GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: נקודה לדיון.
מירב בן ארי: אפשר אולי לעשות כאן יום לימודים פוליטי.
מירב בן ארי: גם כך אתם נמצאים בכנסת.
מירב בן ארי: את לומדת בבית ספר דמוקרטי ויש לך שעתיים בשבוע מרחב פוליטי אבל אולי נעשה במסגרת הפעולות המשותפות שלנו יום שהוא יום לימודים פוליטי.
יעקב מרגי: למירב יש כל כך הרבה רעיונות.
יעקב מרגי: הוספת לה עוד אחד.
מירב בן ארי: אתה מביא לכאן תלמידים וקצת מלמד אותם.
<ים אברהמי: אני יכולה להגיד שאפילו סיור בכנסת בו יחויב כל תלמיד במדינת ישראל, יעזור לכולם.
יעקב מרגי: את מתפרצת לדלת פתוחה.
יעקב מרגי: יש תכנית כזאת.
יעקב מרגי: הפער בין המציאות האמיתית בכנסת לבין מה שנתפס אצל האזרח מן השורה שלא יורד לפרטים, הוא גדול.
יעקב מרגי: בשבילו הכנסת זה אותו קרקס אותו הוא רואה בערוץ 99 והוא חושב שזאת תכליתה ומהותה של הכנסת.
יעקב מרגי: באמת אין לו למה לאהוב פוליטיקה ולמה לאהוב את הכנסת.
יעקב מרגי: אני הצעתי ליושב ראש להפסיק לשדר חלק גדול מהדיונים המשמימים במליאה כי זה לא עיקר הכנסת.
יעקב מרגי: העיקר בוועדות הכנסת זאת חקיקה שמתחילה בוועדות מ-8:00 בבוקר.
יעקב מרגי: אני אומר לכם שאם היה לוח משדרים – לא בשידור חי – מתוך ועדות הכנסת, היו יורדים לתכנים ושומעים את העמדות, יורדים למושגים, הרושם ותפיסת העולם הייתה אחרת.
יעקב מרגי: ברגע שאכפת לך מהמחוקק שלך, מהממשלה שלך, מבית המשפט שלך, אתה אוטומטית אזרח יותר מועיל, אזרח יותר גאה במה שאתה עושה ותורם יותר לחברה.
<ים אברהמי: זאת הנקודה שהעליתי.
<ים אברהמי: אני מאמינה שמה שאתה אומר זה נכון אבל לא קיימת לזה התייחסות במערכת החינוך.
יעקב מרגי: לקחנו לתשומת לבנו.
<ים אברהמי: זה יפה, אבל אנחנו לא עומדים מעבר לזה.
<סאמי ביבאר: אני מינוח-ג'ת, מחוז הצפון, ואני הנציג הדרוזי במועצה הארצית.
<סאמי ביבאר: אני עולה לכיתה י"ב.
<סאמי ביבאר: חבריי כאן דיברו על שילוב בני נוער בתוך מסגרות ובתוך פרויקטים ועל הקמת מפגשים רב תרבותיים.
<סאמי ביבאר: אני אדבר כאן על לימוד בתוך הכיתות ועל לימוד בבתי הספר על תרבויות שונות, על מסורת של דתות.
<סאמי ביבאר: למשל בית הספר שלי שהוא דרוזי, אני לא לומד על המסורת היהודית ומהי יהדות אני לא לומד מהי מסורת ערבית, מהי מסורת נוצרית או מוסלמית.
<סאמי ביבאר: אני צריך ללמוד גם על המסורת של החברה הישראלית ועל שאר הדתות.
<סאמי ביבאר: כאן אנחנו מדברים על החיבור בין שונים ועל הרב תרבותיות ואנחנו צריכים ליישם את זה גם בתוך בית הספר ולא רק במפגשים.
יעקב מרגי: אני לא מסיים את הדיון אלא מעביר את ניהול הישיבה לחברתי חברת הכנסת מירב בן ארי.
יעקב מרגי: אני חייב לקפוץ לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות - זה חלק מהעבודה הפרלמנטרית שלנו – כי יש הצעה לסדר שאני העליתי אותה ואם אני לא אהיה שם, היא לא תידון, בנושא שילוב של חרדים וערבים בשוק התעסוקה.
יעקב מרגי: יתכן שאני עוד אספיק לחזור אבל אתם בידיים נאמנות.
יעקב מרגי: אין לי ספק שהסיכומים שיצאו תחת ידיה של חברת הכנסת בן ארי יהיו התחלה של משהו אתו נמשיך לעבוד במהלך שנת הלימודים.
יעקב מרגי: (היו"ר מירב בן ארי)
מירב בן ארי: סאמי, מה אתה לומד למשל בתנ"ך?
<סאמי ביבאר: אני לומד דברים בסיסיים, ממש בסיסיים.
<סאמי ביבאר: אני לומד על סיפור העלייה ממצרים.
מירב בן ארי: אין לך בגרות בתנ"ך?
<סאמי ביבאר: אין לי בגרות בתנ"ך.
<סאמי ביבאר: אני עושה יחידה אחת שהיא תנ"ך והיא משולבת עם עוד מקצוע.
<סאמי ביבאר: אני לומד ספרות אבל אני לא לומד תנ"ך אלא רק מה שאני צריך לדעת.
<סאמי ביבאר: אני לומד מה שאני צריך להיבחן עליו אבל לא מה שיעזור לי עכשיו לשבת עם אליאב שאני מכיר מעל לשנה ולדעת מה המסורת שלו, מה התרבות שלו, במה הוא מאמין ומה הוא רוצה מהחיים בכלל.
<סאמי ביבאר: בבית הספר שלי אני לא לומד את זה.
<סאמי ביבאר: אם מחר אני אפגש עם בן נוער שהוא מוסלמי, אני לא אדע להשתלב אתו ובתרבות שלו ואני כן צריך להשתלב.
<סאמי ביבאר: לפני המפגשים אנחנו צריכים בתוך בתי הספר ללמוד מהי התרבות של השונה, מהי התרבות של השונה מאתנו, וזה מה שייצור חיבור בין השונים.
מירב בן ארי: אני צריכה לשאול אותך עוד משהו שאני לא מצליחה להבין.
מירב בן ארי: אני רוצה לשאול לגבי הבגרות בבית הספר שלך – תיכון ינוח-ג'ת – לגבי תכנית הלימודים שלך.
מסעוד גנאים: הוא מתיכון ינוח-ג'ת.
מסעוד גנאים: בבית ג'אן יש היום מאה אחוזי הצלחה בבגרות.
מירב בן ארי: הוא מבית ג'אן?
מסעוד גנאים: הוא מינוח-ג'ת.
מירב בן ארי: אם יש אוכלוסייה שאני מכירה טוב, זאת אוכלוסיית הדרוזים.
מירב בן ארי: גם הייתי מש"קית חינוך של 244 ו-299.
מירב בן ארי: תאמין לי שאני מכירה.
מירב בן ארי: אני מודה שהסמינריון שלי היה בנושא הדת הדרוזית.
מירב בן ארי: זה עוד פעם מטריד אותי כי אתה אומר שבעצם תכנית הלימודים שלך שונה מתכנית הלימודים שלו.
מירב בן ארי: חשבתי שיש נושאים מסוימים אבל אני רואה שבאופן גורף יש הבדל.
מסעוד גנאים: למשל לימודי ליבה.
מסעוד גנאים: מתמטיקה, מדעים.
מירב בן ארי: היסטוריה.
מסעוד גנאים: היסטוריה לא.
<סאמי ביבאר: אנחנו לומדים היסטוריה אחרת.
מירב בן ארי: מה זה היסטוריה אחרת?
<סאמי ביבאר: היסטוריה אחת אבל נקודות מבט שונות.
<הדרה רוזנבלום: אבל זאת היסטוריה אחרת.
מירב בן ארי: מלחמת העולם השנייה, יש לה שתי היסטוריות?
מסעוד גנאים: את זה הם מלמדים.
<סאמי ביבאר: אנחנו לומדים את זה אבל יש נושאים שאנחנו לא לומדים והמגזר הערבי או המגזר היהודי כן לומד אותם.
<סאמי ביבאר: מה שצריך להיות, צריכה להיות היסטוריה אחידה שכל בתי הספר ילמדו אותה ולא שאני אלמד היסטוריה אחת ואליאב מחר ילמד היסטוריה אחרת או מישהו מאום אל פאחם שאני מכיר ילמד היסטוריה אחרת.
<סאמי ביבאר: כולנו צריכים ללמוד את אותה היסטוריה שהיא ההיסטוריה שלנו.
מירב בן ארי: לעולם יש היסטוריה אחת.
<סאמי ביבאר: אבל יש נושאים.
<קריאה: יש נקודות מבט.
מסעוד גנאים: אם תרשי לי כבוד היושבת ראש.
מסעוד גנאים: אני מברך על כל מפגש ועל כל דיאלוג.
מסעוד גנאים: אני אומר את זה גם כמורה כאשר בתיכון הייתי גם רכז חינוך חברתי והדברים האלה לא זרים לי.
מסעוד גנאים: יזמתי אותם אלא שהבעיה היא שלא הכינו טוב את התלמידים למפגשים כאלה ועל איזה רקע להשתית אותם.
מסעוד גנאים: אני כמורה להיסטוריה ורכז חינוך חברתי הבאתי לדוגמה תלמידים מבית ספר תיכון שלי למשל, כיתה י"א, והם נפגשו עם תלמידי כיתה י"א יהודים, מיד מדברים על הנכבה, מיד מדברים על השואה, מיד הסכסוך וזהו, הביתה, נגמר העניין.
מסעוד גנאים: נתתי דוגמה איך דיאלוג ייכשל.
מסעוד גנאים: נכון, אנחנו חיים באווירה קשה מאוד.
מסעוד גנאים: אתם לא חיים בבועה אלא אתם כמונו חשים, מרגישים ומושפעים אבל יש אווירה אלימה מאוד אם זה במזרח התיכון ואם זה גם בישראל, אווירה פוליטית וצבאית מכל הבחינות וכולנו מושפעים כי אנחנו חשופים לדברים האלה.
מסעוד גנאים: אני חושב שמפגשים כאלה ודיאלוג כזה צריך להיות מושתת על איך לדעת את האחר הבן אדם, מה המשותף, מה השאיפות שלו, מה החיים היום יומיים שלו, מה העתיד שלו.
מסעוד גנאים: דברים כאלה, כאשר מתחילים בהם, אנחנו יכולים לבוא ואנחנו צריכים לבוא לנקודת השוני והמחלוקת.
מסעוד גנאים: זה בלתי נמנע אבל על איזה בסיס להשתית את זה?
מסעוד גנאים: החברה בישראל היא חברה הטרוגנית, הייתי אומר מסוכסכת, משוסעת ולכן על בתי הספר, לפי דעתי, על מערכת החינוך לדאוג לדיאלוג כזה בין הרבדים השונים, אם אלה ערבים, יהודים, חרדים, כל הזרמים האלה.
מסעוד גנאים: נכון, יש נקודה שנגעה בה הדרה ולצערי הרב במערכת החינוך, וגם בבתי הספר, מעדיפים את העניין של ההישגיות ושל הציונים ושל הבגרות.
מסעוד גנאים: לא מעניין אותם דבר אחר.
מסעוד גנאים: לדעתי זה גורם להתאבדות של החינוך.
מסעוד גנאים: אנחנו צריכים לחזור לחינוך, למערכת החינוך, להחזיר אותה כך שהוא תחנך ותחנך לערכים.
מסעוד גנאים: יש אמרה שאני תמיד מצטט אותה ולא מרפה ממנה.
מסעוד גנאים: מישהו חכם, אני לא יודע אם זה היה איינשטיין, שאמר: מה זה חינוך?
מסעוד גנאים: חינוך הוא כל מה שנשאר בנו אחרי ששכחנו כל מה שלמדנו.
מסעוד גנאים: אתה יכול לשכוח את כל החומר שלמדת אבל את הערכים, את מה שמקנה לך בית הספר בעולם הזה אתה לא תשכח.
מסעוד גנאים: הילדים האלה, התלמידים האלה, הם הגברים, הן הנשים של העתיד.
מסעוד גנאים: למה מכינים אותם, כדי שיהיו פקידים?
מסעוד גנאים: כדי שבסוף יקבל משכורת?
מסעוד גנאים: אני רוצה לבנות את האדם שיש בו ורוצה להכין אותו לחיים.
מסעוד גנאים: לכן לדעתי את המסעות האלה או התכנית הזאת, דיאלוג וביקורים משותפים בין כל הרבדים, בין כל השכבות השונות בחברה הישראלית, זה דבר מבורך שמשרד החינוך צריך לדאוג לו.
מסעוד גנאים: בקשר לתכניות הלימוד, יש תכנית לימוד.
מסעוד גנאים: גם החינוך הערבי הוא חלק מהחינוך הממלכתי במדינת ישראל אבל יש ייחודיות מסוימת במקצועות מסוימים.
מסעוד גנאים: למשל, היסטוריה, אני הייתי מורה להיסטוריה ולימדתי על מלחמת העולם הראשונה, השנייה, על השואה, על ההיסטוריה היהודית אבל גם יש היסטוריה ערבית והאיסלאמית, אם זה בתקופת הנביא וחליפים ואחר כך אם זה בתקופת העותמנים והתקופה החדשה, וזה לפי דעתי טבעי.
מסעוד גנאים: כל אחד צריך ללמוד על עצמו אבל הוא גם צריך לדעת על האחר.
מסעוד גנאים: אני למשל למדתי תנ"ך והיום אני יודע שבבתי הספר הערביים לומדים ספרות עברית.
מסעוד גנאים: נדמה לי שמכיתה ג' או ד' לומדים עברית.
<קריאה: מכיתה ב'.
מסעוד גנאים: אני מדבר על בתי הספר הערביים.
מסעוד גנאים: אנחנו כערבים מכירים את היהודים טוב אבל הם לא מכירים אותנו משום שאנחנו לומדים אותם ולומדים עליהם.
מסעוד גנאים: את התנ"ך למדתי בבית ספר.
מסעוד גנאים: בזמני – אני מתכוון לשנות ה-80 – הייתה חובה אבל היום זאת לא חובה אבל אני יודע שהם לומדים קטעים מהתנ"ך ומהספרות העברית.
מסעוד גנאים: בקיצור, החינוך הוא גם לדעת את האחר וגם להכיר בו משום שבלי הכרה באחר שאתה מכיר בקיומו וכי הוא לגיטימי, נכון, אתה שונה ממנו, אתה חלוק עליו בהרבה נקודות, אבל צריך להכיר אותו ולדעת איך לחיות אתו.
מירב בן ארי: עדן.
<עדן סניור: אני ממושב נורדיה.
מירב בן ארי: רגע.
מירב בן ארי: את נורדיה אני מכירה מצוין.
מירב בן ארי: אני אאפשר לך אחר כך, אבל קודם אני רוצה לשמוע את הפריפריה של מדינת ישראל.
מירב בן ארי: כל הדיון אני שומעת על מרכז הארץ ואני רוצה לשמוע על הפריפריה.
<אושר גורלשוילי: יושב ראש מועצת הנוער של לוד.
<אושר גורלשוילי: הייתי יושב ראש נוער וקהילה של מחוז מרכז ונציג של הנוער החרדי.
<אושר גורלשוילי: סיימתי עכשיו שמינית.
מירב בן ארי: מה התכניות שלך?
<אושר גורלשוילי: ללכת לישיבה גבוהה דתית לאומית.
<אושר גורלשוילי: אחרי מספר שנים אני כנראה אתגייס לצבא.
מירב בן ארי: אחרי מספר שנים בישיבה.
<אושר גורלשוילי: אחרי מספר שנים בישיבה גבוהה.
<אושר גורלשוילי: כמובן אתגייס למקום שהוא מסודר בשבילנו ולא למקום שלא מתאים, אבל אני כן אתגייס.
<אושר גורלשוילי: למרות דעותיי האישיות, אני מייצג כאן את הנוער החרדי וחשוב לי מאוד לומר שעלו כאן נושאים – כמו שאמרה הבחורה מפלך – שחשוב מאוד שיהיו איזושהי תכנית ליבה משותפת לכולם.
<אושר גורלשוילי: כאחד שמכיר את הציבור החרדי מקרוב, גדל אתו ומשוחח אתו יום ים, אני יכול לומר לכם שהציבור החרדי לא מעוניין בתכניות שלא הוא יצר אותן ושלא הוא בחר אותן.
<אושר גורלשוילי: זאת אומרת, כמו שאמרנו כאן מטרת בית הספר הממלכתי או הממלכתי-דתי באמת להכניס ערכים ובעצם בחברה החרדית באמת בחרו את הערכים שלהם.
מירב בן ארי: באיזה תיכון למדת?
<אושר גורלשוילי: אני למדתי בישיבת נחלים אבל תסמכי עלי שאני בר סמכא לדבר.
מירב בן ארי: בהחלט.
מירב בן ארי: סתם התעניינתי.
מירב בן ארי: אני מקשיבה קשב רב למה שאתה אומר.
<אושר גורלשוילי: החברה החרדית בחרה לעצמה את הנושאים בהם היא רוצה להתמקד.
<אושר גורלשוילי: השאיפות שלה והמטרות שלה, לפיהן היא בנתה תכנית לימודים.
<אושר גורלשוילי: בכל בית ספר חרדי לומדים מתמטיקה, לומדים קצת אנגלית, אני לא יכול להגיד לך שהם יכולים ללכת עכשיו לטכניון אבל אני יכול להגיד לך שהם יכולים לחיות בחברה שלנו.
<אושר גורלשוילי: רואים שעכשיו, משהוקמו מכללות, הציבור החרדי כן נוהר למכללות האלה.
<אושר גורלשוילי: הציבור החרדי רוצה להתפתח ורוצה לגדול.
מירב בן ארי: ציבור נוהר, זה משפט שצריך להיזהר בו.
<אושר גורלשוילי: אני אומר בוודאות ואני אסביר מה אני אומר.
<אושר גורלשוילי: יש חלק מאוד גדול בציבור החרדי שרוצה לצאת ולעבוד.
<אושר גורלשוילי: כשאני אומר ציבור, זה ציבור ממש.
מירב בן ארי: זה ברור לי.
מירב בן ארי: אגב, אני רוצה להגיד לך שאני חברה גם בוועדת החוץ והביטחון ושם שמענו מראש אכ"א שאחראי על כוח אדם שגם בהתגייסות לצבא בשנתיים האחרונות יש גיוס יפה.
מירב בן ארי: השאלה שלי בה אני רוצה שתתמקד יותר היא האם התיכון בו אתה לומד מכשיר אותך לעבוד במשק ונותן לך כלים שמקבל כל בחור בן 18 שסיים לימודיו ויש לו חצי שנה עד לגיוס?
מירב בן ארי: אתה מרגיש שאתה יכול לעבוד בכל מקום ואף שער לא נסגר בפניך?
מירב בן ארי: תגיד לנו מבחינת החיבור בין התיכון לחיים האזרחיים במדינת ישראל.
<אושר גורלשוילי: בניגוד לבתי ספר חרדים או דתיים לאומיים, לבית הספר החרדי יש שאיפה אחרת.
<אושר גורלשוילי: אם לבית הספר הדתי לאומי או לבית הספר החילוני יש שאיפה להוציא את הבחור לאוניברסיטה או למכללה או למקום בו יקבל השכלה גבוהה ויתפתח, ההשכלה הגבוהה שלנו היא ש"ס ומשנה.
<אושר גורלשוילי: זאת אומרת, משנה ותלמוד.
<אושר גורלשוילי: לכן בית הספר מכין אותך לחיים אליהם אתה מכוון.
מירב בן ארי: אתה מדבר על זכות הבחירה.
מירב בן ארי: לבחור בעבודה, זה קצת יותר קשה כאשר אתה יוצא מהתיכון.
<אושר גורלשוילי: הוא קצת יותר קשה, נכון, כי אין בגרות.
מירב בן ארי: אתה לא עשית בגרות.
<אושר גורלשוילי: אני במקרה עשיתי כי למדתי בבית ספר דתי לאומי אבל הציבור החרדי לא עושה בגרות והוא בעצם לא דוגל בזה כי הוא לא דוגל במערכת של השכלה גבוהה כללית.
<עודד גדדי: אני לומד בישיבה.
<עודד גדדי: כרגע אני עובר לישיבה גבוהה.
<עודד גדדי: סיימתי ישיבה קטנה, למדתי בזיכרון עזר, בגאולה ואני עובר לישיבה גבוהה בבני ברק.
<עודד גדדי: אני וחבריי מדריכים בארגון פרחי הדגל.
<עודד גדדי: האמת היא שלא הכנתי כאן משהו לומר.
מירב בן ארי: אני אשאל אותך שאלה ואם תוכל, תענה.
מירב בן ארי: ספר לנו קצת, גם לי וגם לנוכחים, על התיכון בו למדת.
<עודד גדדי: לא למדתי בתיכון.
<עודד גדדי: למדתי בתלמוד תורה, בישיבה קטנה ועכשיו אני עובר לישיבה גבוהה.
מירב בן ארי: מה עושים בישיבה קטנה?
<עודד גדדי: עיקר הלימודים בישיבה קטנה הם ללמוד גמרא, ללמוד תורה.
<עודד גדדי: בתלמוד תורה יותר למדנו תנ"ך, חומש, כמובן מקצועות חול אחר הצהרים.
מירב בן ארי: מה זה מקצועות חול?
<עודד גדדי: חשבון, היסטוריה, אבל ההתמקדות לכל אורך הדרך של הלימודים הייתה בלימודים התורניים ולא במקצועות החול.
מירב בן ארי: היית רוצה שתהיה לך בגרות במקצועות מסוימים כמו מתמטיקה?
<עודד גדדי: השאיפה שלי היא שונה משל כולם כאן.
<עודד גדדי: אני הייתי רוצה לשבת ולהמשיך ללמוד בכולל גם אחרי הישיבה הגבוהה ולהוציא תואר תורני כמו דיין, משהו תורני כדי שתהיה לי עבודה אבל בתחום התורני ולא בתחום המשק הרגיל.
מירב בן ארי: כשלומדים להיות דיין בבית הדין הרבני, לומדים רק תורה, ש"ס וגמרא?
<עודד גדדי: לא.
<עודד גדדי: לכל דבר יש נלווה.
<עודד גדדי: אנחנו לא לומדים רק זה וזהו.
<עודד גדדי: כמובן שאני פותח את העיניים ואני יודע איפה אני חי.
<עודד גדדי: אנחנו לא אנשים תלושים.
<עודד גדדי: זאת השאיפה שלי ולזה אני שואף.
<עודד גדדי: זה מה שמעניין אותי יותר מדברים אחרים.
<עודד גדדי: כמובן שאני מתעניין בדברים אחרים והייתי רוצה שיהיה לי אולי עוד איזה מקצוע או משהו אבל עיקר העיקרים, זה התחום התורני, ללמוד ושתהיה לי משרה תורנית.
<עודד גדדי: לעשות עם זה משהו.
<עודד גדדי: לא רק ללמוד ולהישאר עם זה לומד אלא ללמוד, ללמד, לפתח את זה, ללכת עם זה הלאה כי אין בזה ממשות אם אתה רק לומד ונשאר לומד.
<עודד גדדי: להמשיך עם זה הלאה, לקבל משרה ולפתח את זה כמה שיותר וכמה שאפשר.
<עודד גדדי: אם אפשר להוסיף עוד משהו.
<עודד גדדי: אחרי ששמעתי את כל מה שדיברו כאן, חשבתי על איזה רעיון.
<עודד גדדי: היו כאן הצעות מאוד יפות ושמעתי את כולן.
<עודד גדדי: עלה לי בראש שככל שיותר משקיעים בחינוך הבלתי פורמלי, הלימודים בחינוך הפורמלי הם יותר טובים.
מירב בן ארי: אתה לא צריך לשכנע אותי.
מירב בן ארי: להזכיר לך שאותך ופרחי הדגל פגשתי במתכונת מסוימת.
מירב בן ארי: בואו נעזוב את החינוך הבלתי פורמלי כי אתם לא צריכים לשכנע אותי.
מירב בן ארי: אני באה מעשר שנים שם.
מירב בן ארי: שמעתי את הדברים שלך ועכשיו אני אחזור לעדן.
<עדן סניור: אני גרה במושב נורדיה.
<עדן סניור: אני לומדת בקריית חינוך דרור.
<עדן סניור: אני מהמחוז ההתיישבותי.
<עדן סניור: רציתי לדבר על הערבית המדוברת.
<עדן סניור: כתלמידת מגמת ערבית חמש יחידות, אני רואה שערבית מדוברת היא לא חלק מתכנית הלימודים השוטפת.
<עדן סניור: אני חושבת שבמיוחד במדינה שלנו זה נושא מאוד מאוד חשוב.
<עדן סניור: אנחנו בסך הכול גרים במדינת ישראל, מדינה שסובבים אותה דוברי ערבית ובתוכנו יש דוברי ערבית.
מירב בן ארי: את לומדת ערבית בתיכון?
<עדן סניור: כן.
<עדן סניור: אני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב כי אנחנו חיים יחד עם אוכלוסייה דוברת ערבית.
<עדן סניור: אני חושבת שזאת דרישה בסיסית היא ללמד כמקצוע חובה עד כיתה י"ב.
<עדן סניור: אני לא מתכוונת להיכנס לרמות המסובכות והקשות של המגמה אלא שאני חושבת שכדאי מאוד ללמד את השפה הערבית.
מירב בן ארי: היום זה מקצוע בחירה.
מירב בן ארי: נכון?
מירב בן ארי: בין ערבית, רוסית וצרפתית.
<עדן סניור: לא.
<עדן סניור: בין ערבית לכלום.
מירב בן ארי: או שאתה לוקח או שלא?
<עדן סניור: אני חושבת שערבית מדוברת זה משהו שצריך להילמד בבתי הספר עד כיתה י"ב.
<עדן סניור: לדעתי זה מאוד חשוב.
מירב בן ארי: את רוצה שכל בתי הספר התיכוניים במדינת ישראל ילמדו ערבית מדוברת לבגרות.
מירב בן ארי: תגידי מה את רוצה.
מירב בן ארי: יכול להיות שיהיו לך כאן מתנגדים, אבל לפחות תגידי מה את חושבת.
<עדן סניור: לגיטימי שיהיו מתנגדים.
<עדן סניור: אני רק אומרת שבחלק מתכנית הלימודים של מגמת ערבית יש יחידה אחת מדוברת ואני חושבת שזה לא צריך להיות רק למגמת ערבית אלא שכל התלמידים צריכים ללמוד יחידה אחת ערבית מדוברת עד כיתה י"ב.
<ליאל זינו: אני עולה לכיתה י"ב בבית ספר רבין באילת.
<ליאל זינו: אני אתחבר לדבריה של עדן כי דיברנו על כך לפני הדיון.
<ליאל זינו: אני אישית גם כאילתית וגם כמי שכן מנסה להכיר את הסביבה שלה ככל היותר ויותר להתחבר לכל הצדדים השונים באוכלוסייה, הבנתי במהלך הזמן שאנחנו לא באמת מכירים את הסובבים אותנו.
<ליאל זינו: יש משפט שאני מאוד אוהבת: דע את סביבתך והכר את הסובבים אותך.
<ליאל זינו: אני חושבת שאנחנו בטח במערכת החינוך הפורמלית צריכים להכניס יחידת חובה שהיא לימודי תרבות ערבית.
<ליאל זינו: אני חושבת שאם אנחנו שואפים לשלום ושואפים לקרב את כולם – כמו שאמרנו, חיבור בין שונים – אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לדבר על הדברים האלה בלי להכניס לימודי תרבות ובלי להכיר את התרבות שלהם ולהכיר אותם, לעשות איזשהו חיבור בין עצמנו ולעשות את זה כחובה.
<ליאל זינו: כל עוד אנחנו לא עושים את זה, בעיני הכול סיסמאות.
<ליאל זינו: מאוד חשוב לי שזה משהו שכן יצא לפועל וכן ימומש.
<עדן סניור: אני חושבת שלגיטימי שדוברי הערבית לומדים עברית, וזה קורה עכשיו.
<עדן סניור: אני חושבת שחובה לעשות חמש יחידות עברית.
<עדן סניור: אני חושבת שמאוד לגיטימי שגם אנחנו נעשה.
מירב בן ארי: סאמי, אתה לומד חמש יחידות עברית?
<סאמי ביבאר: כן.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את רוג'ינה מנוער לתת, מרר.
<רוג'ינה אבו ג'נב: אני מכפר מרר ליד כרמיאל.
<רוג'ינה אבו ג'נב: אני עולה לכיתה י"ב.
<רוג'ינה אבו ג'נב: לא תכננתי לומר כלום.
מירב בן ארי: אני מניחה שתוכלי למצוא משהו.
<רוג'ינה אבו ג'נב: אני רוצה לדבר על הכרת האחר.
<רוג'ינה אבו ג'נב: אני אישית בשנת ההתנדבות שלי בנוער לתת.
<רוג'ינה אבו ג'נב: זכיתי בהרבה חברות מרחבי הארץ.
<רוג'ינה אבו ג'נב: יש לי חברות מחולון, מהוד השרון, מקריית שמונה.
מירב בן ארי: אותן הכרת במסגרת הפעילות שלך עם נוער לתת?
<רוג'ינה אבו ג'נב: כן.
<רוג'ינה אבו ג'נב: תוך כדי הסמינרים והקורסים.
<רוג'ינה אבו ג'נב: כמו שנאמר כאן, אנחנו לא יודעים הרבה על התרבות של האחרים.
מירב בן ארי: על זה דיברנו ונעסוק בזה.
מירב בן ארי: לא רק זה אלא שאני אקדם את זה גם בפגישה שלי מול שר החינוך.
מירב בן ארי: זה חשוב וחשוב גם לוועדה הזאת.
מירב בן ארי: זה חשוב למועצת התלמידים ואני בטוחה שגם השר יראה בזה נושא מרכזי.
מירב בן ארי: אני בטוחה שבאמצעות המפגשים שלך של נוער לתת זה המקום של החינוך הבלתי פורמלי להפגיש בין מגזרים שונים בחברה הישראלית.
מירב בן ארי: הדיון הזה הוא התחלה.
מירב בן ארי: אנחנו נקיים עוד דיונים של תלמידים.
מירב בן ארי: אני ויושב ראש הוועדה נשתדל לפחות פעם במושב לקיים מפגש עם התלמידים ולשמוע אותם.
מירב בן ארי: היום זה היה מפגש היכרות.
מירב בן ארי: כמה זמן אתה בתפקיד?
<אליאב בטיטו: בתפקיד אני עשרים ימים.
מירב בן ארי: אנחנו ניתן לך להיכנס לתפקיד.
מירב בן ארי: מה שכבר ניקח מהישיבה הזאת – וזה כשנתייחס בסיכום – קודם כל הנושא של עליו דיברת לגבי יום שלישי, יום תנועות הנוער וארגוני הנוער.
מירב בן ארי: אני אעבור על חוזר המנכ"ל ואני מבטיחה לכם – מאחר והגעתי מהחינוך הבלתי פורמלי – שנראה איך אנחנו יכולים לקדם את זה ולא רק כחוזר מנכ"ל אלא גם לאכוף את זה.
מירב בן ארי: הנושא השני הוא הנושא של האחר הוא אני.
מירב בן ארי: אני רוצה לדעת מה התכנית שלכם.
מירב בן ארי: אמרת שיש תקנה עם סכום סמלי ונראה מה נוכל לעשות גם בנושא הזה כדי לקדם.
מירב בן ארי: כן חשוב לי שלא נקדם תכנית ובסוף לא יהיה לנו שיתוף פעולה מבתי הספר.
מירב בן ארי: בנושא הזה של בחינת תכנית מתאימה, עסקתי בזה עת דיברתי גם עם נוער להט"ב גם שם אני מנסה לקדם את הנושא.
מירב בן ארי: זה לא רק מבחינת להט"ב אלא זה להט"ב, מסלמים, דרוזים, יהודים, ערבים, פריפריה, מרכז.
מירב בן ארי: אני יודעת שיש כאן עוד חבר'ה שרוצים לדבר אבל אני מבטיחה לכם שאנחנו נעשה את זה, ושנית, אתם יכולים גם לפנות אלי במייל שלי בכנסת שקל למצוא באינטרנט וגם כמובן בעמוד שלי בפייסבוק.
מירב בן ארי: אם יש לכם דברים חשובים, אתם יכולים לפנות.
מירב בן ארי: בטח כמו במקרים הספציפיים עליהם שמענו כמו שעת אפס.
מירב בן ארי: אלמוג, נתניה היא הסביבה הטבעית שלי.
מירב בן ארי: אם יש דברים שאתם צריכים שנתערב, אין שום בעיה גם מצדי וגם מצד יושב ראש הוועדה שגם אמר לכם ונתן לכם את הבטחתו.
מירב בן ארי: חכו לי שתי דקות כי יש לי ראיון בתקשורת.
מירב בן ארי: קיבלתי עכשיו צל"ש על אות השקיפות השבועית.
מירב בן ארי: אני מעלה לפייסבוק את היומן שלי.
<רם בן ישי: אני הייתי בתפקיד של אלמוג בשנה שעברה.
<רם בן ישי: אנחנו טיפלנו בהרבה מקרים של שעות אפס ויש בעיה גדולה בנושא הזה.
<רם בן ישי: אני משער את הסיבה אותה אני רוצה להעלות אותה.
<רם בן ישי: הבעיה בתקנה הזאת שאומרת אסור שעות אפס אלא אם כן מנהלת המחוז מאשרת במקרים של בתי ספר בהתיישבותי בדרך, כאשר רחוקים מבית הספר, הסעות, תפילה וכולי.
<רם בן ישי: ועדת החינוך שהתכנסה ב-2009 אמרה שזה לא הגיוני שיש כל כך הרבה דיווחים על שעות אפס.
<רם בן ישי: מנהלי המחוזות התבקשו לומר לה כמה בתי ספר הם מאשרים.
<רם בן ישי: מנהל מחוז אחד אמר שלושה, מנהל מחוז אחר אמר שניים אבל לא היו מוכנים להגיד איזה בתי ספר.
<רם בן ישי: אני אומר שיש פוליטיקה פנימית של מנהלי המחוזות.
<רם בן ישי: הם לא מוכנים לפרסם לאיזה בתי ספר הם נותנים אישור.
<רם בן ישי: באים אלינו תלמידים וכאשר אני שואל אותם למה הם לא אמרו לי שיש שעת אפס, הם אומרים שהמנהל אמר שיש אישור ממנהל המחוז.
<רם בן ישי: איך הוא יכול לבדוק את זה?
<רם בן ישי: אני יכול לבדוק את זה ואפילו אני בתפקיד שלי הייתי צריך להפעיל הרבה טלפונים והרבה קשרים כדי להגיע לשמות של בתי הספר, האם הם מאושרים או לא.
מירב בן ארי: דיברנו על זה עם אלמוג.
<רם בן ישי: אני חושב שזה עניין של חופש המידע וזה המקום של ועדת החינוך לחייב את מנהלי המחוזות לפרסם את שמות בתי הספר שמתירים להם לקיים שעות אפס.
מירב בן ארי: אנחנו נמנה מישהו מהמועצה שיהיה מה שנקרא איש הקשר עם הכנסת.
<קריאה: יש לנו בעל תפקיד, מתאמת פעולות כנסת.
<קריאה: אני מסיימת כיתה י"ב כך שבקרוב ייכנס אדם חדש.
מירב בן ארי: אתם תעבירו את השם לוועדת החינוך ואלי.
<רם בן ישי: השאלה איך מפרסמים את שמות בתי הספר האלה.
<רם בן ישי: אני חושב שזה עניין של הציבור לדעת.
<רם בן ישי: יש כאן עניין של חופש המידע.
מירב בן ארי: אנחנו נדאג שתלמידים מתוך בית הספר יאמרו.
מירב בן ארי: מה שלא יעבור בדרך מסוימת, יעבור דרכנו.
<רם בן ישי: או באתר של משרד החינוך.
<רם בן ישי: אני חושב שזה ראוי ונכון.
<שפרה סטרוסקי: החל מהשבוע הזה אני מנהלת גף הערכה חלופית ועבודת גמר באגף לחינוך על יסודי, מטה משרד החינוך.
<שפרה סטרוסקי: לפני כן ניהלתי את תיכון אביב ברעננה, חטיבת בנים בראש העין.
<שפרה סטרוסקי: אני מאוד מתרגשת ואני רוצה להודות לך גם על הפורום הזה וגם על אופן ניהול הדיון.
<שפרה סטרוסקי: פשוט מרגש שזה קורה כאן בבניין הכנסת.
<שפרה סטרוסקי: המון המון תודה.
<שפרה סטרוסקי: אני חייבת להודות שכמו שתמיד התרגשתי מבני נוער ומהיכולת שלהם, לראות את השולחן המרשים הזה עם כאלה איכויות, מרגש אותי מאוד.
<שפרה סטרוסקי: יישר כוח והערכה לכל אחד ואחת מכם על כל העשייה.
<שפרה סטרוסקי: יש כאן נציגים גם מתוך המערכת, פורמלי ולא פורמלי, ארגון לתת, באמת מרגש.
<שפרה סטרוסקי: אני רוצה לברך אתכם רגע לפני תחילת שנת הלימודים בשנת לימודים פורייה עם עשייה משמעותית, חברתית, לימודית.
<שפרה סטרוסקי: עלו כאן נושאים שאני חייבת להודות שמעסיקים גם אותנו אנשי החינוך, גם את משרד החינוך.
<שפרה סטרוסקי: עלו כאן נושאים שחלקם כבר קורים היום בתכנית ההיבחנות החדשה, בחיבור בין הנושא הלא פורמלי לפורמלי, בהתייחסות לעשייה קהילתית.
<שפרה סטרוסקי: היום תעודת הבגרות, למי שהתחיל בשנה שעברה בכיתה י', נחשבת רק אם הוא נכנס למסלול של בגרות חברתית של שלוש שנים.
<שפרה סטרוסקי: כל נושא הערכה חלופית שעלתה כאן על ידי עומר שצריכה לשלב, אמרתי שאני רק שומעת היום הערכה חלופית, זה כבר נתן גושפנקא למקום הזה.
<שפרה סטרוסקי: אני חושבת שיש המון מה לעשות בעניין הזה.
<שפרה סטרוסקי: להסיט את הפוקוס מהציונים, אנחנו לא מאבדים את המטרה אבל הדרך אליה יכולה להיות בהחלט אחרת.
<שפרה סטרוסקי: אני אביא את הדברים שעלו כאן בפני הגורמים הרלוונטיים.
מירב בן ארי: אנחנו שמחים שאחרי שנים במשרד החינוך את עדיין מתרגשת.
מירב בן ארי: זה חשוב.
מירב בן ארי: לא מאבדים את הקסם של המקצוע.
<שפרה סטרוסקי: לגמרי.
<שפרה סטרוסקי: ביום שאני לא אתרגש, אני אצטרך ללכת הביתה.
<שפרה סטרוסקי: בסיכום הישיבה אני חייבת להודות לכם, לברך ולומר לכם שהדברים שהעליתם רלוונטיים.
<שפרה סטרוסקי: אני מזמינה אתכם בכל דרך אפשרית להשפיע ולהשפיע גם על מהלכים שלנו במשרד.
<שפרה סטרוסקי: שוב, אני רוצה להודות לך, מירב.
מירב בן ארי: תודה גם ליושב ראש הוועדה חבר הכנסת מרגי שבאמת הסכים לקיים את הדיון החשוב הזה.
מירב בן ארי: בואו נעשה סיכום.
מירב בן ארי: התייחסתי לדברים שאמרתם קודם לכן.
מירב בן ארי: אני רוצה להודות לכם, לכולכם.
מירב בן ארי: אני יודעת שבאתם מכל רחבי הארץ ובאמת השקעתם.
מירב בן ארי: בעיני הוועדה הזאת היא ועדה חשובה מאוד.
מירב בן ארי: היום היה לי דיון עם מישהי במסדרון והיא שאלה אותי באיזו ועדה אני חברה.
מירב בן ארי: כאשר אמרתי לה שאני חברה בוועדה הכי חשובה בכנסת היא שאלה אותי אם אני חברה בוועדת הכספים.
מירב בן ארי: אמרתי לה, לא, בוועדת החינוך.
מירב בן ארי: זה הכול עניין של תפיסת עולם.
מירב בן ארי: בכל אופן, אני מאוד מודה לכם על שהגעתם ושנטלתם חלק בדיון הזה.
מירב בן ארי: אנחנו רק התחלנו את התהליך.
מירב בן ארי: אנחנו מברכים אותך בכניסה חלקה לתפקיד.
מירב בן ארי: לאלו שסיימו ללמוד אנחנו מאחלים לכם הצלחה בהמשך הדרך, גיוס מוצלח למי שמתגייס, הצלחה בדרכים בהן בחרתם.
מירב בן ארי: כמובן לכל אלה שחוזרים ללימודים, אנחנו מאחלים לכם שתמשיכו להיות חלק במסגרת החשובה הזאת ותמשיכו לדווח לנו מתוך בתי הספר.
מירב בן ארי: אני שמחה שגם נציג מינהל חברה ונוער וגם נציג משרד החינוך הגיעו לכאן והשתתפו בדיון החשוב הזה.
מירב בן ארי: מה שיפה כאן זה שיש לכם חיבור אל המערכת, כך שאנחנו אתכם ואנחנו בעדכם.
מירב בן ארי: לכן חשוב לנו שתיקחו את זה למקום טוב.
מירב בן ארי: אני בן אדם אופטימי ותמיד אני רואה את חצי הכוס המלאה ואומרת שיש כאן שותפות ויש כאן אנשים שרוצים להוביל תהליכים.