GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: בתי הספר הכנסייתיים הינם אבן יסוד במערכת החינוך הערבית בישראל.
יעקב מרגי: בתי הספר האלה עושים מלאכתם נאמנה במצוינות הראויה לציון.
יעקב מרגי: בתי הספר הכנסייתיים סובלים בשנים האחרונות מקיצוצים הולכים וגוברים והדבר מסכן היום את המשך קיומם של בתי ספר אלו מתוקף הגדרתם כמוכר שאינו רשמי.
יעקב מרגי: בתי ספר אלו הם במעמד מוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים והם מקבלים בין שישים לשבעים אחוזים מתקציב של בתי הספר הממלכתיים בלי להתייחס לעלויות נוספות שבתי הספר נושאים על גבם.
יעקב מרגי: הוועדה ממליצה להכיר בייחודיותם של בתי הספר הכנסייתיים ותרומתם ההיסטורית לקידום החינוך בישראל בכלל ובקרב החברה הערבית בפרט.
יעקב מרגי: ייחודם של בתי הספר יתבטא בשמירת סמכויות האיכותיות שיש כיום בבתי הספר הללו, בעיקר לעניין מינוי מנהלים, העסקת מורים, שימוש בבניינים.
יעקב מרגי: הכול כמובן בהתאם להשקפת עולמם.
יעקב מרגי: בתי הספר הכנסייתיים עומדים באופן מלא בלימודי הליבה והם נתונים לפיקוח פדגוגי של משרד החינוך.
יעקב מרגי: לפיכך הוועדה ממליצה כי בתי הספר האלה יתוקצבו באופן מלא על ידי משרד החינוך.
יעקב מרגי: מימון מלא כאמור ישקף יחס שוויוני של משרד החינוך לבתי הספר הציבוריים.
יעקב מרגי: הכוונה, רשמיים.
יעקב מרגי: מימון מלא לבתי ספר כנסייתיים, משמעו כיסוי גירעון תקציבי שנוצר במשך השנים.
יעקב מרגי: בוא נדבר על השוטף ואחר כך על הרטרואקטיבי.
יעקב מרגי: הוועדה ממליצה כי משרד החינוך יסדיר את הנושא מול כלל בתי הספר הכנסייתיים ולא מול כל בית ספר בנפרד.
יעקב מרגי: אני חושב שזה נכון לעשות הסדר כולל כמובן בקביעת אמות מידה.
יעקב מרגי: הוועדה ערה לכך שזה תלוי גם בשינוי חקיקה.
יעקב מרגי: אני קורא גם לחברי הכנסת מכל סיעות הבית להתאחד יחד כדי לפתור אחת ולתמיד את כל סוגיית החינוך המוכר שאינו רשמי.
יעקב מרגי: אני מודה לכל האורחים שבאו לדיון היום.
<יעקב עמי: בוקר טוב.
<יעקב עמי: נוכחות מרשימה.
<יעקב עמי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.
<יעקב עמי: היום ה-30 ביוני 2015, י"ג בתמוז התשע"ה, יום בו יוצאים לחופש הגדול.
<יעקב עמי: חשבתי שמישהו התבלבל.
<יעקב עמי: כאן זה לא הדיון על הגז אבל הנוכחות מאוד מרשימה.
<יעקב עמי: הנושא הראשון שעל סדר היום הוא הפרת חוק השאלת ספרים בבתי הספר של חבר הכנסת איציק שמולי, הנושא השני הוא הפרת חוק השאלת ספרי לימוד בבתי הספר של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון והנושא השלישי הוא ניסוי לא מבוקר, חיוב הורי התלמידים לרכוש טאבלטים כעזר לימודי של חברת הכנסת מיכל רוזין.
<יעקב עמי: אנחנו נצלול לנושאים שבסדר היום.
<יעקב עמי: כל הנושאים שמניתי, נקיים אותם כדיון אחד משולב.
<יעקב עמי: כדרכי בקודש, אני אומר לכם מספר מילות פתיחה.
<יעקב עמי: לאחר מכן חברי הכנסת המציעים אמרו את מה שיש להם לומר, לאחר מכן נתחיל את הדיון כאשר נציג משרד החינוך יציג את הדברים אותם יש לו להציג, לאחר מכן ידברו לסירוגין חברי הכנסת והאורחים.
<יעקב עמי: אנחנו מצומצמים בזמן ואנחנו רוצים לקיים דיון ענייני.
<יעקב עמי: לכן אני לא אתן שהדיון יופרע.
<יעקב עמי: כאמור, פרויקט השאלת ספרי לימוד, כולנו שמחנו בו.
<יעקב עמי: מי שבגילי זוכר את הפרויקט הזה ויודע שהוא עבד ללא משאבים גדולים.
<יעקב עמי: מי שמתעניין בגילי, אני בן 55, יליד 1960.
<יעקב עמי: אני זוכר שבכיתה מסוימת השאלתי מבית הספר ספר גיאוגרפיה וראיתי שעליו כתוב שמו של אחי הבכור.
<יעקב עמי: הספר לא היה קרוע.
<יעקב עמי: אמנם היה קצת בלוי אבל למדנו גיאוגרפיה.
<יעקב עמי: כשאני מתמודד עם הצעירים של היום, אלה שלומדים חמש יחידות בידיעת הארץ, מסתבר שיחסית אליהם אני די טוב.
<יעקב עמי: כאן אני רואה שבשנת 2000 חוקק חוק, נתנו לנושא תקופת הסתגלות די נאה, 31 במאי 2004 והנה אנחנו היום בסוף יוני 2015.
<יעקב עמי: יש את השיטה של הטאבלטים.
<יעקב עמי: על מנהלי בתי הספר זה נפל עליהם כתיק כבד ובלשון המעטה הם לא אוהבים זאת, אבל בלשון אמיתית עושים הכול כדי שזה לא יוטמע ואנחנו ממשיכים להוציא כמעט כל שנה על כל ילד בממוצע בין 650 ל-1,100-1,200 שקלים.
<יעקב עמי: לכן ועדת הכנסת, ביוזמתה ובעזרתם של חברי הכנסת המציעים, מקיימת היום דיון ואנחנו נצלול לנושא הזה כאשר לעניין הזה נכנסת סוגיית הטאבלטים שלכאורה באה במקום.
<יעקב עמי: אבל, ובזה אני מסיים, מה הועילו חכמים בתקנתם, חוק השאלת ספרי לימוד בא כדי להקל על הנטל הכבד והמעמסה הכבדה המוטלת על ההורים בתשלומים כאלה ואחרים.
<יעקב עמי: השבוע יתקיים גם דיון על תשלומי ההורים.
מסעוד גנאים: מדובר גם במשקל.
מסעוד גנאים: במחיר ובמשקל.
<יעקב עמי: זה הוריד במשקל אבל העלה את המחיר.
<יעקב עמי: נכנסת לנו הסוגיה של הטאבלטים שאני לא יודע אם מישהו בדק אותה.
<יעקב עמי: אנחנו אנשים לא קונספרטיביים, אנחנו לא חושדים בכלום ואנחנו לא חושדים במישהו אלא לכולם יש כוונות טובות, אבל מה לעשות, תפקיד הכנסת הוא לבדוק את תפקודה של הרשות המבצעת.
<יעקב עמי: אנחנו נצלול לנושא ונלמד אותו.
<יעקב עמי: אני מבין שהתקיים דיון ראשון, יש אמוציות, מחאה וכולי, אבל זה נעצר בדלת הוועדה ואנחנו כרגע מקיימים את הדיון.
<יעקב עמי: חבר הכנסת המציע, חבר הכנסת איציק שמולי.
<יעקב עמי: אני לא רוצה לקצוב זמן, אבל יש לך שלוש דקות.
איציק שמולי: תודה רבה אדוני היושב ראש על הדיון החשוב שמתקיים על הבוקר אחרי לילה לבן.
איציק שמולי: תודה לך שלא ויתרת.
<יעקב עמי: אני בא מהנגב.
<יעקב עמי: הגענו ב-2:00 לפנות בוקר וב-5:00 עמדנו על הרגליים ואנחנו כאן.
איציק שמולי: אדוני היושב ראש, תודה גם לחברי הכנסת שהציעו את ההצעה, גם לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון וגם לחברת הכנסת מיכל רוזין.
איציק שמולי: אדוני היושב ראש, בפתיחה שלך נגעת בנקודה המרכזית.
איציק שמולי: החוק חוקק בשנת 2000 ומטרתו הייתה ברורה מאוד והיא להציע תכנית של השאלת ספרים בבתי הספר, אלא שכנראה מבחינתו של משרד החינוך - כך זה נראה - החוק הזה מיושם בדרך מאוד מאוד יצירתית בשעה שלהורים בבתי הספר לא מוצע אלא לפעמים הם נדרשים ומוצאים את עצמם עומדים תחת לחצים מאוד מאוד כבדים לרכישה של אותם טאבלטים.
איציק שמולי: כאשר אני לומד את הסוגיה הזאת, יש שני דברים שמטרידים אותי.
איציק שמולי: הדבר הראשון, אדוני, אתה הזכרת בנימה של צחוק את עניין הגז.
איציק שמולי: יש הרבה דמיון באופן קבלת ההחלטות ובאופן שבו מתקדם המתווה של הגז בממשלה לבין הפרויקט הזה.
איציק שמולי: יש חוק וכאילו בדלת האחורית מנסה אולי הפקידות, אולי מישהו אחר במשרד החינוך, לקדם איזושהי אג'נדה משל עצמה של דחיפה והכנסה מסיבית ואגרסיבית של הטאבלטים לתוך בתי הספר.
איציק שמולי: אני בסך הכול בן 35, אני לא נגד טאבלטים ולא נגד טכנולוגיה.
איציק שמולי: אני לא בא מהמקום הזה אבל אני בהחלט יכול להבין את החששות של ההורים מכך שלוקחים פרויקט כזה שמשפיע בצורה דרמטית על החינוך של הילדים ומקדמים את המדיניות הזאת ללא דיון ציבורי, ללא חקיקה מתאימה, כאילו מדובר באג'נדה פרטית של מישהו במשרד החינוך.
איציק שמולי: עם הדבר הזה יש לי בעיה.
איציק שמולי: לי עדיין אין ילדים אבל כשיהיו לי ילדים, אני ארצה לדעת מה עושים ארבעים טאבלטים בתוך חדר אחד סגור.
איציק שמולי: אני מאמין לממשלה, אם היא תבוא ותשים לפחות על השולחן ותוכיח שזה לא מטגן את הילדים, שאין פגיעה בהתפתחות של הילד, בזיכרון שלו ובכל ההיבטים הללו.
איציק שמולי: יושבת כאן דוקטור נאוה לויט - קראתי חלק מהממצאים שכתבת - והיא מדברת באופן ברור על הפגיעה בהתפתחות של הילד, על החשש מהפגיעה בהתפתחות של הילד.
איציק שמולי: אדוני היושב ראש, מול כל המכלול השלם הזה של הטענות, עומדת מדיניות פרטנית, משהו בין מדיניות פירטית לגחמה אישית של משרד החינוך שפשוט דוחפת את הפרויקט הזה בכל הכוח.
איציק שמולי: גם אם לא תתקדם כאן היום החלטה אופרטיבית, אמנם היום כולם יוצאים לחופש, אבל בסופו של דבר שנת הלימודים הבאה היא כבר מעבר לפינה.
<יעקב עמי: בערב שבת המושג הזה נקרא בין השמשות.
איציק שמולי: אני חושב שטוב תעשה ועדת החינוך של הכנסת אם תקדיש, גם אם צריך במהלך הפגרה, דיון אחד או שניים כדי לעסוק בסוגיה הזאת שבאמת רובצת על כתפי ההורים.
איציק שמולי: יש עוד סוגיה אחת שאני רוצה להעלות בשולי הדברים וזה הסיפור של האפליה.
איציק שמולי: זה לא רק מטעמים של היבטים בריאותיים והשלכות פדגוגיות אלא בסוף אני רוצה להתייחס לאחד הדברים שמפריעים לי.
איציק שמולי: אני דיברתי הבוקר ואתמול בלילה עם הורים, לא עם אחד ולא עם שניים, ואני בהחלט מצאתי מקרים - למרות אותה קרן של משרד החינוך- כאשר באותה עיר, מילא שבאותה עיר יש אפליה, מילא שבין עיר לעיר יש אפליה, באותה כיתה יש ילד אחד שהוא בא עם טאבלט והוא צמוד לטאבלט והטאבלט הופך להיות איזשהו סטטוס חברתי ובצד השני של הכיתה יש ילד שאין לו טאבלט.
איציק שמולי: תחשבו מה זה עושה לילד כזה.
איציק שמולי: איך משרד החינוך יכול לישון בשקט כשהוא יודע שיש ילדים כאלה שלא יכולים להרשות לעצמם לרכוש טאבלט והם כך מסתובבים בבתי הספר, מה הם חושבים על עצמם ומה חבריהם חושבים עליהם.
איציק שמולי: לכן אדוני היושב ראש, מכל הטעמים האלה, גם מהטעמים הבריאותיים, גם מטעמי השוויון וההשלכות החברתיות על הילד, גם מהטעמים הפדגוגיים, אני רוצה לדעת איזה פיקוח אתם במשרד החינוך עושים כדי שהילד לא ישב במהלך השיעור וישחק, ואני לא יודע במה.
איציק שמולי: אני לא יודע איזה פיקוח אפשר לעשות על כך, אבל אם זאת המדיניות אותה אתם מקדמים, צריך לספק תשובות לכל השאלות הכבדות האלה.
<יעקב עמי: אני רוצה לומר תחושות אישיות.
<יעקב עמי: לא בדקתי.
<יעקב עמי: הייתי מוכן להשתתף במחקר.
<יעקב עמי: אני כותב מה שנקרא דרשות על פרשיות השבוע.
<יעקב עמי: פעם, כאשר לא היה טאבלט, הייתי קם באמצע הלילה כאשר על השולחן היו 10-12 ספרים.
<יעקב עמי: חיפשתי מקור אחד אבל על הדרך דליתי אוצרות ואז התחלתי לעבוד עם הטאבלט וכאן זה כמו אותו צלף חוד ביחידה.
<יעקב עמי: צריך לחקור את זה.
<יעקב עמי: להערכתי שלי, אני משייך את זה לגיל אבל לא בכל אפשר להאשים את הגיל, אני מרגיש שיש לי נסיגה.
<יעקב עמי: השאלה אם באמת, כמו שאומר חבר הכנסת, מישהו חקר את זה והאם מישהו בדק את זה.
<יעקב עמי: המציעה השנייה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.
יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב ראש, תודה על הדיון החשוב הזה.
יפעת שאשא ביטון: אני אתחיל דווקא מהמקום החיובי ואומר שאני חושבת שאנחנו נמצאים בעידן של קידמה ואנחנו לא נוכל לעצור אותה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו גם לא רוצים לעצור אותה אלא שאנחנו צריכים להתחבר אליה בצורה נכונה, בצורה שהיא נכונה לנו מכמה טעמים.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לוקחים את סוגיית הטאבלטים, בלי להיכנס לכל הפירוט החברתי של הפערים שבעיני כל הסיפור הזה, לא רק שהוא לא מצמצם פערים כמו שאנחנו נוהגים לומר שאנחנו רוצים לקדם, בעיקר שמענו את זה הרבה בתקופה האחרונה, אלא שאנחנו אפילו מרחיבים אותם, אבל אני שמה את זה בצד כי זאת סוגיה בפני עצמה.
יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שאנחנו התקדמנו אבל יכולנו להתקדם הרבה יותר.
יפעת שאשא ביטון: אני בעד ספרים אלקטרוניים, כל עוד שהשימוש בהם ייעשה במינון הנכון ובצורה הנכונה.
יפעת שאשא ביטון: כשאני מדברת על המינונים הנכונים ועל הצורה הנכונה, אני יכולה להציע כבר בפתח דבריי הצעה שאני חושבת שפעם אחת היא תפתור את הסוגיה של הקרינה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלהכניס ארבעים טאבלטים או שלושים ושניים טאבלטים, ובכיתות קטנות יותר אפילו עשרים טאבלטים לתוך כיתה, לתוך ה-WI FI, נוסיף על כך את הסלולריים ונוסיף את כל האלמנטים שיש מסביב – אני חושבת שאנחנו חד משמעית מטגנים את הילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: איציק, אם אתה שאלת, התשובה היא כן.
יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא בעצם להכניס את זה דרך מחשבים נייחים.
יפעת שאשא ביטון: היום יש את עידן הענן.
יפעת שאשא ביטון: יש מחשבים נייחים בתוך בית ספר, יש מחשבים נייחים בבתים.
יפעת שאשא ביטון: גם בבתים שאין בהם, אם רוצים ברווחה לסייע לילדים שאין להם טאבלט ולרכוש להם טאבלט, בואו נעזור להם במחשבים נייחים בבתים.
יפעת שאשא ביטון: פעם אחת הרווחנו את הסיפור של הנגישות.
יפעת שאשא ביטון: זה נגיש לכולם, זה לא תלוי במצב הסוציו-אקונומי של ההורים וזה יכול להיות לא רק בעיר מסוימת ולא רק בכיתה מסוימת אלא זה יכול להיות רוחבי וארצי.
יפעת שאשא ביטון: פעם שנייה, אנחנו בעצם מאפשרים את המינונים הנכונים גם במסגרת הכיתה להיכנס לענן, לקרוא בספרים האלקטרוניים ואפילו מבחינה פדגוגית אני יכולה להציע רעיונות שמאפשרים את העניין של החברותא, של הלמידה ביחד, של להקרין לכולם, של לחבר את הכיתה ולא עוד פעם לשים כל אחד כל אחד בתוך חלקת האלוהים הקטנה שלו.
יפעת שאשא ביטון: בזה אנחנו מרוויחים גם מהבחינה הפדגוגית.
יפעת שאשא ביטון: אם אני מסכמת את הדברים אומר שאם אנחנו נדע לעשות את זה נכון ובאמת להתקדם ובאמת להשתמש באמצעים שעומדים לרשותנו היום.
יפעת שאשא ביטון: יש את ענן, יש מחשבים נייחים ואנחנו חוסכים את הקרינה ומאפשרים את הלימוד המשותף ואת הנגישות לכלל הילדים במדינת ישראל.
יפעת שאשא ביטון: בכך אנחנו יכולים לצאת לאיזשהו מהלך שהוא ארצי, שהוא רוחבי, שהוא מערכתי, מצב שמערכת החינוך יכולה לתמוך בו ולקדם אותו ועל הדרך כמובן אנחנו נוכל להרוויח בכך שהתיקים של הילדים כבר לא יהיו כבדים ועוד כל מיני דברים שהם ביי פרודקט והרווחים שלנו רק ילכו ויגדלו.
<יעקב עמי: תודה.
<יעקב עמי: המציעה השלישית, חברת הכנסת מיכל רוזין.
מיכל רוזין: אני אשתדל לא לחזור על דברי חבריי.
<יעקב עמי: לידיעת כולם.
<יעקב עמי: לא כולם ידברו אבל אנחנו רוצים לתת כמה שיותר אנשים להתייחס.
<יעקב עמי: תתמרמרו עכשיו ולא בסוף הדיון אבל ב-10:00 אנחנו נכנסים לדיון אחר.
<יעקב עמי: זאת הערה גם לחברי הכנסת וגם לאורחים.
מיכל רוזין: אני רוצה לנסות להיות מאוזנת.
מיכל רוזין: אני חושבת שהסיבה שיזמתי את הדיון הזה היא באמת לנסות לשמוע ולהבין איפה מוקדי הבעיה ולנסות לפתור את העניין.
מיכל רוזין: אמרה נכון חברתי חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.
מיכל רוזין: אי אפשר לעצור את הקדמה, ויותר מזה, אנחנו גם לא רוצים לעצור אותה.
מיכל רוזין: אני רוצה לומר לכם שעת אני הייתי ילדה – וזה כמה שנים אחריך – הייתה היסטריה והיו נגד צפייה בטלוויזיה כי טלוויזיה זה דבר נורא ואיום, טלוויזיה תקלקל את הילדים, אימא שלי הייתה אומרת שאנחנו רק קראנו ספרים ואתם כבר לא קוראים כמונו וכדומה וכדומה וכדומה.
מיכל רוזין: גם הטלוויזיה הלכה והתקדמה והתאימה את עצמה לעולם הילדים ויש הרבה דברים חינוכיים וטובים ויש הרבה דברים גרועים.
מיכל רוזין: תאמינו לי, כאימא לשלושה ילדים, יש דברים טובים ויש דברים שעדיף שהם לא יראו.
מיכל רוזין: זה כמו בכל דבר.
מיכל רוזין: לכן בסופו של דבר גם בעניין המחשבים והטאבלטים, לעצום עיניים ולהגיד שזה לא קיים או זה לא שם או שהילדים לא שינו היום את המערכת החברתית שלהם ואת מערכת קשרי האנוש - הדברים משתנים.
מיכל רוזין: כשאני מדברת עם הבן שלי, סביר להניח שזה אומר שהוא כתב לי ואני עניתי לו בכתב כי הם כבר לא מדברים אחד עם השני.
מיכל רוזין: כשאני שואלת את הבן שלי האם הוא דיבר עם מישהו, הוא אומר לי, כן, לא ראית?
מיכל רוזין: הרגע דיברתי אתו.
מיכל רוזין: אני אומרת לו שלא שמעתי אותו מדבר, אבל הוא אומר לי, כן, סימסתי לו והוא ענה לי.
מיכל רוזין: הדברים משתנים.
מיכל רוזין: אנחנו יכולים להגיד שזה נורא, איזה דור אנחנו מגדלים וקצת נעשה מה שההורים שלנו עשו.
מיכל רוזין: אני חושבת שכן צריך להתקדם ואני חושבת שיש דברים מאוד מאוד חיוביים בטכנולוגיה.
מיכל רוזין: דרך אגב, גם אני הייתי הולכת לספרייה, יושבת שעות ארוכות על כל מיני אנציקלופדיות ומעתיקה בכתב יד את הכתוב בהן ועם זה הייתי מגיעה לבית הספר.
מיכל רוזין: אני חושבת שהיום המידע והידע שקיים לילדים, לנו, לכולנו, הוא בלתי נדלה, הוא מדהים ואנחנו יכולים לעשות אתו המון.
מיכל רוזין: הבעיה היא שהמערכת כולה לא עשתה את הסוויצ' הנכון לעבור לעידן החדש.
מיכל רוזין: המערכת ממשיכה.
מיכל רוזין: המורים ממשיכים לבוא בבוקר, רובם, בוודאי שיש דוגמאות אחרות וחלקכם תגידו לי שיש כך ויש אחרת, אבל אני אומרת לכם שיש לי שלושה ילדים - שלומדים ביסודי, בחטיבת הביניים ובתיכון - וכולם שופכים חומר.
מיכל רוזין: שופכים, שופכים, שופכים חומר.
מיכל רוזין: לומדים חומר, לומדים חומר, לומדים חומר, באים למבחן ושופכים את כל מה שהם למדו בעל פה וממשיכים הלאה.
מיכל רוזין: יש מעט מאוד לימוד חקר.
מיכל רוזין: אני יודעת כי הבן שלו בכיתת מופת ולו יש הכנה לאוניברסיטה ושם יש עבודות חקר.
מיכל רוזין: זה מה שצריך למד אותם.
מיכל רוזין: צריך ללמד אותם לחקור, צריך ללמד אותם לחשוב, צריך ללמד אותם לנתח, צריך לדעת להפריד בין תפל לעיקר.
מיכל רוזין: כל הדברים האלה שמערכת החינוך אותנו לא לימדה אלא אולי למדנו את זה באוניברסיטה.
מיכל רוזין: מערכת החינוך לא לימדה אותנו.
מיכל רוזין: היא לימדה אותנו לספוג חומר ולשפוך חומר.
מיכל רוזין: אני חושבת שהטאבלטים והטכנולוגיה יכולה לאפשר לנו את שיפור המערכת אבל זה חייב להיות בהתאמה.
מיכל רוזין: אם לוקחים את הטאבלטים ומשתמשים בהם רק כי זה נורא מגניב, כי לילדים קצת יותר מעניין וזה יותר טכנולוגי, עם כל ההשלכות של קרינה וכדומה, ואם הופכים את זה לספר שהוא מקביל לספר נייר, אם הופכים את זה לכך שזה פשוט, כמו שכאן בוועדות נותנים לנו – במקרה בוועדה הזאת אין – את אותם חוקים בטאבלט במקום לתת לנו נייר, אין לזה שום משמעות ואין לזה שום ערך חינוכי.
מיכל רוזין: חייבים לעשות את הסוויצ' הזה.
מיכל רוזין: לכן גם השאלה שלי למערכת החינוך היא האם יש ליווי מחקרי לתכניות האלה.
מיכל רוזין: אני יודעת שכיום יש ארבע תכניות תקשוב במערכת החינוך אותן אני יכולה גם לפרט אבל חבל לי על הזמן.
מיכל רוזין: יש ארבע תכניות.
מיכל רוזין: האם יש ליווי מחקרי לעניין הזה, האם יש כבר מסקנות והאם יש ליווי פדגוגי.
מיכל רוזין: בואו נודה על האמת, המורות נכנסות ללחץ.
מיכל רוזין: המורות בלחץ, הן רק צריכות לחבר את הפלאג למשהו כדי שהמסך יעבוד ואם הרמקול לא עובד, הן נכנסות ללחץ.
מיכל רוזין: אני רואה את זה בבתי הספר של הילדים שלי.
מיכל רוזין: זה מלחיץ.
מיכל רוזין: הן צריכות להתאים את עצמן למערכות שהילדים בשנייה עושים זאת.
מיכל רוזין: אני מודה.
מיכל רוזין: אני בבית כבר לא מתאמצת.
מיכל רוזין: יש לי שלושה ילדים, תמיד אני בוחרת אחד מהם, כל אחד בתחומו, וכך פותרים את כל בעיות הטכנולוגיה למיניהן.
מיכל רוזין: אם כן, יש קושי.
מיכל רוזין: האם יש ליווי פדגוגי למורים?
מיכל רוזין: האם המורים מתייחסים לזה בעויינות, כאל משהו שהם חייבים לעשות או האם הם פתוחים לכך ומשנים בהתאם לכך את שיטת הלמידה?
מיכל רוזין: הדבר האחרון שמטריד אותי הוא כמובן עניין התקצוב והמימון.
מיכל רוזין: לא יתכן שתהיה כפייה על הורים לרכוש טאבלטים וזה אמור גם לגבי רשויות חזקות.
מיכל רוזין: פתח תקווה נחשבת רשות חזקה ואני אומרת לך שבכיתה של הבן שלי, מחצית הכיתה, אם לא יותר, לא מסוגלת לרכוש בעצמה את הטאבלטים ויש עם זה קושי עצום וזה כאשר הכיתה נחשבת חזקה.
מיכל רוזין: זאת אומרת, גם אם מערכת החינוך תחליט לתקצב רשויות מוחלשות, פתח תקווה לא תהיה ברשימה.
מיכל רוזין: לכן זה לא יכול להיות בכפייה.
מיכל רוזין: אם המערכת חושבת שזה נכון והתהליך צריך ללכת לשם, המערכת צריכה לממן את זה.
מיכל רוזין: אי אפשר כל פעם להגיד שזה מה שבעינינו מומלץ, זה מה שבעינינו נכון, אבל שההורים יממנו את זה.
מיכל רוזין: חייב להיות מצב שבו המערכת מקבלת החלטה, אחרי מחקר ומחליטה האם זה נכון ואז היא גם מתקצבת את זה.
<יעקב עמי: נשמע את משרד החינוך שיתייחס גם לנושא השאלת הספרים וגם לסוגיית הטאבלטים.
<עופר רימון: אני אגיד לך היכן הבעיה שלי.
<עופר רימון: הבעיה היא שאנחנו צריכים לספר לחברי הכנסת, כדי לענות על השאלות שהוצגו, ואני חושב שהדבר הטוב ביותר היה אם הם היו באים אלינו והיינו מראים להם את כל מה שאנחנו עושים.
<יעקב עמי: אנחנו לא שם.
<יעקב עמי: אנחנו כרגע בדיון בוועדה.
<יעקב עמי: חבל על הדקה שבזבזת לנו.
<יעקב עמי: בבקשה כנס לנושא.
<עופר רימון: נתחיל מהעניין של הטיגון שהדאיג את חבר הכנסת.
<עופר רימון: לפני שלוש שנים הייתה הצעה שנאסור הכנסת וויי-פיי לבתי הספר.
<עופר רימון: אנחנו חושבים שבעידן הטכנולוגיה אי אפשר ללכת שחור-לבן אלא צריך למצוא את הדרך המאוזנת.
<עופר רימון: בכל דבר שהעלו כאן, אנחנו מחפשים את דרך המלך, את הדרך המאוזנת ולא ללכת יותר מדי לקצה אחד או לקצה שני.
<עופר רימון: אני אחראי על כל הטכנולוגיה במשרד החינוך.
<עופר רימון: מה עשינו בעניין הקרינה.
<עופר רימון: בנינו ועדה בה נמצאים כל המשרדים הממשלתיים – משרד הבריאות, המשרד להגנת הסביבה, משרד התקשורת – והבאנו מומחים בינלאומיים לעניין הזה כמו פרופסור סיגל סדצקי שהיא מומחית לנושא קרינה.
<עופר רימון: הוצאנו הנחיות איך אפשר להכניס וויי-פיי לבתי הספר ולעשות את זה בצורה זהירה, בצורה ביקורתית.
<עופר רימון: לא רק שעשינו את זה אלא שהוצאנו חוזר לבתי הספר.
<עופר רימון: לא רק שעשינו את זה אלא עשינו בדיקה.
<עופר רימון: שלחנו בדיקות לבתי הספר ולא מדגמי אלא פרטני.
<עופר רימון: בדקנו כבר 2,500 בתי ספר.
<עופר רימון: בכל בית ספר אני בודק את עוצמת הקרינה.
<עופר רימון: באף בית ספר אותו בדקנו, לא עברנו את סף הקרינה שמוגדר על ידי המשרד להגנת הסביבה.
<יעקב עמי: בוא נצא מתוך הנחה שהרגעת אותנו ושכנעת אותנו.
<יעקב עמי: ענית לי בנושא הקרינה.
<יעקב עמי: כרגע שכנעת אותי בנושא הקרינה.
<יעקב עמי: תתייחס לעלות.
<יעקב עמי: תאמר לנו איך נולד הפרויקט, ביוזמה של מי, האם יש פיילוט, האם יש חובה, ההשלכות הפדגוגיות וכולי.
<יעקב עמי: תתייחס לכל הדברים שנאמרו על ידי חברי הכנסת וכרגע לא לקרינה.
<יעקב עמי: נסה לתת את זה ממוקד.
<עופר רימון: בשנה שעברה, לאור בקשות מהרבה מאוד רשויות שרצו להתחיל ללמד באמצעים ספרים דיגיטליים, אנחנו אמרנו שאם נעשה את זה, נעשה את זה מפוקח, נעשה את זה מבוקר, נעשה את זה מאורגן.
<עופר רימון: לצורך כך אנחנו יצאנו בקול קורא ואמרנו שכל בית ספר שירצה ללמד באמצעות ספרים דיגיטליים, שיגיש לנו פנייה מסודרת ואנחנו נבדוק לפי קריטריונים שפרסמנו מי ייכנס לפיילוט שלנו.
<עופר רימון: אנחנו נותנים חבילה של 240 אלף שקלים.
<עופר רימון: החבילה הזאת כוללת אינטרנט בפס רחב, תמיכה בתוכן דיגיטלי, תמיכה פדגוגית מאוד רחבה ואני לא ארחיב כאן, אבל יש לנו מוקד מרחוק שנותן תמיכה ומדריכים שמגיעים לבתי הספר והשתלמויות.
<עופר רימון: אם תרצו, ייקח לי שעה להסביר את כל התמיכה הפדגוגית.
<עופר רימון: רכז תקשוב בבית ספר שאנחנו מאתרים אותו, מדריכים אותו והוא עובד יחד עם המורים.
<עופר רימון: בנוסף, מענק של מאה אלף שקלים לבית ספר עבור אלה שידם אינה משגת.
<עופר רימון: קיבלנו 400 בקשות.
<עופר רימון: היה לנו תקציב רק למאתיים.
<עופר רימון: הלכנו על פיילוט במאתיים בתי ספר.
<עופר רימון: במהלך שנת הלימודים הזאת נערכנו לקראת הפעלה שתהיה בשנת הלימודים הקרובה.
<עופר רימון: כאשר באנו לבית ספר אמרנו שלמרות שזאת יוזמה של בית הספר ורצונו, כדי להפעיל את התכנית, הוצאנו רגולציה שאומרת שראשית צריך הסכמה של לפחות שבעים אחוזים מההורים.
<עופר רימון: אם אין הסכמה של לפחות שבעים אחוזים מההורים, למרות שבית הספר ביקש והגיש את הבקשה, אנחנו לא ממשיכים לעבוד באותו בית ספר.
<עופר רימון: אחרי שיש שבעים אחוזים הסכמת הורים, אחרי שפתרנו את הבעיה של אלה שידם אינה משגת, יש הורים בהרבה מקומות שמבחינה עקרונית לא מעוניינים בכך.
<יעקב עמי: תרחיב את דבריך לגבי זה שפתרתם את הבעיה של ההורים שידם אינה משגת.
<יעקב עמי: תסביר לנו למה התכוונת.
<עופר רימון: אתה עכשיו מנהל בית ספר, הגשת בקשה על מנת להצטרף לתכנית.
<יעקב עמי: עמדתי ביעד של שבעים אחוזים.
<עופר רימון: אני קודם כל שואל אותך עם ההורים בבית הספר רוצים את זה.
<יעקב עמי: חתמו שבעים אחוזים.
<עופר רימון: לפחות שבעים אחוזים רוצים.
<עופר רימון: כשאתה עובד ברמה ארצית, יכול להיות שמקום אחד עובד קצת פחות או יותר אבל אני אומר לך מה ההנחיות שאנחנו הוצאנו.
<יעקב עמי: מסרתי לך הסכמה של שבעים אחוזים מההורים.
<עופר רימון: אני אומר לך שאתה מקבל את התקציב.
<יעקב עמי: מה גורלם של השלושים אחוזים הנותרים?
<עופר רימון: רגע.
<עופר רימון: אתה מקבל את התקציב ועכשיו תפתור את העניינים, אבל דבר אחד אני מבקש ממך והוא שלא יהיה מצב שיגיע ילד לבית ספר ואין מחשב.
<עופר רימון: זאת אומרת, אם הורה מסוים החליט שהוא לא קונה לילד שלו מחשב, אתה, בית הספר, צריך לדאוג שיהיה שם מחשב עת הילד מגיע לבית הספר, למרות כל התקציבים שקיבלת.
<עופר רימון: אם אתה אומר לי שאתה עם התקציב שנתתי לך, אחרי שההורים חתמו, עדיין יש לך ילדים שלא הצלחת לפתור להם את הבעיה – אתה לא יכול להפעיל את התכנית.
<עופר רימון: אלה ההנחיות.
<יעקב עמי: אני שואל אותך שאלה.
<יעקב עמי: אני רואה בעיני רוחי, ואני לוקח את זה מהילדות שלו, ששבעים אחוזים מהתלמידים בכיתה יושבים עם טאבלטים ועוד ארבעה-חמישה ילדים הולכים עם הפנים לקיר ומשתמשים במחשב של הכיתה.
<קריאה: זה בדיוק המצב.
<יעקב עמי: עזרתם לי חד פעמי.
<עופר רימון: אני אגיד לך מה ההנחיות שאנחנו הוצאנו.
<עופר רימון: דרך אגב, כל מה שאני אומר לך מפורסם באינטרנט.
<עופר רימון: אנחנו אמרנו שהכלל שלנו בנושא הוא קודם כל הרצון של המוסד החינוכי.
<עופר רימון: אנחנו לא כופים.
<יעקב עמי: אבל אתם מעודדים.
<יעקב עמי: אתם נדיבים ונותנים מענק.
<יעקב עמי: עלו כאן טענות של המציעים ואיש המקצוע מציג את הנושא.
<קריאה: אין כאן תשובות.
<עופר רימון: אני מנסה לענות כמיטב יכולתי.
<עופר רימון: זאת ההנחיה שלנו.
<עופר רימון: בנוסף, יש רשויות שלא התקבלו לפיילוט והן לא קיבלו את התקציב שלנו, של 240 אלף שקלים, ובכל זאת אמרו שהן רוצות.
<עופר רימון: הן אמרו שהן ישיגו את מאה אלף השקלים לאלה שידם אינה משגת וכולי.
<עופר רימון: אנחנו אומרים להן, בסדר, אם אתן רוצות ללכת על זה ברמת הרשות, אנחנו רוצים שהן ידאגו לכל הסטנדרט שיש בבתי הספר שלנו.
<עופר רימון: אותן הנחיות כמו השבעים אחוזים הסכמת הורים, לדאוג לאלה שידם אינה משגת, אם יש הורה שמבחינה עקרונית לא רוצה להיכנס לתכנית, לעמוד בתקנות הקרינה וכולי.
<עופר רימון: זאת אומרת, גם אם לא היה לי מספיק תקציב לכולם – כי יש לי יותר בקשות מכפי שאני יכול לתת – אנחנו דואגים שגם מי שלא קיבל את המענק שלנו, עדיין עובד לפי הסטנדרטים שלנו.
<יעקב עמי: יהיו מפקחים ייעודיים לפרויקט?
<עופר רימון: יש מפקחים.
<עופר רימון: לבתי הספר מגיעים אנשים שלנו.
איציק שמולי: זה לא נראה לך לא סביר שהדבר הזה לא מעוגן בחקיקה?
איציק שמולי: אתה הגורם האחראי במשרד החינוך.
<קריאה: זה לא מעוגן בחוזר מנכ"ל.
איציק שמולי: אני חשבתי שאלה אתם מול בתי הספר ועכשיו אתה פותח לי חלון נוסף ואני רואה שיש גם רשויות מקומיות שמי שרוצה מקדמת, ומי שלא רוצה, לא מקדמת.
<יעקב עמי: חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, בוקר טוב לכולם.
יוסי יונה: קודם נגיד הערה מקדמית.
יוסי יונה: מיכל אמרה, ואני מצטרף להערה הזאת, שאנחנו כאן לא איזה שהם לודיטים של המאה ה-18 שהולכים ועושים את מכונות הטקסטיל כי אנחנו מתנגדים לקדמה.
יוסי יונה: הקדמה מבורכת ואנחנו חלק ממנה ורוצים להשתלב בה באופן המיטבי.
יוסי יונה: בואו נשים את זה כאן.
יוסי יונה: אף אחד כאן לא סובל מדיגיפוביה.
יוסי יונה: אנחנו בעד העידן הדיגיטלי ואנחנו חלק בלתי נפרד ממנו.
יוסי יונה: השאלות שעולות כאן הן שאלות מאוד מאוד מהותיות.
יוסי יונה: אני בא מתחום החינוך ואני יודע דבר מאוד מאוד פשוט.
יוסי יונה: את רוצה להכניס איזשהו מרכיב חדש, תכנית חדשה למערכת החינוך, את עושה קודם פיילוט.
יוסי יונה: קודם עושים פיילוט ולפיילוט יש איזשהו ליווי כך שבוחנים אותו מהבחינות השונות, מבחינת הערך הפדגוגי, מבחינת הערך החברתי, מבחינת לדוגמה הנושא שמדברים עליו רבות היום במערכת החינוך שהוא למידה משמעותית, עד כמה התכנית הזאת אכן מעודדת למידה משמעותית, האם בסופו של דבר הטאבלטים הללו הם עוד איזשהו אמצעי פשוט מאוד להעלות ספרים סרוקים ותו לא.
יוסי יונה: אם כן, יש את הסוגיה הזאת ואני חושב שהעובדה – ועד כמה שידיעתי משגת – היא שלא הייתה תכנית פיילוט ולכן כבר יש כאן איזושהי בעיה מאוד מאוד מהותית בהכנסה בלתי מבוקרת של התכנית הזאת למערכת החינוך.
יוסי יונה: הדבר הנוסף שכאן עלה בקריאת ביניים והוא דבר חשוב.
יוסי יונה: זה כרוך בהוצאה מאוד גדולה.
יוסי יונה: על פניו, ולא רק על פניו, הדבר הזה לא עולה בקנה אחד עם חוזר מנכ"ל שמגביל את תשלומי ההורים במערכת החינוך.
יוסי יונה: אתם יודעים מה?
יוסי יונה: אני באינטואיציה הרבה פעמים, אלה שמכירים אותי, בא לטובתם של המוחלשים.
יוסי יונה: אני חושב שבמקרה הספציפי הזה, זה פוגע בעיקר במעמד הביניים הגבוה, שם על ההורים מופעל לחץ כזה או אחר, לחץ חברתי, והם נאלצים לקנות את הטאבלטים, בעוד שלא הוכחה התועלת הפדגוגית שלהם.