GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי יונה: אני לא אומר שלא יכולה להיות תועלת פדגוגית, אבל ריבונו של עולם, דבר כזה שהוא מקיף, רוצים להכניס אותו למערכת החינוך – ואיציק גם שאל לפני כן מה זאת אומרת רשויות מקומיות פונות אלינו – אני חושב שדבר כזה צריך להיות ביוזמת מערכת החינוך והיא צריכה לבוא לרשויות ולומר להן שיש כאן איזשהו משהו מהפכני, חדשני וכולי ולכן היא גם רוצה לחייב אותן שיכניסו את זה.
יוסי יונה: העובדה שזה אופציונאלי מעלה איזושהי תהייה.
איציק שמולי: אני מציע שלאור ההיקף, תמחק את המילה פיילוט.
איציק שמולי: זה לא פיילוט.
יוסי יונה: פיילוט זה לא לפנות לרשויות ולהגיד להן האם ברצונן לנסות דבר שכזה.
יוסי יונה: פיילוט עושה מערכת החינוך וזה משהו מבוקר שמלווה על ידי חוקרות וחוקרים שבודקים את זה שנה-שנתיים והולכים לבית הספר ובוחנים את השאלות הללו של ממדים הישגיים ומדדים של למידה משמעותית.
יוסי יונה: לכן אני אומר, וזאת הנקודה החשובה האחרונה שאני רוצה לחזור עליה, שזאת הפרה בוטה של חוזר מנכ"ל משרד החינוך בנושא של תשלומי הורים.
יוסי יונה: לא יעלה על הדעת שמעבר לאיזשהו מסך מחייבים את ההורים לשלם סכומי עתק כאשר הדבר הזה לא עולה בקנה אחד עם חוזר מנכ"ל.
יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב ראש, כמי שהיא חלק מהמציעים את הדיון הזה, אני חושבת שאנחנו הלכנו לשאלת המה ולא לשאלת האיך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נתחיל לדבר עכשיו על למידה משמעותית, אם היא כן קורית או לא קורית או מתרחשת או לא מתרחשת בתוך הפרויקט.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לספר לך שרישתו את כל מערכת החינוך בלוחות חכמים ולא הייתה שם למידה משמעותית.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על איך אנחנו באים ועושים את זה נכון כאשר אנחנו מאפשרים לכלל האוכלוסייה והאם אנחנו יכולים לעשות את זה רוחבי ולא נקודתי.
<יעקב עמי: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לדוקטור נאוה לויט, מומחית לחקר המוח.
<נאוה לויט בן נון: אדוני היושב ראש, אנחנו נמצאים בעידן חקר המוח.
<נאוה לויט בן נון: חקר המוח ב-15 השנים האחרונות התקדם בצורה בלתי רגילה.
<נאוה לויט בן נון: משרד החינוך שמדבר על קידמה, עדיין עובד על פי ידע של חקר המוח מלפני שלושים שנים, לפחות על סמך זה שאנחנו לא שמענו כאן את המילה מוח להוציא את חבר הכנסת שמולי.
<נאוה לויט בן נון: השורה התחתונה.
<נאוה לויט בן נון: אם תביא לכאן חוקרים שמבינים במוח, אין עדיין חוקרים שחקרו את כניסת הטאבלטים למשרד החינוך.
<נאוה לויט בן נון: מה לעשות, מדע עובד לאט יותר, אבל כל מי שמבין בהתפתחות ובמוח, השורה התחתונה היא שכמו שזה נעשה היום, מדובר בניסוי ענק, לא מבוקר, בילדי ישראל, במוחות של ילדי ישראל ובתוך המוח של ילדי ישראל נמצאת הבריאות הנפשית שלהם ונמצאת היכולת שלהם לעשות למידה משמעותית, לחשוב ולעבד את כל המידע שנמצא סביבם.
<יעקב עמי: להערכתך, מה זה עושה?
<נאוה לויט בן נון: כרגע לדעתי מה שקורה כאן, כמו שמשרד החינוך עושה את זה, זה ניסוי לא מבוקר בילדי ישראל.
<נאוה לויט בן נון: אפשר להכניס טכנולוגיה, אבל איך מכניסים, באיזה גיל, מה ההשפעה של זה על יכולת התפתחות קריאה, איזה מינון, על חשבון מה, איך מפצים את זה, מה עושים עם העובדה שהילדים הולכים עם זה אחרי בית ספר וזה מגדיל את כמות זמן המסך שלהם וגורם להם לעשות פחות פעילות גופנית ופחות פעילות חברתית.
<נאוה לויט בן נון: אנחנו היום יודעים להגיד שהדברים האלה הם חשובים להתפתחות המוח.
<נאוה לויט בן נון: מי שנותן לזה יד, ואני אשמח לתת לכם הרצאה ארוכה בנושא הזה, נותן יד לניסוי לא מבוקר.
מיכל רוזין: האם יש מקומות אחרים בעולם בהם התחילו בוודאי גם לפנינו בהכנסת טאבלטים למערכת החינוך והאם יש מחקרים?
<נאוה לויט בן נון: יש מעט מאוד מחקרים אבל זה לא אומר שזה טוב.
<נאוה לויט בן נון: יש מעט מאוד מחקרים כי המדע מתקדם לאט.
<נאוה לויט בן נון: יש המון מחקר, הרבה מאוד מחקר נסיבתי, שמראה שיש סיבה לדאגה וצריך לעשות את זה בצורה עדינה, מבוקרת, מסודרת ומעודנת.
<יעקב עמי: חברת הכנסת דוקטור ענת ברקו.
ענת ברקו: אני בהחלט מתחברת למה שאמרה כאן פרופסור נאוה לויט.
ענת ברקו: הקטע של התפתחות מוטורית, קשר מוח-יד, תו יד, האינטראקציות החברתיות, ילדים היום בבית ספר לא יודעים לשחק.
ענת ברקו: דברים שלנו היו טריביאליים, לא קיימים היום.
ענת ברקו: תגידו לי שזה לא חשוב וזה דומה לטלוויזיה?
ענת ברקו: זה לא דומה לטלוויזיה.
ענת ברקו: אצלי לילדים בגיל 18 נכנסה טלוויזיה לחדר.
ענת ברקו: קודם לא הייתה להם טלוויזיה בחדר.
מיכל רוזין: אצלי עד היום אין.
ענת ברקו: כבוד היושב ראש, אני לא יודעת אם אין כאן איזה שהם שיקולים כלכליים שדוחפים לרכישה הפרועה הזאת.
ענת ברקו: מעבר לזה, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו בשורה התחתונה האם הילדים שלנו היום יותר מאושרים, והם לא.
ענת ברקו: הם קוראים ספרים ככה.
ענת ברקו: הם עושים את התנועה הזאת כשהם מעבירים דפים של ספר.
ענת ברקו: מה שאנחנו חייבים לעשות בלימוד זה לעודד את הסקרנות וגם שיהיה את הקטע של זמינות המידע אבל גם להפעיל אותםולללמד אותם לשחק.
ענת ברקו: הם חוזרים הביתה עם הטאבלט שיש להם בבית ספר ואז הם נצמדים לטלוויזיה, כך שכל החיים הם סביב מסכים.
ענת ברקו: לכן אין פלא שאנחנו רואים באמת ילדים שאין להם יכולות לתקשר והכול נעשה בסמסים.
<יעקב עמי: עורך הדין הרן רייכמן, אוניברסיטת חיפה.
<יעקב עמי: מה תפקידך?
<הרן רייכמן: אני מנהל הקליניקה לשינוי חברתי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, וספציפית מנהל הקליניקה למשפט ומדיניות חינוך.
<הרן רייכמן: אני אקח את זה קצת לכיוון אחר.
<הרן רייכמן: מחר הוועדה הנכבדת, ואני מקווה שכל חברי הכנסת יהיו כאן גם מחר, אמורה ב-8:00 בבוקר לדון בסוגיית תשלומי הורים במערכת החינוך.
<הרן רייכמן: אנחנו חיים בחינוך חינם.
<יעקב עמי: אתה מקדים את הדיון שאמור להתקיים מחר?
<הרן רייכמן: אדוני, אני אהיה קצר ולעניין.
<הרן רייכמן: אמור להיות פיקוח פרלמנטרי ויציגו לכם מחר מאות שקלים שקיימים במערכת החינוך.
<הרן רייכמן: והנה, לא רק בלי חוק אלא בלי חוזר מנכ"ל, סטייה מחוזר מנכ"ל מקורי, עושים מעשה עם המצאה חדשה של שבעים אחוזים הסכמת הורים וגובים מההורים אלפי שקלים, 3,000 שקלים עבור לפטוף בכפר סבא, דברים שאמורים להיות בפיקוח פרלמנטרי של הוועדה הזאת.
<הרן רייכמן: אתם שומעים כאן על קצה של הקצה את הבעיות בתכנית הזאת ואין לי ספק שהוועדה הזאת צריכה לבוא ולהגיד שדבר כזה לא יכול לעבור בהחלטה של מישהו במשרד החינוך, שלא לדבר על חוזר מנכ"ל, אלא בפיקוח פרלמנטרי על פי חוק של הוועדה.
<הרן רייכמן: אם הוועדה הייתה מפקחת פיקוח פרלמנטרי, אני בטוח שהתכנית הזאת הייתה הרבה יותר רצינית, אני בטוח שלא הייתה נעשית תכנית שמיועדת רק למי שיש לו כסף ואני בטוח שהדבר הזה היה נעשה כראוי.
<הרן רייכמן: הוועדה יותר מכל צריכה לבוא ולהגיד שאתם מתנהלים לא כחוק ובלי פיקוח פרלמנטרי.
<הרן רייכמן: זה מה שהוועדה הזאת צריכה לזעוק למערכת החינוך.
<הרן רייכמן: בשנת 2007, עת הייתה עתירה לבית המשפט, היועץ המשפטי לממשלה בא ואמר לבית המשפט שדבר הזה, אם הוא ייגבה, הוא חייב לעבור את ועדת החינוך של הכנסת.
<הרן רייכמן: אני בוטח בוועדה שהייתה מגיעה לכל האיזונים הנכונים ולכל הבדיקות הנכונות.
<הרן רייכמן: לעשות משהו שעוקף את הדין, עוקף את הוועדה ואת כבוד הכנסת, את זה אתם צריכים לעצור.
<יעקב עמי: אני אגיד לך במה הצלחת.
<יעקב עמי: אני אומר לכם שאנחנו חברי כנסת צריכים לדעת שהכנסת לדורותיה עשתה חסד עם משרד החינוך.
<יעקב עמי: זה אחד המשרדים עם פחות חוקים ועם פחות פיקוח פרלמנטרי כי בשם החופש הפדגוגי השר יקבע.
<יעקב עמי: גם אם תנסה לחוקק כאן חוק על צבע המעקה בבית ספר אורות בגבעתיים, זאת התערבות בחופש הפדגוגי.
<יעקב עמי: אני זוכר את המאבקים, את האמוציות ואת האנרגיות שהופעלו נגדי עת חוקקתי את חוק ספרי הלימוד, להגביל את זה בשינוי אחת לחמש שנים, הרגשתי את איתני הטבע נלחמים בי אבל חוקקנו אותו.
<יעקב עמי: אני אומר לכם עם הניסיון הפרלמנטרי שלי, אני יכול להתערב אתכם ויש לי ביטחון מלא שהחוק לא מיושם.
<יעקב עמי: חבר הכנסת מסעוד גנאים.
מסעוד גנאים: נדמה לי שזאת לא פעם ראשונה שאנחנו דנים בחוק השאלת ספרים.
מסעוד גנאים: לצערי הרב אחת המטרות של החוק היא לסיים את הסבל של התלמידים וההורים בעניין המחירים ובעניין המשקל, שזה הסבל הפיזי והסבל של הכיס, אבל מתברר שכל העניין של הטכנולוגיה לא מסיים את הסבל הזה אלא להיפך.
מסעוד גנאים: במקום להתקדם לחינוך חובה חינם, כאשר זה באמת צריך להיות חינם, הטכנולוגיה מעמיקה את הפערים.
מסעוד גנאים: כפי שאמרו חבריי, אנחנו לא נגד הטכנולוגיה אלא להיפך, טכנולוגיה היא דבר מבורך אבל כאן צריך לחדד ולקבוע מה האמצעי ומה המטרה.
מסעוד גנאים: בסוף אנחנו רוצים שהילדים שלנו יהיו יותר מתקדמים, יותר מפותחים, אבל שיחיו יותר בערכים חינוכיים נכונים והערך הראשון הוא השוויון והצדק.
מסעוד גנאים: זה לא מי שיש לו, אז יש לו טאבלט ומי שאין לו, אין לו טאבלט והוא יושב בזווית הכיתה.
מסעוד גנאים: אני חושב שכל העניין הזה של הטאבלטים מנוגד לכל המטרה של חוק השאלת ספרים ואמרתי שהמטרה הראשונה שלו היא יותר חברתית ויותר ערכית מאשר העניין של ספר.
<יעקב עמי: נציגת הורים.
<הדס תגרי: אנחנו ביחד באותה קבוצת הורים שהלכה והתרחבה במהלך השנה הזאת.
<הדס תגרי: אנחנו חלק מהקבוצה.
<הדס תגרי: אנחנו בהוד השרון בשנה האחרונה מדברים על שישה בתי ספר, ארבעה שנכנסו בתחילת השנה בלי ששאלו את ההורים ומדובר בשכבה שלמה של ילדים.
<יעקב עמי: גם לא שלושים אחוזים מההורים?
<הדס תגרי: הנוהל של השבעים אחוזים יצא ממשרד החינוך לאחר דיון קודם דחוף שהתקיים בוועדה הזאת לפני שהכנסת התפזרה, כך שזה לא היה במקרה שלנו.
<הדס תגרי: עכשיו אנחנו אחרי שבוע בו היו הצבעות בשישה בתי ספר בהוד השרון, שניים חדשים שהמערכת רצתה שהם ייכנסו.
<יעקב עמי: מה זה המערכת רצתה?
<יעקב עמי: ההורים ביקשו?
<יעקב עמי: את אומרת שהמערכת ביקשה.
<יעקב עמי: הרשות המקומית?
<יעקב עמי: הנהלת בתי הספר?
<יעקב עמי: משרד החינוך?
<יעקב עמי: את יכולה לעזור לי בתשובה?
<הדס תגרי: בעיקר רשות מקומית ובתי הספר.
<הדס תגרי: בא בית הספר בגיבוי של הרשות המקומית עם עזרה ממשרד החינוך, באים להורים ואני אמחיש את זה.
<הדס תגרי: השבוע, אמרו להורים לילדים בבית ספר ממלכתי א' בהוד השרון, כיתה ד', שיבואו גם הם וייכנסו לפרויקט שנכנס בשנה שעברה, אבל הרבה הורים לא שלחו טפסים, לא כי הם לא יודעים למלא טופס אלא כי הם לא רצו לתמוך בפרויקט והם גם לא רצו שהמנהלת תראה שהם נגד הפרויקט.
<הדס תגרי: דחו את מועד ההצבעה, זימנו את כל הורי השכבה לאסיפה, לאסיפה הזאת הגיע רוני דיין ממשרד החינוך שאני מאוד מעריכה אותו, הגיעה הגברת אורית טאטי, מפקחת מחוזית ממשרד החינוך אותה אני מאוד מעריכה, הגיעה גברת איילה ניקול, מנהלת מחלקת החינוך בעיריית הוד השרון, כולם הגיעו לממלכתי א', היה שם יושב ראש הנהגת הורים העירונית שהוא גם יושב ראש הנהגת הורים של בית הספר מה מרום שיף והייתה שם גם המנהלת, ולא היה שם אף אחד אחר.
<יעקב עמי: תשאירי דקה לחברתך.
<הדס תגרי: בבקשה.
<הדס תגרי: אני רוצה שברכת תדבר.
<הדס תגרי: הפנייה שלנו לוועדה היום, כדי שזה לא יתפספס, אנחנו מבקשים מכם לעצור.
<הדס תגרי: עכשיו מתקבלות ההחלטות לשנה הבאה ואנחנו מבקשים להשהות עד לדיון מיוחד כדי ללבן את הנושא.
<ברכת קלימשטיין לוי: תודה רבה על הדיון הזה.
<ברכת קלימשטיין לוי: זה לא מובן מאליו.
<ברכת קלימשטיין לוי: אנחנו באנו לכאן בכאב של הורים שאיבדו אמון במערכת החינוך הממלכתית.
<ברכת קלימשטיין לוי: אנחנו הורים שמאמינים ובמשך שנים האמנו לא רק בסמכות של מערכת החינוך אלא גם באחריות שלה.
<ברכת קלימשטיין לוי: כשאנחנו ראינו את הפרויקט הזה שמשתולל אל מול עינינו ואת הלחצים המטורפים – ואין מילה אחרת חוץ מלחצים מטורפים – שמופעלים על ההורים כדי שלילד שלהם יהיה סמל סטטוס לא של מסכן אלא של איזה ילד טאבלט מקודם, עם כל מיני קלישאות נבובות של התאמה למאה ה-21, קלישאות שלא מגובות בשום מחקר ובשום כלום, הגענו לכאן בכאב כדי להגיד לכם: חברים, יש חוק ויש ג'ונגל.
<ברכת קלימשטיין לוי: מה שקורה בפרויקט הזה, זה ג'ונגל של פקידים שהמציאו פרויקט שפוגע בילדים שלנו.
<ברכת קלימשטיין לוי: אנחנו באנו לכאן כדי להגן על הילדים שלנו, על הבריאות שלהם, על ההשתלבות החברתית שלהם.
<יעקב עמי: חברת הכנסת מירב בן ארי.
מירב בן ארי: ממש בקצרה כי אני חייבת ללכת.
מירב בן ארי: דיברת על ילדים ובחוץ יש עשרות ילדים.
מירב בן ארי: אני כבר אומרת לחברי הכנסת שהיום זה יום הנוער בסימן ארגוני הנוער בכנסת, יום שאני וחברתי מיכל רוזין יזמנו.
<יעקב עמי: יתקיים היום דיון.
מירב בן ארי: אכן.
מירב בן ארי: בשעה 11:00.
מירב בן ארי: זה חשוב מאוד שחברי הכנסת ישתתפו.
מירב בן ארי: אני פשוט חייבת ללכת לדיון בוועדת הרווחה.
מירב בן ארי: לדיון הזה.
מירב בן ארי: אני אומרת לכם כהדיוט ולא כמומחית – אני אמנם חברה בוועדת החינוך אבל עדיין יש כאן אנשים שמצויים בחומר הרבה יותר טוב ממני – שאני לא מצליחה להבין.
מירב בן ארי: כל כך הרבה מרמור, כל כך הרבה תסכול, ומי צריך את התכנית הזאת?
מירב בן ארי: אני אומרת לכם שאני לא מצליחה להבין.
מירב בן ארי: נזק כלכלי, נזק חברתי, פערים חברתיים, איך אנחנו כמדינה שחורתת על דגלה לצמצם את הפערים נותנים יד לתכנית הזאת?
<יעקב עמי: איך פועלים בניגוד לחוק?
מירב בן ארי: הייתה תכנית בבת ים ואחרי ארבע שנים סגרו אותה.
מירב בן ארי: יש כאן הורים שמשלמים 3,000 שקלים על לפטוף.
מירב בן ארי: למי אכפת מזה בכלל?
מירב בן ארי: תחזרו לספרים ולמחברות.
מירב בן ארי: אם אין תקציב לכל בית הספר, צריך להוריד את התכנית הזאת מסדר היום.
מירב בן ארי: תודה וסליחה, אני צריכה לצאת.
<יעקב עמי: רק לידיעת החברים, חברת הכנסת מירב בן ארי במשך חודש וחצי עורכת שני ימי כנסת.
<יעקב עמי: אני פעיל ארצי בקרינה, כמו שאתם רואים גם על החולצה שלי.
<יעקב עמי: אני רוצה לתת לכם את הסקירה שלי ממבט טכני.
<יעקב עמי: אני מסתובב בבתי הספר ואני רואה דברים שקורים.
<יעקב עמי: אני משתתף בבדיקות קרינה.
<יעקב עמי: על בסיס יומי, אולי שבועי, אני מתכתב כל היום במיילים עם ידידנו דוקטור עופר רימון ואני רוצה לתת לכם קצת אינפורמציה מהשטח.
<יעקב עמי: לאחרונה ביקרתי בשני בתי ספר בהוד השרון ובשלישי וברביעי כבר לא רצו לתת לי להיכנס כי הממצאים שלי הטרידו מישהו שרצה לחסום אותי.
<יעקב עמי: הממצאים שלי הם פשוטים.
<יעקב עמי: אני הייתי בבית ספר מגן, שם יש ראוטר אחד בלבד שנמצא בחוץ והוא עבור מאה טאבלטים.
<יעקב עמי: כשהפעלנו את הכול ורצינו לבצע את הבדיקה, נוצרה בעיה שרק שלושים טאבלטים הצליחו לעבוד.
<יעקב עמי: בבית ספר ממלכתי א' שם יש שני נתבים ושבעים טאבלטים, הצלחנו להפעיל רק חמישים טאבלטים.
<יעקב עמי: עוד משפט לגבי בדיקות הקרינה.
<יעקב עמי: אני חייב.
<יעקב עמי: לא.
<יעקב עמי: אתה לא חייב.
<יעקב עמי: התייחסת לשתי בדיקות.
<יעקב עמי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.
<יעקב עמי: לאחר מכן דרור אלוני ואחריו אני מסכם את הדיון.
<יעקב עמי: הצטרפה אלינו היועצת המשפטית של הוועדה שתידרש תוך כדי דבריכם לסוגיה הזאת של פרויקט הטאבלטים ולומר לנו אם הוא בניגוד לחוק השאלת ספרי לימוד כי אז הוא היה צריך לעבור בהוראה שמחייבת אישור של ועדת החינוך לגבי תשלומי הורים.
איילת נחמיאס ורבין: אני מודה ליושב ראש.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לשאול אתכם בהמשך למחאת הסרדינים, אני רוצה לשאול את כולנו מתי נהיה כבר לסלמון.
<יעקב עמי: אין מקום לסלמון.
איילת נחמיאס ורבין: סלמון שוחה נגד הזרם.
איילת נחמיאס ורבין: כנראה שכאן צריך להתחיל לשחות נגד הזרם.
איילת נחמיאס ורבין: בעולם שבו יש קורסרה – אני לא יודעת אם כולם מכירים את החברה הזאת, את חברה שמאפשרת ללמוד אפילו באוניברסיטאות העל בארצות הברית באמצעים דיגיטליים – זה מצוין.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנחנו צריכים להבין איך משלבים בין החדש לבין הישן.
איילת נחמיאס ורבין: אני באופן אישי מלווה את המאבק של ברכת שהיא חברה גם של איציק וגם שלי.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מלווים את המאבק שלה באופן צמוד ועושים זאת הרבה מאוד זמן ואני מאוד מאוד מתפעלת מהמאבק הזה של ההורים.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לספר לכם מה אמר לי היום הבן שלי כשלקחתי אותו הבוקר לבית הספר.
איילת נחמיאס ורבין: הוא אמר שאתמול אמרה להם מורה מחליפה שהם נודניקים ואמרה להם שאם אתם לא תשבו בכיסאות שלכם, זה יהיה הסוף שלכם.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לעצמי, למה אנחנו לא מוטרדים היום?
<יעקב עמי: היא אמרה את זה דרך הטאבלט או בעל פה:
איילת נחמיאס ורבין: אתה לא תאמין, היא אמרה את זה בעל פה.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לעצמי איך אנחנו לא מוטרדים מאותה למידה משמעותית שיפעת ואני כל הזמן מדברות עליה, מה הופך למידה ללמידה משמעותית.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא שואלים את עצמנו מספיק חזק את השאלות האלה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להוסיף מילה אחת.
איילת נחמיאס ורבין: כשהבן שלי – הוא בכיתה ג' - לפני שבוע עשה לראשונה את העבודה שלו בנושא הנצרות, דבר שהוא משמח אותי, דרשו מהם להשתמש בשני מקורות שהם אינם אינטרנט.
איילת נחמיאס ורבין: אני ישבתי אתו עם האנציקלופדיה העברית, מי שזוכר שפעם היה דבר כזה, וישבתי אתו גם עם בריטניקה, מי שזוכר שפעם היה דבר כזה, ואנחנו התמודדנו עם כל הדברים שמיכל דיברה עליהם קודם לכן.
איילת נחמיאס ורבין: באמת אמרתי לעצמי איך בסוף מגיעים אתם ללמידה ממנה הם לא פשוט יעשו קופי פייסט.
איילת נחמיאס ורבין: אם אנחנו נעביר את עצמנו, נשנה את עצמנו לעולם הקופי פייסט, לא לזה קוראים חינוך.
<דרור אלוני: אני מייצג את ועדת החינוך של מרכז השלטון המקומי.
<יעקב עמי: אתה ראש מועצה.
<דרור אלוני: ראש המועצה המקומית של כפר שמריהו, עמוק בתחום התקשוב אבל לא על זה אני רוצה לדבר.
<דרור אלוני: אני רוצה קודם כל לתת לך מענה לשאלות שלך.
<דרור אלוני: התכנית התחילה על ידי פרופסור חיים הררי בתכנית שקראו לו מחר 98.
<דרור אלוני: התכנית התחילה כפיילוט ב-1995 ולא מומשה ולא הושלמה עד היום.
<דרור אלוני: אנחנו מדברים על תכנית של שני עשורים.
<דרור אלוני: מחר 98 של פרופסור חיים הררי, ב-1998 פורסמה ולמעשה לא השלמה.
<דרור אלוני: אנחנו נמצאים במאה ה-21 ואני מצר על כך שכמה חברי כנסת טוענים להחזיר את הגלגלים לאחור.
<יעקב עמי: אף אחד לא טען את זה.
<דרור אלוני: לקחתי את דברי חזרה.
<יעקב עמי: למרות שלקחת את דבריך חזרה, אנחנו פוליטיקאים ויש לנו רגישות לניואנסים, במיוחד בסוף הדיון, שמשאירים איזה רושם.
<יעקב עמי: כל חברי הכנסת, אחד אחרי השני, טרחו והדגישו שלא נוכל לעצור את הקידמה.
<דרור אלוני: ברשותך, הייתי בישיבת עתניאל לפני שבוע ימים, ישיבת הסדר מאוד רצינית, וראיתי שם יותר מחשבים על השולחנות מאשר ספרים.
<יעקב עמי: מה הקשר?
<דרור אלוני: הנגשת המידע והיכולת להגיע למענה משולב מערכתי באמצעים הטכנולוגיים.
מיכל רוזין: באיזה גיל?
<דרור אלוני: התכנית הזאת קיימת בארצות הברית למעלה מעשרים שנים.
<דרור אלוני: סגן הנשיא אל גור הכניס תכנית מערכתית.
<דרור אלוני: יש מחקרים.
<נאוה לויט בן נון: אין מחקר.
מיכל רוזין: שאלתי אותך ואמרת שאין לך תשובה.
<נאוה לויט בן נון: לא אמרתי שאין לי תשובה.
<נאוה לויט בן נון: אמרתי שאין מחקר התפתחותי.
<יעקב עמי: דרור, תן לי את העמדה.
<יעקב עמי: תן לי במשפט אחד את עמדת מרכז השלטון המקומי.
<דרור אלוני: מרכז השלטון המקומי בעד הידברות עם ההורים ועם הרשויות המקומיות על מנת לקיים את התכנית הזאת כהלכתה.
<יעקב עמי: אני רוצה להידרש לסוגיה המשפטית.
<יעקב עמי: גברתי היועצת המשפטית, יש כאן פרויקט שהואץ בעידוד.
<יעקב עמי: איך אני יודע שזה בעידוד?
<יעקב עמי: כאשר משרד ממשלתי נותן מענקים ונותן עוד מענק תמיכה, סימן שיש לו עניין.
<יעקב עמי: השאלה אם זה בניגוד לחוק, בניגוד להוראה שמחייבת אישור של ועדת החינוך, ואם זה לא פוגע בחוק השאלת ספרי לימוד.
<מירב ישראלי: מכיוון שלא הייתי בישיבה , אני רוצה להפנות שאלה אחת למשרד החינוך.
<מירב ישראלי: את הנושא של רכישת הטאבלטים, לאיזה רובריקה של תשלומי הורים אתם מכניסים?
<עופר רימון: רכישת שירותים מרצון.
<מירב ישראלי: מרצון, זה אומר שההורה חייב לרצות לרכוש את המחשב.
<יעקב עמי: תאמינו לי שהיא מכירה את החוק.
<יעקב עמי: אל תעזרו לה.
<יעקב עמי: אם ההפרעות יהיו מהצד הזה, אני אפסיק את הדיון בלי סיכום דבר שיגרום להחמצה וחבל.
<מירב ישראלי: אני אתייחס כמובן רק לנושא של תשלומי הורים ולא לכל יתר הסוגיות שעלו כאן.
<מירב ישראלי: תשלומי הורים, יש בעצם ארבעה ערוצים, נקרא לזה כך, שאפשר לדרוש מהורים תשלום.
<מירב ישראלי: האחד הוא תשלום חובה, הביטוח, שהוא היחיד שנשאר כחובה כרגע לפי חוק לימוד חובה.
<מירב ישראלי: הנושא השני הוא תשלומי הרשות אותם אנחנו מאשרים.
<מירב ישראלי: גם את תשלום החובה אנחנו מאשרים.
<מירב ישראלי: רכישת תשלומים מרצון, דבר שהוא לא באישור הוועדה.
<יעקב עמי: השאלה אם ההגדרה היא נכונה.
<יעקב עמי: אם הטאבלט כאן נכנס להגדרה הנכונה.
<מירב ישראלי: רכישת תשלומים מרצון, בעיקרון זאת רכישה של או מוצרים או שירותים שכלל ההורים בעצם מסכימים לרכוש אותם.
<מירב ישראלי: כלל ההורים.
<מירב ישראלי: אי אפשר להכריח הורה, ככל שאני מבינה את הדבר הזה.
<יעקב עמי: את מבינה היטב.
<מירב ישראלי: זה העניין של מרצון.
<מירב ישראלי: זה לא מרצון בכורח אלא מרצון.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, זאת רכישה שכלל ההורים רוצים לרכוש אותה.
<מירב ישראלי: זה למיטב הבנתי רכישת תשלומים מרצון.
<הרן רייכמן: ומגבלת הסכומים.
<מירב ישראלי: אני אסביר את הסכומים.
<מירב ישראלי: הסכומים נקבעים למעשה על ידי משרד החינוך בחוזר מנכ"ל.
<מירב ישראלי: עקרונית כפי שהם נקבעים בחוזר מנכ"ל לגבי כלל המערכת, לכאורה אפשר היה לתת אישור מיוחד למשהו אבל עדיין זאת צריכה להיות רכישה מרצון של כלל ההורים בבית הספר, גם אם היו קובעים סכום גבוה יותר.
יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לומר משפט כי אני חושבת שזה מסכם את הכול.
יפעת שאשא ביטון: אמר כאן מר אלוני שמתכנית מחר 98 בעצם הכניסו מחשבים לתוך בתי הספר ואני רוצה להגיד לך כמי שנמצאת במערכת שאין למידה משמעותית.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מה שיביא את השינוי.
יפעת שאשא ביטון: מה שקורה כאן זה שאנחנו מקדשים את הברזלים ואנחנו שוכחים שהם אמצעי.
יפעת שאשא ביטון: האם אפשר לעשות למידה משמעותית באמצעות טאבלט?
יפעת שאשא ביטון: האם רק באמצעות טאבלט?
יפעת שאשא ביטון: אפשר להכניס גם ספרים אלקטרוניים שלא דרך הטאבלטים ולעשות את זה בצורה נגישה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזאת המהות של הדיון.
<יעקב עמי: אין ספק שאם היה לנו עוד שעה לדיון, היינו ממלאים אותה, אבל בואו לא נתכחש לכך שהדיון היה משמעותי והדברים הוצפו.
<יעקב עמי: אני אומר לכם שזה לא הדיון האחרון ולא המעקב האחרון.
<יעקב עמי: אני קורא את הודעת הסיכום שהיא אמנם קצרה אבל היא חדה ומשמעותית.
<יעקב עמי: מהדיון עולה שמשרד החינוך כנראה רץ קדימה, רתם את העגלה לפני הסוסים ופעל – ואני אומר עם ההסתייגות, למרות האמירה הנחרצת – בניגוד לחוק ובניגוד להוראות ועדת החינוך של הכנסת.
<יעקב עמי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להפסיק את פרויקט הטאבלטים לאלתר ובמקביל להתחיל בפיילוט מדוגם וצמוד למחקר.
<יעקב עמי: אנחנו, חברי הכנסת המציעים יחד עם הוועדה – קיבלתי כבר את הסכמתו של חבר הכנסת איציק שמולי – נפנה למבקר המדינה בבקשה לבחון את כל הסוגיה הזאת של הפעלת הטאבלטים ויישום חוק השאלת ספרי לימוד.
<יעקב עמי: הוועדה דורשת ממשרד החינוך תשובה לגבי הקריאה שלנו להפסקת הפרויקט והפעלת פיילוט בצמוד למחקר.
<יעקב עמי: כמו כן יתקיים דיון מעקב בסוגיה הזאת.
<יעקב עמי: תם ולא נשלם.
<יעקב עמי: תודה רבה.
<יעקב עמי: הישיבה נעולה.
יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.
יעקב מרגי: 17 ביוני 2015, ל' בסיוון התשע"ה.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: החרם האקדמי על מדינת ישראל.
יעקב מרגי: אומר מספר מלות פתיחה, ולאחר מכן, אתן לנציגי האקדמיה שיאמרו ויספרו לנו איך הם חשים זאת, במה זה מתבטא, ומה נעשה עד כאן נשמע מנציגי משרדי ממשלה.
יעקב מרגי: בזמן שדעאש עורף ראשים בסוריה ובעירק, בזמן שאיראן כובשת או פוגעת בריבונותה של תימן, זכויות אדם נרמסות ברגל גסה במדינות המזרח התיכון ובחלק מן העולם בכלל, אבל המדינה היחידה שמתמודדת עם קמפיין אגרסיבי, מתוזמר ומתוקצב היטב במדינת ישראל שהיא הדמוקרטיה החזקה והיחידה במזרח התיכון.
יעקב מרגי: אין לי תהייה ותמיהה על מדינות ערב שמשתתפות בקמפיין הזה, למרות שגם איתם יכולנו, לו רק רצו להתמודד עניינית.
יעקב מרגי: התהייה והתמיהה על מדינות אירופה שלא נותנות לעובדות לבלבל אותם.
יעקב מרגי: מדינות אירופה שמוחות פעם אחר פעם, שמערך שיקול הדעת שלהם אינו מונע מסולם ערכים אוניברסלי, וודאי לא מסולם ערכים הומני, ואם לא מזה ולא מזה, אז מה לכל הרוחות והתסכול מניע אותם מההשתתפות בקמפיין הזה?
יעקב מרגי: לי לא נותר אלא להגיע לאותה מסקנה שהגיעו טובים ומומחים ממני.
יעקב מרגי: אנו בגל עכור של אנטישמיות, זו אותה אנטישמיות ישנה והיא לא חדשה, ואני מסרב להשתמש בביטוי "להתנחל" במחוזותינו לאחרונה אנטישמיות מודרנית, לאותה אנטישמיות שמרימה ראש שוב ושוב פעם אחר פעם.
יעקב מרגי: אחריהם אקדמיים ותרבותי הוא עוצמתי יותר, כנראה כי הקמפוסים הם כר נרחב לפעילות פוליטית אגרסיבית.
יעקב מרגי: אני אומר לנו, לעצמי אני אומר, אל לנו להיבהל, ראינו דוגמה של פעולה שיצאה בתכנון.
יעקב מרגי: מנכ"ל אורנג' העולמי, כשידענו להגיב בצורה חריפה או לגעת בנקודות הכואבות, הצלחנו להביא אותו למצב של חשיבה מחודשת.
יעקב מרגי: על רגל אחת אלו דברי הפתיחה כדי לעורר את הדיון, ולהכניס את החברים לדיון.
יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את חברי הכנסת שמשתתפים בדיון.
יעקב מרגי: מסעוד גנאים, נחמן שי, איציק שמולי.
יעקב מרגי: ראשונת הדוברים הייתי רוצה לשמוע את פרופ' רות ארנון, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
<רות ארנון: מדינת ישראל היא מדינה של מדע וטכנולוגיה.
<רות ארנון: אנחנו מעריכים מאוד את החינוך במדינה, את החינוך לכל הנושאים, אבל בעיקר גם את החינוך למדע וטכנולוגיה, מה שתורם לכך שמדינת ישראל היא הסטארט-אפ ניישן.
<רות ארנון: בכל הנושא הזה, החופש האקדמי וכל המערכת האקדמית, החופש האקדמי הוא אחד הנושאים החשובים ביותר ואנחנו חייבים לשמור עליו כעל בבת עינינו.
<רות ארנון: פה כל המושג של חרם אקדמי הוא מושג שממש נוגד את החופש האקדמי.
<רות ארנון: אם אנחנו מסתכלים על היום יום, אני לא חושבת שאנחנו כל כך מרגישים בחרם הזה בחיים המעשיים שלנו.
<רות ארנון: אני יודעת שלמדענים ישראלים יש שיתוף עם מדענים בארצות אחרות, בעיקר בארצות אירופה, במערך האירופי ישראל מככבת גם בהשתתפות שלה בקונסורציה, גם בזכייה במענקים של האיחוד האירופי.
<רות ארנון: כלומר, המגע שלנו מוערך, ולפחות מבחינת האיחוד האירופי אנחנו לא מרגישים חרם על המערכת האקדמית.
<רות ארנון: יחד עם זאת, כאשר פועל ארגון כמו ה-BDS השכם והערב ומנסה לפגוע במערכת, בעיקר דרך ארגוני סטודנטים, אבל גם דרך ארגוני מרצים וכו', למרות שאנחנו אולי לא מרגישים בזה בחיי היום יום כי החרם הוא יותר שקט, אני שומעת מנשיאי האוניברסיטאות שאולי כשפונים בבקשות לאדם מסוים להמליץ על מדען אחר להעלאה בדרגה, אז לפעמים הוא פשוט לא עונה או שמתחמק מלהשתתף בפעילות הזאת שגורמת לנו דאגה.
<רות ארנון: בקרן הלאומית למדע אני גם כן בדקתי, הם פונים לאלפי סוקרים כל שנה כדי לקבל חוות דעת על הצעות מחקר שמוגשות לקרן לתמיכה במחקר תחרותי.
<רות ארנון: אולי יש ירידה קלה בהיענות של סוקרים מחו"ל, אבל זה לא פוגע בצורה ניכרת, אבל יחד עם זאת, אסור לשקוט על השמרים, וחייבים לטפל בנושא בעודו באיבו, ובאמת לנסות לבטל את האיום הזה.
<רות ארנון: מה עושה האקדמיה הלאומית בהקשר הזה?
<רות ארנון: קודם כל אנחנו פונים לארגונים בינלאומיים.
<רות ארנון: יש, למשל, ארגון ICSU שזה ה-International Council of Science שיש לו ועדה.
<רות ארנון: הוועדה נקראת CFRS זה Council for Freedom and Responsibility in Sience , זאת ועדה שמופקדת בדיוק על טיפול בנושאים, לאו דווקא בחרם, אבל בכל מה שפוגע בחופש האקדמי.
<רות ארנון: אנחנו פנינו אליהם, דרך אגב, יש לנו נציג בוועדה הזאת.
<רות ארנון: אני הייתי חברה בוועדה הזאת עד שנבחרתי להיות נשיאת האקדמיה, ואז ביקשתי שמישהו אחר יחליף אותי, אבל יש לנו נציג בוועדה הזאת, והוועדה גם מנסה להפעיל לפחות ארגונים מדעיים ואקדמיים כדי שימנעו או יפעלו כנגד פעולות של החרם הזה.
<רות ארנון: אנחנו גם פנינו לאקדמיה הלאומית האמריקאית שלהם יש פעילה, היא אחראית על זכויות האדם, ופגיעה בזכויות האדם, ואנחנו חושבים שחרם כזה הוא פגיעה בזכויות האדם, גם היא משתדלת מאוד – שוב מטעם האקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים.
<רות ארנון: אנחנו בקשר ובהסכמים עם כ-40 אקדמיות בעולם, אנחנו מנסים דרכם למתן את ההשפעה של החרם.