GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איל רם: מדינת ישראל אומרת שאנחנו רוצים לעשות בתי ספר רשמיים ובעצם יש כאן עידוד להכניס את בתי הספר הכנסייתיים להיות חלק ממערכת החינוך.
יעקב מרגי: אתה מסביר לנו את ההיגיון בכך שהמוכר שאינו רשמי מתוקצב ב-75 אחוזים וזה כדי לא לעודד פתיחת בתי ספר שאינם רשמיים, שאינם ממלכתיים.
<איל רם: כדי להיות חלק מהרשמיים.
<איל רם: זה לא קשור לכנסייתיים.
יוסף ג'בארין: זה מה שאתה טוען?
<איל רם: הדבר הזה לא קשור לבתי הספר הכנסייתיים אלא לכל בתי הספר, המוכר שאינו רשמי.
<איל רם: אנחנו חושבים שלבתי הספר הכנסייתיים מאוד מאוד פשוט להיכנס להיות בתי ספר רשמיים ואנחנו לא כל כך מבינים את ההתנגדות שלהם להיכנס לזה מכיוון שכל הבקשות שלהם נענו על ידינו בצורה שבעצם הם לא ממש מעוניינים להיכנס לרשמי ולקבל את מאת האחוזים תקצוב למרות שאנחנו מאוד מעוניינים.
יעקב מרגי: אתם מנסים להבין למה הם לא מוכנים להיכנס?
<איל רם: ניסינו להבין.
יעקב מרגי: אתה לא תבין.
יעקב מרגי: מי שלא היה שם, לא יבין.
<איל רם: מי שלא היה איפה?
<איל רם: שאלת אם אנחנו מנסים להבין ואמרתי כן.
יעקב מרגי: אני אומר לך שהגיע הזמן שהממלכה, המדינה, תכיר בזה שבמיוחד מוסדות שהם תחת הכותרת של התורניים – בכל דת – נקרא לזה הדתיים, יש משמעות לאמירה.
יעקב מרגי: יש בזה אמירה וצריך להכיר בזה.
<איל רם: במדינה יש קריטריונים מאוד מאוד ברורים איך זה עובד.
<איל רם: אנשים שרוצים להקים כל מיני בתי ספר מכל מיני סוגים.
יוסף ג'בארין: אתם לא חולקים על כך שהם מקיימים את מלוא לימודי הליבה.
<איל רם: לא.
<איל רם: ממש לא חולקים.
<איל רם: אנחנו חולקים על בעיות אחרות שיש.
יעקב מרגי: אתה אומר שמישהו מלמד את כל מקצועות הליבה במאה אחוזים, זכאי לתקצוב מלא של ה-75 אחוזים.
יעקב מרגי: אלה שלא מקיימים את הליבה, לא זכאים למלא מתוך ה-75 אחוזים.
יוסף ג'בארין: המלא הוא 75 אחוזים.
<איל רם: בעיני השאלה שצריכה להישאל כאן היא למה לא להיכנס לרשמי.
<איל רם: בעצם המדינה מוכנה להכיר בכל הייחודיות שלהם ושהם יהיו ברשמי, כי אז הם יקבלו תקצוב מלא.
יוסף ג'בארין: בואו נשמע למה הם מתנגדים.
יוסף ג'בארין: מה לגבי האופציה השנייה?
יוסף ג'בארין: לעבור לבתי ספר ייחודיים.
<איל רם: האופציה שהוצעה וכרגע לא שמענו.
חנין זועבי: יש בתי ספר שמדגישים מסלול מסוים.
<איל רם: בתוך בתי הספר הרשמיים הממלכתיים יש גם בתי ספר שהם ייחודיים.
יעקב מרגי: יש כאן קושי להבין את ההגדרה.
יעקב מרגי: מי שבתחום החינוך מבין.
יעקב מרגי: כשאתה אומר ייחודי, אנחנו מנסים עכשיו לנחש למה אתה מתכוון.
<איל רם: במשרד החינוך יש ועדה שנקראת וועדת ייחודיים והיא מכירה בייחודיות מסוימת של בתי ספר.
יעקב מרגי: ויקבלו עוד שבע שעות שבועיות.
<איל רם: עבור הייחודיות הם יכולים גם לגבות במקרים מסוימים תשלומים נוספים מעבר למה שבתי ספר רגילים גובים.
<איל רם: הוועדה היא במסגרת המוכר.
יעקב מרגי: עוקף קריות.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים.
מסעוד גנאים: אני מצטרף לדברי חבריי בהערכתם את פועלם ועשייתם של בתי הספר הכנסייתיים.
מסעוד גנאים: אנחנו באמת רואים את התוצאות.
מסעוד גנאים: אני לא מבין למה לא רק מתקצבים אלא גם מקצצים.
מסעוד גנאים: אם הם מקיימים את לימודי הליבה, את התוכניות של משרד החינוך, איפה הבעיה?
מסעוד גנאים: זאת דווקא לאור תרומתם הפדגוגית והחינוכית הגדולה מאוד והעשירה מאוד.
מסעוד גנאים: שמעתי את שלושת האופציות שמנה דוקטור עבדאללה חטיב ואני רוצה לשמוע את עמדת בתי הספר שיאמרו לנו למה הם מתנגדים.
מסעוד גנאים: לגבי האופציה השלישית, במשרד החינוך יש עניין של החלטות.
מסעוד גנאים: החלטה מיוחדת של משרד חינוך.
מסעוד גנאים: יש החלטות באשר לתקציבים בכל מיני מישורי ומגזרי חינוך שאני לא מכיר בהם.
מסעוד גנאים: לא מכירים במגזר הבדואי והאחר.
מסעוד גנאים: אבל אני מכיר החלטות כמו החלטה בקשר לתקציב החינוך במגזר הבדואי למשל, למרות שאני אומר שאני לא מכיר.
מסעוד גנאים: במגזר הדרוזי וכולי.
מסעוד גנאים: למה לא לכלול את בתי הספר האלה בהחלטת ממשלה מיוחדת וזאת לאור פועלם, עשייתם ותרומתם?
יעקב מרגי: הוא אמר ביושר.
יעקב מרגי: הוא אמר שזאת האפשרות השלישית, להחריג אותם.
מסעוד גנאים: אני רוצה לשמוע את בתי הספר.
מסעוד גנאים: אני רוצה לשמוע על הייחוד שלהם ועל ייחוד הלימודים.
מסעוד גנאים: אני רוצה לשמוע את כל התנאים בהם הם רוצים.
יעקב מרגי: נשמע את מר עאוני בטחיש.
<עאוני בטחיש: אני מנהל בית ספר אלמוכלס בנצרת, בית ספר המונה כ-1,500 תלמידים ותלמידות מכיתת גן, טרום חובה, עד כיתה י"ב.
<עאוני בטחיש: אני מדבר בשם כל בתי הספר הנוצריים בארץ.
<עאוני בטחיש: אני לא אחזור על הסקירה הסטטיסטית של חבר הכנסת ג'בארין אלא אני רוצה להדגיש מספר נקודות.
<עאוני בטחיש: אני אתייחס קודם כל לעניין האחרון שאיל רם התחיל בו, המיונים.
<עאוני בטחיש: השערות שלי כבר הלבינו ונשרו ואני נלחם בסטיגמה הזאת.
<עאוני בטחיש: אם לאיל יש פטנט איך אני יכול למיין ילד או ילדה בגיל שלוש או ארבע שנכנסת אלי לגן וממשיכה עד כיתה י"ב, שיגיד לי.
יעקב מרגי: אתה לא ממיין.
<עאוני בטחיש: בטח לא.
<עאוני בטחיש: אדוני, אי אפשר למיין ילד או ילדה בגיל שלוש או ארבע.
יעקב מרגי: יש מוסדות כנסייתיים שממיינים.
<עאוני בטחיש: אולי יש מתוך כל המכלול הזה שניים או שלושה שאין להם גני ילדים והם מתחילים בחטיבת ביניים או בחטיבה העליונה והם ממיינים, אבל זה המיעוט.
<עאוני בטחיש: הכלל לא ממיין כי אי אפשר למיין בגיל שלוש או ארבע.
<עאוני בטחיש: האני מאמין הפדגוגי שלנו הוא אחריות פדגוגית וחינוכית מלאה על התלמידים מאז שהם נכנסים לבית הספר עד שהם מסיימים כיתה י"ב.
<עאוני בטחיש: דבר שני.
<עאוני בטחיש: חלק מבתי הספר קיימים עוד מלפני קום המדינה, ולמה הם קיימים?
<עאוני בטחיש: הם קיימים כי יש להם גם שליחות דתית בארץ וגם שליחות פדגוגית.
<עאוני בטחיש: יש לנו את הפדגוגיה שלנו.
<עאוני בטחיש: לגבי העניין של המשא ומתן שהיה עם משרד החינוך.
<עאוני בטחיש: אני לא אוהב לייפות דברים.
<עאוני בטחיש: היה משא ומתן בו לא הגענו לכל הסכמה.
<עאוני בטחיש: אין הסכמות.
<עאוני בטחיש: היו הצעות של משרד החינוך שלא התקבלו על ידינו.
יעקב מרגי: הוא אמר שלא קיבלו תשובות.
<עאוני בטחיש: לא.
<עאוני בטחיש: היו הסכמות.
יעקב מרגי: הוא אמר שהיו הצעות.
<עאוני בטחיש: לא היו הסכמות.
<עבדאללה חטיב: אמרתי הסכמות בחלק מהדברים.
<עאוני בטחיש: לא היו הסכמות באף נושא.
<עבדאללה חטיב: בנושא של החופשות, היו הסכמות.
<עאוני בטחיש: אני הקשבתי לדברים.
<עאוני בטחיש: הסכמות בארבע נקודות עיקריות לא היו ולא יהיו.
<עאוני בטחיש: מינוי מנהלים, אוטונומיה של מינוי מנהלים, מינוי מורים.
<עאוני בטחיש: הם מדברים על בחירת תלמידים ולא יודע באיזה קונטקסט והבעלות על המבנים של הכנסייה.
<עאוני בטחיש: בארבעת הנקודות האלה לא היו הסכמות ולא יהיו הסכמות.
<עאוני בטחיש: משרד החינוך בכל הדיונים עבד אתנו בשיטת יהיה בסדר, נמצא פתרון.
<עאוני בטחיש: פתרון קונקרטי לא היה.
<עאוני בטחיש: אני רוצה להסב את תשומת לבכם לכך שהרוב המכריע של בתי הספר נמצא בתוך מנזרים.
<עאוני בטחיש: בית הספר נמצא ליד הכנסייה, ליד המנזר ואי אפשר להפריד.
<עאוני בטחיש: ברגע שמשרד החינוך שוכר את המבנים, הוא מעביר את השימוש בהם לרשות המקומית שיכולה להשתמש בהם 24 שעות ביממה במשך 365 ימים בשנה, וזה בלתי אפשרי.
<עאוני בטחיש: יש אנשי דת שחיים שם.
<עאוני בטחיש: יש אורח חיים דתי בתוך המתחם הזה.
<עאוני בטחיש: זה בלתי אפשרי.
<עאוני בטחיש: לגבי אחוזים ומספרים.
<עאוני בטחיש: משרד החינוך כל הזמן מספר לנו שהוא משלם לנו בין 65 ל-75 אחוזים מהתקציב.
<עאוני בטחיש: אני רוצה להבהיר את זה פעם אחת ולתמיד.
<עאוני בטחיש: זה לא נכון.
יעקב מרגי: תסביר לנו למה.
<עאוני בטחיש: אדוני, אני מתמטיקאי.
<עאוני בטחיש: כשאתה מדבר על אחוזים, אתה צריך לראות מ-מה.
<עאוני בטחיש: הם מדברים על 75 אחוזים מתקן השעות של תכנית.
יעקב מרגי: מה אורך יום הלימודים במוסדות הכנסייתיים?
<עאוני בטחיש: מ-8:00 בבוקר עד 2:00 ויש כאלה שהלימודים שם הם עד 2:45.
<עאוני בטחיש: 75 אחוזים, הם מתכנית הליבה עצמה.
<עאוני בטחיש: אם בית ספר רשמי, יש לו שלושים שעות, אנחנו אמורים לקבל בין 65 ל-75 אחוזים מהשעות האלה.
<עאוני בטחיש: אנחנו לא מסתפקים בזה.
<עאוני בטחיש: אנחנו גם מוסיפים שעות משלנו ואנחנו מגיעים ל-132 אחוזים מהליבה.
<עאוני בטחיש: לא מדברים שם, ולא במקרה, על עלות תלמידים כי עלות תלמידים אינה רק שעות לימוד.
<עאוני בטחיש: עלות תלמידים זה מבנים, הקרקעות הן קרקעות פרטיות ואת המבנים אנחנו מקימים, אחזקת מבנים.
יעקב מרגי: בתיכוניים, הרשות המקומית לא מסייעת לכם?
<עאוני בטחיש: אין.
<עאוני בטחיש: כל שלבי החינוך, הכול במימון עצמי של הכנסייה.
יעקב מרגי: גם בתיכון?
<עאוני בטחיש: גם בתיכון.
<עאוני בטחיש: אנחנו לא מקבלים, לא מבנים ולא כלום.
<עאוני בטחיש: אחזקת בתי הספר היא נטו עלינו.
<עאוני בטחיש: אני לא רוצה לדבר על פונקציות אחרות שנמצאות בבית הספר וכולם יודעים עליהן כמו מזכירות, טלפוניה ותקשורת, חשמל, מים וכולי.
חנין זועבי: זה מגיע כמעט לשלושים אחוזים.
<עאוני בטחיש: 34 אחוזים.
יעקב מרגי: מהעלות הכוללת.
חנין זועבי: מהעלות הכוללת.
<עאוני בטחיש: כן.
יוסף ג'בארין: לפי המחקר של מרכז המידע של הכנסת.
<עאוני בטחיש: באותה הזדמנות, משרד החינוך מוציא חוזר תשלומים שמגביל אותנו בתשלומים.
יעקב מרגי: בגבייה.
<עאוני בטחיש: בגבייה.
<עאוני בטחיש: כאן אני רוצה להזכיר נקודה מאוד חשובה.
<עאוני בטחיש: האוכלוסייה שלומדת בבתי הספר שלנו היא אוכלוסייה שמייצגת את החברה שאנחנו חיים בה.
<עאוני בטחיש: זה לא העשירון העליון.
<עאוני בטחיש: אני בנצרת נמצא באשכול שלוש מתוך עשר.
<עאוני בטחיש: שם יש 13 אלף תלמידים.
יוסף ג'בארין: אתה מדבר על מצב התלמידים.
<עאוני בטחיש: על המצב הסוציו אקונומי.
<עאוני בטחיש: בנצרת לומדים במוסדות שלנו 56 אחוזים מתלמידי נצרת.
<עאוני בטחיש: אם 56 אחוזים מתושבי נצרת הם בעשירון העליון, הייתי חותם לכם שתפתרו אתכם מהתשלומים לבתי הספר האלה.
<עאוני בטחיש: שכר הלימוד אצלנו הוא בממוצע 4,500 שקלים לשנה לתלמיד.
<עאוני בטחיש: תשוו אותנו לבתי הספר המוכרים שאינם רשמיים, לא חרדים, במגזר היהודי.
<עאוני בטחיש: 17 אלף שקלים, 12 אלף שקלים, 20 אלף שקלים.
<עאוני בטחיש: 4,500 שקלים, ההורים מתקשים לשלם את הסכום הזה.
<עאוני בטחיש: מה בא משרד החינוך ומציע?
<עאוני בטחיש: תהפכו לייחודיים ותגבו עוד יותר.
<עאוני בטחיש: תגיעו ל-7,000 שקלים.
<עאוני בטחיש: אנחנו לא רוצים.
<עאוני בטחיש: לא רוצים לשלוח את היד לכיסים של ההורים.
<עאוני בטחיש: זה לא מגיע להורים.
יעקב מרגי: אתה אומר שמספיק שמה שאתם כבר לוקחים מהם.
<עאוני בטחיש: בדיוק.
יעקב מרגי: תחשבו על כך מה קורה אם יש שלושה-ארבעה ילדים במשפחה.
<עאוני בטחיש: אדוני, יש לי שלושה ילדים.
<עאוני בטחיש: אם אני רוצה לחשב את מה שאני משלם כשכר לימוד וחוגים, אני מגיע לעשרים אלף שקלים כל שנה.
<עאוני בטחיש: זאת משכנתא.
<עאוני בטחיש: לגבי תכניות פדגוגיות.
<עאוני בטחיש: משרד החינוך הפריד אותנו מתכנית אופק חדש.
<עאוני בטחיש: אם מדברים על פדגוגיה ועל טובת תלמידי ישראל, איך תלמידים שגרים באותו בניין, ההוא הולך לאופק חדש ולומד מ-8:00 עד 4:00 ויש לו שעות פרטניות ועוד דברים, ולעומתו לתלמיד אחר אין את זה.
<עאוני בטחיש: שני מורים שגרים באותו בניין, אחד מקבל משכורת איקס והשני מקבל משכורת אחת וחצי איקס.
<עאוני בטחיש: אנחנו מחוץ לאופק חדש וזאת הייתה ההחלטה הסופית של מנכ"לית משרד החינוך בישיבה האחרונה עליה דובר.
<עאוני בטחיש: בבתי הספר שלנו לומדים מכל העדות, גם מוסלמים, גם דרוזים וגם יהודים.
<עאוני בטחיש: ביפו יש לנו בתי ספר שלומדים בהם גם ילדים יהודים.
<עאוני בטחיש: אנשים בוחרים בנו ולא אנחנו באים ומשדלים את האנשים לשלוח את הילדים אלינו.
יעקב מרגי: אתם מקבלים ילדים גם מדתות אחרות.
<עאוני בטחיש: בטח.
<עאוני בטחיש: בכל בתי הספר אתה תמצא את זה.
<עאוני בטחיש: אדוני, יותר מעניין הוא שאתה נכנס לאותו בית ספר, אתה רואה את כולם בתלבושת אחידה ואתה לא יכול להגיד זה מוסלמי, זה דרוזי, זה נוצרי, זה יהודי.
<עאוני בטחיש: אצלנו כולם בני אדם, תלמידים שנבראו בצלם אלוהים.
<עאוני בטחיש: משרד החינוך שם לו למטרה לחסל את בתי הספר שלנו.
<עאוני בטחיש: אנחנו בשנה הקודמת החלטנו לא לפתוח את שנת הלימודים.
<עאוני בטחיש: באה מנכ"לית משרד החינוך וביקשה פגישה דחופה אתנו.
<עאוני בטחיש: אנחנו כיבדנו את ההצעה שלה והלכנו לפגישה אבל לא הגענו לשום דבר.
<עאוני בטחיש: בשנה הזאת לקחנו על עצמנו הלוואות כדי להתקיים אבל שום דבר לא השתנה ואנחנו לא רואים שמשהו ישתנה באופק כי הגישה של משרד החינוך היא או שנהיה רשמיים, בשליטה המלאה של המשרד, או שאנחנו נישאר כמו שאנחנו, ייחודיים.
<עאוני בטחיש: גבו מההורים או שנבוא אליהם.
<עאוני בטחיש: כל האופציות האלה לא מתאימות לנו.
יעקב מרגי: זה עובר כחוט השני.
יעקב מרגי: גם אצלנו במגזר החרדי המוכר שאינו רשמי, היום לפתוח מוסד מוכר שאינו רשמי, זה אדם שמתאבד כלכלית.
יעקב מרגי: הוא משעבד את הנכסים שלו.
יעקב מרגי: זאת מעמסה כבדה על ההורים.
יעקב מרגי: הקטע הזה, אני קורא לו עבודה זרה.
יעקב מרגי: בסדר, החינוך הממלכתי, נכון, הוא חשוב, אבל צריך להכיר בייחודיות.
יעקב מרגי: לא צריך להשתולל.
יעקב מרגי: נכון, צריך לקבוע אמות מידה אבל צריך להכיר בייחודיות של מגזרים.
יעקב מרגי: אנחנו לא בסקנדינביה.
יעקב מרגי: אין מה לעשות, צריך להכיר בייחודיות של מגזרים.
יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש, בואו נסכים קודם כל שאנחנו לא מקבלים שתי טענות מרכזיות שמשרד החינוך הציג בפנינו.
חנין זועבי: שם נסכים ואז אפשר להתקדם.
חנין זועבי: אם לא נסכים, לא נתקדם.
חנין זועבי: הטענה הראשונה היא שכבר יש הסכמות, יש משא ומתן ועוד מעט נפתור את המצב.
חנין זועבי: אני חושבת שאין רצון אמיתי מתוך הכרה בצרכים של החברה, מתוך הכרה בשיח שכל הזמן משרד החינוך עושה לגבי הקטנת פערים.
חנין זועבי: אין אפשרות שבתי הספר ומשרד החינוך יגיעו לבדם להסכמה כי כנראה יש החלטה של משרד החינוך להציג אופציות שהן לא קיימות.
חנין זועבי: אתה לא יכול להגיד שיש לכם שלוש אופציות כאשר בשתיים מהן, אתה אומר להם להרוס את עצמם ואתה עוד מאשים אותם בטענה שהיא כלל לא נכונה.
חנין זועבי: אם כן, קודם כל, אין אופציות.
חנין זועבי: ההחלטה להפוך לרשמי מוכר היא להרוס גם את האיכות, גם את הייחודיות והם לא יכולים לבוא בטענה הזאת למוכר הלא רשמי החרדי.
יעקב מרגי: דעי לך ששר החינוך ניסה.
יעקב מרגי: הוא הקים אגף חרדי ובתוכו ניסה להקים רשת חרדית.
יעקב מרגי: זאת שאיפה שלהם.
יעקב מרגי: לא מצד הלאמה אלא כדי לשים את הכול.
חנין זועבי: אבל זה לא הצליח.
יעקב מרגי: זה לא יצליח.
חנין זועבי: זה רק יהרוס.
יעקב מרגי: יש ייחודיות.
חנין זועבי: אנחנו לא יכולים להשאיר אותם לבד אלא צריכה להיות התערבות חיצונית גם של הוועדה וגם של גורמים אחרים.
חנין זועבי: זאת לא בעיה של חודשים אלא זאת בעיה של שנים.
חנין זועבי: הטענה השנייה שמשרד החינוך חייב להכיר בה.
חנין זועבי: קודם כל, אי אפשר למיין עבדאללה, ואתה יודע שאם בית הספר בנצרת מקבל חמישים אחוזים מהתלמידים ובעכו הוא מקבל שלושים אחוזים, זה לא למיין תלמידים.
חנין זועבי: אין סלקציה.
חנין זועבי: אתה לא יכול לעשות סלקציה ואז להכניס חמישים או שלושים אחוזים.
חנין זועבי: בכלל אין סלקציה.
יעקב מרגי: יכול להיות שיש מוסד אחד שהוא מתנהל על פי קודים דתיים מסוימים.
יעקב מרגי: אי אפשר להכליל.
<קריאה: בישובים מסוימים הם קולטים כמעט את כולם.
יוסף ג'בארין: בית ספר תיכון אחד שכולם רוצים ללכת אליו ולכן אי אפשר לקבל את כולם.
יעקב מרגי: יכול להיות שיש לו גם קודים מסוימים.
חנין זועבי: מה שיותר מכעיס אותי זה שגם אם יש בית ספר אחד שעושה סלקציה, זה סימפטום וזאת לא הבעיה.
חנין זועבי: אם אתה מאפשר לתלמידים לבחור, הם לא בוחרים בחינוך הציבורי, ואולי גם הבנים שלך, עבדאללה.
חנין זועבי: אתה יודע שהבעיה היא בחינוך הציבורי.
חנין זועבי: אתה לא יכול להאשים כל הזמן את בתי הספר האיכותיים.
יעקב מרגי: הוא לא מאשים.
חנין זועבי: הוא מאשים.
יעקב מרגי: הוא מציין עובדות.
חנין זועבי: אנחנו צריכים להסכים שכאשר משרד החינוך לוקח את הטענה הזאת על מנת לתרץ על האופציה שאומרת שאי אפשר לעשות סלקציה ואתם תעברו לממלכתי רשמי.
חנין זועבי: זאת האשמה.
חנין זועבי: זאת טענה שממנה רוצים לכפות את הממלכתיות.
יעקב מרגי: תאמינו לי, גם הקטע של הבעלות על הנכסים.
יעקב מרגי: נכון שיש הנחיה ונוהל אבל אי אפשר להתגמש?
יעקב מרגי: אף אחד לא יעביר בעלות של מנזר או כנסייה.
יעקב מרגי: יש גם עניין של הקדשים.
חנין זועבי: זו הייתה הנקודה השלישית.
חנין זועבי: יש ניסיון של השתלטות, של שליטה.
חנין זועבי: אתה מציג טענה - - -
יעקב מרגי: לא אתה.
חנין זועבי: משרד החינוך בא בטענה שהיא לא רק אבסורדית אלא היא חוצפנית.
חנין זועבי: אתה בא לבניינים ולמוסדות של מאות שנים לפני קום המדינה.
חנין זועבי: אתה בא לטרה סנטה של עכו, 400 שנים, לפני קום המדינה ואתה רוצה להשתלט על המוסדות האלה.
חנין זועבי: אתה עושה את זה במקום לסבסד אותם יותר.
חנין זועבי: אם אנחנו רוצים חינוך איכותי, הנה, הם מציגים דוגמה לחינוך איכותי.
חנין זועבי: הם עוזרים למשרד החינוך.
חנין זועבי: אלה מוסדות שעוזרים למשרד החינוך גם באמצעות תקציבים מחוץ לארץ.
חנין זועבי: זאת אומרת, צריך לתגמל אותם על כל העשייה החינוכית שלהם אבל אתם באים להרוס את הקטע הכי איכותי.
חנין זועבי: זה לא משתלב עם שיח סגירת פערים אלא משתלב עם שיח שאנחנו רוצים להרוס את החלק היחידי שהוא איכותי בחינוך הערבי.
יעקב מרגי: תודה רבה, חברת הכנסת חנין זועבי.
יעקב מרגי: אני חוזר לעאוני בטחיש.
יעקב מרגי: כמה אמרת תלמידים מגיל הגן ועד י"ב?
<עאוני בטחיש: בכלל בכל בתי הספר שלנו?
יעקב מרגי: בנצרת.
<עאוני בטחיש: בנצרת יש לנו כ-13 אלף תלמידים שמהווים 56 אחוזים מהאוכלוסייה.
יעקב מרגי: אתה מנהל בית ספר.
<עאוני בטחיש: אלמוכלס, בו לומדים 1,500 תלמידים.
יעקב מרגי: כמה כיתות יש אצלכם?
<עאוני בטחיש: 42 כיתות אם.
יעקב מרגי: מה קורה מבחינת מבנים?
<עאוני בטחיש: מבחינת מבנים, רק להמחשה.
<עאוני בטחיש: משנת 1999 עד 2014 אני השגתי מאה מיליון שקלים תרומות מגרמניה כדי לבנות ולתחזק את הבניינים שלי.
<עאוני בטחיש: המדינה השקיעה אפס.
יעקב מרגי: כמה תלמידים בממוצע בכיתה?
<עאוני בטחיש: 38, 37, 36 תלמידים ויש לי כיתות עם ארבעים תלמידים.
יעקב מרגי: דוקטור ריאד כאמל.
יוסף ג'בארין: תרשה לי לומר הערה אישית.
יוסף ג'בארין: גילוי נאות.
יוסף ג'בארין: דוקטור ריאד כאמל הוא המורה האישי שלי.
יוסף ג'בארין: הגילוי הנאות השני הוא שבכיתה ח' משום מה הוא אמר לי שאני אולי אהיה חבר כנסת.
<ריאד כאמל: אני גאה בזה.
<ריאד כאמל: עאוני ציין את הנקודות החשובות ואני אציין בקצרה רק שלוש נקודות.
<ריאד כאמל: אני רוצה לומר שלא היה תלמיד ששינה את הדת שלו.
<ריאד כאמל: הם באים ללמוד אצלנו ונשארים עם הדת שלהם.
<ריאד כאמל: אנחנו על סף סגירה ואין לנו מקורות מימון.
<ריאד כאמל: עאוני מדבר על כך שהוא הצליח לגייס כסף מגרמניה, אבל יתר בתי הספר, אין להם שום מקור מימון חוץ ממשרד החינוך.
<ריאד כאמל: לכן אנחנו באמת על סף סגירה.
יעקב מרגי: רוב התורמים רוצים שהתרומה תיראה.
יעקב מרגי: הם רוצים אותה לבניינים.
יעקב מרגי: לא תמיד הכסף הזה עוזר לתפעול.
יעקב מרגי: בסוף התורם רוצה את השלט.
<ריאד כאמל: הנקודה האחרונה.
<ריאד כאמל: משרד החינוך הצליח לגייס חלק מאמצעי התקשורת וטוענים שאנחנו בתי ספר של עשירים.
<ריאד כאמל: הם הצליחו לגייס את החלק הזה ושכנעו חלק מההורים לא לשלם לנו את הכסף.
<ריאד כאמל: בעצם אמצעי התקשורת עשו לנו מוות ואנחנו מנסים כל הזמן לשכנע את ההורים שאנחנו לא בתי ספר של עשירים, שאנחנו רוצים לעבוד עם כולם והמצב שלנו הולך ומחמיר דווקא בתקופה האחרונה.
יעקב מרגי: אתה יודע שאנחנו חברה מאוד סטיגמתית.
יעקב מרגי: תוויות ותגיות, בלי לבדוק.
יעקב מרגי: שיפוטיים.
יעקב מרגי: הנוצרים, תמיד זה יותר עשיר.
<ריאד כאמל: אבל זאת לא האמת.
זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, כפי שאמר דוקטור ג'בארין, גילוי נאות.
זוהיר בהלול: אני אתחיל בגילוי נאות.
זוהיר בהלול: אני יציר הכפיים של בתי הספר האלה.
זוהיר בהלול: הוריי למדו בבתי הספר האלה, ילדיי למדו בבתי הספר האלה.
זוהיר בהלול: אני נולדתי בחיפה ועברתי לעכו.
יעקב מרגי: אני חשבתי שהכול בא מגנטיקה.
זוהיר בהלול: גנטיקה היא מרכיב חשוב במתאר של האדם, בתכנית המתאר של האדם.
זוהיר בהלול: אני מאוד מתחבר למה שנאמר לגבי העובדה שאף מוסלמי שלמד בבתי הספר האלה, לא הפך נוצרי.
זוהיר בהלול: כלומר, זאת לא כת מיסיונרית כפי שסטיגמתית מנסה משרד החינוך בפחדים הפבלוביים שלו לצייר את בתי הספר האלה.
זוהיר בהלול: הם בעלי תרומה ערכית נשגבה מאין כמותה.
זוהיר בהלול: הם מורידים מהנטל של המדינה בצורה הערכית ביותר, אבל הם לא יכולים לאבד את כל נכסי הברזל שלהם בשל העובדה שההסכמות האלה, כאילו של משרד החינוך דרך המנכ"לית, הם נביאי הדור.
זוהיר בהלול: הם שמחליטים מה צריך להיות כאן בארץ והם שמחליטים.
זוהיר בהלול: אם תתמזגו ותשתלבו עם הדרישות שלנו, עם שלושת הלאווים – הרי מאשימים את הערבים, העולם הערבי, לא, לא, לא, שלושת הלאווים שאתה בטח מכיר את זה - - -
אחמד טיבי: חרטום.
אחמד טיבי: סודן.
זוהיר בהלול: 1969.
זוהיר בהלול: שלושת הלאווים.
זוהיר בהלול: זאת לא מדיניות לאווים.
יוסף ג'בארין: הכול הפך ל-כן, אבל גם זה לא עזר.
זוהיר בהלול: עם כל הכבוד, זאת לא מדיניות.
זוהיר בהלול: להגיד לא רבתי, לאו רבתי, זאת לא מדיניות.
זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, החברה בישראל רוצה לעשות כור היתוך ולא הלך לה.
זוהיר בהלול: אחר כך הלכה למודל של רב תרבותיות ועכשיו אומרים זה עבר זמנו בטל קורבנו.
זוהיר בהלול: עכשיו הולכים לפרלל סוסייאטי.
זוהיר בהלול: כלומר, כל קבוצה אתנית צריכה להיות.
זוהיר בהלול: זה חשוב לך? הרי אתה חרדי, זה חשוב לך לשמר את הזהות שלך.
זוהיר בהלול: זה חשוב לנו.
יעקב מרגי: מעבר לזה.
יעקב מרגי: גם חשוב לי שאחרים ישמרו את הזהות שלהם.
זוהיר בהלול: בוודאי.
זוהיר בהלול: בעיני רוחי אני רוצה כמה בתי ספר של פיילוט במדינה שיהיו שמונים אחוזים יהודים ועשרים אחוזים ערבים כדי שנלמד את התלמידים מגיל אפס לצמוח בדו קיום.
זוהיר בהלול: אבל אני מאוד מחשיב את בתי הספר האלה.
זוהיר בהלול: הם לא חונטה דתית, הם לא חתרניים, לא חותרים תחת אושיות המדינה אלא הם משרתים את המדינה.
זוהיר בהלול: אז מה?
זוהיר בהלול: המדינה עכשיו מוסיפה חטא על פשע כאשר היא אומרת שבתי הספר האלה צריכים להיות נכים ב-25 אחוזים.
יוסף ג'בארין: לא 25 אחוזים אלא יותר.
יוסף ג'בארין: זה עם ההוצאות ועם הגבלת התשלומים.
זוהיר בהלול: כאילו בתי הספר האלה צריכים להיות נכים בשיעור 25 אחוזים.
זוהיר בהלול: אז תפנו אותם לביטוח הלאומי.
זוהיר בהלול: , אם משרד החינוך לא רוצה לתת להם, שהביטוח הלאומי ייתן להם 25 אחוזים על הנכויות האלה.
זוהיר בהלול: אני מתקומם נגד העובדה שמשרד החינוך בתוך שלושת הלאווים מנסה גם לרוקן את העניין של המיונים.
זוהיר בהלול: מדינת ישראל מחפשת רק ציונים.
זוהיר בהלול: היא לא מלמדת, לא מחנכת אלא מחפשת רק ציונים.
זוהיר בהלול: באמת, כמו שאמר עורך דין אוסאמה סעדי, יש שלושה-ארבעה בתי ספר, אז בשביל זה סטיגמתית תאמר כל בתי הספר הם כאלה?
זוהיר בהלול: אני מוחא ואני אומר שזה עוול בל יכופר.
יעקב מרגי: האוניברסיטאות לא ממיינות?
זוהיר בהלול: אנחנו אלופי המיונים.
יעקב מרגי: לאליטות מותר.
יעקב מרגי: לנו לא.
זוהיר בהלול: לכן, אדוני היושב ראש, אני בונה עליך.
יעקב מרגי: אני בונה עליכם.
יעקב מרגי: אל תזרקו עלי.
זוהיר בהלול: אתה חשוב.
יעקב מרגי: כולנו ביחד נשלב ידיים.
זוהיר בהלול: אנחנו גם מודים לדוקטור ג'בארין שהביא את הנושא הזה לדיון.
זוהיר בהלול: הוא הקדים אותי כי הנושא הזה בער בנפשי ורציתי להביא אותו כי הם פנו גם אלי.
זוהיר בהלול: לא הם באופן אישי.
זוהיר בהלול: אנחנו גם חבים יותר מאשר תודה לנוצרים במדינה הזאת.
זוהיר בהלול: לנוצרים במדינה הזאת יש תרומה ערכית בל תסולא בפז ואנחנו חייבים להם.
זוהיר בהלול: אי אפשר להעניש אותם.
זוהיר בהלול: אי אפשר גם לתחקר אותם כל הזמן.
זוהיר בהלול: תבואו לדיונים ומתחקרים אותם.
זוהיר בהלול: מה, אלה אנשים אינטליגנטיים, סופר אנליטיים, מה אנחנו כל הזמן מביאים אותם ובמקום להגיד להם תורה, מתחקרים אותם.
זוהיר בהלול: אני בונה עליך.
יעקב מרגי: באמת, בעזרת השם ביחד נעשה זאת.
זוהיר בהלול: דרך אגב, אלמלא בתי הספר האלה, אנחנו היינו מצטרפים לישיבות.
זוהיר בהלול: תגיד תודה שלא מילאנו את הישיבות.
יעקב מרגי: ברוך הבא.
יעקב מרגי: מי אמר לך שלא היינו מקבלים אתכם?
יעקב מרגי: אבל אני לא יכול להבטיח לך שלא היית הופך להיות יהודי.
יעקב מרגי: זה בהומור.
יעקב מרגי: האב דוקטור אליאס דאו.
<אליאס דאו: בוקר טוב.
<אליאס דאו: אני מודה לך.
<אליאס דאו: רציתי לציין את ההסכם הבינלאומי שנחתם בין הכס הקדוש במדינת ישראל, היכן המדינה מכירה בזכות הכנסייה להקים ולנהל בתי ספר ששייכים לכנסייה.
<אליאס דאו: רציתי רק לומר שהנסיגה הסמויה של מדינת ישראל מההסכם, מדאיגה אותנו ככנסייה.
יוסף ג'בארין: מאיזה שנה ההסכם?
<אליאס דאו: 1991.
יעקב מרגי: אני לא מכיר את ההסכם.
יעקב מרגי: המדינה לא מונעת את העצמאות.
יעקב מרגי: היא אומרת לך שאם אתה רוצה להיות כזה, בדרך שלי אני מתקצבת אותך פחות.
אוסאמה סעדי: גם לי יש גילוי נאות.
אוסאמה סעדי: אני בוגר אחד מבתי הספר האלה, מהטובים ביותר בגליל, שזה בית ספר אל גליל אל מסכייה בעלבון.
אוסאמה סעדי: אני למדתי שם משנת 1980 עד 1983, אז לא היה בית ספר תיכון ממלכתי בכפר ערבה ואני חושב שגם לא בדיר חנא ובכל הכפרים הסמוכים.
אוסאמה סעדי: לא היה בית ספר תיכון אחד לרפואה.
אוסאמה סעדי: היינו נודדים לכפר עלבון, לבית ספר הזה הכנסייתי, שם למדו כולם.
אוסאמה סעדי: היום ברוך השם יש לנו בערבה שלושה בתי ספר תיכוניים בהם לומדים אולי 99 אחוזים מהתלמידים.
אוסאמה סעדי: גם בסכנין וגם בדיר חנא.
אוסאמה סעדי: בית הספר בעלבון היום מקבל את כל התלמידים מכפר עלבון ואם מישהו רוצה ללכת ללמוד שם, הוא הולך ללמוד שם.
אוסאמה סעדי: אני לא מבין למה ההתעקשות הזאת ולמה ההתעמרות בבתי הספר האלה.
אוסאמה סעדי: עם כל הכבוד למר עבדאללה חטיב ולאיל רם, לא שמענו שום הצעה שבאה לפתור את העניין.
יעקב מרגי: אמרו.
יעקב מרגי: תהיה ממלכתי.
אוסאמה סעדי: ממלכתי.
אוסאמה סעדי: כשאומרים שבעיית מינוי המנהלים לא נפתרה, בעיית מינוי המורים לא נפתרה, בעיית בחירת התלמידים והבעלות על המבנים, אז מה נשאר?
אוסאמה סעדי: כפי שאמר עבדאללה חטיב בהגינותו, בעיית החופשות נפתרה.
אוסאמה סעדי: זה הדבר הגדול עליו אנחנו מדברים כדי לפתור את הבעיה הזאת?
אוסאמה סעדי: כאשר שר החינוך עמד על כך שבהסכם הקואליציוני יקבל 600 מיליון שקלים לסייעת שנייה, כמה אתם רוצים בסך הכול תקציב ואז פותרים את כל הבעיה הזאת.
<עאוני בטחיש: קח את התקציב של הרשמי ותכפיל אותו.
אוסאמה סעדי: תן מספרים.
יעקב מרגי: אין את הנתון הזה.
יעקב מרגי: אמר ביושר עבדאללה חטיב.
זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, לעבדאללה חטיב יש תרומה מכרעת על החינוך הערבי, אבל לדעתי זה לא תלוי בו אלא תלוי במגדל השן.
יעקב מרגי: הוא אמר את הדברים ביושר ואני חוזר ואומר.
יעקב מרגי: בהצעה השלישית שלו הוא אמר.
יעקב מרגי: אני הרי לא אמליץ לכם לשנות את הייעוד והייחודיות שלכם.
יעקב מרגי: אני לא שם.
יעקב מרגי: יושב ראש אחר אולי היה אומר את זה.
יעקב מרגי: לכו, תמצאו משהו ייחודי, זה כמו ריקוד הורה, צעד אחד קדימה ושני צעדים אחורה.
יעקב מרגי: הוא אמר ביושר שלא נשארה ברירה.
יעקב מרגי: הוא אמר במלים אחרות.
יעקב מרגי: הוא אמר, מה אתם רוצים מאתנו?
יעקב מרגי: לכו ותקנו את זה.
יעקב מרגי: אני אומר לך, זוהיר, זכינו שאתה חבר המחנה הציוני.
זוהיר בהלול: מפלגת העבודה.
יעקב מרגי: חברי הרשימה המשותפת, למרות שאתם באופוזיציה יש צמתים מסוימים שצריכים אתכם ויש חברי כנסת שיודעים לפרוט את זה בעבודה משותפת.
יעקב מרגי: זה גם לגבי המגזר החרדי היהודי.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך לעשות עבודה משותפת להביא לכך שהמוכר שאינו רשמי יתוקצב בשוויוניות עם הממלכתי.
יעקב מרגי: אני מבין לחשש של מערכת החינוך הממלכתי וצריך לראות איך עושים אמות מידה כך שלא תהיה התפרעות.
יעקב מרגי: גם המוסדות הייחודיים שלנו – של הנוצרים, של המוסלמים ושל אחרים – לא רוצים הפקרות.
יעקב מרגי: צריך לעשות את זה בחכמה, בלי הפקרות כאשר זה נהנה והשני לא חסר אבל לפחות התלמידים יקבלו תקצוב בצורה שוויונית.
יעקב מרגי: אני אקרא את סיכום הדיון ואני אומר ביושר שדוקטור יוסף ג'בארין הכין את דברי הסיכום והם פחות או יותר תואמים למה שהייתי כותב תוך כדי דיון.
יעקב מרגי: גילוי נאות, אני אומר שהסיכום הוכן בתיאום או על ידו.