GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלישע אלכסנדר: אני גיליתי על הישיבה הזאת רק אתמול בלילה ולכן אין לי דף יפה ומהמם.
מירב בן ארי: לא נורא.
מירב בן ארי: כך זה יהיה קצר וקולע.
<אלישע אלכסנדר: אני הולך להוסיף כמה נקודות שבעיני הן מאוד מאוד חשובות.
<אלישע אלכסנדר: באמת דובר על הנושא של חוק זכויות התלמיד ואיך בעצם אפשר ליישם אותו.
<אלישע אלכסנדר: יש כמה נקודות שקשורות לקהילה הטרנסית שלא דוברו עד עכשיו ובהזדמנות זאת אולי גם כדאי לומר שרצוי מאוד להזמין נציגים של בדרו, של עמותת נוער, של על"מ, של שובל.
<אלישע אלכסנדר: אני לא יודע אם אתם יודעים, אבל היה מחקר על בריאות של אנשים טרנסג'נדרים ויש אחוז מאוד גבוה של אנשים טרנסג'נדרים עם בעיות בשלפוחית השתן.
<אלישע אלכסנדר: למה?
<אלישע אלכסנדר: כי הרבה אנשים טרנסג'נדרים מתאפקים במקום ללכת לשירותים שמחולקים לבנים ובנות, כדי לא לספוג אלימות.
<אלישע אלכסנדר: העניין הזה של חוק זכויות התלמיד כולל פתרון לנושא של השירותים שמחולקים בבתי הספר.
<אלישע אלכסנדר: אני לא יודע איך פותרים את זה, אולי אלה שירותים מעורבים, אולי עוד שירותים, אבל זה משהו שראוי לציין אותו.
<אלישע אלכסנדר: דבר נוסף הוא הנושא של פתרון להפרדה בשיעורי הספורט שלא הוזכר כאן.
<אלישע אלכסנדר: גם זה משהו שהוא מאוד בעייתי לאנשים טרנסג'נדרים ולא רק.
<אלישע אלכסנדר: משהו מאוד מאוד בסיסי, התייחסות בשם ובמגדר המבוקש שזה משהו שלא משנה כמה חושן יגיעו וישנו את התלמידים, והרבה פעמים התלמידים מאוד מקבלים את זה, ושוב, זה עניין של הצוות החינוכי.
מירב בן ארי: ולסיכום.
<אלישע אלכסנדר: טיפולי המרה.
מירב בן ארי: אתה יודע כמה נוער טרנסג'נדרים עד גיל 18 יש היום במדינת ישראל?
<אלישע אלכסנדר: בין אחוז לשלושה אחוזים מהאנשים באוכלוסייה הכללית.
מירב בן ארי: מספר.
מירב בן ארי: לא באוכלוסייה הכללית.
מירב בן ארי: בבתי הספר.
<אלישע אלכסנדר: אחוז אחד באוכלוסייה.
מירב בן ארי: נראה לי שאתה טועה.
<אלישע אלכסנדר: זה על פי מחקרים.
<אלישע אלכסנדר: נתון שאני רוצה לציין שהוא מאוד מאוד חשוב הוא שכ-41 אחוזים מהאנשים הטרנסג'נדרים ובפרט נוער ניסו להתאבד.
<אלישע אלכסנדר: לא חשבו להתאבד אלא ניסו להתאבד.
<אלישע אלכסנדר: לכן חשוב שלא משנה אם אלה אנשים מחוץ לארון או בתוך הארון, שם האובדנות היא הכי קשה.
מירב בן ארי: מעיין גורדון.
<מעיין גורדון: אני בן 17 וחצי מעפולה.
<מעיין גורדון: אני חניך בתנועת איגי.
<מעיין גורדון: הסיפור שאני אספר לכם קרה לי בבית ספר בחיפה.
<מעיין גורדון: אני יצאתי מהארון בחודש ינואר האחרון בקבוצת הווטסאפ של הכיתה.
<מעיין גורדון: אני עולה לכיתה י"ב.
<מעיין גורדון: גם לפני שיצאתי מהארון, היו בבית הספר הרבה מאוד דיבורים להטופובים, גם כלפי כי היו אנשים שחשדו.
<מעיין גורדון: החלטתי לצאת מהארון באופן הדרגתי כי רציתי לדעת את התמונה הברורה של הכיתה, איך הם יגיבו בבית הספר.
<מעיין גורדון: בהתחלה יצאתי כמישהו שנמשך מעט לבנים, אחר כך כבי-סקסואל ולבסוף כהומו.
<מעיין גורדון: כמובן שידעתי כבר מראש שאני הומו.
<מעיין גורדון: בכל מקרה, למרות כל החששות, הרגשתי שאני עדיין חייב לספר.
<מעיין גורדון: לא רציתי לחיות באשליה ולא רציתי להסתיר סוד כזה גדול.
<מעיין גורדון: אחרי היציאה מהארון היו כל מיני התייחסויות לא כל כך טובות ליציאה שלי.
<מעיין גורדון: בקבוצה של הכיתה תלמיד אחד טען שאני צריך ללכת לטיפול, וכולנו יודעים באיזה טיפול מדובר, והמחנכת חברה בקבוצה והיא כמובן ראתה את זה וכלל לא הגיבה.
<מעיין גורדון: בכל זאת, יועצת בית הספר הייתה בשבילי כמו חברה טובה והיא תמיד פתחה את הדלת שלה גם ברגעים הכי קשים וגם סודות לגבי הנטייה שלי היא שמרה ולא סיפרה לאף אחד למרות שהיא ננזפה על כך על ידי הנהלת בית הספר.
<קריאה: על מה היא ננזפה?
<מעיין גורדון: על זה שהיא שמרה את הסודות ולא סיפרה.
<קריאה: על ידי ההנהלה?
<מעיין גורדון: ההנהלה.
<מעיין גורדון: כן.
<מעיין גורדון: ההנהלה טענה שהיא הייתה צריכה לספר כל מה שאני אמרתי ולא לשמור שום דבר, למרות הבקשות שלי.
<מעיין גורדון: על זה היא ננזפה.
<מעיין גורדון: לסיכום.
<מעיין גורדון: אני מצפה מהסגל בבית הספר שלי ובבתי ספר בכלל לתת ביטחון לכל התלמידים שלהם, להיות מחנכים גם כשמגיעים לנושא הזה.
<מעיין גורדון: הכרות של המורים עם הנושא בלי חשש של מבוכה הכרחית עבורנו.
<מעיין גורדון: חינוך מיני ומגדרי, הכרחי ליום יום שלנו.
מירב בן ארי: אלישע גולני.
<אלישע גולני: אני בן 24 ואני חבר הוועד המנהל של הבית הפתוח.
<אלישע גולני: אני אביא לדיון את הפרספקטיבה של הבית הפתוח.
<אלישע גולני: הבית הפתוח תופס את ירושלים כסמל לחברה הישראלית ואת עצמו – אני אומר משהו יומרני – כמי שיכול היה להיות בחברה הישראלית.
<אלישע גולני: אנחנו ארגון אורך שמציע פתרונות הוליסטיים.
<אלישע גולני: אנחנו מציעים הכשרה למורים בבתי הספר בירושלים, בקבוצות הנוער והצעירים בפיתוח מנהיגות, את המרפאה ואני אדבר לרגע על החינוך למיניות בריאה בתוך הבית הפתוח, את שירות הייעוץ הפסיכו-סוציאלי הפתוח, את שירות ההרצאות, מפגשים לטרנסג'נדרים וטרנסג'נדריות.
<אלישע גולני: הרמנו השנה את כנס סוגיות בטיפולי המרה ולאחרונה הצטרף אלינו אלינו ארגון שובל שהוזכר כאן שהוא בעצם הגרסה הדתית לאומית של חושן שנכנס גם להכשרה של מורים בבתי הספר.
<אלישע גולני: אנחנו תופסים את עצמנו כאחראים על ירושלים רבתי, זאת אומרת, בתוכה גוש עציון, צור הדסה וכולי.
<אלישע גולני: אני אומר ממש בקצרה איך אני תופס את התפקיד של הוועדה ביחס לשדולה הגאה.
<אלישע גולני: אפשר להסתכל בתיבת המייל שלי ולראות את השמות של כל האנשים שנמצאים כאן ולעשות סבב.
<אלישע גולני: הדבר הזה מוכרח להתרחב.
<אלישע גולני: זאת אומרת, כל חברי הכנסת שפינו את הכיסאות, כמעט כולם הולכים לנאום במצעד הגאווה שקורה בשבוע הבא.
מירב בן ארי: לא ראיתי שם את מוטי יוגב.
<אלישע גולני: יותר ויותר ישתתפו.
מירב בן ארי: לא את נורית קורן ולא את סופה לנדבר.
מירב בן ארי: תאמינו לי שהיה כאן משהו מאוד משמעותי שלא היה כאן, בטח לא בשדולה.
מירב בן ארי: הייתי בשדולה וזה לא היה נראה כך.
<אלישע גולני: ראשות השדולה הולכות לנאום בנציגות של חברת הכנסת רוזין וחברת הכנסת מרב מיכאלי וגם אמיר אוחנה הולך לנאום אצלנו במצעד אליו כמובן כולם מוזמנים.
מירב בן ארי: איזה מצעד?
<אלישע גולני: מצעד הגאווה בירושלים, ביום חמישי.
<אלישע גולני: בשעה 17:00 מתכנסים בגן העצמאות.
מירב בן ארי: מרוב שאני עסוקה, לא שתתפתי במצעד בתל אביב.
<אלישע גולני: באמת?
<אלישע גולני: לא היית.
מירב בן ארי: בציוניות.
מירב בן ארי: ברור שהייתי.
<אלישע גולני: אני לא יודע אם תחווי את אותו סוג של הנאה במצעד בירושלים.
מירב בן ארי: אתה יודע שאני שומרת אמונים לעיר שלי.
<אלישע גולני: אני רוצה להוציא כאן הזמנה.
<אלישע גולני: הבית הפתוח מממן לבד את המצעד בירושלים במשך 13 או 14 שנים.
מירב בן ארי: מאיפה אתם מקבלים את התרומות שלכם?
<אלישע גולני: מכל מיני גורמים פרטיים ובפרט מתמיכה מאוד משמעותית של עיריית ירושלים.
<אלישע גולני: אני רוצה לומר מילה על התמיכה הזאת.
<אלישע גולני: אני בטוח שהמנכ"לים והמנכ"ליות יחלקו את החוויה אתי כי כמעט חצי מהעיסוק הוא להסיק תרומות בזמן שבעצם אנחנו עושים את מה שהמדינה צריכה לעשות.
<אלישע גולני: אנחנו לא יכולים להמשיך ללכת להתחנן לנדבנים שייתנו לנו כסף בזמן שבעצם אנחנו נותנים כאן שירותים שהמדינה צריכה לתת אותם.
<אלישע גולני: המדינה צריכה לתת חינוך, המדינה צריכה לתת טיפול, המדינה צריכה לתת בריאות וזה לא הגיוני, במדינת ישראל, בשנת 2015, שאנחנו צריכים להסתמך על כך שיש כל מיני אמריקאים עשירים שאכפת להם מהמצב של הקהילה בישראל.
<אלישע גולני: יש שני דברים שאני רוצה לסכם בהם.
<אלישע גולני: ראשית, הסיפור של המימון שחייב להיות ממשלתי וחייב להיות בצורה מוסדרת גם לחושן, גם לבית הפתוח וגם לאיגי.
<אלישע גולני: שנית, אנחנו מוכרחים להרחיב את מספר האנשים שהם חלק מזה כדי אנחנו לא נשמע שוב ושוב את השמות של אותם חברי כנסת.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שדווקא כאן היה שיפור.
מירב בן ארי: התחלתי עם זה וסיימת עם זה.
מירב בן ארי: היה שיפור.
מירב בן ארי: הוותיקים כאן, אני לא זוכרת מתי הם ראו נציג של הבית היהודי או את חברי הליכוד במקום הזה, אבל טוב שציינת את העניין.
<אלישע גולני: כשפנינו – אני גם אנצל את הפורום – לשרים ולשרות ולחברי הכנסת מנקודה מסוימת ימינה, אני לא אגיד מי הם, לא קיבלנו מענה ואם קיבלנו מענה, הוא היה שלילי.
<אלישע גולני: זאת אומרת, זה היה לנו מאוד מאוד קל להשיג את חברי הכנסת רוזין, מיכאלי וחנין, אבל היה לנו מאוד מאוד קשה להשיג חברי כנסת מהקואליציה.
<עודד פריד: מהפכות קורות לאט.
<אלישע גולני: נכון.
מירב בן ארי: יש עוד מישהו שמאוד חשוב לו לומר משהו?
<אלישע אלכסנדר: יש אפשרות לומר עוד משהו?
מירב בן ארי: שכחתי את נציגת ההתאחדות שישבו כאן והקשיבה במשך כמעט שעה וחצי.
<אלישע אלכסנדר: זה ממש לא הוגן.
מירב בן ארי: נתתי לך לדבר.
מירב בן ארי: כולם כאן קיבלו את זכות הדיבור.
מירב בן ארי: היא מחכה כבר שעה וחצי.
מירב בן ארי: אתה יודע שאתה יכול תמיד לכתוב לי.
<אלישע אלכסנדר: אני רוצה שזה יופיע בפרוטוקול.
מירב בן ארי: אתה לא צריך את הפרוטוקול בשביל זה.
מירב בן ארי: בשביל לכתוב לי?
<הדר ברקת: אני סטודנטית לחינוך מיוחד בסמינר הקיבוצים.
<הדר ברקת: אני ועמית הגענו כנציגים לשני פנים, מצד אחד נציגים של האחווה הסטודנטיאלית הגאה שקמה השנה מטעם אגודת הלהט"ב ומטעם התאחדות הסטודנטים כך שאנחנו כאן גם כנציגים של התאים הגאים, אבל גם כנציגים של הכשרות המורים.
מירב בן ארי: הכשרות הסטודנטים להוראה.
<הדר ברקת: נכון.
<הדר ברקת: אני חושבת שאחד הדברים הכי חשובים לדבר עליהם, אם אנחנו מדברים על רפורמה ועל שינוי בחינוך כרגע במוסדות האקדמיים יש מספר רב מאוד של סטודנטים שעוברו הכשרה להוראה ומצפים לדבר על הנושאים האלה ומצפים להכשרה שמגיעה מלמעלה ולא יוזמות עצמאיות שלהם.
<הדר ברקת: כן היו יוזמות מאוד מאוד קטנות במהלך השנה לעסוק בנושא הזה אצלנו בסמינר אבל זה לא מספיק.
<הדר ברקת: אנחנו כן רוצים שזה יהיה משהו שמגיע מלמעלה ומשהו שהוא ממוסד ובאמת יש לזה מקום ויש לזה צורך.
<הדר ברקת: זה דבר מאוד מאוד חשוב כי אנחנו המורים שאחר כך יגיעו לבתי הספר ויעסקו בנושא הזה.
מירב בן ארי: אלישע, דקה.
<אלישע אלכסנדר: משהו שלא עלה ומאוד חשוב לציין אותו.
<אלישע אלכסנדר: הנושא של זהות מגדר ושונות מגדרית עולה כבר בגן.
<אלישע אלכסנדר: זה משהו שמאוד חשוב לי שיהיה רשום והוא לא נמצא כאן ולא דובר עליו.
<מנדי מיכאלי: אם אפשר להוסיף עניין קטן.
<מנדי מיכאלי: אנחנו מאוד נשמח אם בתוך ההמלצות תוכלי להמליץ גם על דיון המשך.
מירב בן ארי: אל תדאגי.
מירב בן ארי: יש לי רעיון.
מירב בן ארי: לא יהיה עוד דיון אבל יהיה משהו יותר ספציפי.
מירב בן ארי: קודם כל, אני מודה לכולכם שהגעתם.
מירב בן ארי: אני יודעת שלבוא במיוחד לירושלים, לכנסת ולוועדה, זה לא פשוט אבל אני מודה לכם ואני מודה על הדברים החכמים שנאמרו כאן.
מירב בן ארי: אתה כל הזמן לומד עוד ועוד דברים ואני גם שמחה שזכיתי להוביל את הדיון הזה בוועדה ולהיות בשבילכם לא רק כאוזן קשבת אלא גם איך להמשיך הלאה את מה שקורה כאן בוועדה.
מירב בן ארי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ליישם ולהטמיע את תיקון מספר 4 לחוק זכויות התלמיד, כולל השתלמויות מורים ומנהלים.
מירב בן ארי: הוועדה מבקשת לדעת מהמדינה כמה בתי ספר לוקחים חלק בתכנית ניר ובתכנית חושן או גם וגם, תכנית שמתעסקת בנושא.
מירב בן ארי: לא רק עושה שיעור אחד אלא מתעסקת בנושא הזה.
מירב בן ארי: במקביל הוועדה מבקשת ממרכז המחקר והמידע של הכנסת לעשות מחקר בכמה בתי ספר מדובר.
מירב בן ארי: נעשה את זה רק ממרכז המחקר כי מהם אני אקבל את הנתונים.
מירב בן ארי: אני רוצה שיירשם בפרוטוקול שבעוד חודש אנחנו נקיים לא ישיבת ועדה אלא דיון נקודתי עם נציג של איגי, נציג של חושן ונציג של משרד החינוך.
מירב בן ארי: ענת, אני יודעת שאת עושה עבודה טובה, אבל אני רוצה לצאת מהדיון הזה עם מסקנות.
מירב בן ארי: אני יודעת שאת שנת הלימודים הזאת אני כנראה לא אספיק, אבל לפחות אני רוצה לדעת – לקראת הוועדה אנחנו גם נדבר – גם את בתי הספר שעושים, גם הפעילות, כמה זה עולה.
מירב בן ארי: אנחנו לא יודעים כמה זה עולה.
מירב בן ארי: נכון, יש בעיה תקציבית.
מירב בן ארי: כמה זה עולה להכניס את התכנית הזאת בצורה מסיבית יותר.
מירב בן ארי: אני מבקשת לא דיון רחב.
מירב בן ארי: הכנסת יוצאת לפגרה והוועדה תתכנס רק באוקטובר אבל חבל על הזמן.
מירב בן ארי: נשב עוד חודש לדיון מצומצם.
מירב בן ארי: כמובן גם עודד ישתתף בו.
מירב בן ארי: נראה איך אנחנו יכולים לקדם עלויות ותכניות, מה סכום ההשתתפות של העמותות ומה הסכום הנדרש שהמדינה צריכה להשתתף.
מירב בן ארי: יש לי חוק שעולה בוועדה ולכן אני לא אוכל לדבר, אבל אני גם בפייסבוק וגם במייל.
מירב בן ארי: מכאן אני רצה בריצת אמוק מטורפת לחוק שלי.
מירב בן ארי: אנחנו נעשה כאן דיון לא בהשתתפות עשרות אנשים, תסלחו לי, כי אני רוצה דיון עקרוני ולדעת איך אנחנו מטמיעים את התכנית הזאת בצורה רצינית בתוך בתי הספר הממלכתיים במדינה ואצל כולם.
מירב בן ארי: לא יכול להיות יש רק 25 אחוזים.
מירב בן ארי: כולל התוספות שלך, אלישע, של הטרנסג'נדרים.
<אלישע אלכסנדר: יש אפשרות להתחיל במחקר גם בבתי ספר יסודיים?
מירב בן ארי: נבקש גם בבתי הספר היסודיים.
<אלישע אלכסנדר: תודה.
מירב בן ארי: נקיים דיון קצר ועקרוני.
מירב בן ארי: כמובן שכל הדברים שנאמרו כאן – מהאכיפה של חוק זכויות התלמיד ועד חוזר המנכ"ל, ההמלצות של האגודה – אני מקבלת אותם בזרועות פתוחות.
מירב בן ארי: בנושא של הכשרת הסטודנטים להוראה, עליו דיברת, יתקיים כאן בוועדת החינוך דיון בהתכנסות הבאה של ועדת החינוך במושב הבא, דיון שיעסוק בנושא הכשרת הסטודנטים להוראה ואיזה כלים אנחנו נותנים להם היום כדי להתמודד עם הנושא של בני נוער להט"בים במערכת החינוך.
מירב בן ארי: אנחנו נקיים על כך דיון מיוחד שעוסק רק בנושא של הסטודנטים להוראה.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לכם שלא לפרוטוקול שלגבי איגי שהוא ארגון נוער ולא תנועת נוער, אני מנסה לקדם את המחויבות של המדינה מבחינת כספים שיינתנו לארגון הזה כדי שהוא יוכל למנף את הפעילות שלו.
מירב בן ארי: אמרתי את זה גם בקמפיין ואמרתי את זה גם כאן.
מירב בן ארי: נכון, יש קושי, יש קואליציה חרדית-דתית.
מירב בן ארי: עם כל הכבוד לחברת הכנסת מיכל רוזין, אני דווקא מעריכה את חבר הכנסת מרגי שבמקום לקבור את הדיון הזה, אמר לי שאני אוביל אותו כי הוא סומך עלי ואני כן אוכל לקדם את זה.
מירב בן ארי: אני מניחה שגם אתם סומכים עלי.
מירב בן ארי: לפחות בתור התחלה, אנחנו מתחילים עם אמון בסיסי.
מירב בן ארי: לדעתי אנחנו לא צריכים לראות את חצי הכוס הריקה אלא דווקא את חצי הכוס המלאה.
מירב בן ארי: זה אף זה רקורד.
מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לכם שנכון, זה לא אולי להעביר חוקים אבל יש אפשרות לקיים דיונים ולנסות להעביר תקציבים לאיגי ולהעביר תקציבים למשרד החינוך.
מירב בן ארי: יש עוד דברים.
מירב בן ארי: זאת לא רק חקיקה.
מירב בן ארי: אגב, אני יכולה להגיד לכם שחוקקו חוקים אבל בסוף, בפועל, יש דברים אחרים, אם אתה רוצה באמת להוביל.
מירב בן ארי: אמר עודד שמהפכות קורות לאט אבל הן קורות.
מירב בן ארי: כבר מה שהיה כאן, השמינייה, אני רוצה להגיד לכם שבשבוע שעבר הייתי בדיון בוועדת החינוך, אני לא זוכרת באיזה נושא, והייתי כאן לבדי.
מירב בן ארי: זה היה נושא מאוד חשוב, אבל הייתי לבד עם מרגי.
מירב בן ארי: יש לנו נאמנות בסיסית כזאת.
מירב בן ארי: עכשיו אני ממש רצה כי יש לי דיון של החוק שלי.
מירב בן ארי: אתם מוזמנים לכתוב לי.
מירב בן ארי: תודה רבה לכולכם על שהגעתם.
יעקב מרגי: בוקר טוב לחברות וחברי הכנסת, אורחים נכבדים.
יעקב מרגי: אנחנו מתנצלים על העיכוב שנוצר.
יעקב מרגי: התכנסנו היום, 11 באוגוסט 2015, כ"ו מנחם אב, התשע"ה, על סדר-היום: הצעת חוק הגנה על זכויות אמנים במוסיקה, התשע"ה-2014 - הצבעה על החלת דין רציפות.
יעקב מרגי: כידוע, הצעת החוק הזו עברה בקריאה ראשונה בקדנציה הקודמת.
יעקב מרגי: משכך, כדי לא להתחיל את הליך החקיקה מחדש, הממשלה אישרה להחיל דין רציפות על הצעת החוק, והיום הוועדה צריכה לאשר את החלת דין הרציפות.
יעקב מרגי: אעביר את רשות הדיבור ליועצת המשפטית של הוועדה, שתיתן סקירה, ולאחר מכן אם חברות הכנסת או אחרים ירצו להתייחס, יתייחסו.
יעקב מרגי: דיון קצר.
יעקב מרגי: זה לא דיון על החוק, לכן לא נאפשר דיון ארוך, ולאחר מכן הוועדה תצביע על החלת דין הרציפות.
מירב ישראלי: אז אנחנו בדיון על החלת דין רציפות לפי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק על הצעת חוק הגנה על זכויות אמנים במוזיקה.
מירב ישראלי: רק אזכיר במה מדובר: מדובר בהצעת חוק, שבאה לקבוע הגבלות מסוימות על החוזים שנקשרים בין אומנים בתחום המוזיקה לבין מפיק, מוציא לאור, אמרגן, מנהל אישי – כל בעצם סוגי החוזים שנקשרים בין אומן לבין מי שמנהל את הקריירה שלו, את הוצאת התקליטים וכו'.
מירב ישראלי: בקדנציה הקודמת הצעת החוק הפרטית היתה יותר מפורטת, עם תנאים יותר מסוימים.
מירב ישראלי: הצעת החוק, כפי שעברה בקריאה ראשונה, שעל זה אנחנו מחילים כרגע דין רציפות, קובעת בשני סעיפים שתי הוראות, שהן יותר כלליות, וזה הגבלת התקופה של התקשרות בלעדית עם אומן – לא תיערך התקשרות בלעדית עם אומן לתקופה שאינה סבירה, כלומר לא נקבעה תקופה של מספר שנים, אלא מושג שסתום, מה שנקרא, כללי, לתקופה שאינה סבירה.
מירב ישראלי: לא מדובר על הבעלות או על זכויות היוצרים של האומן אלא רק על תקופת ההתקשרות של ניהול הקריירה שלו.
מירב ישראלי: יש הוראה נוספת, שהמתקשר בהתקשרות עם אומן חב כלפיו בחיוב אמון, שזה מכניס כל מיני חובות של המפיק, אמרגן וכו' כלפי האומן.
מירב ישראלי: אני מזכירה שבדברי ההסבר להצעת החוק כפי שעברה בקריאה ראשונה, רשמנו רשימת נושאים, שהוועדה אמורה לחזור ולדון בהם לקראת הקריאה השנייה והשלישית, אזכיר אותם במבזק: נושא של האם זה צריך לחול בתחומים נוספים בתחום התרבות מלבד מוזיקה, נושא של סוגי ההתקשרויות – יש התקשרות בלעדית, התקשרות כוללת וכו', האם החובות המוטלות על המתקשר עם אומן, שזה תקופת התקשרות סבירה וחובת אמון יחולו על כל מי שמתקשר, או יש הבחנה בין סוגי מתקשרים שונים, נושא של האם חובת האמון היא רק כלפי המתקשר, או מוטלת על שני הצדדים, ומה ייחשב תקופת התקשרות סבירה לעניין חוק – האם זה יישאר מושג שסתום, או צריך לפרוט את זה, אם זה מגבלה של שנים, אם זה מגבלה של תקליטים, כפי שמקובל בענף.
מירב ישראלי: על זה מצביעים.
מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תודה רבה ליועצת המשפטית.
מירב בן ארי: לפני שנתחיל, גם שמעתי את דבריך היום בגלי צה"ל, ואי-אפשר להתעלם כי אנחנו ועדת חינוך, ומה ששמענו לגבי בית הספר החרדי וההתייחסות אליו, נשיא המדינה, אני מפה, כמובן, חשוב לי להתייחס ולומר שזה מצב בלתי-נסבל במדינת ישראל, שהגענו למצב כזה.
מירב בן ארי: אני מאוד מקווה שיפתרו את הסיטואציה המביכה הזאת, לדעתי.
מירב בן ארי: כמובן, אני מביעה מורת רוח על ההחלטה של בית הספר החרדי, להתייחס כך לנשיא המדינה.
מירב בן ארי: לענייננו, אני תומכת.
מירב בן ארי: פגשתי גם את איה לפני כן.
מירב בן ארי: אני חושבת שזה חוק חשוב.
מירב בן ארי: בכלל, אני מאמינה בחוקים שמגיעים מהאג'נדה האישית, מגיעים מהבטן.
מירב בן ארי: אני חושבת שאלה חוקים, שאחרי שאדם עבר תקופה לא פשוטה, ולכן אני גם מאמינה ברעיון וגם מאמינה בך ובחוק.
מירב בן ארי: אני מביעה אמון בו.
מירב בן ארי: אני אישית מסכימה עם הדברים שנאמרו על-ידי היועצת המשפטית, שנצטרך לדון, כשנדון במהות החוק, כמובן, מה זה סביר – גם כעורכת דין לשעבר, הנושא של האדם הסביר - זה מושג שסתום שאנחנו צריכים להתייחס אליו, ולהחליט כוועדה.
מירב בן ארי: כמו כן, אני חושבת שהצעת חוק הגנה על זכויות אומנים, נקודה, מוזיקה, זה חשוב, ויש עוד תחומים.
מירב בן ארי: לכן אני חושבת שגם השם עצמו צריך להיות יותר רחב, להגן, בטח במדינת ירשאל ובמציאות שאנחנו נמצאים בה כיום, וכמובן, דברים שאעלה כשנדון לדון בחוק, שזה גם נושא איסור אפליה, שנראה לי שזה המקום גם להכניס את העניין של אפליית אומנים, וכמובן, ההתאגדות ותנאי ההעסקה של אומן.
מירב בן ארי: הדברים הללו, כשיגיעו לוועדה, אתייחס אליהם כמו שצריך .
יעקב מרגי: אפרופו, התייחסות קטנה לדברים שאמרת – חוק שבא מאג'נדה אישית, מהניסיון שלנו בכנסת, לא כדאי שזה ייקרא חוק איה כורם, כי כשהיה חוק נהרי, הוא היה מיועד תמיד לסיכול.
יעקב מרגי: גם עכשיו, אם מחזירים אותו לפי הסכם קואליציוני, לעתיד לבוא - זה כמו הטנקיסט שמוציא את הראש שלו מהצריח...
יעקב מרגי: לכן לא חוק איה כורם.
יעקב מרגי: אנחנו קוראים לו חוק הגנה על זכויות אומנים במוזיקה.
מירב בן ארי: זה לא עניין השם שלך על החוק הזה, שזה מאוד חשוב, כמו העניין שזה מגיע מתוך מקום שאדם עבר חוויה, שבסוף אומר: לא עוד.
מירב בן ארי: לכן פה בעיניי זה חשוב.
ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש, בוקר טוב.
ענת ברקו: אני חושבת שזה חוק חשוב ביותר, כי אנחנו יודעים שיש בעיה במדינת ישראל בשמירה על קניין רוחני, ויש בעיה הרבה פעמים בניצול של קניין רוחני במובן הזה שזה יכול להיות מוזיקה, זו יכולה להיות כתיבה.
ענת ברקו: לאחר מכן, דברים, קשה לשמור עליהם, כי הם נמשכים לאורך זמן.
ענת ברקו: החוזים הם בלתי-מוגבלים, זה ממש כמעט עבדות.
ענת ברקו: לדעתי, כן נצטרך לקבוע מהי התקשרות סבירה ומהי התקשרות בלתי-סבירה, ולתחום בשנים.
ענת ברקו: כסופרת אני יודעת, מעולם הספרות, שכשמתרגמים ספר למחזה או לסרט, תמיד בחוזה יש פרק זמן, שאם זה לא מתממש, החוזה מאבד מתוקפו.
ענת ברקו: אני חושבת שזה משהו שצריך להיות גם בתחום המוזיקה.
ענת ברקו: זה מאוד הגיוני.
ענת ברקו: לא מתממש, הסוכן, המפיק לא סיפק את הסחורה – זה מאבד מתוקפו.
ענת ברקו: יש עוד נושא שאני חושבת שראוי להכניס בחוק מהסוג הזה, או בצורה אחרת: שעות עבודה של אומנים.
ענת ברקו: אני רואה את זה גם כאמא לשחקן, ששעות העבודה הן לפעמים לא הגיוניות במובן הזה של 18 ו-20 שעות על הרגליים רצוף.
ענת ברקו: אני יודעת שכשיש פרויקטים, אז רצים אתם, אבל לא תמיד המערכת הסומכת שמסביב, דואגת לאנשים, לאמנים עצמם.
יעקב מרגי: היום את מחוקקת.
יעקב מרגי: אדרבא – תרימי את הכפפה.
ענת ברקו: יש כאן בעיה, שגם נושא כל כך חשוב – תראה את הנוכחות.
ענת ברקו: היינו צריכים לראות פה הרבה יותר אמנים - הם ישנים בשעה הזאת.
ענת ברקו: היינו צריכים לראות פה הרבה יותר אמנים.
ענת ברקו: זה אינטרס שלהם.
ענת ברקו: איה – כל הכבוד שהיא דוחפת ושהיא פה, אבל תראו – האולם ריק.
מירב בן ארי: אפשר גם לומר על חברי הכנסת.
יעקב מרגי: נוכחות סבירה.
יעקב מרגי: ארבעה ח"כים בדיון פגרה זה סביר.
ענת ברקו: צריך לומר שחברי כנסת עובדים הרבה יותר קשה ממה שאנשים חושבים.
יעקב מרגי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: אני מצטרפת לברכות על שהחלטתם להחיל דין רציפות על החוק הספציפי, כי לא הייתי רוצה לראות את האנשים שעומדים או את הנשים או האשה שעומדת מאחורי החוק הזה מתחילה הכול מהתחלה.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהברכה המיוחדת היא, שלא רק שזה בא לאחר חוויה מסוימת, אלא שנלקחה החוויה האישית, והועברה לממד הפוליטי הרחב, ולקחה על עצמה את היוזמה להגיע לבית המחוקקים וליזום את זה.
עאידה תומא סלימאן: אם הרבה אזרחים במדינה היו בונים את החוויות שלהם בצורה כזו למשהו יותר פרודוקטיבי וחיובי, המצב שלנו היה הרבה יתר טוב, לדעתי.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי מאוד לוועדה, שאיני חברה בה, לשקול בדיונים שלה, להרחיב את החוק הזה, שזה יהיה על זכויות אמנים, וזהו – נקודה; לא רק במוזיקה אלא באופן כללי.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה היה מיטיב עם הרבה- - -
יעקב מרגי: מעין שכפ"ץ למה שאני חושב.
עאידה תומא סלימאן: גם אני מברכת על עצם - לא כל כך על זה שנקבעה ישיבה ב-09:00, אבל על עצם קיומה.
יעקב מרגי: קחי את הלו"ז שלנו היום, ותראי כמה הוא מתמשך.
יעקב מרגי: נציגי הממשלה?
יעקב מרגי: אנחנו ערים להתחייבות להיצמד לתיאום, אבל אם יש לך מה להוסיף, בבקשה.
<עדנה הראל: מעבר להתחייבות לתיאום - היא לא רק פורמלית.
<עדנה הראל: ברשותכם, כמה מילים קצרות – שמי עדנה הראל, אני ממשרד המשפטים.
<עדנה הראל: הצעת החוק הזו מעוגנת בנושאים שבתחום התרבות, אבל עניינה הוא בתחום דיני החוזים באופן מאוד מובהק.
<עדנה הראל: תחום דיני החוזים הוא תחום שכמובן, מוכר לכולנו במונחים הכלליים שלו.
<עדנה הראל: גם אם אנחנו לא משפטנים, אנחנו ודאי יודעים כמה דיני החוזים אמורים לתת מענה למגוון של מצבים והסדרים.
<עדנה הראל: גם ההסדר כאן לא מתעסק, ברשותך, היועצת המשפטית, רק בניהול של- - -
מירב ישראלי: זו היתה רק הערה כללית.
<עדנה הראל: אבל הסוגים כאן של ההתקשרויות זה גם המפיק, גם הניהול האישי, גם ההוצאה לאור.
<עדנה הראל: יש מגוון פעילות עבור האומן.
<עדנה הראל: נכון שהובא בפני הוועדה והניע את הצעת החוק הזו מקרה אישי שהוא בעגה המשפטית hard case, מקרה קשה, אבל hard case לא תמיד מניב חקיקה טובה, כי רואים נגד העיניים, ויש ביטוי מאוד קלאסי שאומר – hard case make bad low, שלפעמים המקרה הקשה הספציפי מביא אותנו למסקנה שצריך לעשות הסדר מסוים, כי זה נורא ואיום שיהיה דבר כזה, אבל בעצם אנחנו פוגעים במגוון היותר רחב ויותר מורכב של המציאות ושל ההסדרים שהחוזים אמורים לתת להם מענה.
<עדנה הראל: לכן גם אני חושבת שלפחות נציע התלבטות לא פשוטה בעניין של הרחבת החוק לתחומים נוספים.
<עדנה הראל: תחום הספרות מתנהל אחרת לחלוטין מתחום המוזיקה.
<עדנה הראל: גם בתחום המוזיקה, מה שפעם ראינו- - -
יעקב מרגי: סליחה שאני קוטע.
יעקב מרגי: אמרתי שלא דנים בחוק.
יעקב מרגי: חששתי מלהיכנס, אבל נגעת.
<עדנה הראל: מכיוון שנזרקו כמה אמירות כלליות של תמיכה ושל אנחנו הולכים עם זה קדימה וניפגש עוד, רק כמה אמירות כלליות של הגנה על המודל הזה.
<עדנה הראל: המודל הזה נועד, לתת מענה דווקא למגוון המאוד רחב של התנהלות, אפילו רק בתחום המוזיקה, ואי-הודאות שמביאה, למשל, לתקופה החדשה של מוזיקה והפצה בעולם הדיגיטלי, שהיא לא באמצעות אלבומים, ואי-אפשר לספור באמצעות אלבומים, והמודל כזה או אחר הרבה פעמים מניב מסגרות שונות, שעל-מנת לתמוך באומן במצב שבו יש חובות אמון, שזה הסדר חשוב, שיש בו הרבה מאוד תוכן, למרות שהוא מושג שסתום, ייתן בפני בית המשפט כלי בנסיבות הקונקרטיות, לדעתנו, לתת איזונים הרבה יותר נכונים לתקופות הסבירות בחוזים השונים.
<עדנה הראל: אבקש, כשנדון בזה, להגן על אותן תזות שחשבנו, מצד אחד, שנתחיל מתחום המוזיקה ולא נמהר להתפרס לתחומים אחרים, שכל אחד מתנהל אחרת, וגם בתחום המוזיקה להישאר במושגי שסתום על היתרונות שלהם.
<עדנה הראל: וכמובן, חובת התיאום – לא התכוונתי להזכיר אותה, אבל היא היתה.
יעקב מרגי: זה היה לנגד עיניי, ואני הייתי מזכיר אותה.
יעקב מרגי: בבקשה אל תצלול למהות של החוק.
<מרדכי אמיתי: בוקר טוב, שמי עו"ד מוטי אמיתי, אני הסמנכ"ל והיועץ המשפטי הפנימי של הפדרציה הישראלית לתקליטים – איגוד שמאגד את חברות התקליטים הישראליות והבין-לאומיות כאחד.
<מרדכי אמיתי: באמת, אדוני היושב-ראש, לא אכנס למהות הדברים, כי אני מניח שזה יהיה בהמשך.
<מרדכי אמיתי: כמה נקודות, ברשותך, אדוני: אחת, אנחנו ערים לבעיה שהחוק הזה נולד בעקבותיו.
<מרדכי אמיתי: אנחנו לא עוצמים את העיניים.
<מרדכי אמיתי: עם זאת, אנחנו שבים ואומרים, שבעיה אחת, ומזה אנחנו חוששים, יכולה במקרה הזה לשפוך את התינוק עם המים.
<מרדכי אמיתי: אנחנו מבקשים מכם, חברי הכנסת, ששמעתי פה בפני כולם את התמיכה שלכם, לכך שתשמרו על תעשיית המוזיקה הישראלית – לא מדבר על הבין-לאומית, אבל מדברים בעיקר על המוזיקה הישראלית, כי במצב הדברים, כפי שהצעת החוק הובאה בראשונה, הצעת החוק המקורית, היא עלולה לשפוך את התינוק עם המים.
<מרדכי אמיתי: אני מתחבר לחלוטין לדברים שאמרה חברת הכנסת ברקו.
<מרדכי אמיתי: אנחנו נמצאים בעולם שבה יש בעיה מאוד גדולה בעניין הקניין הרוחני.
<מרדכי אמיתי: יש פיראטיות מטורפת ברשת.
<מרדכי אמיתי: חברות התקליטים, מה שנקראו פעם חברות התקליטים, הפסיקו להרוויח ממכירת אלבומים, הפסיקו להרוויח מהפקה של תקליטים.
<מרדכי אמיתי: חברות התקליטים נאלצו להיכנס לתחומים נוספים בעל-כורחם – לא כי הם רצו, אבל דווקא בגלל הבעיה של ההגנה על הקניין הרוחני.
<מרדכי אמיתי: אני שוב מתחבר לדברי חברת הכנסת ברקו, שנתנה את הדוגמה בעניין הספרים, למשל.
<מרדכי אמיתי: אכן בספרים זה קורה, אבל זה קורה במעמד של חוזה בין המו"ל לבין הסופר – לא בחקיקה.
<מרדכי אמיתי: החקיקה, בהתערבות שהיא נמצאת, כמו שהיא היתה בהצעה הראשונית, בהחלט עשויה להרוס את הענף שאנחנו יושבים עליו.
<מרדכי אמיתי: אני שמח לשמוע.
יעקב מרגי: היא עברה שיפור משמעותי.
<מרדכי אמיתי: אני שמח לשמוע, שבהחלט אתם חברי הכנסת תשמרו על התעשייה הזאת, שהיא חשובה לכולנו.