעות או בכסף ולומר שיש לך כאן ואוצ'ר, תעשה בזה שימוש אבל אתה חייב לעשות בזה שימוש.
<משה גרדוס: ניטרלת התנגדות של זה עולה לי כסף, וזה עולה, ואתה יכול גם לפתוח את זה לתחומים אחרים כמו שצוין כאן.
<משה גרדוס: אני לא חושב שהתכנית של ניר באזרחות היא נכונה רק לאזרחות אלא אפשר לעשות את זה באומנות ואני יודע שעשו את זה.
<משה גרדוס: מנדי עשתה את זה, אם אני לא טועה, באשל הנשיא או במקום אחר.
<משה גרדוס: הם עשו את זה.
<מנדי מיכאלי: סוציולוגיה.
<משה גרדוס: סוציולוגיה, פסיכולוגיה.
<משה גרדוס: אפשר לעשות את זה במגוון תחומים.
<משה גרדוס: זה רק עניין של עבודה של צוותים מקצועיים עם החבר'ה של איגי ולבנות תכנית שמשרד החינוך יבוא ויאמר שהוא רוצה לממן אותה וירוצו על זה.
מירב בן ארי: זאת אחת ממטרות הוועדה הזאת.
מירב בן ארי: חברת הכנסת נורית קורן.
נורית קורן: גם אני כמו חבריי חברי הכנסת נגד אלימות, גם אלימות כנגד הקהילה הלהט"בית.
נורית קורן: אני חושבת שזה לא בסדר.
נורית קורן: אני מאוד מבינה את המצוקות של הבחור שבא מבית ספר דתי.
נורית קורן: גם כך קשה אבל מערכת החינוך שלנו מאוד נוקשה וקשה.
נורית קורן: לקבל הרבה דברים אחרים שיש בחברה כמו אנשים עם מוגבלות, אנשים עם צרכים מיוחדים, כל שכן את הקהילה הלהט"בית ואלה הם באמת דברים קשים.
נורית קורן: אני חושבת שעם הזמן אנחנו הולכים ונפתחים יותר ויותר וכנראה שצריך קצת לזרז את זה ולעשות יותר קבלה.
נורית קורן: אני מבינה שאתם לא רוצים לעשות זאת עם השונה, אבל באמת יש מגוון דעות ומגוון אנשים ואנחנו צריכים להכיר גם את האנשים הלבנים ואת השחורים ואת אלה שבאמצע, צבעונים.
נורית קורן: זה כולל גם את כל התכונות.
נורית קורן: גם כחברה אנחנו עדיין חברה שמרנית וזה קשה וזה ייקח זמן וייעשה לאט לאט.
נורית קורן: משרד החינוך צריך לקחת את הדגל ולעשות.
נורית קורן: עלו כאן הצעות לשתף את המורים בחדר המורים.
נורית קורן: אותו דבר אני אומרת – אני לא יודעת מה המנדט שלך – לגבי אנשים עם מוגבלות ואנשים עם צרכים מיוחדים.
נורית קורן: אין מודעות לצוות החינוכי ואין מודעות איך להעביר את זה הלאה וזה מתחיל מהדברים האלה וממשיך אחר כך לעוד דברים אחרים.
נורית קורן: לכן אנחנו נגיע לחברה ערכית ושוויונית ואנחנו נשים את הכול על השולחן ובאמת ניתן לילדים את כל הפרספקטיבות שקיימות בחברה והיום יש הרבה.
נורית קורן: יש כל מיני דוגמאות חיים וצריך ללמוד על כולן, כדי שלפחות נבין ונדע מה הבסיס של כל דבר, וזה לדעתי חשוב.
נורית קורן: זה החינוך של הילדים ושם אני נמצאת.
מירב בן ארי: עודד, בבקשה.
מירב בן ארי: תציג את עצמך למי שלא מכיר.
<עודד פריד: מנכ"ל האגודה למען הלהט"ב.
<עודד פריד: האגודה היא הארגון הכי ותיק בקהילה.
<עודד פריד: אנחנו נמצאים השנה בארבעים שנים להיווסדנו.
<עודד פריד: אני אעשה את זה ממש ממש בקצרה.
<עודד פריד: אני אתחיל ואומר קודם כל לחברת הכנסת מירב בן ארי תודה רבה על שאת מנהלת את הדיון, תודה לוועדה שמקיימת את הדיון הזה, וכמובן תודה לחברי וחברות הכנסת שהיו כאן בדיון ואולי עוד יגיעו נוספים.
<עודד פריד: אני אומר שהאגודה מפעילה את מרכז ניר כץ למאבק בלהטובופוביה והוא פועל כמרכז יחיד, מרכז דיווח על מקרי להטובופוביה במדינת ישראל.
<עודד פריד: אף גוף אחר לא עושה את זה.
<עודד פריד: עלו כאן כל מיני שאלות וטענות מה היקף התופעה, ואני אומר – וכאן בנייר העמדה שלנו מצוין – שחמישה אחוזים ממקרי הלהטבופוביה מתרחשים בסביבה הבית ספרית.
<עודד פריד: זה נתון מהשנה שעברה.
<עודד פריד: אני אעשה לכם קצת ספוילר כי הדוח הבא של מרכז ניר כץ הולך להתפרסם בעוד שבועיים.
<עודד פריד: השנה אנחנו מדברים על 12 אחוזים מהמקרים הלהטובופובים בסביבה הבית ספרית.
<עודד פריד: אין ספק שהתופעה הזאת קיימת והיא תופעה שלצערנו רק גדלה.
<עודד פריד: אני מצטרף כאן לדבריו של חבר הכנסת חנין.
<עודד פריד: אני לא יודע אם התופעה גדלה או הדיווח על התופעה גדל, אבל כך או כך, אם התופעה גדלה – אנחנו בבעיה, ואם הדיווח גדל – כנראה שאנחנו עושים משהו טוב.
<עודד פריד: חשוב לשים לב לעוד היבט נוסף בעניין הזה של הדיווח עצמו.
<עודד פריד: במצגת רן הציג את העדויות של נוער שמגיע לאיגי ומדבר על השינוי.
<עודד פריד: הרבה מאוד לא מגיעים.
<עודד פריד: הרבה מאוד לא מגיעים לאיגי ולא נמצאים.
<עודד פריד: אנחנו מפעילים את קו הקשר והמידע "יש עם מי לדבר".
<עודד פריד: הדוח האחרון שלו מדבר על כך ששלושים אחוזים מהפניות – זה קו טלפוני אנונימי ואתה לא צריך להזדהות – לקו הקשב שלנו הן של ילדים, נוער וצעירים.
<עודד פריד: שלושים אחוזים שאין להם עם מי לדבר וזה לא משנה אם זה במערכת החינוך החרדית, הדתית, החילונית.
<עודד פריד: אנשים שבאמת שואלים את השאלות הכי בסיסיות, האם אני לבד, האם התחושות האלה שאני מרגישה עם עצמי הן מוזרות, הן שונות, מה לא בסדר בי.
<עודד פריד: הם מתקשרים אלינו ואני אומר שוב, שלושים אחוזים מהפניות אלינו הן של בני נוער וזה המון.
<עודד פריד: אני רוצה ממש בנקודות ספציפיות לדבר על מה צריך לעשות והדברים כתובים בנייר שלנו בצורה ברורה.
<עודד פריד: קודם כל, צריך להבין, משרד החינוך צריך להבין, שנדרשת פעילות אקטיבית.
<עודד פריד: המשרד לא יכול לחכות שהארגונים יעשו.
<עודד פריד: הוא לא יכול לשתף פעולה עם, הוא לא יכול לפתוח את הדלת.
<עודד פריד: אני לא מבין את התפיסה הזאת שאומרת שהארגונים יפתחו את הראש.
<עודד פריד: כאשר משרד החינוך יפתח את הכיס, אנחנו נפתח את הראש ונעשה את מה שצריך אבל אי אפשר לדרוש מאתנו לעשות את העבודה החינוכית.
<עודד פריד: בית הספר הוא לא ראי החברה.
<עודד פריד: בית ספר הוא לא ראי החברה.
<עודד פריד: משרד החינוך הוא לא ראי של שום דבר.
<עודד פריד: זה המשפט הראשון שלנו בנייר העמדה.
<עודד פריד: האגודה רואה במערכת החינוך שותפה אחראית לקידום ביטחון, רווחה ושוויון.
<עודד פריד: אתם לא משקפים שום דבר.
<עודד פריד: משרד החינוך, מערכת החינוך היא האחראית לעניין הזה והיא צריכה להוביל ולא לשקף שום דבר.
<עודד פריד: אני חושב שחוק זכויות התלמיד שחוקק כאן בכנסת ה-19 ובאמת הוביל אותו חבר הכנסת דב חנין ועשה עבודה נפלאה בעניין הזה, צריך – וזאת הנקודה ראשונה שלנו – להיות מיושם, צריך לאכוף אותו ויש דברים לעשות.
<עודד פריד: מחר בבוקר להוציא חוזר מנכ"ל של משרד החינוך שמדבר על הדברים האלה, קורא מחר בבוקר.
<עודד פריד: הכול נכון וצריך לייצר תכנית רב שנתית, וצריך לתקצב אותה, ויש מקום להרחיב את הפעילות של תכנית ניר של איגי ויש מקום להוסיף עוד פעילויות של חושן ויש מקום לעשות המון דברים וכל הארגונים שנמצאים כאן ישמחו לעזור, אבל הכנסת שמה איזשהו סטנדרט, שמה איזושהי נורמה ועכשיו מערכת החינוך צריכה לעמוד בנורמה הזאת והיא צריכה ליישם אותה.
<עודד פריד: אנחנו נוכל לעזור לכם אבל משרד החינוך חייב לעשות את זה ואני מצפה מהוועדה שתוביל - כחלק מתפקידה כפיקוח פרלמנטרי – את העניין הזה ותנחה את משרד החינוך לפעול בצורה הזאת.
מירב בן ארי: חבר הכנסת יוגב.
מירב בן ארי: תודה רבה שהצטרפת לדיון.
מרדכי יוגב: תודה ליושבת הראש ולכל הנמצאים כאן.
מרדכי יוגב: זה לא סוד, אמרתם את זה כבר, שלא נמצא כאן היושב ראש הקבוע של הוועדה, חבר הכנסת מרגי.
מרדכי יוגב: מורכבותם של הדברים גם לא נמצאים אולי אנשים נוספים.
מרדכי יוגב: אני אומר דברים מאוד קצרים.
מרדכי יוגב: אני מבין את המצוקות ובאתי יותר לשמוע.
מרדכי יוגב: בימים האלה, בעיקר בימי שני, רתוקים לריבוי ועדות, חוץ וביטחון, חינוך, רווחה, זכויות הילד וכולי.
מרדכי יוגב: זה יוצר מציאות של הטלת ביצה במקום אחד והליכה למקום אחר.
מרדכי יוגב: אני אישית לא אוהב את זה ואני מניח שגם חבריי לא אוהבים מציאות כזאת.
מרדכי יוגב: אם כן, אין באמירה ובהליכה משום אי חשיבות לעניין.
מרדכי יוגב: ראשית, אני מבין את המצוקות ובאתי על מנת לשמוע.
מרדכי יוגב: שנית, צריך לדעת – ואני אומר את זה ביושר – שלא לכל הדעות הדברים הם נורמטיביים ויש מה להעמיק בהן אבל לא באתי להעמיק בהן כרגע.
מרדכי יוגב: יש חילוקי דעות עמוקים ביחס לדברים מסוימים.
מרדכי יוגב: אני סבור שיש צורך - ואני פונה גם לענת שאנחנו לא מכירים כנציגת משרד החינוך - להכניס לתוך שפ"י – ואני קצת מכיר את שפ"י גם מעבודת התנדבות אבל גם מהיותי חמש שנים סגן ראש מועצה - לסיפור הזה גם את תורת ישראל כמצפן.
מרדכי יוגב: לבחון גיבוש מדיניות של סיוע פסיכולוגי, בהחלט, ברוחה של תורת ישראל.
מרדכי יוגב: אנחנו כאן בעם ישראל, אנחנו במדינת ישראל, ויש חשיבות גם לדבר הזה.
מרדכי יוגב: נדמה לי שעד היום זה לא נעשה.
מרדכי יוגב: זאת התמודדות לא פשוטה.
מרדכי יוגב: זאת התמודדות שתמצא גישורים כאלה ואחרים או לא, אבל לא באתי להחליף אף רב בנושא הזה כי אני לא רב.
מרדכי יוגב: אני חושב שזאת התמודדות שיש צורך לחפש אותה ולשים אותה כאתגר בפני משרד החינוך.
<ראובן מגן: אתה יכול רק לבאר מה זה אומר בהתאם לתורת ישראל?
<ראובן מגן: אנחנו לא מדברים על טיפולי המרה.
מרדכי יוגב: אני לא מדבר כרגע על שום פרט ודבר כי אני לא בקיא בסוגיה.
מרדכי יוגב: אני אומר רק עקרונות כלליים.
<ראובן מגן: אבל העיקרון הכללי הוא לא טיפולי המרה.
מרדכי יוגב: אני לא מתכוון כרגע לא לברר ולא לומר דברים נוספים וגם לא לתקוף אותך.
מרדכי יוגב: אם אתה רוצה לתקוף אותי, אתה מוזמן.
מרדכי יוגב: מה אומרת תורת ישראל, אם תקרא, תבין.
<ראובן מגן: קראתי.
<ראובן מגן: אני גדלתי בבית מסורתי.
מרדכי יוגב: אני אומר שיש צורך להתחשב ויש צורך לבחון את המצוקות.
מרדכי יוגב: יש צורך למצוא את הדרכים להתייחס אל האנשים כי האנשים הם אנשים ונשים, הם בני אדם וצריך למצוא את הדרך.
מרדכי יוגב: אני סבור שלהכניס לתוך השפ"י של משרד החינוך גם את תורת ישראל על ידי אנשים שיותר מומחים ממני בעניין, יועיל לנושא וימצא את הדרך אולי לפתור בעיות ואולי גם למנוע מציאויות קשות של חלק מהאנשים הללו.
מרדכי יוגב: על זה אני אמליץ לשר החינוך, להתמודד בדרך הזאת עם הטיפול במצוקה הזאת.
מירב בן ארי: אמיר, בבקשה.
אמיר אוחנה: תודה גברתי היושבת ראש.
אמיר אוחנה: אני רוצה לברך אותך על הדיון.
מירב בן ארי: בואו נחסוך.
מירב בן ארי: בירכתם אותי הרבה פעמים, הכול בסדר ואני אתכם.
מירב בן ארי: אמיר הוא איש חשוב מאוד, אני ממש רוצה שכולם יספיקו להתייחס.
מירב בן ארי: תציג את עצמך.
אמיר אוחנה: יושב ראש גאווה בליכוד.
אמיר אוחנה: מספר 32 ברשימה.
אמיר אוחנה: אני רוצה להודות לך חבר הכנסת יוגב על שהגעת והאזנת.
אמיר אוחנה: ראיתי שישבת והקשבת.
אמיר אוחנה: גם אם אנחנו אולי נהיה חלוקים על חלק מהמסקנות, אני חושב שזאת כברת דרך שהלכת.
מירב בן ארי: שבכלל יושב כאן נציג של הבית היהודי?
אמיר אוחנה: לצערי אין חברי כנסת רבים מהאגף הדתי, בין אם החרדי ובין אם הציוני דתי, שבאים וראינו גם שהיושב ראש לא נמצא.
אמיר אוחנה: כל הכבוד שבאת להאזין ולשמוע.
אמיר אוחנה: אני חושב מניסיוני שהתרופה הכי טובה ללהטבופוביה שהיא איננה מחלה חשוכת מרפא היא נראות, ויזיביליטי.
אמיר אוחנה: כלומר, יותר מכל דברי החקיקה ויותר מכל מערכי השיעור שאפשר להעביר במסגרת משרד החינוך, אני חושב שכאשר אנחנו מתייצבים בפני הציבור – בין אם זה ציבור התלמידים ובין אם זה ציבור אחר - וכאשר שתי הקבוצות, הן הפוגעים והן הנפגעים, רואות שהנה המורה שלי מבית הספר והנה המפקד שלי מהצבא והנה החברה שיושבת לצדי בספסל הלימודים הם הומו, לסבי, טרנס, בי-סקסואלים וכולי, אני חושב שאז הדעות הקדומות באמת מתנפצות כי זה הופך מנושא תיאורטי לנושא אישי.
אמיר אוחנה: אם אפשר לשלב במסגרת המערכים שלכם אנשים שפשוט יבואו וידברו ויאמרו: שלום, אני אמיר ואני הומו והנה הסיפור שלי.
אמיר אוחנה: אני חושב שזאת תהיה התרומה הגדולה ביותר שיכולה להיות למאבק בהלהטובופוביה.
מירב בן ארי: ציפי נחשון גליק, מנהלת שירות לנוער וצעירים, משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
<ציפי נחשון גליק: תודה.
<ציפי נחשון גליק: אני מנהלת שירות לנוער וצעירים במצבי סיכון במשרד הרווחה והשירותים החברתיים, גילאי 13 עד גיל 25.
מירב בן ארי: את ואני כבר נפגשנו במרכז שלי בהרצליה.
<ציפי נחשון גליק: נכון.
<ציפי נחשון גליק: במסגרת העבודה שלנו, אנחנו עובדים גם ברשויות מקומיות וגם בשיתופי פעולה עם עמותות למיניהן שעניינן לקדם טיפול בנוער בסיכון.
<ציפי נחשון גליק: אני מודה שאנחנו מצליחים להגיע רק למעט מאוד בני נוער וצעירים שנמצאים במצבי סיכון על רקע נטייתם המינית או המגדרית וזה כתוצאה מהיעדר משאבים.
מירב בן ארי: כמה בערך?
מירב בן ארי: כמה נמצאים בסיכון בגלל הנטייה המינית או המגדרית שלהם?
<ציפי נחשון גליק: יש לנו מאות בודדות שמוכרות ברווחה מתוך ארבעים אלף בני נוער וצעירים שאנחנו נותנים להם מענה מדי שנה.
מירב בן ארי: על רצף הסיכון והסכנה.
<ציפי נחשון גליק: מתוכם רק מאות בודדות הם נוער שאנחנו מכירים אותו בסיכון על רקע הנטייה המינית או המגדרית.
<ציפי נחשון גליק: לאחרונה, בחמש השנים האחרונות, יש לנו שיתופי פעולה גם עם האגודה הלהט"בית ויש לנו שלושה מרכזים קטנים שנותנים מענה, טיפול פסיכו סוציאלי – בחיפה, בתל אביב ובבאר שבע.
<ציפי נחשון גליק: יש לנו שיתוף פעולה עם עמותה שנקראת עמותת נוער שהמומחיות שלה היא בעצם במודל של טיפול משפחתי.
<ציפי נחשון גליק: הרבה מאוד מבני הנוער מדרדרים, נושרים, נופלים, נמצאים בשוטטות כי המשפחות לא מסוגלות להכיל את השינוי.
<ציפי נחשון גליק: יש לנו מודולה של ממש טיפול משפחתי ואנחנו מגיעים אל המשפחה דרך הנער, אבל אנחנו מצליחים לטפל בעשרות בודדות של משפחות בשנה.
<ציפי נחשון גליק: משרד הרווחה מפעיל את בדרו, שזה הוסטל לנוער במצבי סיכון על רקע נטייתם המינית.
<ציפי נחשון גליק: כשהם בורחים מהבית, הם צריכים מקום לינה.
<ציפי נחשון גליק: לאחרונה גם פתחנו דירת מעבר לאוכלוסייה טרנסג'נדרית ואני מודה שלוקח לי בדרך כלל בין שלושה לארבעה-חמישה חודשים למלא את הדירה שיש בה חמש מיטות.
<ציפי נחשון גליק: כאן תוך מספר שבועות זה התמלא.
<קריאה: יש גם את המרכז החדש באלפסי.
<ציפי נחשון גליק: זה ממש על קצה הרצף.
<ציפי נחשון גליק: זאת זנות.
<ציפי נחשון גליק: בני נוער וצעירים שממש מנוצלים בזנות.
<ציפי נחשון גליק: עשרים אחוזים מהם הם אוכלוסיית להט"ב.
<ציפי נחשון גליק: יש לנו תכנית שכבר נכתבה לפני שלוש ומשהו שנים.
<ציפי נחשון גליק: בתחילת העבודה שלי כמנהלת שירות – לפני חמש שנים - אני הקמתי צוות שבאמת היה בין-משרדי וישבו בו המון נציגים מהאגודות השונות.
מירב בן ארי: אני אשאל אותך שאלה אחרונה כי הזמן שלנו קצר.
מירב בן ארי: האם הסיבה שאתם מטפלים במאות – וכאן בכלל במשפחות הגעת לעשרות – בגלל שיקולי תקציב?
<ציפי נחשון גליק: היעדר תקציב בלבד.
מירב בן ארי: זה לא בגלל חוסר חשיפה לאותן משפחות?
<ציפי נחשון גליק: היעדר תקציב.
מירב בן ארי: לא בגלל חוסר פניות של משפחות.
<עודד פריד: לפחות אצלנו אנחנו יודעים שיש תור.
<ציפי נחשון גליק: אם אני רוצה להרחיב למשל מיזם משותף עם האגודה, זה גם תלוי במיזם משותף שהוא צריך להביא חמישים אחוזים ולפעמים אני אומרת למה הוא צריך להביא חמישים אחוזים ולמה המדינה לא צריכה לתת.
מירב בן ארי: זה הסיפור של כל מדינת ישראל.
<ציפי נחשון גליק: לפעמים אני אומרת לו שיש לי עוד מאה שקלים אבל הוא אומר לי שלו אין עוד מאה אלף שקלים לתת לי מצ'ינג.
<ציפי נחשון גליק: אני חושבת שהמדינה צריכה לקחת אחריות ולתת לזה כספים ייעודיים.
מירב בן ארי: איתי שובל.
מירב בן ארי: אתה יושב ראש המועצה החדש?
<איתי שובל: לא.
<איתי שובל: אני נציג המועצה.
<איתי שובל: היושב ראש לא יכול היה להגיע היום.
מירב בן ארי: דבר.
מירב בן ארי: יש לך דקה.
מירב בן ארי: בלי ברכות אלא רק לעניין.
<איתי שובל: אני ממועצת התלמידים והנוער הארצית.
<איתי שובל: אנחנו מייצגים את כל בני הנוער בארץ.
<איתי שובל: אחד הנושאים שבחרנו, בעצם הנושא העיקרי, שנעבוד בכל המועצות בשנה הקרובה זה חיבור בין שונים.
<איתי שובל: בנושא הזה בעצם אנחנו מכניסים גם בני נוער חילוניים ודתיים, ערבים ויהודים, אבל גם נוער להט"בי ולא נוער להט"בי.
<איתי שובל: מאוד מאוד חשוב לנו לשתף פעולה אתכם, גם עם משרד החינוך, עם שפ"י, וגם עם שאר הארגונים.
<איתי שובל: אנחנו וראים גם לאיגי כארגון נוער להכניס נציגים שלה למועצות הנוער הרשותיות.
<איתי שובל: זה משהו שאנחנו מאוד מאוד רוצים, כמו שזה אמור לגבי כל תנועת נוער ששולחת נציגים.
<איתי שובל: גם אתם מוזמנים.
<איתי שובל: נשמח גם לעבוד אתכם על כך.
<איתי שובל: חבר הכנסת דב חנין דיבר כאן על החדרת חוק זכויות התלמיד למערכת החינוך.
<איתי שובל: המועצה פעלה בשנה האחרונה בפרויקט שנקרא "סליחה, באיזו זכות" ואנחנו ממשיכים אותו גם בשנה הקרובה.
<איתי שובל: כל כמה ימים אנחנו שולחים תמונה עם סעיף אחר מחוק זכויות התלמיד.
<איתי שובל: פרויקט שעשינו לו בהתחלה פיילוט ועכשיו אנחנו מפתחים אותו.
<איתי שובל: זה פרויקט שהוא באמת מדהים.
<איתי שובל: בנוסף אנחנו מדברים גם על כל נושא הנוער הגאה שחשוב לנו.
<איתי שובל: אנחנו קוראים כלם לבוא ולשתף אתנו פעולה.
<איתי שובל: אנחנו יכולים ביחד לעשות דברים מעולים בנושא הזה.
מירב בן ארי: דניאל מחושן.
<דניאל מרגלית: שלום.
<דניאל מרגלית: תודה רבה.
מירב בן ארי: מי המנכ"ל של חושן?
<דניאל מרגלית: מנכ"לית חושן כרגע מצפה ללידה ולכן היא לא הגיעה.
מירב בן ארי: נאחל לה מזל טוב.
<דניאל מרגלית: תודה.
מירב בן ארי: אתה הנציג של חושן לדיון?
<דניאל מרגלית: כן.
<דניאל מרגלית: אני אשמח לענות על כמה מסימני השאלה.
מירב בן ארי: יש לך בדיוק דקה, כך שאתה צריך לענות מהר.
<דניאל מרגלית: אנחנו אכן עובדים בשיתוף פעולה מלא עם שפ"י ואנחנו שמחים ומודים על שיתוף הפעולה הזה.
<דניאל מרגלית: שני הצדדים מרוויחים הרבה משיתוף הפעולה.
<דניאל מרגלית: אנחנו נכנסים ל-25 אחוזים מבתי הספר הממלכתיים בארץ, שזה ממש לא הרבה אלא זה אחד מכל חמישה בתי ספר.
<דניאל מרגלית: אנחנו כרגע במגמת גדילה.
<דניאל מרגלית: יש לנו 250 מתנדבים פעילים.
<דניאל מרגלית: אנחנו מגיעים בערך שלושים אלף אנשים בשנה ומקיימים כ-700 פעילויות מתוכן 550 הן במערכת החינוך.
<דניאל מרגלית: אנחנו מציעים את השירותים שלנו לכל בתי הספר אבל לצערנו אנחנו לא תמיד נענים בחיוב.
<דניאל מרגלית: הרבה מזה כמובן אלה עניינים תקציביים.
<דניאל מרגלית: חושן לא נתמכת כמעט בכלל ואנחנו גובים כסף עבור הפעילויות שלנו, דבר שבתי הספר לא תמיד יכולים לעמוד בו .
<דניאל מרגלית: כאן אני רוצה לומר שאני מאוד אשמח אם הוועדה הזאת תתייחס לעובדה הזאת כי עלו כאן הרבה קולות שאומרים שיש להכניס יותר את חושן לבתי הספר אבל יש כאן עניין תקציבי שצריך לדבר עליו וצריך לבחון איך אפשר לפתור אותו.
<דניאל מרגלית: כרגע חושן במגמת גדילה בכל מה שקשור להכשרת אנשי חינוך ובאופן כללי סטודנטים לטיפול וחינוך, בין אם אלה אנשי רפואה, עובדים סוציאליים, מורות ומורים.
<דניאל מרגלית: אנחנו נכנסים כבר באופן קבוע זו השנה השלישית לחדרי המורים בבתי הספר ומאוד מאוד חשוב לנו להגיע למורים עצמם.
<דניאל מרגלית: המורים עצמם, כמו שנאמר כאן, הם קהל היעד לא פחות חשוב מהתלמידים.
מירב בן ארי: הם החזית.
<דניאל מרגלית: חשוב שהם ידעו איך להתמודד עם התלמידים האלה, חשוב שהם ידעו בעצמם מה זה להט"ב.
<דניאל מרגלית: אנחנו מגיעים למורים האלה ועדיין אני חושב שכאן – וזה נאמר גם על ידי חברת הכנסת מיכל רוזין – זה דבר שיש להעצים ולהגדיל את המפגש הזה.
<דניאל מרגלית: אני כאן פונה לשפ"י ומבקש את עזרתכם ותמיכתכם כי למרות שאנחנו מגיעים להמון תלמידים, אנחנו מקבלים המון משובים על השינויים שהם עוברים, אני יכול להגיד שאני באופן אישי כמישהו שגדל בדרום ליד קריית גת ולא יצא מהארון בבית הספר ונשר בכיתה י' בגלל זה, אם היה מגיע נציג חושן לבית הספר שלי ומספר את הסיפור האישי שלו, זה היה מבחינתי דבר משמעותי.
<דניאל מרגלית: למרות זאת אני גם רוצה להגיד שעלתה כאן שאלה עלקהל היעד.
<דניאל מרגלית: קהל היעד שלנו הוא לא להט"בים בבתי הספר.
<דניאל מרגלית: אני מאוד שמח, ואני כרגע גם שיתפתי בחוויה האישית שלי שהייתה לוקה בחסר ביחס ללהט"בים בכיתות שלי אבל קהל היעד שלנו הוא הסטרייטים, ההטרוסקסואלים שלא יודעים לקבל ושלא מכילים וקוקסינל והומו היא כל מילה שנייה שלהם.
<דניאל מרגלית: לכן אנחנו מגיעים לבתי הספר ואנחנו עושים שם עבודה מצוינת.
<דניאל מרגלית: אני שוב מבקש שהוועדה תשקול איך אפשר להעצים את הנושא.
מירב בן ארי: זאת בדיוק מטרת הוועדה.
מירב בן ארי: זה בסדר.
מירב בן ארי: לא נדלג על זה.
<אלישע אלכסנדר: אני רוצה להתנצל.