GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<צביקה כהן: בשנה הזאת מסיימות אצלנו 2,558 תלמידות; יש כ-41 מוסדות על-יסודיים שמתחלקים להטרוגניים והומוגניים; יש כ-2,000 בנות שלומדות במוסדות הטרוגניים ועוד 500 בנות שלומדות במוסדות של חסידים וכד'.
<צביקה כהן: הטיפול שלנו מתחיל מיד למחרת סגירת הרישום, שזה בערך בראש חודש אדר.
<צביקה כהן: מחוץ למערכת נשארות כ-500 בנות שלא הצליחו להיכנס באופן טבעי במהלכים האלה.
יעקב מרגי: זה נתון סטטי שחוזר על עצמו כל שנה?
<צביקה כהן: בגדול.
<יואב ללום: זה נתון שמשתפר משנה לשנה.
<צביקה כהן: בהחלט.
<צביקה כהן: החלק הדרמטי במספר הזה יאמר לכם הכל – אם אני מחלק 500 בנות לקבוצה א', ב', ג', על פי נתונים שמקבלים ממוסדות החינוך היסודיים, אתם תלמדו שבבנות המצוינות, אלה שלא מתקבלות - - -
יעקב מרגי: ה-500 שאתה מדבר עליהן, הן בעיקר ספרדיות?
<צביקה כהן: מאותן 500 בנות שלא התקבלו, אם אתה מחלק אותן לקבוצה א' - - -
יעקב מרגי: כדי לסבר את האוזן לטובת החברים בדיון פה – כשאתה אומר ראש חודש אדר, זה בסביבות חודשים פברואר-מרץ.
<צביקה כהן: אחוזים גבוהים מאוד מאוד מאותן בנות שנותרו ללא תשובות, הגם שהן בנות מצוינות, הן בנות ספרדיות.
<צביקה כהן: אנחנו מתחילים את הטיפול מיד בתאריך האמור וכ-100 בנות מגיעות לסוף השנה לרמת שיבוצים, הן נכנסות בשיבוץ לתוך בתי-הספר.
יעקב מרגי: מה קורה עם ה-400 הנותרות?
<צביקה כהן: אנחנו מטפלים מול בתי-הספר ובסוף בסוף, לקראת סוף השנה, נשארות לנו 100 בנות.
יעקב מרגי: מה זה "סוף השנה"?
<צביקה כהן: סוף שנת הלימודים, לא בחופש הגדול.
<צביקה כהן: אנחנו גומרים שיבוצים לפני תום שנת הלימודים ומעבירים למוסדות את הרשימות עם העתק להורים, וכך העסק מתחיל להתגלגל.
<צביקה כהן: למשל, השנה ראוי לציין – ברמה השלילית – בית-ספר "בית יעקב" הישן, "מכון בית-יעקב לבנות" - - -
<קריאה: שרנסקי.
יעקב מרגי: זה מיותר.
<צביקה כהן: ב"מכון בית-יעקב למורות", בית-הספר הישן בירושלים, המוגדר כ"ישן", אחד מבתי-הספר הגדולים, שיבצנו כ-34 בנות.
יעקב מרגי: כמה תלמידות יש בסמינר הזה?
<צביקה כהן: כ-3,000.
יעקב מרגי: כמה זה שיבוץ של 30 באחוזים?
יעקב מרגי: אם אני יודע טוב – זה אחוז, אפילו פחות מאחוז.
<צביקה כהן: מכל מקום, רבותי, אני דווקא מעלה אותו כציון.
<צביקה כהן: אנחנו נמצאים איתו באמצע צומת וראוי שתדעו ששיבצנו שם כ-35 בנות, קיבלנו סירוב לגבי 21 בנות.
<צביקה כהן: חזרנו על השיבוץ וההעתק נמצא במשרד החינוך.
יעקב מרגי: מה זה אומר מבחינתך?
יעקב מרגי: כשאתה שיבצת והחזרת את זה למשרד החינוך, מבחינתך הטיפול בבנות האלה הסתיים והסמינר יהיה חייב לקבל את זה על-פי משרד החינוך?
<צביקה כהן: הטיפול בבנות עבר מאותו רגע למשרדו של מנהל המחוז בירושלים.
<צביקה כהן: אגב, הוא ראוי לציון לשבח.
יעקב מרגי: הוא יהיה פה בהמשך, תציין את זה כשהוא יהיה נוכח.
יעקב מרגי: עובדיו פה.
<צביקה כהן: האמן לי, יש לו פה אוזניים.
<צביקה כהן: הוא ראוי לציון לשבח, הוא משתף פעולה באופן מלא והולך איתנו יד ביד בתהליך הזה.
<צביקה כהן: הוא ראוי לציון לשבח.
יעקב מרגי: מהניסיון שלך מהשנה שעברה, אותן 21 שהוחזרו, התעקשתם והחזרתם לטיפול משרד החינוך, מה יקרה איתן בסוף?
<צביקה כהן: הן יהיו בתוך "הישן".
<צביקה כהן: הן יוזמנו לשימוע בימים הקרובים ולאחר מכן יוחזרו חזרה, בעזרת השם, לתוככי אותו בית-ספר.
<צביקה כהן: אני אומר עוד מספר מילים על ה"תעודת זהות" שלנו.
<צביקה כהן: יש לנו כעשרה בתי-ספר הטרוגניים שמבוקשים בירושלים, מתוכם חמישה מבוקשים מאוד.
<צביקה כהן: בתי-ספר אלה מאכלסים כ-1,240 בנות, ושאר בתי-הספר פחות או יותר.
<צביקה כהן: שמעתי בתקשורת שעושים הפגנות על הדוחק בכיתות, הפגנות "הסרדינים - - -
יעקב מרגי: "מחאת הסרדינים".
יעקב מרגי: היא נפתרה בחלקה הרבה בזכות ועדה זו.
<צביקה כהן: בסקטור החרדי בירושלים תוכל למצוא 40 עד 50 בנות בכיתה אחת.
<צביקה כהן: זה חלק מהבעיה, חוץ מאותן נקודות שהזכרתי קודם, ספרדיות וכו'.
<צביקה כהן: משרד החינוך אמנם בונה, אבל זה בטיפין – 50 כיתות בירושלים בגלובלי - - -
יעקב מרגי: לאור מה שאתה אומר, עומדת למוסד הזכות לא לאשר תלמידה אם הוא מוכיח לך שבכיתה יש יותר מ-40 או ממה שנקבע?
<צביקה כהן: לא הייתי רוצה להיות בנקודה הזאת בדיון הזה, כדי לא לתת חלילה איזושהי מטרייה לאותם מוסדות שמסרבים, בשל העובדה שהשנה הקריטריון לכניסה הוא אותו קריטריון שהוכח בשנה שעברה.
<צביקה כהן: קלטת בשנה שעברה 40 בנות, תקלוט אותן גם השנה.
<צביקה כהן: אנחנו גם מציעים לאותם מוסדות, היכן שיש לנו תקלה ואנחנו יודעים שהם קצת צודקים, אפילו להניח איזשהו מבנה יביל בחצר או לסגור מבנה כזה או אחר באותם מבואות.
יעקב מרגי: העירייה גמישה.
<צביקה כהן: העירייה גם מציעה כ-150,000 שקלים לכל מוסד שפותח כיתה חדשה, כך שעיריית ירושלים בסדר גמור בנושא הזה.
יעקב מרגי: מתמרצת.
<צביקה כהן: אני אומר מספר מילים מעבר לנתונים העובדתיים שנתתי על ירושלים.
<צביקה כהן: יש הבדל מהותי בין הבנים – תלמודי תורה ומוסדות חינוך – לבין הבנות.
<צביקה כהן: אצל הבנות יש את החינוך העצמאי – כיתות א'-ח', שם מסתובבים נכון להיום בתהליכים של בין 60% ל-40%, חדשות מרעישות לאותם ראשי מוסדות שמסרבים; בין 70% ל-30%.
<צביקה כהן: אני מדבר על ספרדים ואשכנזים.
<צביקה כהן: יש יותר ספרדיות מאשכנזיות.
יעקב מרגי: אל תפחיד אותם.
<צביקה כהן: אבל זו האמת, ואת זה הם צריכים לדעת.
<צביקה כהן: זה הגל הבא.
<יואב ללום: את זה הם עוד לא הצליחו לתקן מבחינתם.
<צביקה כהן: קשה מאוד לראות ילדה שלומדת עם חברתה שמונה שנים ובתום השנה השמינית, בסלקציה – אתם זוכרים מה זה אומר – את ימינה ואת שמאלה.
<צביקה כהן: קשה מאוד לקלוט את הדבר הזה, זה מחזה קשה מנשוא.
<צביקה כהן: ראיתי איך אימהות עם הבנות שלהן, בדמעות משותפות, עומדות מולנו ומתחננות על נפשן.
<צביקה כהן: אני מבין שהקריטריון היחיד שהיה צריך להיות הוא קריטריון שנוגע לפרמטרים ברמה הלימודית, רמה רוחנית וכד'.
<צביקה כהן: אני לא מכיר את המושג הזה של אחוזים.
<צביקה כהן: בירושלים אנחנו עובדים עם אותה מכונה, שהיא אדירה, מכונת השיבוץ.
<צביקה כהן: אני חוזר שוב, הודות למשרד החינוך שמגבה אותנו חזק מאוד.
<צביקה כהן: הערה קטנה - השיבוץ חייב להיות בלוח זמנים צפוף, מהיר וחד, ולא ממתין ולא מתארך לאותם הורים מסכנים שממתינים לקנות ספרים לאותם ילדים.
<צביקה כהן: אבל יש אפשרויות נוספות, שונות ויפות, כמו למשל אשכולות, אזורי רישום למשל, צמיחה חינוכית למשל.
<צביקה כהן: דיברתם על אלעד למשל, וראש העיר נמצא עכשיו איתנו.
יעקב מרגי: אתה לא יכול בלי אלעד, זורם לך בווריד.
<צביקה כהן: בחטאי המרובים הייתי פעם ראש עיר באלעד.
<צביקה כהן: אני יכול לומר לכם שבאלעד יש אולי שישה או שבעה בתי-ספר יסודיים לבנות.
יעקב מרגי: גמרת עם הצרות של ירושלים?
יעקב מרגי: תעזוב את אלעד.
<צביקה כהן: שם למשל, בצמיחה טבעית - - -
יעקב מרגי: פעם היה שלב שירדתי אליך לבדיקת סוגיה מסוימת וכל שבועיים היתה פתיחת כיתת גן.
<צביקה כהן: כשהייתי בבוקר מסוים במשרד החינוך ומדבר על כיתות, זה לא היה רלוונטי לתום השיחה כי כבר היו שם שינויים דמוגרפיים.
<צביקה כהן: באלעד למשל או במקומות דומים לאלעד, אותו מהלך של המשך רצף חינוכי הוא מהלך אמיתי שיכול לפתור בעיות מהסוג הזה.
<צביקה כהן: בירושלים, כעיר גדולה, כעיר רחבה שמטפלת באלפי בנות, אני חושב שמשרד החינוך צריך לקבל על עצמו החלטה מסודרת.
<צביקה כהן: אם ממשיכים עם השיבוץ הזה, כמו שאנחנו יודעים לעשות אותו בצורה טובה עם הצוות שלנו, צוות החינוך החרדי – שגם הוא ראוי לברכה טובה – צריך לעשות את הדבר הזה ומהר ככל האפשר.
יעקב מרגי: עיריית בני ברק נמצאת איתנו?
יעקב מרגי: עיר גדולה, עיר ואם בישראל.
<צביקה כהן: הנה, בבקשה, עוד אבא של אחת מהבנות.
<צביקה כהן: ממתין בחוץ אוטובוס שלם של בנות שמחכות לתשובות.
יעקב מרגי: אדוני ראש העיר אלעד, שמענו את הדברים, גם אמירה שלי, גם אמירה מוקצנת של סגן ראש עיריית ירושלים צביקה כהן, על מה שקורה בתהליך הדמוגרפי באלעד.
יעקב מרגי: אבל אם היינו מתמודדים רק עם הקשיים בהדבקת הקצב של משרד החינוך מול הרשויות המקומיות, במיוחד הרשויות החרדיות, בבינוי – הייתי עומד פה בראש החץ ותובע – ואשמח להמשיך – את עלבונכם בקטע הזה.
יעקב מרגי: אבל הסוגיה שצצה אלינו, ואני יודע שאנחנו תחת מגבלות של עתירה לבג"ץ – הפנייה אלינו היתה בעקבות פנייה על דחיית שיבוצן של תלמידות תיכון בבתי-ספר בעיר אלעד ללא כל נימוק.
יעקב מרגי: יכול להיות שיש מתחים, זרמים תת-קרקעיים, שאני בוודאי לא מכיר אותם, ואני מתאר לעצמי שיש זרמים תת-קרקעיים ומאבקים סמויים וגלויים בנושא הרישום, אבל אי אפשר להתעלם.
יעקב מרגי: לטובת כל הנוכחים כאן אני רוצה לקרוא את סעיף 5 בחוק זכויות התלמיד, התשס"א-2000: רשות חינוך מקומית, מוסד חינוך או אדם הפועל מטעמם, לא יפלו תלמיד מטעמים עדתיים, מטעמים של ארץ מוצא, מטעמים של רקע חברתי-כלכלי – חברתי-כלכלי.
יעקב מרגי: אם מישהו רוצה פרשנות לזה אני אדגיש יותר במפורט – מטעמים של נטייה מינית או זהות מגדרית או מטעמים של השקפה פוליטית, בין של הילד ובין של הוריו, בכל אחד מאלה: רישום תלמיד, קבלתו או הרחקתו ממוסד חינוך; קביעת תכניות לימודים ומסלולי קידום נפרדים באותו מוסד חינוך; קיום כיתות נפרדות באותו מוסד חינוך; זכויות וחובות תלמידים לרבות כללי המשמעת והפעלתם.
יעקב מרגי: סעיף (ב) אומר: העובר על הוראות סעיף זה דינו מאסר שנה או קנס כאמור בסעיף 61(א)(3).
יעקב מרגי: אדוני ראש העיר, אני רוצה לשמוע ממך איך אתה מתכוון לפתור את המשבר ברישום תלמידות באלעד.
<ישראל פרוש: צהרים טובים, אדוני היושב-ראש, צוות מקצועי, חברי לעיריות, הוזמנתי לוועדה ככל החברים, אני רואה שבמקרה אני ראש עיר יחיד פה.
יעקב מרגי: ועל זה תצוין לשבח.
<ישראל פרוש: זה חשוב לי.
<ישראל פרוש: אני נמצא פה, אני מלווה את זה.
יעקב מרגי: וגם אלה שלא הגיעו יינזפו בסיכום הישיבה.
יעקב מרגי: אני אחראי על הנזיפות.
<ישראל פרוש: היה לי סבא שקראו לו רבי אלימלך מליז'נסק.
<ישראל פרוש: הוא אמר: אדרבה, תן בליבנו שנראה כל אחד מעלת חברו.
<ישראל פרוש: את החסרונות, תן לאחרים לטפל בהם.
יעקב מרגי: אבל כדי שנראה במעלתם, חייבים לתקן אותם.
יעקב מרגי: ידידי הרב צביקה כהן דיבר כאן קודם וחבל שהוא אמר שזה אחד - - -
יעקב מרגי: רק תעשו לי טובה, הנציגים מהרשויות, אנחנו יושבים פה נינוחים – מזגן, תאורה ואולם די יפה יחסית – אבל ברגע זה יושבות בנות דומעות, עם עיניים אדומות, הורים עם עוגמת נפש עצומה.
יעקב מרגי: תחשבו גם על זה.
יעקב מרגי: סליחה שהפרעתי לך.
<ישראל פרוש: אמר קודם צביקה כהן, ואני מצטער על כך שהוא לא אהב את התקופה שלו באלעד, אבל העיר אלעד היא לא עיר פשוטה.
<צביקה כהן: לא זה מה שאמרתי.
<צביקה כהן: סליחה.
<ישראל פרוש: בעוונותי הרבים זה נקרא אצלי – אבל בסדר.
<ישראל פרוש: העיר אלעד אינה עיר פשוטה.
<ישראל פרוש: קיבלתי את העיר לפני פחות משנתיים עם חוסר של יותר מ-500 כיתות לימוד.
<ישראל פרוש: דרך אגב, זו עיר צעירה ושנה שעברה היתה הפעם הראשונה שהיו כמה מאות בנות שיצאו לתיכוניים.
<ישראל פרוש: עד אז כמעט שלא יצאו בנות.
<ישראל פרוש: בסך הכל, החלק הגדול של הקמת התיכוניים באלעד היה בשנתיים האחרונות.
<ישראל פרוש: עד אז יצאו החוצה, בגלל שלא היו מספיק תלמידות.
<ישראל פרוש: אני חייב לציין לשבח את משרד החינוך שבשנה האחרונה קיבלנו הרבה מאוד כיתות לימוד.
<ישראל פרוש: הצלחנו להדביק פערים, התחלנו לסדר - - -
יעקב מרגי: אתם עדיין עם הרבה קרוואנים.
יעקב מרגי: לטעמי זה הרבה.
<ישראל פרוש: מה לעשות?
<ישראל פרוש: אני אומר לך שעם הכל, הם עובדים.
<ישראל פרוש: הם עובדים ואנחנו עובדים עוד יותר קשה, שלוש משמרות.
<ישראל פרוש: זה לא פשוט.
<ישראל פרוש: אם כולם היו מסודרים במבני קבע, היה לך קל יותר להגיע למוסדות ולומר להם: תעשו כך, אנחנו לא שואלים אתכם, אנחנו הרשות.
<ישראל פרוש: היום, מוסד בעיר חרדית, שהוא מוסד פטור, הוא מוכר שאינו רשמי, אם באה אליו העירייה, הוא אומר: ידידי, מה אתה נותן לי כדי שאני אהיה חייב לך?
<ישראל פרוש: אני מתמודד עם הבעיות המשפחתיות, אני מתמודד עם השירותים - - -
יעקב מרגי: אתה רוצה שאני אענה לך? לא כדאי לך.
יעקב מרגי: תאמין לי, עשרה סמיטריילרים עומדים אחד אחרי השני בצד ימין של המדרכה ותראה שהוא מקבל כל מי שאתה רוצה, כי אנחנו יודעים מה הסטטוס התכנוני שלהם.
<ישראל פרוש: בוא נמשיך.
<ישראל פרוש: אדוני היושב-ראש, אני בסמיטריילרים פחות טוב.
יעקב מרגי: תשתדל לא להפחיד אותי עם מנגנונים ישנים כי הם רגישים.
<ישראל פרוש: בשנה שעברה נכנסתי לתמונה מאוחר מאוד.
<ישראל פרוש: אני חייב לומר שבשנה שעברה, פעם ראשונה באלעד, היו אפס תלונות, החל מהמוסדות הרשמיים, דרך גני הילדים, דרך כיתות בתי-ספר.
<ישראל פרוש: לא היתה בת אחת שלא הכניסו אותה לבתי-ספר או לגני ילדים בכל המגזרים, בכל בתי-הספר.
יעקב מרגי: תרשה לי, אדוני ראש העיר, אני יכול לציין, ולכן כשקיבלתי את הפנייה הזאת קצת תמהתי.
יעקב מרגי: זה סיפור ששמעתי לפני כחודש על כך שהלכת עם אותה ילדה, שאינה הבת שלך.
יעקב מרגי: לתאר איך פתחת את הדלת של המנהלת?
<ישראל פרוש: לא משנה, היא בפנים.
יעקב מרגי: הדלת גם היתה בפנים.
יעקב מרגי: ואמרת לה: הבת שלי פה – והיא לא היתה הבת שלך.
יעקב מרגי: גם את זה אנחנו יודעים, אבל כשיש בעיות – אנחנו מטפלים בבעיות.
<ישראל פרוש: צודק.
<ישראל פרוש: לגבי התיכוניים – משרד החינוך עירב אותי בנושא מאוחר מאוד.
<ישראל פרוש: כשבאתי לרב שמעוני ולכל הצוות, אמרתי להם: רבותי, או שתתנו לי לטפל בכל הבעיות של העירייה - -
יעקב מרגי: מאיר שמעוני, יש לך עוד תואר בנוסף לדרגות הצבאיות שלך.
<ישראל פרוש: - - או שתתנו לי לטפל בזה, ואני יודע לטפל, והרבה פעמים צריכים הרבה כוח לשים בזה, אני מבטיח לכם שאני אביא לכם בשורות טובות, כמו שאני יודע לסדר כל דבר בעיר, או שאתם רוצים לעשות מה שאתם רוצים ולקחת אותי כנספח – אז תפאדל, תעשו מה שאתם רוצים.
<ישראל פרוש: ונכנסנו לתהליך מאוד ארוך, ואז ישבתי אצל הרב מאיר שמעוני בחדר, וכולם היו שם.
<ישראל פרוש: חבל שהיועץ המשפטי לא נמצא, הוא עכשיו בעוד איזה בית-משפט על פינוי קרוואנים בעיר והוא לא יכול היה לבוא.
<ישראל פרוש: מאיר שמעוני אמר לי: אני רוצה מינימום 35% בנות ספרדיות, שזה לא מקובל.
<ישראל פרוש: אמרתי לו: מאיר, אתה תקבל 40%; הוא אמר לי: אני רוצה שתשבץ את כל הבנות.
<ישראל פרוש: אמרתי לו: מאיר, עלי.
<ישראל פרוש: בת אחת לא תישאר בבית.
<ישראל פרוש: תשמע טוב, לא היה לי – ויש לי כמה שנים.
<ישראל פרוש: אני בן-אדם צעיר וטיפלתי בהרבה דברים – ערב ראש השנה כמו שהיה בשנה שעברה.
<ישראל פרוש: אני, ישראל פרוש, שמנהל המחלקה שלי לא תיפקד, שיבצתי את כל הבנות, עד אחרונת הבנות.
<ישראל פרוש: שמתי קרוב ל-50% בנות ספרדיות במוסדות התיכוניים של הציבור האשכנזי.
<ישראל פרוש: לא שאלתי אף אחד.
<ישראל פרוש: כל העיר היתה מוצפת פשקווילים.
<ישראל פרוש: אני ביקשתי מהרב מאיר שמעוני, והוא יודע, שנעשה את זה אזורי, פעם אחת ולתמיד, אלעד היא עיר בעייתית.
<ישראל פרוש: כל העיר היתה מוצפת בפשקווילים.
<ישראל פרוש: ואם הוא היה מסתכל לי בעיניים – הייתי אצלו ביום שישי אחר הצהרים בבית, נסעתי אליו למודיעין, כי אלה ילדים שלי.
<ישראל פרוש: אמרתי: בואו נגמור את זה, תנו לי לעבור את הכל.
<ישראל פרוש: יש תיכון שקוראים לו "זלזניק" - - -
<צביקה כהן: תסגור אותו.
<ישראל פרוש: הוא סגור.
<יואב ללום: הספרדי סגור.
<יואב ללום: אתם רוצים לדון פה בעתירה?
<יואב ללום: אם רוצים לדון בעתירה, בואו נפתח את זה.
יעקב מרגי: יואב, אתה רוצה רשות דיבור?
<ישראל פרוש: תן לי לדבר.
יעקב מרגי: צביקה, אתה רואה מה גוררת קריאת ביניים?
<ישראל פרוש: צביקה, אתה אלוף בלהכניס מילים - - -.
<ישראל פרוש: תודה, נדבר אחרי זה.
<ישראל פרוש: אני מבקש, זו פעם אחרונה.
<ישראל פרוש: יש לי שתי דקות לדבר, תנו לי לדבר.
יעקב מרגי: אף אחד לא יפריע לך.
<ישראל פרוש: עד עכשיו עוד לא עברו עשרים שניות שדיברתי רצוף.
<ישראל פרוש: פעם אתה נכנס ופעם הוא.
<ישראל פרוש: תנו לי לדבר, זה כבד משקל.
יעקב מרגי: לי מותר.
<ישראל פרוש: ואז אני יוצא לדרך.
<ישראל פרוש: גברת סולימן, והיה שם עוד אחד שאני לא זוכר איך קוראים לו - - -
<יואב ללום: אשר גולד.
<ישראל פרוש: לא, לא אשר גולד.
<ישראל פרוש: היה עוד מפקח.
<ישראל פרוש: אמרתי להם: תשמעו, נפתח תיכון שאדון זלזניק אכן הקים אותו.
<ישראל פרוש: אחרי הרבה מאוד מאמצים אמרתי למאיר: פניתי לאחד הבתים של הרבנים, יש איזה תיכון באשדוד שקוראים לו "תפארת החיים" של הרב צוקר, ביררתי את הנושא, אמרו לי שהוא בחור טוב, יכולים לעבוד.
<ישראל פרוש: פניתי אליו ואמרתי לו: בוא לעיר, קח את התיכון הזה.
<ישראל פרוש: אמרתי לו: אני מחייב אותך להכניס את כל הבנות, אני מתחייב לך לרישיון – כי הם הבטיחו לי שאם כל הבנות יהיו משובצות, יהיה שם רישיון.
<ישראל פרוש: אדוני היושב-ראש, אני, בידיים שלי, הכנסתי לשם 50% בנות ספרדיות.
יעקב מרגי: שנה שעברה.
יעקב מרגי: מה קורה השנה?
<ישראל פרוש: הבטיחו לי שיהיה רישיון.
<ישראל פרוש: חצי שנה היו איתי במשא-ומתן.
<ישראל פרוש: יש הרבה תעלולנים בסיפור הזה, שהגישו בתי-משפט ולא הגישו בתי-משפט, ועצרו את הרישיון.
<ישראל פרוש: במהלך השנה פניתי לגברת סולימן ולמאיר ואמרתי: תוציאו להם כבר רישיון, כי לקראת השנה הבאה אני רוצה לעשות את זה אזורי, ואני יודע ללכת נגד כל העולם.
<ישראל פרוש: אמרו לי: לא יכולים, כבר מאוחר מדי, יש בתי-משפט.
<ישראל פרוש: עוד יותר – לפני כשלושה חודשים פניתי לרב מאיר ואמרתי: הרב מאיר, מה אתה רוצה, שהעירייה תפעיל את זה?
<ישראל פרוש: תן לי, אני לא יכול לזרוק 42 בנות החוצה.
<ישראל פרוש: אתה רוצה שהעירייה תפעיל את זה?
<ישראל פרוש: בוא, העירייה תפעיל את זה.
<ישראל פרוש: אתה רוצה לתת לו רישיון?
<ישראל פרוש: בוא תיתן לו.
<ישראל פרוש: היתה גם פגישה אצל המנכ"לית, שכולם היו שם.
<ישראל פרוש: היה סיכום שאיכשהו אנחנו משאירים את זה ככה.
<ישראל פרוש: אמרתי להם: תעשו לי טובה, עכשיו אני נותן לכם את הרשימה של התיכוניים לקראת השנה הבאה, דיברתי עם גברת סולימאן, אנחנו מוציאים רישומים כי יש עוד כמה תיכוניים – הרב יעקב, יש עוד כמה תיכוניים בעיר שאינם מוכרים.
<ישראל פרוש: לצערי עומד לקרות בנושא התיכוניים באלעד מה שקרה בבתי-הספר כשצביקה היה ראש עיר: פתחו בצורה רשמית תלמוד תורה לכל 15 ילדים ואחרי חמש שנים זה הפך להיות - היום יש לך מוסדות, והוא יודע, הרב מאיר, והשנה לבד סגרנו תלמודי תורה.
<ישראל פרוש: איחדנו תלמודי תורה.
<ישראל פרוש: אני רוצה לומר לך איפה הבעיה, אדוני היושב-ראש, ובזה אני מסיים, אם לא תתנו לעיריות את כל הכוח, את כל הכוח, להיכנס בזמן ולהבין אותן ולא לערב גורמי חוץ – תשמע, יש בעיר בית-ספר "בית מרגלית".
<ישראל פרוש: יש להם שש כיתות מקבילות, הרב יעקב.
<ישראל פרוש: אתה יודע כמה כיתות יש להם בתיכון?
<ישראל פרוש: אחת.
<ישראל פרוש: "אור האמת" יש לו שתי כיתות מקבילות.
<ישראל פרוש: אתה יודע כמה בנות נרשמו לו לתיכון?
<ישראל פרוש: חצי כיתה.
<ישראל פרוש: אתם לא מבינים מה קורה בעיר הזאת.
<ישראל פרוש: אתם חושבים שהסיפור זה אשכנזי?
<ישראל פרוש: יש בלגאן בעיר וזה הזמן, עכשיו כשמקימים תיכוניים – וקראתי לרב בן-צור, היה אצלי גם אריה דרעי, והרב בעדני נכנס לתמונה, ואמרנו: על תתנו להקים פה כל דקה תיכוניים.
<ישראל פרוש: אני מוכן לדאוג שיהיה אזורי, אני מוכן לדאוג לאיזשהו סוג של המשכיות, אבל רק אחרי שנותנים גיבוי לעירייה.
<ישראל פרוש: לא יהיה מצב שמגיע ראש עיר אחרי שנה ושמונה חודשים ומראה למשרד החינוך: אפס בתי-משפט, כל ילדי הגן מסודרים.
<ישראל פרוש: בעבר, כל תחילת שנה – הרי יש לנו ציבור דתי-לאומי בעיר – היו הבטחות, והכל נקי, הכל פיקס, כולם מסודרים.
<ישראל פרוש: לא תמצא היום הפגנות בעיר, כולם מסודרים בכיתות, אין היום ילדים בבית.
<ישראל פרוש: אם לא תיתנו לנו לעשות שם סדר – ולעשות סדר זה אומר שאם בשנה שעברה משרד החינוך הבטיחו שאם אני משבץ את כל הבנות הם נותנים רישיון, היו צריכים לתת רישיון ואז היינו מתארגנים נכון לקראת השנה הנוכחית.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע את משרד החינוך.
<ישראל פרוש: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, גם כשלא נתנו רישיון, הוצאתי הנחיה ממחלקת החינוך לכל התיכוניים ואמרתי: רבותי, אין יותר תיכוניים - - -
יעקב מרגי: כמה תיכוניים לבנות יש באלעד?
<ישראל פרוש: שבעה תיכוניים.
יעקב מרגי: למה המאבקים ניטשים בין שניים?
יעקב מרגי: אתה יכול לתת לנו את התמונה?
<ישראל פרוש: לצערי, אם לא תתנו לעירייה לתפוס את זה בידיים ולתת לי לנהל את זה כמו שניהלתי את תלמודי התורה והגנים, תוך שנתיים יש לך 16.
<ישראל פרוש: לצערי יש באלעד קהילות ותתי-קהילות ותתי-תתי-קהילות.
יעקב מרגי: אדוני ראש העיר, אני מבין אותך, אבל תגיד לי אם התחושה הזאת נכונה או שזו סתם מחשבה קונספירטיבית של מישהו: האם לא נוצר מצב שנתתם לתיכון מסוים לגמור את הרישום מתחת לרדאר והוא בחר לו את התלמידות, ועכשיו הוא יכול להציג לך יותר מ-40% תלמידות ספרדיות, אבל בזמן שאתם, כעירייה, לא אפשרתם רישום – ואם זה גולש לנושא העתירה, אנא תעצרו אותי - - -
<יואב ללום: כבר גלש מזמן.
יעקב מרגי: זה גם מריח לא טוב.
<ישראל פרוש: אני אענה על זה.
<ישראל פרוש: בשנה שעברה, בגלל שהביאו הוכחות שלא היה רישום כדין, ביטלתי את כל הרישומים.
<ישראל פרוש: אני שיבצתי את כל הבנות עד אחרונת הבנות, ויעידו על כך משרד החינוך.
<ישראל פרוש: שום בת לא נשארה בבית.
<ישראל פרוש: השנה אמרתי: תסדרו בבקשה רישיון לשני התיכוניים האלה.
<ישראל פרוש: זה אמור להיות המשכיות של שני בתי-ספר של מנהלת החינוך.
<ישראל פרוש: יוצאות כ-220 בנות משני בתי-הספר של "בית יעקב".
<דבורה בידרמן: 242.
<ישראל פרוש: אמרתי: אם יהיה רישיון, אני דואג שכל הבנות האלה ימשיכו לשני התיכוניים.
<ישראל פרוש: היות שלא היה רישיון, על אף שסיכמתי איתם – אני, ראש העיר, סיכמתי עם משרד החינוך – מי התיכוניים שיכולים לצאת לרישום ומי לא, ומשרד החינוך אישר את זה.
<ישראל פרוש: היות שכך, פניתי לכל התיכוניים ואמרתי: חבר'ה, תשמעו, תיכון שיהיו לו פחות - - -
יעקב מרגי: משרד החינוך אישר לך את המתווה הזה, מי הולך לרישום ומי לא?
<ישראל פרוש: משרד החינוך שאל אותי – גברת סולימן שאלה אותי מי התיכוניים שאנחנו מאשרים, ואמרתי לה את השמות של התיכוניים שאני עומד לאשר.
<ישראל פרוש: כן.
<ישראל פרוש: גם פרסמתי את זה, ואמרתי עוד משהו, הרב יעקב.
<ישראל פרוש: אמרתי: תיכון שלא יהיו לו 80 בנות בפנים, מינימום שתי כיתות, תיכון שלא יהיו בו מינימום 40% בנות ספרדיות בפנים, לא יקבל אישור.
<קריאה: ממש מכסה - - -
<ישראל פרוש: הכי פשוט זה להגיע ולהגיד - - -
יעקב מרגי: סליחה, אתה לא עונה לאף אחד.
יעקב מרגי: אתה מדבר איתי.
<ישראל פרוש: לצערי יש עוד גורמים במשרד החינוך, שבמשרד החינוך כנראה מפחדים מהם.
<ישראל פרוש: לצערי, עד היום משרד החינוך לא ענה תשובות, ואני - תיכוניים שלא מקבלים רישיונות ותיכוניים שהם עדיין תחת בתי-משפט, שמשרד החינוך לא מצליח לתפקד ביום-יום מול העירייה ולומר להם מה כן ומה לא - נמצא במצב שאני אומר לעצמי: משרד החינוך, אתם יודעים לטפל בזה?
<ישראל פרוש: טפלו.
<ישראל פרוש: אני, בכל מה שנתנו לי עד היום לטפל, טיפלתי.
<ישראל פרוש: אני אומר לך שוב, אדוני היושב-ראש, צריך לעשות עבודת שורש באלעד.
<ישראל פרוש: ל"בית מרגלית" יש שש כיתות מקבילות, רק כיתה אחת פותחת את התיכון; "אור אמת" יש להם שתי כיתות מקבילות, רק כיתה אחת פותחת.
<ישראל פרוש: זה תיק אחד.
<ישראל פרוש: יש גם את "בית יעקב" שיש להם שני תיכוניים המשכיים, גם הם כל אחד רוצה לפתוח רק כיתה אחת.
<ישראל פרוש: גם זה לא יהיה.
יעקב מרגי: בוא תעשה רישום אזורי בתוך העיר.
<ישראל פרוש: אני לא אעשה כלום אם משרד החינוך לא יעבוד, כי בשנה שעברה אני הצעתי להם אזורי, ושרפו אותי בעיר.
<ישראל פרוש: בסוף שיבצתי את כל הבנות לא באזורי.
<ישראל פרוש: הגעתי למצב שקרוב ל-50% הן ספרדיות, אבל אתה חושב שמישהו הלך איתי?
יעקב מרגי: אני אומר לך, גם השנה אתה תשבץ את כל הבנות ולא יעזור כלום, לא למשרד החינוך ולא לכם.
<יואב ללום: בית-ספר לא חוקי – הוא גם שיבץ.
יעקב מרגי: אתה תקבל.
יעקב מרגי: אני מבקש שלא תתייחס להערת הביניים.
<ישראל פרוש: צריך הרבה גבורה, אבל תעלולנים תמיד הם כך.
יעקב מרגי: רבי אלימלך מליז'נסק.
<ישראל פרוש: תמיד - אתה צודק.
יעקב מרגי: אני לא מפספס כלום.
<ישראל פרוש: אני תמיד אומר: רבותי, להגיע היום ולומר "אזורי" על השנה, אחרי שהבנות משובצות – דרך אגב, אני רוצה לומר עוד משהו, ויושבת פה מנהלת החינוך, בדקתי בעשרים עיניים ואם מישהו יוכיח לי שהרישום השנה תחת העיניים שלנו, כי מנהל המחוז כתב לנו לבצע רישום, אם מישהו יוכיח לנו שהיה רישום לא חוקי השנה, אני שורף את כל העיר.
<ישראל פרוש: אבל הרישום השנה היה מסודר.
יעקב מרגי: אל תשרוף אף אחד.
<ישראל פרוש: הרישום השנה היה מסודר.
<ישראל פרוש: בתיכון אחד נרשמו 94 וקיבלו 74; בתיכון השני נרשמו 104 והתקבלו רק 40 וכמה.
<ישראל פרוש: כנראה שלי אין כל מיני אנשי יח"ץ, אין לי עיתונאים שהולכים איתי, ועד עכשיו בחרתי – והרב מאיר יודע מזה – בחרתי לא להגיב.
<ישראל פרוש: אם בשנה שעברה באתי למשרד החינוך עם הצעה לעשות תיכוניים של העירייה, בתמימות, כי כך זה הולך בבני-ברק, ואמרתי שאולי נעשה אזורי, וכל מה שעשיתי עד שבאתי לאלעד – לי אין ווטסאפים, אדוני היושב-ראש – הכל כבר היה בתקשורת.
<ישראל פרוש: הבנתי שאני לא יודע לשלוט על זה.
<ישראל פרוש: לכן אנחנו נעבוד בצורה מסודרת, עירייה זה דבר מסודר, אני אשמע למי יש רישיונות ולמי אין, אני אשמע אם משרד החינוך עובד עם העיריות או רק ליד העיריות, ואז נמשיך לפעול הלאה.
יעקב מרגי: נראה את זה בהמשך.
יעקב מרגי: נציג עיריית ביתר עילית, בבקשה.
<ישראל תיק: אני מנהל אגף החינוך בעיריית ביתר עילית.
<ישראל תיק: השנה היתה לנו שנה קצת יותר טובה.
<ישראל תיק: התחלנו את התהליך עם 94 ללא תיכוניים והיום אנחנו עם חמש בנות ללא תיכון.
<ישראל תיק: אני מקווה שעד סוף השבוע לכל הבנות יהיה מקום.
יעקב מרגי: ריבונו של עולם, אני שואל את עצמי למה עיריית באר-שבע לא נמצאת בסיטואציה הזאת, למה עיריית דימונה לא נמצאת בסיטואציה הזאת, למה עיריית תל-אביב לא נמצאת בסיטואציה הזאת, בחשש כזה שזה יקרה.
<ישראל תיק: לכן אני אצטרף לראש עיריית אלעד ואומר לך שבביתר עילית, שאני מניח שלא כולם מכירים אותה, היא בטח נקודה על המפה במדינת ישראל, יש 70 בתי-ספר.
<ישראל תיק: 70 בתי-ספר, מה שאתם שומעים.
יעקב מרגי: והיא הנותנת.
יעקב מרגי: ו-?
<ישראל תיק: זה בדיוק ייראה כמו שיש 70 חנויות ירקות אחת ליד השנייה ויריבו על הקונה שבא לאן הוא ייכנס, איך הוא ייראה ועם איזה עגבנייה הוא יצא בשקית או על הראש.
<ישראל תיק: זה מה שקורה, ואז כל אחד נהיה למצוינים וליותר מצוינים ולקהילה כזו ולתת-קהילה כזאת - - -
יעקב מרגי: עכשיו נגעת בסוגיה.
יעקב מרגי: חסכת לי את התשובה.
יעקב מרגי: אני מרשה לעצמי לחזור על הפתיח, כי מי שהיה צריך לשמוע את דברי התוכחה שלי לעצמי, הגיע קצת באיחור.
יעקב מרגי: אני אומר: ריבונו של עולם, תמיד מערכות החינוך הכלליות, הממלכתי, היו נושאות עיניהן למערכת החינוך החרדית ומתקנאים.
יעקב מרגי: לצערי הרב, לבושתנו, אני מלווה את מערכת החינוך הכללית, מדיניות השילוב, הדחיפה מאחור, הולכת ומתעצמת.
יעקב מרגי: אצלנו, מי שקצת חלש, הוא כבר לא בליגה שלי, הוא לא בבית-הספר שלי.
יעקב מרגי: הפוך, אני הייתי מדרג מנהל בית-ספר איכותי, וככה "שולחן ערוך" מדרג – מוסר, רבי אלימלך מליז'נסק.
יעקב מרגי: נהניתי לראות את הסרטון של הרב שטיירמן, שבדרך כלל אני לא שומע לעצתו, יש לי את רבותי.
יעקב מרגי: למנהל מוסד, כשבא להתלבט אם לקבל ילד, הוא אומר לו: גאווה.
יעקב מרגי: אני מבין שהכל זה עניין של גאווה.
יעקב מרגי: הכל עניין של גאווה.
<צביקה כהן: פרזנטציה, לא חינוך.
יעקב מרגי: מה יקרה לאותו מוסד אם ייקח ארבע בנות, חמש בנות חלשות, מבית חלש, ויעצים אותן?
יעקב מרגי: אני אגיד לכם מה יקרה – יהיה לו מקום יותר טוב בעולם האמת, בעולם הבא שלו.
יעקב מרגי: הפכנו להיות לחברה – אני לא רוצה לומר, אני מטיח בעצמי.
יעקב מרגי: אני צריך לכנס דיון בוועדת החינוך על זה?
יעקב מרגי: לשמוע שבנות יושבות בבית עם דמעות?
יעקב מרגי: מי ייתן את הדין על אותן בנות שכבר לא נותנות אמון במי שחינכו אותן, באלה שהובילו אותן?
יעקב מרגי: אותן מחנכות שיודעות לעקם את האף או לתת המלצות, מי שמכן?
יעקב מרגי: באיזו רשות אתן נותנות המלצות לסמינרים?
יעקב מרגי: יש תעודה, שיסתכלו על התעודה.
יעקב מרגי: מעקמות את האף, עושות סלקציה.
יעקב מרגי: סליחה על הביטוי, כן, עושים סלקציה.
יעקב מרגי: הגיע הזמן שנתרפא מהתחלואים האלה.
<קריאה: למה אין חקיקה?
<ישראל תיק: אני חושב שבסך הכל אפשר לומר - - -
יעקב מרגי: אני לא נוזף, אני מדבר לעצמי.