GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנין זועבי: קבוצה של נשים אמרה – אנחנו נבשל מהמטבח שלנו, התקציב של משרד החינוך ילך לרשות המקומית, אנחנו נאכיל את הילדים שלנו, אנחנו נצא ממעגל האבטלה - - -
יעקב מרגי: גם בירושלים יש פרויקט כזה, שהוצג בוועדה לזכויות הילד.
חנין זועבי: מדובר בפיילוט.
חנין זועבי: אחרי שלוש שנים חברת סלמה מספקת 3,000 מנה, מספקת תעסוקה ל-15 נשים ותוך שלוש שנים הפרויקט החזיר את ההשקעה, הוא עומד על הרגליים שלו.
חנין זועבי: מה שאני אומרת זה לקחת את הרעיון הזה ולספק למאות או אלפי נשים ערביות תעסוקה.
חנין זועבי: רק 24% מהנשים הערביות מועסקות, אז לא משנים את הפרויקט, לא משנים את ההיגיון, אלא קצת מרחיבים את האופק שלנו.
חנין זועבי: קצת מנסים להיות יצירתיים ומספקים גם תעסוקה, גם אוכל טוב, טעים, חם לתלמידים.
חנין זועבי: רעיון פשוט.
חנין זועבי: אפשר לוותר על המצגת שלכם, אפשר לוותר על הכל ולהתקדם.
יעקב מרגי: זה רעיון שהוא רעיון מוצלח וטוב, ובכנסת הקודמת הוא הוצג בוועדה לזכויות הילד, הייתי נוכח שם.
יעקב מרגי: אני חושב ששם זה היה WIN-WIN, כולם מרוצים.
יעקב מרגי: אנחנו לא נוותר על המצגת, כי עד שיוטמע מה שאת רוצה ומה שאני רוצה ומה שכולנו רוצים – בינתיים מפעל ההזנה קיים, אז בואו נראה איך הוא עובד.
יעקב מרגי: לפני המצגת, חבר הכנסת אייכלר שצריך לצאת, בבקשה.
ישראל אייכלר: אחרי המצגת.
ישראל אייכלר: לא חשבתי על מה שהיא אמרה.
ישראל אייכלר: נשמע קודם.
<חיים הלפרין: אני רוצה לפתוח בכך שמדינת ישראל יכולה וצריכה להיות גאה בתכנית הזאת.
<חיים הלפרין: היא נותנת מענה רחב, נכון וטוב בסך הכל גם חוק יוח"א וגם ציל"ה שעוד מעט נראה – נותנים מענה - - -
יעקב מרגי: לא הקשבתי, הצגת את עצמך לפרוטוקול?
<חיים הלפרין: חיים הלפרין, מנהל היחידה לתכניות משלימות למידה במשרד החינוך.
<חיים הלפרין: אז אני אומר שמדינת ישראל יכולה וצריכה להיות גאה בתכנית הזאת, שנותנת מענה לסדר גודל של 200,000 ילדים בשנה.
<חיים הלפרין: בחשבון גס אנחנו מדברים על בין 35 ל-40 מיליון מנות, ארוחות צהריים שמגיעות לילדי ישראל בעיקר בפריפריה.
<חיים הלפרין: עוד מילת הקדמה.
<חיים הלפרין: יש הרבה בעלי זכויות לתכנית הזאת.
<חיים הלפרין: היא התחילה יחד עם עמותת ידיד ויחד עם קרן רש"י.
<חיים הלפרין: היום אני חושב שהיא נמצאת במצב הרבה יותר טוב גם בהיקף שלה, גם במחויבות שלה.
<חיים הלפרין: תהליך ההטעמה שלה הוא לא פשוט - - -
יעקב מרגי: כדאי להזכיר לטובה גם את חברת הכנסת לשעבר רוחמה אברהם.
<חיים הלפרין: נכון, נכון.
<חיים הלפרין: היא מינפה את התהליך, שהיה תהליך וולונטרי.
<חיים הלפרין: אנחנו מדברים על מענה לכל התלמידים שאני מונה.
<חיים הלפרין: ורק הערה משפטית מקדימה, הארוחה ניתנת על בסיס חוק יוח"א.
יעקב מרגי: בצבא לימדו אותנו ראשי תיבות, לא כולם מבינים ראשי תיבות.
יעקב מרגי: כשאתה אומר יוח"א, זה לא יוחאי.
יעקב מרגי: תסביר מה זה.
<חיים הלפרין: חוק יוח"א הוא חוק יום חינוך ארוך שקיים ב-108 יישובים, חלקם באופן מלא וחלקם באופן חלקי.
<חיים הלפרין: למשל, שכונות מסוימות בבאר שבע נכללות ביוח"א ובשכונות אחרות לא.
<חיים הלפרין: באלעד למשל כולם יוח"א, למרות שהיא באשכול 2 ועוד כהנה וכהנה דוגמאות לפי ה - - - שלו, אבל ההזנה חלה עליו משום שהמדינה אמרה – אם אני רוצה לתת הזנה לילדים, אני קודם כל מחויבת לתת אותה למי שאני מחייבת אותם להישאר יום ארוך, ולכן הוא יושב על החוק הזה ולכן הזכאות נגזרת משם.
<חיים הלפרין: בצד השמאלי הבאנו את תכנית ציל"ה, שהיא תכנית שהיא בהחלטת ממשלה, היא לא באותו מעמד חוקי, שנותנת מענה לאשכולות החלשים – 1 עד 3, והיא תכנית שמאריכה את יום הלימודים ונותנת גם הזנה והיא משלימה בעצם גם במקומות שאין יוח"א, והיא נותנת מענה לילדים רק באשכולות 1 עד 3, וירושלים, שהיא הראשונה באשכול 4, הם רלבנטיים, ולכן יש לנו בעצם מענה שנותן קודם כל על בסיס חוק יום חינוך ארוך באשכולות של 1 עד 5 ומי שאין לו יום חינוך ארוך, באשכולות 1 עד 3, נהנה גם מציל"ה, שנותנת בעצם סוג של מענה משלים - - -
יעקב מרגי: ציל"ה זה גם ראשי תיבות?
יעקב מרגי: יאמר לנו כבודו?
<חיים הלפרין: זה צהריים יומיים, למידה, העשרה.
יעקב מרגי: החיים כל כך פשוטים ואנחנו אלופים בלסבך אותם.
איציק שמולי: אתה יכול אולי להסביר מה מקור הפער בין הפוטנציאל לבין מה שבפועל.
<חיים הלפרין: כן, בדיוק אני אגיע לזה.
<חיים הלפרין: אז התחלתי להסביר שתהליך ההטמעה הוא תהליך לא פשוט, ואפשר לראות את זה גם בהיבט של עצם החלוקה, בסך תקציב לחלק המשרד ובזה יש עוד גורם שמשתתף בעלויות.
<חיים הלפרין: במבנה של חוק הארוחה היומית ובהסכמות שמוגדרות בחוק החינוך לשר האוצר, מובנת השתתפות הרשויות.
<חיים הלפרין: כפי שאתם רואים בטבלה למטה - ואמרתי, תהליך ההטמעה הוא תהליך לא פשוט – חלק מהרשויות, בעיקר באשכולות הנמוכים, אומרות – אנחנו לא יכולות לשאת בחלק שלנו.
<חיים הלפרין: לא יכולות לשאת בחלק הזה.
מירב בן ארי: בעיקר הרשויות החלשות.
<חיים הלפרין: בעיקר החלשות.
מירב בן ארי: זה בגלל שמראש ציל"ה מיועדת לאשכולות 1 עד 3 ומראש הדירוג - - -
<חיים הלפרין: לא, גם ביוח"א, גם מי שנמצא ביוח"א אומר אני - - -
מירב בן ארי: ביוח"א זה 1 עד 5.
<חיים הלפרין: נכון, אבל יש רשויות אשר - - -
יעקב מרגי: סליחה, אני אוסיף את תרומתי מניסיוני הדל כשר בממשלה.
יעקב מרגי: שיטת המטצ'ינג נשמעת לכאורה ויש בה הרבה היגיון.
יעקב מרגי: אתה רוצה פרויקט, אני לא אמור לממן לך את כולו, בוא תשתתף.
יעקב מרגי: לפעמים רף הביצוע, סעיפים שיש בהם מטצ'ינג הוא נמוך והפוך, הוא גורם לנזק, הוא תוקע תקציבים רבים בהתחייבויות שלטוניות שלא מממושכות, כי יש רשויות שלא יכולות ויש רשויות שלא רוצות ושיש להן סדרי עדיפויות אחרים.
מירב בן ארי: זה בדיוק כמו עם הסייעות עכשיו.
יעקב מרגי: לכן, בנושא המטצ'ינג, לפעמים הצדקנות הזו היא בעוכרם דווקא של האוכלוסיות שכן צריכים ונעזרים בה.
יעקב מרגי: בבקשה, אלה הרהורים שלי בקול.
<חיים הלפרין: אני כבר אתייחס לנקודה הזאת, חבר הכנסת שמולי, שבעצם בשנה שעברה, במהלך משותף של משרד החינוך ומשרד הרווחה והאוצר, הפחתנו את השתתפות הרשויות בהשקעות בחלשים, כפי שאתם רואים באשכול 1 מ-15% ל-10%, אשכול 2 – מ-25% ל-15%, באשכול 3 מ-30% ל-20%, ובאשכול 4 מ-35% ל-25% וכן הלאה.
<חיים הלפרין: כמובן שבאשכולות הגבוהים נשארנו כמו שהיה בעבר, כי תל אביב, שהיא אשכול 8 ויש לה בתי ספר ביוח"א, אגב שהם חלשים מאד, בתי ספר שמדד הטיפוח שלהם הוא גבוה מאד, הוא ממש כמו בית ספר ברהט, אבל במקום הזה רהט לא יכולה להשתתף כמו שעיריית תל אביב יכולה להשתתף ואז הילדים יזכו להזנה בגנים ובבתי הספר - - -
איציק שמולי: כלומר, החתך הוא לפי רשות, הוא לא לפי שכונה.
<חיים הלפרין: הזכאות ליוח"א יכולה להיות לפי שכונה.
<חיים הלפרין: בתל אביב, זו רק השכונה שנמצאת בדרום, למשל.
ישראל אייכלר: ואז בתל אביב, בשכונה הזאת, העירייה צריכה להשתתף?
<חיים הלפרין: כן, בוודאי.
<חיים הלפרין: אגב, גם העירייה וגם ההורים משתתפים.
<חיים הלפרין: הוועדה הזאת אישרה, במסגרת תשלומי הורים, השתתפות ההורים.
<חיים הלפרין: הוועדה הזאת יזמה שהורים שההכנסה שלהם היא עד 1,300 שקלים לא ישלמו בכלל.
<חיים הלפרין: ואם הם לא ישלמו בכלל, אז מי אמור לשלם את זה?
<חיים הלפרין: הרשות, כי המדינה מחויבת לתת מענה.
ישראל אייכלר: ירושלים היא אשכול 5?
<חיים הלפרין: ירושלים היא אשכול 4.
יעקב מרגי: זאת אומרת שדרך מפעל ההזנה אפשר לראות כמה התקצוב הדיפרנציאלי יכול לעבוד.
<חיים הלפרין: נכון, אבל זה יותר מורכב, כי יש רשויות שפשוט לא רוצות להיכנס לזה.
<חיים הלפרין: הן אומרות, ההורים מסתדרים בלעדי, אז אני לא צריך להיכנס למהלך הזה.
ישראל אייכלר: יש שכונות בירושלים שיש להן חוק יוח"א?
<חיים הלפרין: יש בתי ספר בירושלים שיש להן יוח"א – קריית מנחם, נווה יעקב, בעיקר השכונות האלה.
ישראל אייכלר: קריית מנחם ונווה יעקב?
ישראל אייכלר: ובית"ר?
<חיים הלפרין: בית"ר כולה יוח"א, היא אשכול 2.
<חיים הלפרין: בכל אופן, התמונה שאנחנו רואים כאן בעצם, החל מפברואר שנה שעברה, צופה פני השנה הזאת, מבחינתנו הוא נוהל - - - אני יכול לספר לכם שכבר במהלך השנה שעברה רהט הגדילה את מספר הילדים שהיא הרגישה מחויבת אליהם, תל שבע, שגב שלום, שבעבר לא רצו להיכנס לתכנית ההזנה, נכנסו ואני מקווה שזה לא יהיה חד פעמי וכשנגיע לספטמבר נצטרך עוד פעם להיכנס למשא ומתן, ושהם יצרכו את התכנית שהיא חשובה לילדים.
<חיים הלפרין: אגב, כולם מודים בזה, הם רק אומרים שיש להם חשב מלווה שלא מאפשר להם - - -
יעקב מרגי: יש לכם בקרה כדי לוודא?
יעקב מרגי: כי לפעמים לא בא למנהלי בתי ספר או לרשויות להתעסק עם זה בכלל, לא קשור מבחינה כלכלית.
יעקב מרגי: השאלה איך אתם כרגולטור ואנחנו אנחנו מפקחים על זה, שאכן ילדים שצריכים ויכולנו לסייע בידם, לא נופלים בגלל שלמישהו לא בא להתעסק עם זה.
<חיים הלפרין: זו שאלה מצוינת.
<חיים הלפרין: חלק מהמשימה של הצוות שעוסק בזה היא לעבור בית ספר בית ספר ביישוב ולוודא שהילדים שלא אוכלים, הם הילדים שלא רוצים.
<חיים הלפרין: כלומר, ההנחיה היא פשוטה – יש מספר דברים שמוגדרים במצבת – נגיד בבית ספר יש 400 ילדים שזכאים להזנה, אם בית הספר ביקש 200 ילדים – אנחנו רוצים לראות כנגד 200 פתקים של הורים שאמרו אנחנו לא רוצים את ההזנה כי אנחנו מעדיפים אוכל מהבית, או כי אני לא יודע מה.
יעקב מרגי: וזה תלוי אישור של ההורים.
<חיים הלפרין: אישור כתוב של ההורה שאומר אני לא רוצה שהילד שלי יאכל, ואגב, זו זכותו.
ישראל אייכלר: כשאתה אומר בית ספר, זה כולל כל רשתות החינוך, או רק המוכרים?
<חיים הלפרין: זה כולל רק את רשתות החינוך שמוגדרות בחוק יסודות התקציב, קרי מעין החינוך התורני והחינוך העצמאי.
יעקב מרגי: מוכר שאינו רשמי לא נמצא שם.
ישראל אייכלר: כל תלמודי התורה מחוץ לתכנית.
יעקב מרגי: כל המוכר שאינו רשמי לא נמצאים שם.
<חיים הלפרין: הם לא זכאים.
<חיים הלפרין: אגב, בהמשך להערה של חבר הכנסת אייכלר, החוק מגדיר שאנחנו כמדינה מחויבים לתת לילדים במוכר שאינו רשמי, כלומר - במעיין החינוך התורני לצורך הדוגמא - את ההזנה, אבל הרשות לא מחויבת לממן אותה מחלקה.
<חיים הלפרין: כלומר, היא יכולה להגיד לבעלות – אנחנו מבקשים שתביאו גם את החלק שלי, לא רק את החלק שלכם.
ישראל אייכלר: זה לגבי החינוך העצמאי - - -
<חיים הלפרין: אגב, ככה זה עובד בטבריה, ככה זה עובד ברשויות שונות.
יעקב מרגי: אפרופו חוק נהרי.
ישראל אייכלר: יש להם על מי לסמוך, כי השופט חשין בשעתו אמר – מי שנותן להם תורה, שייתן להם קמח.
יעקב מרגי: טוב, מכובדי, נמשיך בסקירה, בבקשה.
<חיים הלפרין: אז אני אומר שהצפי הוא באמת להקטנת הפער שבין התכנון התקציבי לבין הביצוע שלו, וכמו שאתם מבינים, תהליך ההטמעה הוא לא פשוט.
<חיים הלפרין: אני רוצה להגיד בסוגריים - - -
יעקב מרגי: מר הלפרין, תעשה את זה יותר טלגרפי.
<חיים הלפרין: אני רוצה לומר עוד משהו אחד בהמשך להערה של חבר הכנסת מרגי.
<חיים הלפרין: הסתדרות המורים הייתה איתנו לכל אורך הדרך, כולל תלונות שהגיעו ממורים על זה שפתאום המורה אומרת אני הופכת להיות מלצרית, לא נעים לי.
<חיים הלפרין: המנהל אומר לא נעים לי שהמורים לא מקבלים מנות, רק הילדים.
<חיים הלפרין: כל הדבר הזה, הסתדרות המורים הייתה לצדנו לכל אורך הדרך ואמרה, אנחנו חושבים ש - - -
יעקב מרגי: מה, יש מורים כאלה בישראל?
<חיים הלפרין: היו כאלה.
יעקב מרגי: אני חייב לציין את המורה שלי חיה, זיכרונה לברכה, שגם דאגה להחליף תיק לאלה שבאו עם ילקוט קרוע ואם באו עם נעליים שהאצבע בצבצה, היא החליפה להם אותה, והיא לא הרגישה שהיא עובדת סעד.
<ענת עובדיה: יושב ראש הוועדה, זה אלה שלא שומעים אותם.
יעקב מרגי: אני אמרתי, מותר להרהר בקול.
יעקב מרגי: אני לא תוקף אף אחד.
<ענת עובדיה: ועדיין יש מורים כאלה.
יעקב מרגי: אני מאמין שכן.
<ענת עובדיה: פשוט לא שומעים אותם, אבל חשוב מאד - - -
יעקב מרגי: ניתן למר הלפרין להמשיך.
נורית קורן: מה שחשוב זה שמורה כן יקבל אוכל, כדי שהוא גם יישב עם התלמידים ויראה להם שהוא גם אוכל.
נורית קורן: גם זה חשוב.
<ענת עובדיה: לא רק שהוא אוכל, הוא צריך להראות להם איך אוכלים.
<ענת עובדיה: אז החשוב.
<ענת עובדיה: זה לא עניין של לספק עוד מנה, כי עוד מנה יכלה להיות גם בפח.
<ענת עובדיה: אז יש בזה גם הסבר של חינוך.
יעקב מרגי: בבקשה, מר הלפרין, תתכנס לסיכום.
<חיים הלפרין: התמונה בגדול הובנה.
<חיים הלפרין: אני עובר לתהליך שמעניין את הוועדה.
<חיים הלפרין: אנחנו מתחילים מהנחיות משרד הבריאות, שקובעות באופן עקרוני מה צריך להיות בכל גיל מבחינת רכיבי התזונה.
<חיים הלפרין: רונית שיושבת לידי עובדת מאחוריהן, ואנחנו מנהלים דיאלוג רצוף לגבי איך זה צריך להיות הכי טוב לטובת הילדים שלנו.
<חיים הלפרין: אגב, בתוך המהלך הזה, השלב הבא הוא שהתזונאיות קובעות את מאגר הספקים, שהוא מאגר של 50 ספקים שזכו במכרז, זה לא משהו ספוראדי שקורה.
<חיים הלפרין: התזונאיות קובעות להם את התפריט המדויק שהם צריכים לספק לכל בית ספר לאכול, גם בכל יום נתון וחלק מהבדיקות שלנו זה לוודא שאין פספוס.
ישראל אייכלר: יש לי בשעה 12:00 דיון בוועדה שלי על הביטוח הלאומי.
יעקב מרגי: כמה זמן נדרש עוד למצגת?
<חיים הלפרין: אם יושב הראש יורה לי לעצור, אני אעצור.
ישראל אייכלר: לא, השאלה אם אפשר לעשות הפסקה.
<קריאה: לפני שאתה שואל, אני רוצה לשאול איך אתם מתייחסים לילדים - - -
ישראל אייכלר: אני מתנצל, יש לי וועדה לפניות הציבור על הביטוח הלאומי והאנשים מחכים.
ישראל אייכלר: אני לא רוצה לאחר להם.
ישראל אייכלר: אני לא רוצה לדבר הרבה.
ישראל אייכלר: אני רק רוצה לומר שהמפעל הזה הוא מפעל חשוב מאד, ממפעל הזנה.
ישראל אייכלר: כשמדינת ישראל הייתה ענייה היא נתנה לכל ילדי ישראל הזנה.
ישראל אייכלר: רק כשהיא התעשרה, היא הפסיקה את זה.
ישראל אייכלר: עכשיו מתחילים לתקן את זה וזה מאד חשוב.
ישראל אייכלר: אבל אם אתה אומר שלמשל קריית מנחם ונווה יעקב, בכל ירושלים אלה שתי השכונות שמקבלים, אז זה אומר שאוכלוסייה גדולה מאד בירושלים, המרכזית בירושלים, מודרת וממודרת מהתכנית הזאת.
ישראל אייכלר: דבר שני, לגבי ההשתתפות של העירייה ברשתות כן מוכרות, כמו אל המעיין וכמו החינוך העצמאי, שהם כבר בתי ספר רשמיים, שגם שם העירייה לא חייבת לשלם, גם זאת שערורייה שאסור להשלים איתה.
רחל עזריה: רגע, סליחה, אבל הרבה פעמים זה אחד האתגרים הכי גדולים, העניין הזה של למה מפעל ההזנה בין היתר לא מתרחב – וזה כי העיריות לא מסוגלות לשלם את הסכומים האלה.
יעקב מרגי: דיברנו על זה בפתיחה.
רחל עזריה: זה עוד לפני שאנחנו בכלל מגיעים - - -
יעקב מרגי: בסדר, ניתן לחבר הכנסת אייכלר לסיים.
ישראל אייכלר: אני רוצה להזכיר לחברת הכנסת עזרייה, שהיא כבר לא מייצגת את עיריית ירושלים.
רחל עזריה: המפעל הזה - - -
יעקב מרגי: רחל עזריה, אנחנו נקיים לאחר מכן דיון.
יעקב מרגי: אני חוזר למשמעת בוועדה.
ישראל אייכלר: אני מבקש שבסיכום תהיה התייחסות לגבי אלפי ומאות ילדי תלמודי התורה שמודרים מהדבר הזה, זו שערורייה שאין כמותה.
ישראל אייכלר: אני מקווה שבמזרח ירושלים כן מחלקים מזון.
ישראל אייכלר: כן?
יעקב מרגי: הכלל הוא כזה, בממלכתי – רשתות מוכרות כן.
יעקב מרגי: מוכר שאינו רשמי ופטור – לא.
ישראל אייכלר: זו פשוט אפלייה על רקע - - -
יעקב מרגי: הילד לא אשם.
יעקב מרגי: הילד לא צריך לשלם את המחיר על זה שהוריו בחרו את - - -
ישראל אייכלר: גם הוריו לא צריכים לשלם את המחיר.
ישראל אייכלר: זכותם לחנך את ילדיהם ומדינת ישראל, שלוקחת מהם מיסים, לא יכולה לעשות אפליה.
<חיים הלפרין: חבר הכנסת אייכלר, אני רוצה לתקן טיפה את מה שאמרת.
<חיים הלפרין: בגנים, במסגרת תכנית ציל"ה, גם מוכרים נהנים מהתכנית הזאת ב-100% מימון של המדינה.
<יהודית גידלי: הבעיה היא עם הלא מוכרים.
יעקב מרגי: מוכר שאינו רשמי.
<חיים הלפרין: כל הגנים בבית"ר מ-3, 4, 5 – נמצאים בתכנית.
ישראל אייכלר: אז צריך להיות בסיכום שגם תלמודי התורה יהיו כמו כל שאר תלמידי ישראל, והיה זה שכרנו.
ישראל אייכלר: דבר שני, אני - - -
מירב בן ארי: אז גם לימודי ליבה, כמו כל שאר תלמידי ישראל?
ישראל אייכלר: אולי גם לבישת מטפחת את רוצה?
ישראל אייכלר: כל אחד יכפה את דעתו על אחרים.
ישראל אייכלר: בואו נעשה את זה.
יעקב מרגי: טוב, תודה רבה חבר הכנסת אייכלר.
יעקב מרגי: הדברים נשמעו ונרשמו בפרוטוקול וניקח אותם לתשומת ליבינו.
יעקב מרגי: תמשיך את המצגת.
נורית קורן: אני רציתי לומר, הנושא הזה מאד קרוב לליבנו.
יעקב מרגי: תאמיני לי, הוא קרוב גם לליבי.
יעקב מרגי: אתם מזכירים את חדר האוכל בבית הספר, אני הייתי שם.
יעקב מרגי: אתן צעירות.
יעקב מרגי: אני זכיתי להריח את הריחות ולטעום את הטעמים.
רחל עזריה: אני גם זכיתי, בגנים של העיר ירושלים.
רחל עזריה: האוכל בסדר גמור.
יעקב מרגי: בתי הספר נבנו עם חדר אוכל.
רחל עזריה: ואנחנו בעד, אגב.
רחל עזריה: זה מהלך שאנחנו צריכים לעבוד עליו, שלא צריך רק מטבחים ושינוע.
רחל עזריה: אני חושבת שאנחנו צריכים לחזור לאותה שיטה שמבטלים בבתי הספר.
רחל עזריה: זה גם מוזיל עלויות וגם - - -
יעקב מרגי: לא, החוטא לא יוצא נשכר.
יעקב מרגי: רגע, מי שאיחר לא שמע את הפתיחה.
יעקב מרגי: אני אתן לך את זכות הדיבור.
יעקב מרגי: יש לך דקה וחצי לסיים את המצגת, תבחר את הדברים הכי חשובים ונתחיל את הדיון.
יעקב מרגי: מרגע זה דיבור הוא רק ברשות דיבור.
<חיים הלפרין: אני רוצה להגיד שבחירת התפריט כוללת בתוכה מק"טים סגורים שבהם כל ספק מחויב לעבוד על פיהם, והיא כוללת גם מנות מיוחדות לילדים בעלי רגישויות, רגישויות שמקורן - - -
<קריאה: לכל הרגישויות?
<קריאה: צליאק, הכל?
<חיים הלפרין: ויש גם מענה בכשרויות שונות.
<חיים הלפרין: כלומר, אם בית ספר אומר אני מבקש אחת משלוש הכשרויות שמוגדרות יותר מהודרות, הוא יכול לקבל אותן.
<חיים הלפרין: זה הדבר השני שרציתי להגיד.
<חיים הלפרין: אמרתי מילה לגבי הספקים, שיש לנו 50 ספקים במאגר ארצי, שנותנים מענה לכל הארץ.
יעקב מרגי: תאמר משפטים אחרונים על בקרה.
<חיים הלפרין: לגבי בקרה, יש לנו שלוש בקרות.
<חיים הלפרין: בקרה אחת על חומרי הגלם.
<חיים הלפרין: אנחנו בודקים כל ספק, בדיוק באיזה חומרים הוא משתמש.
<חיים הלפרין: הוא לא יכול להשתמש במה שהוא רוצה.
<חיים הלפרין: שתיים, יש לנו בקרת תהליכי ייצור אצל אותו ספק, גם ברמה של הצוות שלנו, וגם מעבדה חיצונית - ביולב - שבאה לבדוק אותו.
<חיים הלפרין: חוץ מזה יש לנו עוד בקרה חיצונית שהמשרד עושה, על הפרויקט כולו, שעושה חברה חיצונית שבודקת גם שביעות רצון וגם מתי האוכל הגיע; וחוץ מזה יש לנו ביקורים במוסדות החינוך, שבהם, אמרתי גם קודם, חלק מהביקור - ולכן לא קראתי לזה בקרה – הוא לבדוק שבית הספר יודע לצרוך נכון, פעם אחת, ושהילדים שזכאים לאכול – אוכלים.
<חיים הלפרין: חלק מתהליך הבקרה הוא לא רק בקרה ברמה של האוכל אם הוא מתאים או לא, ואגב, למדנו להתמודד עם התאמה של אוכל לצורכי אוכלוסיות מיוחדות, החל מהבדואים בדרום, שלקח לנו טיפה זמן להבין שאורז צהוב הוא לא כמו אורז לבן, וכלה בילדי ירושלים, שרוצים אוכל שמוגדר לצורך העניין יותר בריא ועשינו תהליך של התאמה לאוכל יותר מלא, יותר מגוון וכו' - - -
יעקב מרגי: בהשתתפות הורים?
יעקב מרגי: דיברת על השתתפות הרשות, מה עם השתתפות ההורים?
<חיים הלפרין: לגבי הורים, הוועדה אישרה את תשלומי ההורים - - -
יעקב מרגי: תציג לנו אותם.
<חיים הלפרין: לא הבאתי אותם לכאן.
<חיים הלפרין: עד 1,300 שקלים – אפס, מעל ל-1,300 בין חצי שקל, לשקל וכו', עד 6.3 שקלים, זה המחיר הכי גבוה, שהורים עם הכנסה גבוהה יכולים לשלם עבור המנה שלהם.
<חיים הלפרין: אני רק רוצה להראות לכם את השקף האחרון, למרות שאני לא אדבר עליו.
<חיים הלפרין: אני רק רוצה שתדעו כמה עולה למערכת מנה בסופו של דבר.
איציק שמולי: רגע, אבל לא התייחסת למה שהוצע פה על ידי חברת הכנסת.
איציק שמולי: יש לכם נכונות ללכת לכיוון הזה?
<חיים הלפרין: אנחנו בודקים אותו, הוא ממש לא פשוט, אבל זה לא במסגרת המצגת.
יעקב מרגי: רבותי, נדליק את האור, הרוגע והסדר יחזרו לדיון.
יעקב מרגי: כל חברות הכנסת ידברו וכל אחד יאמר את מה שיש לו, בסבלנות.
מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני פשוט חייבת ללכת לוועדה אחרת, ויש לי שאלה שאני חייבת לשאול אותך ואני אשמח אם תוכל לענות לי.
מירב בן ארי: אז קודם כל, למען הגילוי הנאות, עבדתי בעמותת תפנית בחינוך קרוב ל-8 שנים.
מירב בן ארי: מיכאל חן, הכרתי את השם שלך היטב.
מירב בן ארי: הכרתי את תכנית ההזנה.
מירב בן ארי: חשוב לציין שמי שהתחיל את מפעל ההזנה במדינת ישראל זה רוברט לוין.
מירב בן ארי: דיברת על קרן רש"י, עם כל הכבוד לחברי כנסת, הראשון שהקים את מפעל ההזנה במדינת ישראל זו קרן רש"י, ביחד עם זקן מצרפת שיש סיפור איך הוא הגיע לבית הספר.
מירב בן ארי: אתה בטח יודעת, לא נלאה וגם אין לי זמן.
<חיים הלפרין: אמרתי את זה בפתח דברי.
מירב בן ארי: נכון, שמעתי אותך.
מירב בן ארי: חשוב לי פשוט לומר, אתה יודע, הגעתי משם וגם חבר הכנסת אלי אלאלוף הגיע משם.
מירב בן ארי: יש לי שאלה שבאמת חשובה לי.
מירב בן ארי: אני רוצה להבין איך מגיע מצב שתכנית שהיא סופר חברתית בעיני – מפעל הזנה זה פרויקט חברתי - מנוהל כיום על ידי חברה, שכחברה, התפקיד שלה הוא להרוויח כסף, בניגוד לשנים שבהן קרן רש"י ביחד עם העמותה הפעילו.
מירב בן ארי: שלא תבלבל, ממש לא.
מירב בן ארי: אמרתי בתחילת דברי שאני מגיעה מהעמותה, אבל באמת חשוב לי להבין איך פרויקט חברתי מתנהל על ידי חברה שמרוויחה כסף.
מירב בן ארי: דבר שני שהייתי רוצה לדעת, האם אתה רואה היום הבדל – וכמה זמן החברה מילגרם מנהלת את תכנית ההזנה?
<חיים הלפרין: שנה.
מירב בן ארי: האם אתה רואה הבדל, או שאתה אומר לי – חברת הכנסת מירב בן ארי, אני לא רואה שום הבדל, אותו דבר.
מירב בן ארי: עמותה כמו קרן רש"י אל מול חברה כמו מילגרם, עושות מבחינתי את אותו מפעל הזנה למען ילדי ישראל.
מירב בן ארי: נראה לי שהשאלה שלי ברורה.
יעקב מרגי: תענה אחר כך במרוכז.
מירב בן ארי: הוא עונה במרוכז?
מירב בן ארי: אני חייבת לקבל תשובה.
מירב בן ארי: זה כל כך קריטי בעיני, אתה מבין?
יעקב מרגי: הפרוטוקול ישמע ואנחנו ניקח לתשומת ליבנו ונעדכן אותך.
מירב בן ארי: אז אני אשאר עוד כמה דקות.
חנין זועבי: הערת ביניים: אני רוצה למקד את הדיון.
חנין זועבי: יש מטרה ספציפית לדיון הזה.
חנין זועבי: אני לא רוצה למסמס את המטרה הזאת.
יעקב מרגי: הוא לא ייתן לך תשובה.
חנין זועבי: כי עד שאני מגיעה לנושא שיש הסמכה עליו, בסוף אין - - -
יעקב מרגי: גם לנו יש תהליך התאקלמות, לא רק לפרויקט ההזנה.
חנין זועבי: יש הצעה ספציפית שאני רוצה לגביה את התייחסות משרד החינוך.
יעקב מרגי: הוא ענה.
חנין זועבי: לא, לא, יש רעיון ספציפי שאני הצגתי פה.
יעקב מרגי: אז הוא אמר.
חנין זועבי: מותר לחברות הכנסת להתייחס ליזומה הספציפית שלי וזה מתקשר עם הדברים שלך.
חנין זועבי: המטרה צריכה להיות מטרה חברתית, לא מטרה רווחית.
חנין זועבי: יש בפנינו אוכלוסיית יעד שזקוקה לתעסוקת נשים, נשים מובטלות.
חנין זועבי: אני רוצה לחבר את זה ביחד, אם לא, אז אין טעם.
יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי, אמרתי את זה בפתיחה, התייחסנו לזה ובסיכום נתייחס.
יעקב מרגי: הוא אמר בין היתר שהם בוחנים את הנושא, יש קשיים, ואנחנו שמענו אותו.
יעקב מרגי: אנחנו נאמר את מה שיש לנו לומר.
יעקב מרגי: אנחנו נחזור לנוהל הקבוע בוועדה של חבר כנסת, אורח, חבר כנסת, אורח.
נורית קורן: אני מאד מברכת על הדיון הזה וכל הכבוד לך, חברת הכנסת חנין זועבי, שהעלית את הנושא הזה.
נורית קורן: זה נושא מאד מאד חשוב, מאד חברתי ואני חושבת שצריך ללכת ולקדם ואנחנו שותפות לרעיון הזה.
נורית קורן: העניין הוא מאד מאד חשוב.
נורית קורן: מאד חשוב.
נורית קורן: קודם כל שצריך באמת לקדם את היות התזונה תזונה בריאה.
נורית קורן: אני מאד מבקשת, חתמתם חוזה עם חברה, אתה לא צריך לבחון את זה, צריך לעשות את זה כבר מהשנה.
נורית קורן: מזון בריא לחלוטין.
נורית קורן: לחשוב על הכל בריא.
נורית קורן: קמח מלא, אורז מלא, בלי הקטשופ שדיברת עליו בבוקר, נציגת משרד הבריאות.
נורית קורן: כל הדברים האלה צריכים להיכנס - - -
יעקב מרגי: אנחנו צריכים לבקש את זה ממערכת החינוך.
יעקב מרגי: נראה אם התלמידים שלנו מתמודדים עם זה.
נורית קורן: זה דבר אחד.
נורית קורן: חשוב מאד לעבור לאפשרות של מטבחים שיהיו בבית הספר ושתהיינה נשים שרוצות לבוא לבשל – ויש הרבה.
נורית קורן: ואז כל מקום יקבל את האופי הכפרי שלו.
נורית קורן: כמו אדון מרגי, אני לא צעירה, בזמני היה שיעור כלכלת בית.
נורית קורן: הילדים אכלו את מה שבושל שם.
נורית קורן: אני גם רוצה להגיע למצב שכל ילד יקבל את הסנדביץ' שלו, וכל ילד - - -
יעקב מרגי: את יודעת שאם ראש הממשלה יאמר להחזיר את כלכלת בית, אחד השרים יאמר לו – שהילדים שלך ילמדו כלכלת בית, למי שזוכר מה שהיה.
נורית קורן: נכון, אבל למה זה חשוב?
נורית קורן: זה חשוב שהילדים יקבלו תזונה בריאה.
נורית קורן: על אותה קונוטציה, אנחנו נקרא לזה בשם אחר, נמצא את השם, אבל שהילדים יחושו את הבצק, שהילדים יחתכו את הירקות, שכל אחד ייגע בדברים.
נורית קורן: היום ילדים מקבלים אוכל אחר, לצערי.
נורית קורן: יש הרבה נשים בעלות קריירה.
נורית קורן: אני דאגתי לגדל קודם ילדים והילדים שלי אכלו אוכל בריא בבית.
נורית קורן: הילדים צריכים לגעת בכל הפירות, ידעו גם, כמו בשיעור חקלאות שהיה פעם, אז היום זה לא חקלאות, היום זה יהיה חקלאות מקיימת, שהילדים ילמדו איך זה גדל בטבע, יגעו בדברים, יראו את הדברים.
נורית קורן: זו תהיה חוויה, הכל בחוויה.
נורית קורן: הדברים האלה מאד מאד חשובים.
נורית קורן: עוד דבר.
נורית קורן: אני ממש מבקשת, חשוב מאד, אם אתם לא תכניסו את המזון הבריא, שתראו שלא תהיה אבקת מרק בתוך האוכל, זה חשוב מאד.
יעקב מרגי: השאיפה היא למזון בריא, וזה אומר הכל.
נורית קורן: זה צריך להיות מנוף שגם הילדים יקבלו ותהיה תעסוקה לנשים.
נורית קורן: זה מאד מאד חשוב.
יעקב מרגי: רשות הדיבור לאחד האורחים ובהמשך חבר או חברת כנסת.
יעקב מרגי: הדיונים בקדנציה הקודמת הם תמונות נלוות, תמונות שהיו מזעזעות.
יעקב מרגי: אם תרצה, אני אשלוף אותן מהזיכרון.
<חיים הלפרין: אני מכיר אותן.
יעקב מרגי: אני מקווה שהמחזות האלה כבר - - -
<חיים הלפרין: חלקם היו תמונות מזעזעות שלא שיקפו מציאות.
יעקב מרגי: היו תמונות, היו דברים.
יעקב מרגי: אני מקווה שהמחזות האלה כבר לא קיימים ואין ספק, אני מאלה שיודע שלתהליכים חדשים יש זמן הסתגלות והטעמה.
יעקב מרגי: היו קשיי לידה, קשיי הסתגלות, אבל אנחנו כבר אחרי זה מזה הרבה זמן.
יעקב מרגי: זו הממשלה השלישית אחרי, ואני מקווה שהדברים מתנהלים כפי שצריך.
יעקב מרגי: אנחנו ניתן את רשות הדיבור לד"ר רונית אנדוולט, משרד הבריאות.
יעקב מרגי: מה אתם עושים למען הפרויקט הזה, מה חלקכם בפרויקט הזה.
<רונית אנדוולט: אני מנהלת המחלקה לתזונה במשרד הבריאות.
<רונית אנדוולט: קודם כל אני מברכת על כל מה שנאמר כאן היום, כי באמת המחשבה כזו ובסך הכל משרד החינוך עובד איתנו ביחד, כדי לחנך לתזונה בריאה ונבונה מבראשית.
<רונית אנדוולט: זאת אומרת, שמלכתחילה הילדים יאכלו בריא.
יעקב מרגי: איך אתם עושים את זה?
יעקב מרגי: אנחנו כרגע על שולחן הוועדה, לא רוצה לומר על שולחן הניתוחים.
יעקב מרגי: על שולחן הוועדה נמצאים מערכת החינוך ומפעל ההזנה.
יעקב מרגי: איך אתם עושים את זה במסגרת מערכת החינוך.
<רונית אנדוולט: אז קודם כל אנחנו כותבים את ההנחיות המקצועיות – איך צריך להיראות מפעל ההזנה מבחינה תזונתית.
<רונית אנדוולט: איזה מזונות צריכים להיות מוגשים, אנחנו בעד מזונות טבעיים ולא מזונות מעובדים, מותאמי תרבות, כמו שאמרה חברת הכנסת חנין זועבי, שילדים שהם במגזר החרדי או ילדים שהם במגזר הערבי, יקבלו אוכל מותאם תרבות, לפי הטעמים, שימוש בתבלינים מקומיים, היכרות.
<רונית אנדוולט: אנחנו בעד שיהיה גם חינוך לתזונה בבתי הספר.
<רונית אנדוולט: לספורט היום יש מורה לספורט, לתזונה אין מורה לתזונה, וצריך גם להכניס מורה כזה לתכניות החינוך.
יעקב מרגי: למה, יש שעה כזו במערכת.
יעקב מרגי: יש שעה במערכת החינוך ששמים בה את כל התסכולים של החברה הישראלית.
יעקב מרגי: קוראים לה שעת כישורי חיים, וכל פעם שבאים פה לוועדות אומרים – אנחנו נשים את זה בשעת כישורי חיים.
יעקב מרגי: מה לא שמו בשעה הזאת?
יעקב מרגי: פחדתי שאת תגידי את זה, אז הקדמתי אותך.
<רונית אנדוולט: אני ממש לא אגיד את זה.
<רונית אנדוולט: תזונה שמו בכל המקצועות האחרים חוץ מכישורי חיים, אבל מניסיוני האישי, יש לי שלוש בנות, אף אחד מהן לא למדה תזונה בבית הספר, כי איך שהוא לא מגיעים לחומר הזה בשנת הלימודים ולכן צריך מקצוע נפרד של תזונה וקיימות וחינוך לחקלאות וכו', אני מסכימה עם זה.
<רונית אנדוולט: זו ההמלצה שלנו.
<רונית אנדוולט: אני מקווה שמשרד החינוך ילך איתנו גם עם זה, אבל בשלב הזה אנחנו מדברים על מפעל ההזנה.
<רונית אנדוולט: מפעל ההזנה צריך להיות מלווה גם בחינוך תזונתי.