GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענת ברקו: אתם לא יכולים – ואני בטוחה שהיושב-ראש שלנו לא ייתן לדבר הזה להימשך.
ענת ברקו: צריך לשים לזה סוף.
ענת ברקו: זה לא הגיוני, זה לא יכול להיות, זה בלתי קביל ותצאו מזה.
ענת ברקו: כל ילד זכאי לקבל חינוך והוא גם רשאי לבחור את המוסדות שנמצאים בטריטוריה שלו ואי אפשר להגביל אותו בגלל מוצאו.
ענת ברקו: זה נורא, זה פשוט לא לעניין ולא במקום.
יעקב מרגי: לשם האיזון אני חייב לומר שגם ראשי המוסדות וראשי הרשויות מתמודדים עם קשיים שאינם אובייקטיביים.
יעקב מרגי: בכנות, הם לא אובייקטיביים.
יעקב מרגי: מדינת ישראל יודעת לתת מענים בקצב מהיר יותר ממה שהיא נותנת לסוגיית הבינוי של מוסדות החינוך בערים החרדיות או בשכונות החרדיות.
יעקב מרגי: קחו עיר כמו אשדוד, מפותחת, ולראות שם מתחמי קרוואנים של מוסדות חינוך.
יעקב מרגי: זה פאבלות לחינוך, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: הגיע הזמן שמישהו יעשה עם זה משהו, שידביקו את הקצב.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים לתת מענים בשעת חירום, ונכון שלא הכל תלוי ברשויות המקומיות ולא תמיד זה תלוי במשרד השיכון, יש גם בעיות של המוסדות עצמם.
יעקב מרגי: אשדוד – לקחתי דוגמה לא טובה, כי היו שם גם מאבקים פנימיים.
<צביקה כהן: קח את ירושלים, אדוני.
יעקב מרגי: אני מדבר על אלעד, עיר חדשה.
יעקב מרגי: כואב הלב.
יעקב מרגי: אי אפשר לבוא בטענות לראש העיר למה יש שם חריגות בנייה שם.
יעקב מרגי: מה אתם רוצים, שהוא לא יפתח שנת לימודים?
יעקב מרגי: אותו מוסד חינוכי שעכשיו נכפה עליו שהוא יקבל את אותן תלמידות, יצטרך להוריד קרוואן ולחבר אותו בצורה פרטיזנית לחשמל ואני לא יודע אם יהיו בכלל מים, אני לא מדבר על חימום וקירור בהתאם לעונות השנה.
יעקב מרגי: גם זו סוגיה שצריך לטפל בה אחת ולתמיד.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, ראשי רשויות, הרישום לבתי-ספר זה מדע מדויק.
יעקב מרגי: אתה יודע את השנתונים שלך, אתה לא צריך לחכות לכיתה ח' כדי לדעת שיש לך בעיה בכיתה ט'.
יעקב מרגי: בכיתה א' אתה כבר צריך לקדם את פני הרעה.
יעקב מרגי: הממשלה מתכנסת פעמיים בשנה לדיון על השנתונים.
יעקב מרגי: זה לא בגלל שהיא יעילה, אלא משום שהיא פוחדת מההתעצמות של החרדים והערבים.
יעקב מרגי: כחבר ממשלה נדרשתי לשבת פעמיים בשנה על "האיום הדמוגרפי", במירכאות כפולות, על השנתונים של כיתה א'.
יעקב מרגי: המדינה יודעת מה יש לה בעוד 20 שנה.
יעקב מרגי: לא ייתכן דבר כזה, אי אפשר לחכות.
יעקב מרגי: פותחים שנה, יש שנתון, תתחיל לעבוד על כיתה ח' שלך, תכין תוכניות מגירה.
יעקב מרגי: אני מדבר על הרציונל – עיר מתפתחת, צריך לעבוד לטווח הארוך.
יעקב מרגי: אני יודע שלא יבנו בית-ספר חדש בזמן שאין רישום.
יעקב מרגי: כל הכבוד, צריך לשנות גם את התפיסה הזאת, כי אם יש שנתון שהוא X ילדים ויש לי Y כיתות, יש לי פער שצריך לכסות אותו.
<ישראל פרוש: באלעד יש יותר מ-400 כיתות בקרוואנים ואין עדיין תיכון בנוי אחד.
יעקב מרגי: תודה, אני יודע.
יעקב מרגי: אני מייצג אותך היטב, למה אתה מקלקל לי?
יעקב מרגי: אני פונה למשרד החינוך, כמעט אמרתי משרד השיכון.
יעקב מרגי: למה משרד השיכון בנה בכלל את העיר הזאת?
יעקב מרגי: לא היו לנו בעיות, אני אומר לכם, היה צריך לפזר אותם, זה משביח.
יעקב מרגי: תארו לכם שהייתי לוקח את אלעד ומפזר אותה ברחבי הארץ.
יעקב מרגי: כל גרעין כזה משביח.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להגיד לכם מה החרוזים של "משביח".
יעקב מרגי: משרד החינוך, אני קורא לכם.
יעקב מרגי: אנא, תנו תשובות.
יעקב מרגי: שמעתם את הבעיות, אתם יודעים את הבעיה.
יעקב מרגי: מתי קשה לייצר פתרון?
יעקב מרגי: כשאנחנו לא יודעים את המאפיינים של הבעיה.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את הבעיה, לא שנה ולא שנתיים.
יעקב מרגי: משרד החינוך, מי מדבר?
יעקב מרגי: מנהל האגף?
<יואב ללום: מנהל המחוז.
יעקב מרגי: מנהל המחוז.
יעקב מרגי: וואי, וואי, כבר פעמיים אני עושה איתך -.
יעקב מרגי: מאיר שמעוני, בבקשה, קיבלת קומפלימנטים מהחברים.
<מאיר שמעוני: קיבלתי ריקושטים, איזה קומפלימנטים.
יעקב מרגי: לא, גם קומפלימנטים.
<מאיר שמעוני: אדוני היושב-ראש, חברים, ראשית אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת מרגי, שהעלית נושא מאוד כואב, מאוד כאוב, ולדעתי מה שעלה פה הוא אולי עשירית ממה שהמשפחות מרגישות וחשות, ובוודאי התלמידות.
<מאיר שמעוני: את זה אני אומר מניסיון קטן שלי בשנתיים האחרונות כמנהל מחוז ירושלים והמחוז החרדי ברמה הארצית.
<מאיר שמעוני: הנושא חשוב, משרד החינוך שם אותו כיעד חינוכי, יעד ערכי, יעד חברתי, לטפל בכל נושא מניעת האפליה בכלל, כולל במגזר החרדי.
<מאיר שמעוני: כשאני אומר "אפליה", מבחינתי לפחות, שזה לא ייתפס רק שזה בין אשכנזי לספרדי - - -
יעקב מרגי: יש עוד תתי-אפליות.
<מאיר שמעוני: יש "תתים" כאלה ואחרים שלא ניכנס אליהם, אבל המונח "אפליה" מורכב מעוד כל מיני תת-זרמים מתחת לפני השטח.
יעקב מרגי: קראנו את סעיף 5 בחוק זכויות התלמיד שהוא מפורש ומפרט את הטעמים.
<קריאה: תתי-הזוועות.
<מאיר שמעוני: אני אומר את זה, כי דובר כאן על אפליה בין ספרדים לאשכנזים, אבל זה הרבה יותר מורכב.
יעקב מרגי: זה הזועק, אבל בגדול אסור להפלות בכלל.
<מאיר שמעוני: בשנתיים האחרונות אני מטפל אישית בכל פנייה, בכל ועדה.
<מאיר שמעוני: אפילו אדון בן-שושן שיושב פה, הבחור מבית-שמש, אני יודע שהוא בא לוועדת ערר בשבוע הבא.
<מאיר שמעוני: אני לא יודע מי אמר לך, מה אמר לך, בדרך כלל הוועדות האלה שאני עושה נמשכות מעט שעתיים, שומע את ההורים, שומע את הרשות, שומע את העמותה, שומע את מנהל המוסד, לפעמים שומע את התלמיד או התלמידה וכו', ואז מחליט.
<מאיר שמעוני: מחליט אחרי יומיים, שלושה, לפעמים שבוע, עם התלבטויות לא פשוטות.
יעקב מרגי: לפי התיאור שלך, ב-1 בספטמבר עדיין אין לה תשובה.
יעקב מרגי: אם היום 11 באוגוסט - - -
<מאיר שמעוני: אם בשבוע הבא הוא בא אלי לערר, יומיים לאחר מכן הוא יקבל תשובה.
<מאיר שמעוני: לפעמים זה גם יכול להיות באותו היום.
<מאיר שמעוני: אם זה חד וחלק, ההכרעה תהיה באותו יום.
<מאיר שמעוני: אני פותח סוגריים לגבי ועדות הערר.
<מאיר שמעוני: צודק, יש לנו עוד הרבה עבודה.
<מאיר שמעוני: בשנתיים האחרונות כל שנה אני מתעסק בכ-200 ועדות ערר, וזה אלה שמעזים לפנות למשרד החינוך.
<מאיר שמעוני: כלומר, יש עוד כאלה שלא פנו למשרד החינוך.
<מאיר שמעוני: גם את זה צריך לדעת.
<מאיר שמעוני: זאת אומרת שאם אני לוקח בחשבון רק את אלה שפנו, זה קרוב ל-200 ועדות ערר.
<מאיר שמעוני: התפקיד שלי כמנהל מחוז הוא לא לטפל בוועדות ערר, אבל אני מטפל בזה אישית, פרטנית, כי זה חשוב לי הרבה יותר מהבגרויות, וההישגים וכל הדברים האחרים, כי זה מסר ערכי וחברתי חשוב ממדרגה ראשונה, אסור שהוא יהיה פה – אני מצטרף לחברת הכנסת ענת ברקו, היא פשוט צודקת במאה אחוז, זה לא ייתכן.
<מאיר שמעוני: זה לא ייתכן ולכן אני, אישית, משקיע בזה שעות ואני אמשיך להשקיע בזה עד שנפתור את הבעיה.
<מאיר שמעוני: החזון שלי הוא שכשיהיו ועדות ערר, המספר יהיה אפס, אולי שתיים, ארבע, עשר, כי יש מצבים כאלה ואחרים וזה קורה וזה בסדר, אבל לא 200 ועדות ערר, וזה רק אלה שפנו.
יעקב מרגי: מי פונה לוועדות ערר, המוסדות או הילדים?
<מאיר שמעוני: הורים.
יעקב מרגי: רק הורים?
<מאיר שמעוני: רובם הורים.
יעקב מרגי: אני שואל מעבר להורים.
יעקב מרגי: צביקה כהן, סגן ראש עיריית ירושלים, שיבץ לסמינר מסוים X תלמידות והן מסרבות.
<מאיר שמעוני: תיכף אני אתייחס לזה.
<מאיר שמעוני: זה קודם כל סוגיית התלמידות, ויש שחקנים, אולי הם השחקנים הראשיים, שהם מנהלי הסמינרים.
<מאיר שמעוני: כשכבר יש שיבוץ של ראש רשות או מי מטעמו, שהוא על-פי חוק – אני לא הסמכתי, החוק הסמיך אותו כרשם.
יעקב מרגי: רשות חינוך מקומית – זו ההגדרה בחוק.
<מאיר שמעוני: רשות חינוך מקומית.
<מאיר שמעוני: נקודה.
<מאיר שמעוני: לא משרד החינוך, אלא ראש הרשות או מי מטעמו.
<מאיר שמעוני: אם יש היום 102 בנות לא משובצות באלעד, זו אחריותו של ראש העיר.
<מאיר שמעוני: אני, כרגולטור, צריך לוודא שהבנות האלה משתבצות, למה לא השתבצו וכו' וכו'.
<מאיר שמעוני: לגבי מנהלי הסמינרים – העיר ירושלים היא עיר מורכבת, עיר גדולה מאוד.
<מאיר שמעוני: כל הרשויות, כולל העיר ירושלים ובדגש על העיר ירושלים, מקבלות גיבוי חזק ממני על כל מהלך שהן עושות.
<מאיר שמעוני: על כל מהלך שהן עושות, בתנאי שזה עומד בקריטריונים, זה על-פי הנהלים, על-פי כל הסעיפים שהקראת.
<מאיר שמעוני: אם זה הולך בסעיפים שהם מניעת אפליה כזאת או אחרת, אף אחד לא יקבל גיבוי.
<מאיר שמעוני: בעיר ירושלים למשל, אדוני סגן ראש העיר, שממונה על זה באופן אישי, שעושה עבודה מצוינת, יש מאות תלמידות בעיר ירושלים, נשארו כמה תלמידות בודדות.
<מאיר שמעוני: שובצו תלמידות לחלק מהסמינרים ומנהל סמינר מסרב לקבל את השיבוץ, אנחנו פועלים.
<מאיר שמעוני: יש בירור ומי שלא - מוזמן אלי לשימוע.
<מאיר שמעוני: מנהל סמינר יבוא אלי לשימוע, כולל כל מנהלי הסמינרים ששלחת אלי וכו', ומי שלא יקבל את השיבוץ של הרשות יבוא לשימוע.
<מאיר שמעוני: כלומר, אני אמצה איתו את כל הדין.
יעקב מרגי: מתי זה יקרה?
<מאיר שמעוני: זה יקרה במהלך השבוע הבא, גם אם זה יהיה לתוך הלילה וגם אם יהיו לילות לבנים.
<מאיר שמעוני: אני רוצה להזכיר שבשנה שעברה ולפני שנתיים היו אצלי גדולי מנהלי הסמינרים לשימוע.
<מאיר שמעוני: אני כולה צעיר, חדש, בן שנתיים - -
<צביקה כהן: זה הפלוס שלך.
<מאיר שמעוני: - - אבל לא אפשרתי לאף אחד, ואני לא אאפשר אם אני אדע ואקבל נתונים ודיווחים, לבצע את מה שנעשה פה.
<מאיר שמעוני: אני צריך את העזרה והגיבוי שלכם, כי אני לא יכול לפעול לבד.
<מאיר שמעוני: יש כוחות – אני לא צריך להגיד לכם – אבל אני, באופן אישי, מאיר שמעוני, מנהל המחוז במשרד החינוך, עושה את המיטב על מנת שזה יקרה, כולל גדולי מנהלי הסמינרים הכי גדולים שיכולים להיות.
יעקב מרגי: אם לא הייתי חד שמיעה, הייתי מדלג על מה שאמרת.
יעקב מרגי: אתה הרגולטור, יש מישהו במשרד שמונע ממך לעשות זאת?
<מאיר שמעוני: עובדה שאני עושה את זה.
יעקב מרגי: אמרת "צריך את העזרה שלכם".
יעקב מרגי: מבחינתי אתה הכתובת, אתה שר החינוך לצורך העניין.
<מאיר שמעוני: אני אדייק.
<מאיר שמעוני: יש לי גיבוי מוחלט מהשר ומהמנכ"לית.
<מאיר שמעוני: אני מדבר בהיבט הציבורי.
<יואב ללום: בכוונה דילגת על הסגן?
יעקב מרגי: יואב, למה אתה עושה את זה?
<מאיר שמעוני: לפרוטוקול, כולל הסגן.
<יואב ללום: חשוב לי לשמוע את זה.
<מאיר שמעוני: אני מדבר על ההיבט הציבורי.
<מאיר שמעוני: זה נושא ציבורי רחב, זה עולה בתקשורת, זה נפתח במרחב – דרך אגב, לא רק באלעד, לצערי בעוד הרבה מקומות כאלה ואחרים.
<מאיר שמעוני: אז חבר'ה, זהו, צריך לעצור.
<מאיר שמעוני: אולי בזכות הישיבה הזאת אנחנו נתקדם קדימה ונעצור.
<מאיר שמעוני: מבחינתי כל סוגיית הרשויות המקומיות – אחד היעדים ששמתי הוא הקשר עם ראשי הרשויות, הקשר עם הרשויות המקומיות ומנהלי אגפי החינוך.
<מאיר שמעוני: יושבים פה חלק ממנהלי האגפים שמקבלים גיבוי, ליווי, תמיכה, עזרה, הנחיה מקצועית כזאת או אחרת שלא היתה שנים.
<מאיר שמעוני: הם היו פשוט מנותקים.
<מאיר שמעוני: מבחינתי הם פרטנרים מקצועיים לעבודה, ואת זה אני עושה איתם באופן אישי.
<מאיר שמעוני: מבחינתי ראשי הרשויות הם פרטנרים לכל דבר ועניין.
<מאיר שמעוני: דרך אגב, גם בחוק – הרשות המקומית שותפה לחינוך עם משרד החינוך לחינוך הילדים, כולל במגזר החרדי.
<מאיר שמעוני: לנושא הבינוי – אמנם אני לא ממונה על הבינוי, אבל אני אתייחס.
<מאיר שמעוני: יש פערים גדולים מאוד במגזר החרדי, יש פערים גדולים מאוד במגזר הערבי, יש פערים גדולים מאוד גם במגזר הכללי.
<מאיר שמעוני: אנחנו מטפלים בזה, השלימו את הפער, עשרות, כולל בבית-שמש וכולל באלעד, כולל בירושלים, אבל לא מספיק וצריך להמשיך לעשות ולנסות לגשר על הפערים.
<מאיר שמעוני: אבל הייתי יותר רגוע, אדוני היושב-ראש, אם עכשיו בעיר מסוימת כל הבנות היו משובצות ולומדות בקרוואנים, ואז מישהו היה מעלה את הסוגיה למה המאה אחוז בנות משובצות לומדות בקרוואנים ולא בבניין.
יעקב מרגי: נדון גם בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים לעבוד במקביל.
יעקב מרגי: אני לא מאלה שאוהב לפתור את זה ולהמשיך הלאה.
יעקב מרגי: לא, אני עובד במקביל.
<מאיר שמעוני: גם אני לא למדתי בבניין מפואר, למדתי בבניין מאוד ישן וכו' ואני חושב שיצאתי לא רע.
יעקב מרגי: אני יכול לאשר.
יעקב מרגי: אתה יודע, בית-הספר היסודי שבו למדתי בבאר-שבע עדיין קיים.
יעקב מרגי: אני יליד 1960 כך שלמדתי ביסודי בין 60' ל-70'.
יעקב מרגי: יש כאלה שהשנים האלה הם בשבילם מדע בדיוני.
יעקב מרגי: הייתי מכניס את היד שלי בתוך הטיח, חצי אצבע היתה נבלעת בתוך הטיח, ובית-הספר הזה עדיין קיים.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לתאר לך איך הקירות עשויים ואיך הם נראים מאז.
<מאיר שמעוני: לגבי ועדות הערר – אני רוצה לציין שמבחינתי זה לא רק להגיע לוועדה.
<מאיר שמעוני: עשינו קפיצת מדרגה נוספת במה שנקרא "טרום ועדות ערר".
<מאיר שמעוני: אנחנו עושים פעולה של הפיקוח מול מנהל הסמינר בתיאום עם הרשות המקומית על מנת למצות את המהלך טרום ועדת ערר.
<מאיר שמעוני: עכשיו, לפני חודש, לפני חודשיים.
<מאיר שמעוני: זה לאורך כל הזמן.
<מאיר שמעוני: כלומר, אם עכשיו הייתי מביא לך נתונים, יש עשרות של בנות – תלמידים - שכבר שובצו.
<מאיר שמעוני: הנושא עכשיו זה הבנות, אבל יש גם בנים.
<מאיר שמעוני: יש עשרות ששובצו ולא הגישו ועדת ערר, כי הסוגיה הזאת נפתרה.
<מאיר שמעוני: זה עוד מהלך שעשינו.
<מאיר שמעוני: לסוגיית אלעד – אני אשתדל לענות בגלל המגבלה של מה שנאמר פה.
<מאיר שמעוני: 1.
<מאיר שמעוני: לצערי ראש העיר העלה פה אי-דיוקים רבים, ואני לא מתכוון עכשיו להתייחס עניינית לכל דבר שעלה פה.
<מאיר שמעוני: היו אי-דיוקים רבים שעלו כאן; 2.
<מאיר שמעוני: לתשע"ו, במבחן התוצאה, יש קרוב ל-100 ומשהו בנות שלא משובצות באלעד.
<מאיר שמעוני: קרוב ל-100 בנות.
<מאיר שמעוני: 103 בנות.
יעקב מרגי: איך אתה מתכוון להתמודד עם זה?
<מאיר שמעוני: שלחתי לא מעט פניות ומכתבים לראש העיר.
<מאיר שמעוני: הוא מוזמן אלי להיום אחר הצהרים כדי להציג לי מה הפתרון שלו לשיבוץ ה-103 בנות על-פי הכללים והנהלים.
<מאיר שמעוני: נאמר פה בהערת ביניים, מוסד שהוא בלי רישיון, בלי רישוי, בלי שום אישור, לא יכול לבצע לא רישום, לא שיבוץ, לא זה, לא זה, לא זה.
<מאיר שמעוני: אז זה לא רלוונטי ולכן לא לבוא אלי ולהגיד לי - - -
יעקב מרגי: השאלה אם המוסדות הקיימים יכולים להכיל את אותן מאה.
<מאיר שמעוני: יש הרבה פתרונות.
<מאיר שמעוני: דרך אגב, חלק מהפתרונות – היה צריך להציג את זה אתמול – הם לא דברים שנולדו היום.
<מאיר שמעוני: אלה דברים שהיה צריך לחשוב עליהם אתמול.
יעקב מרגי: אני מבין שהיום אתם נפגשים.
<מאיר שמעוני: הזמנתי את ראש העיר ומי מטעמו לבוא אלי היום בערב.
<מאיר שמעוני: אני רוצה לשמוע מה הפתרון שלו ולראות איפה המאה ומשהו בנות משובצות, לפי הכללים, לפי הנהלים וכו'.
<מאיר שמעוני: זה מה שאני מצפה לשמוע.
<קרן רז מורג: לפי הרישיונות שנתתם אין היום מקום - - -
<יואב ללום: שיוסיפו קרוואן.
יעקב מרגי: סליחה, אתה לא עונה לה.
יעקב מרגי: זו לא פריבילגיה.
<קרן רז מורג: אי אפשר להוסיף קרוואן.
יעקב מרגי: גברתי, את רוצה שאני אוציא אותך?
<קרן רז מורג: אי אפשר.
יעקב מרגי: את מזמינה הוצאה, אני מבין.
<קרן רז מורג: חס וחלילה.
יעקב מרגי: אז אני מבקש לא להפריע לי.
<קרן רז מורג: אני מאתגרת פה את - - -
יעקב מרגי: כנראה שמתאים לך שאני אוציא אותך בשלב הזה.
<מאיר שמעוני: מאחר שאנחנו עובדים לא מעט עם עו"ד קרן רז מורג, גם למדתי להכיל אותה ואני חושב שהיא גם למדה להכיל אותי.
יעקב מרגי: מאיר שמעוני, מנהל המחוז, אני רוצה לשאול אותך שאלה: אתה מכיר את הסימפטומים, יש לך ניסיון.
יעקב מרגי: איך אמרת, צברת ניסיון של שנתיים.
<מאיר שמעוני: שנתיים.
<מאיר שמעוני: זה עדיין לא מספיק, אבל זה שנתיים.
יעקב מרגי: זה טירונות רובאי 07 במושג של האפליות.
יעקב מרגי: עברת אותו.
<מאיר שמעוני: אני בקורס מ"כים.
יעקב מרגי: אז אני יכול לומר לך חד-משמעית שאם אתה יושב עם עצמך, אתה יכול להכין מתווה – והוועדה תבקש את זה ממך – איך אתה רואה את הסוגיה, איך ההליך צריך להתבצע, כדי שבשנה הבאה לא יהיה תהליך דומה.
יעקב מרגי: אתה יכול להתמודד עם זה.
יעקב מרגי: אתה יכול להכין איזשהו מתווה.
יעקב מרגי: אני זוכר כשעו"ד ללום, לפני ש"התקלקל" – אני לא יודע אם בכלל היה עורך-דין, יכול להיות שרק קיבל את הדיפלומה - - -
<יואב ללום: לא, לא הייתי.
יעקב מרגי: הוא הציע: כל מה שאתם אומרים נכון, רק שזה יהיה בחקיקה.
יעקב מרגי: אני לא שיתפתי איתו פעולה, ואני מכה על חטא, כי חשבתי שהשמים יפלו, תהיה רעידת אדמה בחברה החרדית.
יעקב מרגי: לא שיתפתי איתו פעולה, וברוך השם זה נכנס בנוהל של משרד החינוך בגלל צרות שלנו.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להיות באותו מצב.
יעקב מרגי: אני חושב שאתה, כמשרד החינוך, וזה הוכח – זה שהיום אנחנו מתלוננים, איך אומרים "שמחת עניים", שמצד אחד אנחנו שמחים שהתופעה צומצמה, אבל עדיין ישנן תופעות שצריך להעלים מהעולם הזה – אתה יכול לשבת עם בעלי המקצוע, עם ראשי האגפים שלך במשרד וביחד לנסח נוהל עבודה לרשויות החרדיות, היכן שיש שכונות חרדיות, ולהביא למצב הם יפעלו לפיו.
יעקב מרגי: אם בשוליים יפלו לנו ארבעה, חמישה, שישה, זה יכול לקרות.
יעקב מרגי: אני חושב שזה מתבקש, אי אפשר לחכות.
יעקב מרגי: קודם ניסיתי להיכנס לדבריך, כי זה נשמע שכאילו אתה פונה אליהם להעלים את התופעה.
יעקב מרגי: לא, אתה תעלים אותה, אל תבנה עליהם.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אל תבנה עליהם.
יעקב מרגי: חלקם רוצים ולא יכולים, חלקם לא רוצים.
<מאיר שמעוני: במקרה הזה אני חולק עליך.
יעקב מרגי: שמה?
<מאיר שמעוני: בזה שאתה אומר אל תפנה אליהם ואל תסמוך עליהם, יש להם אחריות ואני סומך עליהם.
יעקב מרגי: אני מבקש שתכין נוהל עבודה ותאמין לי שזה יצטמצם למינימום.
ענת ברקו: בקיצור, המ"כ, הוא אמר שתעביר את כולם ל"הקשב" ותתחיל לעבוד חזק.
ענת ברקו: תחליט, תחתוך ותקבע דברים.
ענת ברקו: כנראה שאם כל שנה שומעים את אותם סיפורים - - -
יעקב מרגי: לא, זה קצת מעודן.
יעקב מרגי: כמה שזה מחריד, זה עדיין מעודן לעומת שנים עברו.
<מאיר שמעוני: אם הדיון הזה היה לפני שנתיים, היית שומעת פה דברים אחרים.
ענת ברקו: ברור, אני יודעת.
<יואב ללום: גם היה מנהל אגף או מחוז אחר.
ענת ברקו: כנראה שצריך לחתוך.
<מאיר שמעוני: לבקשתך, נכין מתווה, הצעה ארוכת טווח וגם ההשלכות מבחינת הרשות, מבחינת הסמינרים וכו'.
<מאיר שמעוני: לסוגיה העקרונית – צריך לדעת שאנחנו עובדים לפי כללים, לפי נהלים, לפי קביעות מאוד ברורות בחוק, בכל דבר ועניין וכך אנחנו פועלים.
<מאיר שמעוני: משפט אחרון – הבלעתי אותו באמצע ואני חייב לומר אותו – אני אמשיך לטפל בעניין הזה בכל הכוח, בכל האמצעים ואמצה את כל האפשרויות, כולל אכיפה והליכים משפטיים נגד מי שיפעל באופן שמפלה תלמידים ותלמידות.
יעקב מרגי: יש עיתונאי חרדי שמסקר את הנושא כבר שנים רבות, נראה מה הוא יכול לתרום לנו.
יעקב מרגי: מר יעקב ריבלין, בבקשה.
<יעקב ריבלין: דיברו כאן הרבה על הנושא של אפליה, אין לי הרבה להוסיף בזה.
<יעקב ריבלין: אני רוצה רק לחדד ולספר לכם שיש שינוי מאוד מהותי במגמות האפליה ונדמה לי שדווקא השינוי הזה לא בא כאן לידי ביטוי.
יעקב מרגי: רמזנו עליו, אם אתה רוצה – אתה יכול להציג אותו.
<יעקב ריבלין: דיברו הרבה על הנושא של ספרדים ואשכנזים.
<יעקב ריבלין: הנושא, גם בעזרתו של עו"ד ללום וגם בעזרתם של אחרים, הולך פחות או יותר לקראת פתרון, כי הגזענות אינה באופנה היום.
<שמעון בן-שושן: לא נכון.
יעקב מרגי: אדוני, שמעת אותו עד הסוף?
<יעקב ריבלין: נכון שיש בעיות קשות, אבל אפשר לכמת אותן.
<יעקב ריבלין: כשאני לוקח רשימה של סמינר ואני רואה 40% ספרדיות, 38, אני יודע איפה הבעיה, אני יודע איפה לטפל בה ולממסד, לעיריות, יש את כל הכלים.
<יעקב ריבלין: אבל האפליה החדשה שקמה לנו בשנה האחרונה, בשנתיים האחרונות, בשלוש השנים האחרונות, אי אפשר לכמת אותה, אי אפשר לצבוע אותה בצבעים של שחור ולבן, ולכן היא החמורה ביותר.
<יעקב ריבלין: מדובר כאן באפליה של חרדים עובדים.
יעקב מרגי: למרות שהם אשכנזים.
<יעקב ריבלין: לא משנה דת, גזע ומין, אם אתה עובד, באופן אוטומטי אתה נחשב לסוג ב'.
<יעקב ריבלין: הרוב המוחלט של החרדים הם עובדים, אבל מה שקרה הוא שקמו להם במקומות מסוימים סמינרים ובתי-ספר - - -
יעקב מרגי: מכובדי ריבלין, מנהל הסמינר מקבל את הילדים לסמינר שלו?
<יעקב ריבלין: הוא נחשב עובד, אבל עובד אליטיסטי, כי הוא עובד תורני.
<יעקב ריבלין: הוא מין level כזה.
<יעקב ריבלין: ברמת המעמדות של הציבור החרדי הוא נחשב במעמד יותר גבוה ממי שיש לו חנות או שהוא נהג אוטובוס.
<יעקב ריבלין: האפליה הזאת התחילה להיות ברגע שקמה להם קבוצה של אליטיסטים והם החליטו שהם רוצים שהבנות היקירות שלהם ילמדו רק עם בני המעמד שלהם שנקרא "אברכים" או אוכלוסיה תורנית אחרת.
<יעקב ריבלין: פה החלה מגמה, שאני רואה אותה באלעד, אבל אני שומע עליה גם במקומות אחרים, שקם לו סמינר ומחליט שהוא מיועד לבני אברכים, מה שנקרא "בני תֵּיירֶה".
<יעקב ריבלין: באופן אוטומטי, כשהוא מקבל רק את ה" בני תֵּיירֶה", כל הסמינרים האחרים אמורים לקבל את האחרים.
<יעקב ריבלין: הסיפור של אלעד – אני לא רוצה להיכנס לזה כי זה נמצא תחת מגבלות – זה כבר לא ספרדים ואשכנזים, כי אני מניח שעיר ש-60% שלה הם ספרדים לא יכולה לקבל 38 – 40, ובסופו של דבר האיזון הדמוגרפי יעשה את שלו.
<יעקב ריבלין: אבל נוצרה כאן מגמה חמורה, ואני רואה את זה בסמינר החדש - - -
ענת ברקו: שהורים עובדים לא יכולים להכניס את הילדים שלהם.
<יעקב ריבלין: בדיוק.
<יעקב ריבלין: הרי כמעט כולנו עובדים, לא ייתכן שפלג מסוים יתבדל ויקים לעצמו בית-ספר, וייקח לעצמו את מה שנקרא "האליטה", בתי-ספר אחרים אומרים לעצמם:
<יעקב ריבלין: למה אנחנו צריכים לקבל את אלה שפתאום הפכו להיקרא סוג ב'.
יעקב מרגי: זאת הסיבה שהדגשתי כשקראתי את סעיף 5: אסור להפלות על רקע חברתי-כלכלי.
יעקב מרגי: אני לא משפטן, אבל יש לזה משקל שם.
<יעקב ריבלין: הרב מרגי, זה אמת ויציב, אבל כפי שהדגשתי קשה לצבוע את זה וקשה להתמודד עם זה, אבל זו עדיין משימה שמשרד החינוך מסוגל לעשות בה.
<יעקב ריבלין: בשורה האחרונה בדברי אומר: כל הפתרונות, כל הבעיות, הכל מתנפץ על גלי המציאות, הדבר היחיד שיכול לפתור בעיות זה כמו שקורה במגזר הממלכתי והכללי - רישום אזורי בירושלים, באלעד, בבית-שמש ובכל מקום אחר.
<יעקב ריבלין: יהיו לזה חבלי קליטה קשה, תהיה התנגדות מאוד מאוד קשה במגזר החרדי, אבל אם רוצים פעם אחת ולתמיד לפתור את הבעיה הזאת ולא להגיע לדיונים ולא להגיע לוועדות ערר, זה הפתרון היחיד שיש לבעיה החמורה הזאת.
יעקב מרגי: אנחנו אחרי מגבלת הזמן ואני מתנצל בפני העורך-דין - - -
<עופר מגזניק: אפשר לתת לך נתונים?
יעקב מרגי: לא, אני כבר אחרי הזמן שנקבע.
<עופר מגזניק: יש לי מספרים.
יעקב מרגי: אתה יכול לשלוח לי אותם אחר כך.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון החשוב הזה.
יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את תופעת האפליה במוסדות החינוך החרדיים בין ספרדים לאשכנזים ובין ילדים שהוריהם עובדים לבין ילדים שהוריהם לומדים.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין מתווה רישום מסודר שיוכל להתמודד עם המאפיינים של המגזר החרדי.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להכין מיפוי צורכי הבינוי של המגזר החרדי באלעד ולהגישו לוועדה.
<יואב ללום: בכל הארץ, למה באלעד?
יעקב מרגי: כרגע אני לוקח רק את אלעד.
יעקב מרגי: מותר לי, יש לי פריבילגיות, נכון?
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך ועיריית אלעד להתכנס לקראת מציאת פתרון הולם לשנת תשע"ו ולדווח על תוצאות המפגש הזה לוועדה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לבחון בכובד ראש את ההצעה שהוצעה כאן לגבי רישום אזורי במגזר החרדי, על כל השלכותיו.
יעקב מרגי: שוב, הוועדה תשמח לקבל את ממצאי הבחינה הזאת.
יעקב מרגי: תם ולא נשלם, הוועדה תמשיך לעקוב אחר הדברים האלה.
יעקב מרגי: ואני לא שוכח את העיריות החרדיות שלא הגיעו לכאן, מודיעין עילית בפרט ובני ברק.
יעקב מרגי: 14 ביולי 2015, כ"ז בתמוז תשע"ה.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – הזנה במוסדות חינוך – קיום המפעל והיקפו, הרכב ואיכות המזון ועוד, הצעה לסדר היום בנושא": "מפעל הזנה כמנוף לתעסוקת נשים, של חברת הכנסת חנין זועבי.
יעקב מרגי: כדרכנו בקודש, אני אומר מספר מילות פתיחה, אתן לחברת הכנסת המציעה ולאחר מכן לחברי הכנסת ובהמשך נפתח דיון גם עם האורחים שלנו ונשמע ונראה.
יעקב מרגי: איך אומרים – והעם רואים את הקולות, נשמע ונראה את המצגת של משרד החינוך.
יעקב מרגי: אתם קוראים לזה תכנית הזנה, מפעל הזנה, תגדירו אותו איך שתגדירו, בואו נראה ונלמד היום וניווכח מה ילדינו, ילדי ישראל, אוכלים ואיך הם אוכלים.
יעקב מרגי: מפעל ההזנה במוסדות החינוך הוקם לאחר דיונים רבים בכנסת ישראל.
יעקב מרגי: כולנו זוכרים את הסיסמאות – ילד רעב לא למד ופתאום נחשפה לעינינו התמונה של ילדים רבים, מציאות שלילדים רבים מסתבר, דבר שהיה ידעו, אבל עד שלא שמים לך את המראה מול הפנים – לפעמים אתה לא רוצה להביט, אלא אם מראים לך אתה,והתבררה מציאות שילדים רבים מגיעים לבתי הספר, ליום לימודים, כשהם רעבים.
יעקב מרגי: אני לא מדבר על ארוחת בוקר שהם לא אכלו, כי יש גם כאלה שלא רעבים ולא אוכלים ארוחת בוקר, אלא שלאלה שישנו את הלילה שלפני כן ללא ארוחת ערב.
יעקב מרגי: תוך כדי הפעלת המפעל החשוב הזה התבררה תמונה נוספת, שלא רק שילדים היו נהנים מארוחה בבית הספר, אלא היו דואגים לקחת עוד מנה אחת או שתיים, וכששאלו אותם, אמרו – זה בשביל אחי, או אחותי, כדי שיהיה להם מה לאכול.
יעקב מרגי: אז אני מודה לחברת הכנסת חנין זועבי שהעלתה את הנושא.
יעקב מרגי: אמנם היא העלתה את זה בפן כמנוף לתעסוקת נשים ונשמע גם את הפן הזה ממנה, ולאחר מכן נצלול לתוך הפרויקט, יחד עם משרד החינוך וחברי הכנסת.
יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת חנין זועבי.
חנין זועבי: תודה רבה, אדוני יושב הראש.
חנין זועבי: שאלו אותי, כאשר הייתי בדרך לפה, אם אני הולכת לדיון של הזנה בכפייה, אמרתי כן, אחר כך אמרתי לא, אבל אז אמרתי בעצם כן, גם כאן אפשר להגיד הזנה בכפייה של כמה תלמידים שזורקים את הארוחה.
חנין זועבי: אני כמובן לא מערערת על חשיבות הפרויקט.
חנין זועבי: אני לא מערערת על ההיגיון של הפרויקט, אני לא מערערת על ההקדמה של כבוד יושב הראש.
חנין זועבי: אני מודה וכולנו מכירים בחשיבות הפרויקט, במטרתה שלו ובהיגיון שלו.
חנין זועבי: מה שאני רוצה לומר זה ביקורת מאד ספציפית.
חנין זועבי: ידעתי שאתם תכינו מצגת וכל זה, וזו ביקורת מאד ספציפית, מאד אובייקטיבית, ואני רוצה לקחת את הביקורת הזאת ולמנף אותה למשהו יותר חיובי.
חנין זועבי: ואולי, ההיגיון שאני מדברת ממנו, לא מותאם למשרד החינוך.
חנין זועבי: צריכים גם את משרד הכלכלה.
חנין זועבי: כלומר, הגישה שלנו היא גישה מערכתית.
חנין זועבי: אנחנו נציגי הציבור, שחושבים בצורה יותר כוללת ומקיפה אולי, מאשר משרד זה ומשרד אחר.
חנין זועבי: אנחנו יודעים שמדובר בפרויקט של למעלה מ-200 מליון שקלים.
חנין זועבי: עד שנת 2014 פרויקט המנה החמה הכיל 145,000 תלמידים.
חנין זועבי: בשנת 2014 הוציא משרד החינוך הודעה לעיתונות, שהוא אומר שהם מוסיפים עוד 75,000 תלמידים.
חנין זועבי: כלומר, מדובר בפרויקט לא זניח, לא שולי, שיש לו תקציב מכובד.
חנין זועבי: ההיגיון הוא לתת מנה חמה.
חנין זועבי: בביקור שלנו בעשרות בתי ספר, ומפה התחיל הרעיון, אנחנו ראינו קופסאות של המזון בחצרות של בתי הספר, כמעט מלאות.
חנין זועבי: אנחנו עברנו באום אל פאחם ובעוד יישובים ומצאנו אותה תופעה.
חנין זועבי: שאלנו את הילדים – לא טעים, לא משתמשים, זורקים את המנה ואפילו נשארים רעבים בשתי השעות האחרונות ללימודים ולא משתמשים באוכל וזה חבל.
חנין זועבי: זה הפסד – גם של התקציב וגם התלמידים נשארים רעבים.
ישראל אייכלר: זה אוכל אשכנזי?
חנין זועבי: כאשר אני חיפשתי אינפורמציה, מצאתי בדו"ח מבקר המדינה משנת 2008, חוות דעת של המבקר שגם אומר שהמזון לא מתקבל על ידי המגזר הערבי ושיש אי התאמה לטעמם של התלמידים, אולי גם בבתי ספר אחרים.
חנין זועבי: מבקר המדינה ומשרד החינוך קיבלו תלונות מיושבי ראש ועדי הורים מדלית את כרמל, אום אל פאחם, ויושבות פה כמה עיריות.
חנין זועבי: כמובן שמשרד החינוך מתחייב גם במצגת שהוא יראה לנו עכשיו, שהוא מבקר את איכות המזון על ידי חברה ובמקרים שבהם נמצא כי הספק פעל בניגוד לקריטריונים ולנהלים המתבקשים באספקת מזון הוא יוציא את הספק הזה ממעגל הספקים ושהוא עושה בקרה ואת כל זה הם יציגו.
חנין זועבי: התוצאה הסופית היא שיש מאות מנות שנזרקות בחצר, גם אם יש מבקרים וגם אם יש ביקורת וכמובן שיש ביקורת.
חנין זועבי: איך אפשר ללמוד מהביקורת הזאת?
חנין זועבי: אפשר ללמוד מפיילוט שאני לא ממציאה.
חנין זועבי: הרעיון שלי הוא לא המצאה שלי, הוא פיילוט שנעשה בחורה, על ידי חברת סלמה.
חנין זועבי: מה עשו שם?