GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עידו מזרחי: מבחינת המשרד עצמו, המשרד כבר הרבה זמן, בייחוד השר ארדן מאז שהוא נכנס, באמת, הוא עושה ימים ולילות בעניין הזה ללמוד את כל המערכה, פועל ומקדם ומכיר וממפה את כל הארגונים שיש בקמפוסים, בארצות הברית וכו', הארגונים היהודים הרבים וכו', מתוך מטרה כן לייצר איזושהי מאסה קריטית.
<עידו מזרחי: כמו שאמרתי, זו זירה רב-מערכתית, ורק ברשות
<עידו מזרחי: כם הייתי רוצה להגיד נקודה אחרונה – מי שעומד בראש כל המנגנון הזה של החרם קוראים לו עומר ברגותי, הוא אחד ממייסדי ה-BDS וגם היושב ראש העומד בראש החרם האקדמי והתרבותי.
יעקב מרגי: משאבים, משרד ממשלתי, אתם יכולים להקצות?
יעקב מרגי: בתקציב 2015 היו משאבים מיוחדים למלחמה.
<עידו מזרחי: בהחלט אנחנו יכולים להקצות.
<עידו מזרחי: יוקצו משאבים למלחמה, וגם שמעתי פה הצעות מאוד יפות.
<עידו מזרחי: אגב, הרבה ארגונים אחרים מביאים לפה משלחות, לא בהכרח שסטודנטים יהודים לראות את המורכבות של המצב, המצב מורכב.
<עידו מזרחי: נקודה אחרונה לגבי עומר ברגותי, זה חשוב.
<עידו מזרחי: המשנה שלו כתובה בערבית שחור על גבי מסך מחשב, נייר, מה שזה לא יהיה.
<עידו מזרחי: זה מדינה פלסטינית אחת, חילונית, למרות שחמאס בתוכה על פי המשנה שלו מהים עד לנהר הירדן, כשליהודים יש שם זכויות חברתיות או משהו כזה - דה-ציוניזציה של היהודים.
<עידו מזרחי: כשאנשים מחרימים וחושבים שמדובר בקידום הפתרון של שתי מדינות לשתי עמים, המנוע, מי שמריץ את כל הדברים האלה, זה ההגות שלו וזה המשנה שלו.
<עידו מזרחי: חשוב לדעת.
יעקב מרגי: חברת הכנסת זהבה גלאון.
זהבה גלאון: אני רוצה להודות החשוב הזה.
זהבה גלאון: אני חושבת שמגמות החרם צריכות להטריד אותנו.
זהבה גלאון: היום זה דיון על החרם האקדמי, אני רוצה להבהיר מראש את עמדתנו, עמדתה של סיעת מרצ, דיבר על זה חברי, שמעתי את הסייפא של דבריו.
זהבה גלאון: אנחנו מתנגדים לחרם על מדינת ישראל, אקדמאי, כלכלי, תרבותי, חרם מכל סוג שהוא.
זהבה גלאון: אני רוצה להעיר כמה הערות שמטרידות אותי לצערי, חבר הכנסת לשעבר, ידידי הטוב מנחם בן-ששון, נשיא האוניברסיטה העברית אמר בסוף דבריו: - אני לא רוצה לקחת את זה למקומות הפוליטיים.
זהבה גלאון: אדוני, אנחנו בדיון פוליטי.
זהבה גלאון: אנחנו בדיון פוליטי כי מגמות החרם - - -
יעקב מרגי: בצדק, אם הוא היה נכנס למישור הפוליטי, הייתי נותן לו משפט לא יותר מזה.
יעקב מרגי: הזמנו אותו פה כדי שייתן לנו פה את הצד האקדמי.
זהבה גלאון: הכול ברור.
זהבה גלאון: הוא אמר את דעתו, ואני אומרת את דעתי.
זהבה גלאון: אנחנו בדיון שנובע ממדיניות פוליטית, מהתנהלות מדינית, אני אקרא לזה כך.
זהבה גלאון: שממשלת ישראל לדורותיהם, ובעיקר בחמש, שש השנים האחרונות, בגדול, אני אקרא לה מדיניות ניהול הסכסוך, ואנחנו משלמים את המחיר הזה – דיבר על זה חבר הכנסת נחמן שי, אנחנו משלמים את המחיר הזה.
זהבה גלאון: ברור, כל מי שכאן משלם את המחיר הזה.
זהבה גלאון: פלסטינים וישראליים גם יחד.
זהבה גלאון: הייתה צריכה להיות קריאת יקיצה לראשי אוניברסיטאות.
זהבה גלאון: אני חושבת כשעמד על הפרק הסכם Horizon2020 באו האירופאים ואמרו לממשלת ישראל בצורה שאינה משתמעת לשני פנים, אנחנו מבחינים בין ישראל הריבונית, הלגיטימית, לבין מדיניות ההתנחלות והכיבוש והמשך השליטה של עם אחר.
עיסאווי פריג': למה את משתמשת בכיבוש?
זהבה גלאון: ואנחנו הופכים להיות, אומרים האירופאיים, פחות ופחות טולרנטיים של ממשלת ישראל.
זהבה גלאון: אז אם מישהו חושב שהוא יישב כאן בחדר ויסביר שעומר ברגותי רוצה מדינה אחת, גם אנשים בבית היהודי רוצים מדינה אחת, ויסבירו לנו כאן שיש חוקרים באקדמיה, רחמנא ליצלן, שחלק מהם משמיע דעות ביקורתיות, אני לא מזדהה איתם.
<עדי ארבל: כולל עומר ברגותי.
יעקב מרגי: סליחה, עדי.
זהבה גלאון: אני לא מזדהה איתם, אבל מה אתם חושבים ששיח הרדיפה וסתימת הפיות, זה ישנה את אותן יוזמות חרם, את אותם סטודנטים שקוראים ל-BDS?
זהבה גלאון: מה שישנה את זה, זה המדיניות של ממשלת ישראל.
זהבה גלאון: תרצו להשקיע בזה מאות מיליונים ולהסברה, זאת לא בעיה של הסברה, זו בעיה של מדיניות, והמדיניות צריכה להיות כזו שלוקחת אותנו למקום אחר.
זהבה גלאון: אני רוצה להגיד מה זה למקום אחר.
זהבה גלאון: יצא מכאן חבר הכנסת שמולי, אני מודה, אדוני, שאני מזועזעת לא בפעם הראשונה, אבל כיוון שאנחנו אצלך - - -
יעקב מרגי: מה, הוא לא במפלגה הנכונה, אני לא מבין?
מירב בן ארי: מפלגה הנכונה.
זהבה גלאון: אדוני, אני לא מחלקת ציונים לחברי כנסת, מה זה שפוי ומה זה לא שפוי, זה שייך למחלקה אחרת.
זהבה גלאון: אני רוצה להעיר, שאם בוועדת החינוך מדברים על גבולות חופש הביטוי, ולא מבינים שצריך להשאיר לחופש הביטוי שוליים רחבים גם אם הביטוי מקומם, מאוד מקומם הסרט על יגאל עמיר, או הצגה על פי זיכרונות - - -
מירב בן ארי: זה לא זיכרונות.
מירב בן ארי: - - - רוצח - - -
זהבה גלאון: רק שנייה, תרשי לי.
זהבה גלאון: זה מאוד מקומם, אבל המבחן היחיד שצריך להיות, זה האם בדברים האלה, בהצגה הזאת או בכל דבר אחר יש סכנה קרובה וודאית, או להתרת דם, או להסתה לגזענות, או לפגיעה.
זהבה גלאון: נכון, זה מקומם, קשה לשמוע את זה.
זהבה גלאון: אבל אם מוועדת החינוך לא ייצא המסר שחייבים לשמור על חופש הביטוי ולשמור על גבולות השיח גם אם לא - - -
יעקב מרגי: אני מודיע לך שיהיה דיון בוועדת החינוך לאחר שכל אלה שרוצים לרכב על מורכבותה של החברה הישראלית וליצור כותרות תירגעו, אנחנו נקיים פה דיון שפוי, בחכמה, ולדון על חופש הביטוי, וגבולות חופש הביטוי אם יש להם, אין להם.
זהבה גלאון: קודם כל אני מודה לאדוני על ההודעה הזאת, אני חושבת שזו הודעה חשובה, אבל אי אפשר לעמוד מנגד כשאנחנו רואים - - -
יעקב מרגי: ממש לסכם, יש לנו עוד דוברים ואנחנו לא יכולים לחרוג.
זהבה גלאון: אדוני, אי אפשר לעמוד מנגד כשאנחנו רואים שרת תרבות מבקשת להיות צנזורית וקומיסרית - -
יעקב מרגי: חרם אקדמי, סיכמנו.
זהבה גלאון: ולגבי החרם האקדמי – אנחנו מתנגדים לחרם אקדמי.
זהבה גלאון: אני מציעה לשנות את הראש ואת שיטות הפעולה.
יעקב מרגי: משרד המדע והטכנולוגיה.
<מורן קוגן: משרד המדע, כולם דיברו על מה עושים, ואני אגיד קצת מה משרד המדע עושה בתחום הזה.
<מורן קוגן: אנחנו פועלים להרחבה והעמקה של הקשרים הבינלאומיים של מדינת ישראל בכמה זירות, קידום הסכמים מדעיים דו-לאומיים, ביצוע מחקרים בינלאומיים, השתתפות בארגונים מדעיים בינלאומיים, מנו את השמות שלהם קודם, אז אני לא אחזור.
<מורן קוגן: אנחנו מקדמים כנסים בינלאומיים בעולם ובארץ בפרט שזה מתקשר להיבט הנוכחי שלנו.
<מורן קוגן: ברמה הממלכתית על פי רוב אנחנו לא מזהים את ההתנגדויות, חרמים, לחצים, אבל כולנו מבינים שיש כמה ממדים לסוגיה הזאת.
<מורן קוגן: בתקופה האחרונה אנחנו כן נתקלים בכל מיני התנגדויות בודדות לשפוט בכל מיני הצעות מחקר של שופטים, סירובים להגיע לכנסים, אפילו התמודדנו בשנה האחרונה עם ניסיון לבטל כנס בארץ, או קריאה של אחד הארגונים שאת זה הצלחנו להדוף.
<מורן קוגן: ברמת המחקר, אנחנו מזהים שיש אינטרס משותף, אז בעצם אין השפעה על הנושא הזה.
<מורן קוגן: אנחנו מאמינים שכל הפלטפורמה של מדע בגלל שיש איזשהו אינטרס משותף, זה מצב מאוד חשוב להתמודדות עם האקלים הזה.
<מורן קוגן: אנחנו חושבים שחשוב לחזק ולהביא ליתר שיתופים, להביא חוקרים לארץ.
באסל גטאס: רבותיי, אני גם בתור אקדמאי וחוקר, ובוגר של הטכניון, ומכיר בערכו של המחקר המדעי, הרפלקטיבי במיוחד, והקשרים המחקריים והאקדמיים, אני חושב שהחרם האקדמי הוא מבחינת השפעה, מבחינת יכולת לשנות אפילו יותר חשוב מהחרם הכלכלי, כך היה גם בעולם למקרים קודמים.
באסל גטאס: אני אומר במשפט.
באסל גטאס: בידי האקדמיה והחוקרים בישראל, באמת, להשתמש במה שקורה בעולם היום, בלחץ, בכוונה להחרים אקדמית או לשבש, כי שם סנקציות, בעצם ישראל, ממשלת ישראל, הודתה, חתמה על מסמך שמכשיר את החרם, ופעם הראשונה, ממשלת ישראל חתמה על מסמך שמבדיל בין הסטטוס של ההתנחלויות לבין הסטטוס של גבולות 67', למרות כל השינויים הקוסמטיים שהתפארה ציפי לבני שהכניסה למסמך, המסמך הזה בא ואומר – דולר או יורו אחד מהכסף של Horizon2020 לא ייכנס להתנחלויות.
באסל גטאס: תראו, רבותיי, מבלי שייצאו קולות בקרב היהודים, לא רק אנחנו כאילו נציגי המיעוט הערבי הפלסטיני, שיקראו לחרם, מתוך פטריוטיזם אמיתי שיראה באינטרס של ישראל לכפות שינויים דרך החרם, מי שעשה את זה בדרום אפריקה ובצ'ילה, היום נחשבים גיבורים לאומיים שם.
מרדכי יוגב: אתמול נכחתי בטקס סיום תארים, שליש מהמסיימים באוניברסיטת אריאל, אתמול היו 1,400, יהיו עוד 1,400 בתוכם עשרות סטודנטים ערבים וערביות משולבים, וסיימו גם אתמול, גם היום וגם מחר כנראה.
מרדכי יוגב: הדבר השני, החרם האקדמי על מדינת ישראל יסודו באנטישמיות, בשנאת ישראל, הוא מבוסס על שקרים, כמו ששמענו פה, לצערי, את חברת הכנסת חנין זועבי, מוסר כפול של ההתנהלות מי בעזה אשם בהרג של הפלסטינים - - - מבוסס על שקרים.
מרדכי יוגב: הדבר השלישי, אין עם מוסרי בעולם יותר מעם ישראל, ואין מדינה מוסרית כמדינת ישראל - תראו מה קורה סביבנו.
מרדכי יוגב: הרביעי, בכל זאת, על מה שנאמר פה, ארץ ישראל שייכת מאז ומעולם לעם ישראל, ברור לגמרי, ואם יש פה גזלנים אז ברור לכם גם מי הם.
מרדכי יוגב: תפקידנו לדאוג שגם הערבים החיים בתוכנו, הם חלק מאתנו, ויחיו פה ודאי לא פחות טוב, הרבה יותר טוב מאשר בכל מדינה.
מרדכי יוגב: הצעה מעשית, אני חושב שהסטודנטים וארגוני הסטודנטים והמשרדים הממשלתיים שהיו פה, השימוש בארגוני הסטודנטים, אני חושב שאין טובים מהם.
מרדכי יוגב: ואני חושב שהקריאה להקצאת תקציבים כדי להיאבק בכך צריכה להתבסס גם על העוצמות של הסטודנטים כי אין ספק שהם חיים את הדבר, הם הדוגמה הכי נכונה של ההתייחסות לדבר, זאת צריכה להיות ההמלצה שצריכה לצאת מפה, והאמת של עם ישראל בארץ ישראל תנצח אין לי ספק.
חנין זועבי: הכנסת - - - הדברים של חברי הכנסת מספקים חומר טוב לארגוני החרם - - - יכול להשתמש - - -
יעקב מרגי: חנין, את לא ברשות דיבור.
יעקב מרגי: את יודעת מה, אני אפסיק לכבד אותך בוועדה.
יעקב מרגי: אני, יש לי נטייה דווקא לתת ולא לדקדק, אבל את מנצלת את זה לרעה וחבל.
יעקב מרגי: ממה שעולה מהדיון כאן, הוועדה קוראת לממשלה להקים מטה פעולה ממשלתי לבחינת דרכי הפעולה במאבק והדה-לגיטימציה של מדינת ישראל וביוזמות ה-BDS.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לממשלה להקים תכנית ממשלתית למלחמה בחרם האקדמי, כמובן שהתכנית הזאת חייבת להיות מתואמת עם ראשי אקדמיה באוניברסיטאות.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת להעצים את המשלחות והביקורים ההדדיים של משלחות סטודנטים ברחבי העולם, לאו דווקא יהודים, סטודנטים מהארץ שייצאו לקמפוסים, וסטודנטים מהקמפוסים שיבואו לארץ.
יעקב מרגי: כמו כן, לבחון בכובד ראש להגדיל או להפנות משאבים לקיום קונגרסים או כנסי מחקר ואקדמיה רבים יותר ממה שנעשים פה בארץ ישראל.
יעקב מרגי: אני חושב שהכול ביחד, וכל מה שאני אומר הכול בגבולות פתוחים שישמעו את כל הדעות ויבחנו באמת גם את המחלה, גם את הסימפטומים.
יעקב מרגי: אם מישהו חשב שזה מקובל, אז אני אומר לכם שצריך לטפל בזה בצורה חמורה, הגדירו את זה בכל מיני ביטויים, טרור, אין ספק שזה דבר חמור שצריך לעצור אותו באיבו, לכן פתחתי קודם כל בצורך לקרוא לממשלה להקים מטה מאבק ממשלתי, לא כל משרד ממשלתי יכול לפעול, זה לא נכון.
יעקב מרגי: אם אתה להצביע, אין בעיה.
יעקב מרגי: אבל בדרך כלל לא מצביעים על הודעת סיכום.
יעקב מרגי: תודה רבה הישיבה נעולה.
חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, - - - לפרוטוקול, לציין שאני לא מסכימה עם הסיכום.
יעקב מרגי: תצייני לפרוטוקול.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 29 ביוני 2015, י"ב בתמוז התשע"ה.
יעקב מרגי: על סדר היום מצוקת הסייעות הרפואיות בגנים ובבתי הספר.
יעקב מרגי: יש חברת כנסת שגם פנתה לוועדה בנושא הזה.
יעקב מרגי: לפעמים יש תחושה ששום דבר לא זז, קדנציה ועוד קדנציה, ועוד פעם הנושא עולה.
יעקב מרגי: הנושא עולה על סדר היום ורואים שכאילו העסק לא עובד או לא זורם כפי שרוצים.
יעקב מרגי: אני נוטה לומר שהשתפרנו ויש עוד מה לשפר – לא שלא נעשה דבר, אבל צריך להוכיח שאכן השתפרנו משנים עברו.
יעקב מרגי: הסייעות הרפואיות בגנים ובבתי הספר – מעצם הגדרתן של הסייעות הרפואיות נוצרת בעיה.
יעקב מרגי: להבדיל מאלה שרוצים לומר שהמדינה מוגדרת מדינה יהודית ודמוקרטית, זה יוצר את הבעיה.
זהבה גלאון: פתחת דיון.
יעקב מרגי: אמרתי להבדיל בהסתייגות.
יעקב מרגי: ברגע שהכניסו את המילה "רפואיות", יצרו את הבעיה.
יעקב מרגי: את מה שיש לי לומר אני אומר בהמשך.
יעקב מרגי: אני אתן לחברת הכנסת זהבה גלאון לפתוח בכמה מילים.
יעקב מרגי: אני רוצה גם לשמוע למה הן הוחרגו מההסכם הקיבוצי לעומת הסייעות הרגילות, ובכלל אשמח לשמוע על אופי העבודה, על התחושות ונראה לאן אנחנו מגיעים בסוף הדיון.
יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת זהבה גלאון.
זהבה גלאון: אדוני היושב ראש, קודם כל תודה שאתה מקיים את הדיון הזה.
זהבה גלאון: אתה מקיים כבר רצף של דיונים בנושא הסייעות בכלל, ועכשיו אנחנו התכנסנו בנושא הסייעות הרפואיות.
זהבה גלאון: אני אצא אחר כך לכמה דקות להתראיין ואני אחזור לדיון.
זהבה גלאון: אני יודעת שיש כאן אנשים, נשים וגברים, שחווים את החוויה של הצורך בסייעת רפואית מדי יום.
זהבה גלאון: אדוני, אני אשמח אם אחר כך תיתן רשות דיבור לאוה ורסאנו יוגד, שתספר מהניסיון הפרטי שלה.
זהבה גלאון: בקדנציה הקודמת אנחנו ניהלנו שורה של ישיבות עם יושב הראש הקודם של הוועדה, חבר הכנסת עמרם מצנע.
זהבה גלאון: היו כאן נציגי ארגונים שונים, גם רויטל לן כהן ונטע לוי מאיתך.
זהבה גלאון: אדוני, נגעת בזה בדבריך, נחתם הסכם קיבוצי בין ההסתדרות לבין מרכז השלטון המקומי לגבי תנאי העסקה של הסייעות המשלבות, וזה היה הישג מאוד מאוד משמעותי.
זהבה גלאון: הוחלט על העסקה של 12 חודשים, על העלאה בשכר, באמת הישג מאוד משמעותי לעומת המצב המחפיר, שהיה מצבן של הסייעות המשלבות.
זהבה גלאון: אני מודה שאני לא מבינה למה החריגו – דרך אגב, יש פה נציגי הסתדרות?
<רותי לוי: כן.
זהבה גלאון: למה החריגו או למה השאירו את הסייעות - -
יעקב מרגי: החריגו, החריגו.
<רותי לוי: החריגו.
זהבה גלאון: - - אוקי, למה החריגו את הסייעות הרפואיות מחוץ להסכם.
זהבה גלאון: היום מסתיימת שנת הלימודים, התיכונים כבר יצאו לחופשה.
זהבה גלאון: המשמעות היא שעכשיו הסייעות הרפואיות עוד פעם יישארו בלי משכורת בחודשי הקיץ.
זהבה גלאון: אנחנו מדברות על סייעות בבתי ספר שמסייעות לתלמידים שיש להם צרכים רפואיים מיוחדים, צרכים רפואיים מיוחדים שמחייבים טיפול במהלך היום.
זהבה גלאון: אני בזמנו שאלתי שאילתה, זה היה לפני כשנה, על התנאים, על השכר ועל שעות העבודה של הסייעות הרפואיות.
זהבה גלאון: אדוני, הדבר המקומם זה שהן מתוקצבות רק ל-10 חודשים, מפוטרות מדי קיץ, הן לא צוברות ותק, הפנסיה שלהן נפגעת, כל מה שעולה מתנאי ההעסקה הפוגעניים.
זהבה גלאון: אנחנו יודעים שהעסקה שלהן נעשית על ידי הרשות המקומית, אבל הממשלה מעבירה כ-75% מהשכר.
זהבה גלאון: אלה נתונים שגם קיבלתי ממשרד החינוך – אנחנו מדברים על מעל 2,000 ילדים בני שלוש ומעלה, שזכאים לסייעת רפואית.
זהבה גלאון: לכן זה כל כך קריטי וכל כך דרמטי, שהישיבה הזאת מתקיימת היום, כי זה מסוג הדברים, שאני חושבת שהוועדה צריכה להנחות בעיקר לגבי ההסכם שהושג.
זהבה גלאון: אני רוצה להגיד שגם לגבי ההסכם ההוא שהושג, יש לנו עוד השגות עליו, אנחנו רואים בו שלב א', יש כל מיני דברים שעוד קשורים בכלל להעסקה של הסייעות, אנחנו לא נוגעים בזה עכשיו, אבל אם כבר קבעו את ההסכם ההוא, אני לא מצליחה להבין למה החריגו את הסייעות הרפואיות מהסייעות המשלבות.
זהבה גלאון: אדוני, ברשותך, כיושב ראש הוועדה, הייתי רוצה שתקרא להכליל את הסייעות הרפואיות במסגרת ההסכם הכולל, כדי שיהיה מענה גם לסייעות וגם לילדים שזקוקים לסיוע.
יעקב מרגי: תודה, חברת הכנסת זהבה גלאון.
יעקב מרגי: יש לנו פה סייעת רפואית?
יעקב מרגי: תארי לי קצת את סדר היום שלך.
<נירה כהן עמיר: קודם כל אני רוצה לפתוח ולומר שהעובדה שאין פה נציגות מרובה של סייעות רפואיות זה מכיוון שאין לנו מחליפים, אין מי שיחליף אותנו.
<נירה כהן עמיר: לכן הרבה סייעות רפואיות לא הגיעו.
יעקב מרגי: אבל את כאן?
יעקב מרגי: מבחינתי כולן כאן, תמשיכי.
<נירה כהן עמיר: אנחנו הסייעות הרפואיות, אנחנו צמודות לילד שאנחנו משגיחות עליו.
<נירה כהן עמיר: "צמודות" זה אומר שאין לנו הפריבילגיה אפילו להתפנות, לא לצאת להפסקה, לארוחת בוקר או כל הפסקה שהיא.
יעקב מרגי: תני לנו להגיע למסקנה הזאת.
יעקב מרגי: תאמרי לי סדר יום, במה את מטפלת.
יעקב מרגי: מה סדר היום שלך?
יעקב מרגי: איך נראה סדר היום שלך?
<נירה כהן עמיר: אני מגיעה בבוקר עם הילד בהסעה.
<נירה כהן עמיר: אני אתו בכיתה בכל השיעורים.
<נירה כהן עמיר: בהפסקות אני אתו, אני צמודה אליו, אני משגיחה לוודא שהוא לא מפתח את מה שבגינו אני אתו, וכן – אין לי זמן אפילו להתפנות לשירותים.
יעקב מרגי: קיבלתי הכשרה מסוימת?
<נירה כהן עמיר: כן, אני קיבלתי הכשרה רפואית מרופאה ומהאימא שיושבת פה, שהגענו ביחד.
<רויטל לן כהן: אבל שתבין אדוני, היא מקבלת את ההדרכה מהאימא.
<נירה כהן עמיר: כיוון שאני סייעת רפואית דיסקרטית, ויש עוד הרבה סייעות רפואיות כאלה, אנחנו מחויבות לטפל בכיתה, בכל הכיתה, בכל הבעיות שיש בכיתה, כמו מורה בכיתה, כמו מורת שילוב.
יעקב מרגי: את רצה מהר מדי, אני אשאל שאלות.
יעקב מרגי: אורחים נכבדים, תנו לי לנהל את הדיון, אנחנו רוצים ללמוד את הבעיה ולנסות לטפל בה.
יעקב מרגי: אם נקיים דו-שיח לשם הדו-שיח, לא עשינו דבר.
יעקב מרגי: את משגיחה עליו השגחה צמודה.
יעקב מרגי: ההעסקה שלך היא מכוח אותו תלמיד, מכוח אותו ילד, נכון?
<נירה כהן עמיר: בדיוק, כן.
יעקב מרגי: אני לא מבין למה מוטלות עליך מטלות נוספות.
<נירה כהן עמיר: כי כשזה דיסקרטי, כדי לא להבליט את העובדה שאני שלו בלבד, אני נאלצת להתייחס לכל מרחב הילדים בכיתה.
יעקב מרגי: גם בקטגוריה הזאת של הסייעות הרפואיות יש דיסקרטיות ולא דיסקרטיות.
יעקב מרגי: לו יצוין שאת לא דיסקרטית, את יודעת לומר לי?
<נירה כהן עמיר: יש לי חברות שיש ביניהן לא דיסקרטיות, ועדיין הן עוזרות לילדים אחרים, כי מכורח המציאות הילדים רואים עוד מישהי נוכחת בכיתה, הם פונים אליה ונעזרים בה.
יעקב מרגי: זה לא חובה, לא מטילים עליך את זה כחובה?
<נירה כהן עמיר: לא מטילים עליך את זה כחובה, אבל כשילד ניגש אליך, אתה לא יכול לומר לו: סליחה - - -
יעקב מרגי: ברור, ברור.
יעקב מרגי: אנחנו לומדים לאט לאט, זה בסדר, הבנו.
<הילה גוטמן: אני רוצה לתת דוגמה נוספת.
<הילה גוטמן: אמנם הבן שלי עוד לא במסגרת של גילאי שלוש ומעלה, הוא צעיר יותר.
<הילה גוטמן: אני מבינה שהדיון לא לגבי הצעירים כרגע, אבל יש לנו ילדים גדולים יותר במושב שאנחנו גרים בו.
<הילה גוטמן: הסייעת הרפואית נדרשת על ידי הגננת גם לצאת ולהביא כל מיני דברים לגן, "תעזרי לנו כי אין לנו מספיק כוח אדם, אנחנו צריכים עוד עזרה ואת נמצאת פה, את כביכול לא עושה דבר, כי כאילו הכול בסדר עם הילד, אז את יכולה ללכת לצרכנייה ולקנות דברים לגן, כי חסר לנו, ואנחנו צריכים אותך רגע להביא ציוד יצירה כי הוא נגמר לנו" וכו'.
יעקב מרגי: הסייעת – עומדת לה הזכות לסרב?
<הילה גוטמן: לא בדיוק, כי פיטרו אותה.
מסעוד גנאים: אבל זה לא חובה, זאת לא העבודה שלה.
<הילה גוטמן: כשהיא סירבה, פיטרו אותה.
יעקב מרגי: לפעמים זה גם עניין של מערכת יחסים בין-אישית.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע עוד הורה.
<בתיה איזנגר: אני אימא של שני ילדים, לשניהם יש סייעת רפואית.
<בתיה איזנגר: יש לי ילדה בגן וילד בבית ספר, שבורכתי שנירה היא הסייעת שלו.
<בתיה איזנגר: העובדה שאין הגדרות מאוד ברורות גורמת לבעיה מאוד קשה, כי בפועל הסייעות האלה עובדות עם המועצה לדוגמה אצלנו, ובמועצה אומרים להן: אתן סייעות לכל דבר.
<בתיה איזנגר: זאת ההוראה חד משמעית.
<בתיה איזנגר: לבת שלי היתה סייעת בתחילת שנה, שדברים מסוימים לא היתה מוכנה לעשות בגן, כי אמרו לה להרים את הילד הזה, והיא אמרה שהיא צריכה להשגיח על הילדה 24 שעות.
יעקב מרגי: היא סירבה ופוטרה?
<בתיה איזנגר: כן, העיפו אותה, לא בגלל המועצה, אלא בגלל שהגננת שלה התלוננה, שהיא לא מסתדרת איתה.
<בתיה איזנגר: צריך להבין גם שלסייעות הרפואיות יש משימה מאוד קשה, הן צריכות להסתדר עם כולם – עם מנהלת בית הספר, שהיה לנו איתה מאבק שנה שלמה, כי היא לא קיבלה את מה שהיא עשתה.
<בתיה איזנגר: בגלל שאין הגדרות, זה מסבך את כולם, וזאת הבעיה.
<בתיה איזנגר: לא משנה מה שכתוב, זה מה שקורה בפועל.
יעקב מרגי: עוד הורה אחד בבקשה.
<יצחק גל מילשטיין: שמי גל, אב לשני ילדים.
<יצחק גל מילשטיין: הבכור חולה בצליאק וסובל מאלרגיה קשה מסכנת חיים לאפונה.
<יצחק גל מילשטיין: הילד שלי אלרגי לאפונה ופעמיים כמעט איבד את החיים.
<יצחק גל מילשטיין: הגננת בגן הפרטי התקשרה אלי כשראתה את מהלך המוות.
<יצחק גל מילשטיין: עכשיו הוא הגיע לגן עירייה, והוא מוגדר כלא מסכן חיים, לא יודע למה, יש איזה שהן הגדרות שלא מובנות לי עדיין.
<נעמי מורביה: כי זה נוח.
<יצחק גל מילשטיין: יכול להיות, אני לא יודע, יש איזושהי סיבה שהאלרגיה שלו מוגדרת כלא מסכנת חיים, והוא לא זכאי לקבל סייעת צמודה.
<יצחק גל מילשטיין: למעשה, אצלנו בגן יש סייעת צמודה לילד שהוא אלרגי לחלב, אבל היא לא יכולה לעזור לילד שלי.
יעקב מרגי: כי היא מבינה בחלב, לא באפונה.
<יצחק גל מילשטיין: בדיוק, משהו כזה.
<יצחק גל מילשטיין: אני רוצה לשאול אתכם משהו קטן, אנחנו פה כ-20 איש, כמה מכם מכירים את זה ויודעים מה זה?
<יצחק גל מילשטיין: שלושה אנשים.
<יצחק גל מילשטיין: תבין, הדבר הזה זה מה שמציל את הילדים.
<יצחק גל מילשטיין: זה כביכול התכשיר שאמור לסייע לסייעת רפואית בהצלת הילד, במקרה שהוא זקוק לעזרה.
<יצחק גל מילשטיין: שוב, זה לא דבר שיכול להציל אותו ב-100%, יש לו סיכויי הצלחה טובים.
<יצחק גל מילשטיין: רוב הסיכויים שאם הבן שלי או אותו אחד שאלרגי לחלב או אותו אחד שאלרגי למשהו אחר נוגע באותם מוצרים או אוכל את אותם מוצרים, רוב הסיכויים שלו למות בגן, גם אם יהיה את המזרק הזה, אבל בסופו של דבר המזרק הזה שאני מחזיק ביד – כמו שאתם לא מכירים את זה, גם הגננות לא מכירות את זה, גם הסייעות הרגילות לא מכירות את זה, ואני מוכן להתערב שגם חלק גדול מהסייעות הרפואיות לא יודעות להשתמש בזה.
<יצחק גל מילשטיין: בסופו של דבר, הבאתי גם דוגמה של משהו משומש.
<יצחק גל מילשטיין: אני מוכן לתת לך, כמו שאני עושה בתחילת כל שנה, בא לגן, תופס את הגננת, תופס את הגננת של הצהרון, מביא להם שניים שאני קניתי בכספי ומסביר להן איך להשתמש.
<יצחק גל מילשטיין: אני מסביר להן בניחותא, לא כשאני בא עם ילד שלא נושם.
יעקב מרגי: זה נקרא ברגיעה.
<יצחק גל מילשטיין: ברגיעה.
<יצחק גל מילשטיין: לקחתי ספוג וביקשתי שיעשו א', ב', ג', ד'.
<יצחק גל מילשטיין: הן עשו את מה שאמרתי להן ובסוף זה יצא לא טוב.
<יצחק גל מילשטיין: בסופו של דבר, אם זה היה קורה עם הבן שלי, הוא היה מת חד-משמעית, בלי ספק בכלל.
<יצחק גל מילשטיין: בסופו של דבר, הן הבינו מה היתה הטעות, בגלל שהן ניסו את אותו ניסוי.
<יצחק גל מילשטיין: אני שמתי להם את זה בגן – לא סתם שמתי להם את זה, תליתי להם את זה כדי שכל בוקר יראו את זה.
<יצחק גל מילשטיין: יש שם שלט על האלרגיה שלי ולאלרגיה לחלב, אבל לכול אני דואג.
<יצחק גל מילשטיין: בסופו של דבר, ברגע שהילד שלי ימות בגן, חס וחלילה, זאת תהיה אחריות שלי חד משמעית, ואין לי שום ספק, אבל בסופו של דבר זה קרה בגן.
<אוה ורסאנו יוגד: אני אוה ורסאנו יוגד, אימא של קאי.
<אוה ורסאנו יוגד: הוא אלרגי ברמה מסכנת חיים לחלב, בוטנים, הוא אלרגי גם לקשיו ולפיסטוק, הוא מולטי אלרגי.
<אוה ורסאנו יוגד: יש לו סייעת צמודה, הוא עולה לכיתה ב'.
<אוה ורסאנו יוגד: קיצצו לו בשעות הסייעת שלו, זאת אומרת מ-30 שעות זה הפך ל-18 שעות.
יעקב מרגי: למה קיצצו?
יעקב מרגי: לא צריך לחלוב את המידע.
<אוה ורסאנו יוגד: כי יש קריטריון.
<אוה ורסאנו יוגד: המצב הרפואי שלו נשאר כמו שהיה ואף הוחמר, הוא עם אסטמה פעילה, הוא חווה התקפים, אבל יש קריטריון אחד, שהוא ניתן לתזוזה ונקרא בשלות, הגיל.
<אוה ורסאנו יוגד: כל שנה הקריטריון הזה יורד בהתאם לתקציב.
<אוה ורסאנו יוגד: השנה התקציב ירד כך שבכיתה ב' קיצצו מ-30 שעות ל-18 שעות.
יעקב מרגי: אני יודע שהקריטריונים עובדים לפי נוסחה.
יעקב מרגי: את אומרת שיש שני מרכיבים לקריטריונים, גם גיל, בשלות, וגם תקציב.
יעקב מרגי: אם אני בוחן את זה לפני שנה ושנתיים, בכיתה ב' היתה סייעת, ואת משייכת את זה אך ורק לגודל התקציב.
<רויטל לן כהן: הם אומרים את זה בפירוש.
<אוה ורסאנו יוגד: כן, הם גם עונים, זאת התשובה.
<אוה ורסאנו יוגד: זה אומר שהבן שלי במצב של סכנת חיים בכיתה עם מעל 30 תלמידים, מחנכת אחת, ללא סייעת.
<אוה ורסאנו יוגד: הוא אלרגי לחלב במגע ולבוטנים בשאיפה.
<אוה ורסאנו יוגד: זה אומר שאם פתחת שקית במבה בכיתה, אין לי ילד.
<אוה ורסאנו יוגד: זה אומר שאם מישהו נגע, מישהו אכל משהו חלבי ואחרי זה נגע בבן שלי, אין לי ילד.
<אוה ורסאנו יוגד: אין מי שייתן לו טיפול, המורה לא יכולה להשגיח עליו השגחה צמודה.
<אוה ורסאנו יוגד: יש סייעת רפואית, שהיא המלאך שלנו, היא שומרת עליו, היא מנקה את הידית של הדלת, היא מנקה את השולחן, היא מנקה את הכיסא, היא משגיחה עליו בחצר, לא רק סביב שעות ההאכלה שלו.
<אוה ורסאנו יוגד: היא מלווה אותו לשירותים והיא מנקה את הידית של הכיור.
<אוה ורסאנו יוגד: היא דואגת ומוודאת שאף אחד לא שכח, שלא מכניסים לכיתה מוצרי חלב, שהקבוצה שאוכלת חלב יוצאת החוצה, כי לכיתה שלו אסור להכניס; ואם יש יום חופשי של המחנכת, היא גם דואגת להזכיר את זה לכל המורות בבית הספר.
<אוה ורסאנו יוגד: היא דואגת שהילד הזה, שנמצא גם בשיעור מחשבים בכיתה שהיא לא כיתת האם שלו ולומד אורגנית בכיתה אחרת, ובכיתות האלה אוכלים, היא דואגת שהמקלדת במחשב נקייה.
<אוה ורסאנו יוגד: לקצץ לילד, שעל האישור שלו לגבי עצמאות בטיפול חותמת לכם אלרגולוגית "אין לו כל יכולת", זו בעיה, זה רשלני.
יעקב מרגי: עולה מכל זה הצורך המיוחד של אותם ילדים, ואנחנו גם מבינים את הצורך של הנוכחות המתמדת והעין הפקוחה המתמדת.
יעקב מרגי: אני באמת רוצה לדעת מה ההבדל בין סייעת משלבת לבין סייעת רפואית.
יעקב מרגי: נציגת ההסתדרות נמצאת פה, אני רוצה שתתייחסי לסיבה העניינית שהיה צריך להחריג.
<רותי לוי: רק עניינית.
יעקב מרגי: לא, אם תגידי תקציבית, גם זאת תשובה, אבל השאלה אם יש סיבה עניינית להחריג.
<רותי לוי: לדעתי ולדעת ההסתדרות אין שום סיבה עניינית, הסיבה היחידה היא תקציבית.
יעקב מרגי: אז למה חתמתם על הסכם קיבוצי שמפלה?
<רותי לוי: לא לא, לא חתמנו על זה.
יעקב מרגי: עם הסייעות המשלבות, הייתם ממתינים.
<רותי לוי: אתה צודק, אני עובדת בהסתדרות כחצי שנה, ואני ביקשתי מקודמי את ההסבר, וההסבר הוא שיש חלוקה בתקציב לסייעת צמודת ילד.
יעקב מרגי: תאמרי את שמך ותפקידך בבקשה.
<רותי לוי: אני עורכת דין רותי לוי, אני ראש חטיבת החינוך בהסתדרות המעו"ף, והחלפתי את שלמה שטרן.
יעקב מרגי: יש לי היכרות אתו מהתפקידים הקודמים שלי.
<רותי לוי: שאלתי את שלמה, וההסבר שקיבלנו זה שזה מחולק לשניים, התקציבים מחולקים לשניים.
<רותי לוי: הסייעות הרפואיות מקבלות תקציב ל-10 חודשים בלבד, ואילו הסייעות צמודות הילד או הכיתתיות מקבלות תקציב במשך 12 חודשים.
יעקב מרגי: זה שהן מקופחות ומקבלות שכר רק 10 חודשים ואין להן ביטחון כלכלי ואין להן ביטחון תעסוקתי, לנו כריבון יש לגיטימציה גם להפלות אותן בהסכמים קיבוציים עתידיים.
יעקב מרגי: יש מושג תלמודי בארמית שאומר אזלא עניותא בתר עניותא, העוני הולך אחרי העניים.
<רותי לוי: אבל אני באתי לפה כדי להעשיר את העניים, כי מגיע להן, כי הן עובדות כמו חונכת צמודת ילד ויותר.
יעקב מרגי: גברתי, אני לא בא בטענות.
יעקב מרגי: אני מתקומם כשבאים נציגי הסתדרות ואומרים לנו: כן, צודקים, כך צריך.
יעקב מרגי: אתם הארגון היציג, אתם צריכים שתהיה לכם הסתכלות כוללנית.
יעקב מרגי: היתה נורה מהבהבת ומשבר בנושא הסייעות, נצלו אותה, חכו, תעוררו.
<רותי לוי: התחיל משא ומתן, הצלחנו להגיע להודעה בענייני העובדים עם התלמידים הסובלים מבעיות נפשיות ורגשיות וסייעות צמודות ילד, וברגע שעמד להסתיים, ממש בעיצומו של ההסכם הקיבוצי – ויגידו את זה כאן גם אנשי השלטון המקומי – התפרקה הממשלה וזה נתקע.
<רותי לוי: מפה אני רוצה ללכת הלאה, שוחחתי עם דן בן חיים ממרכז השלטון המקומי ביום חמישי, והוא אמר לי שלא רק שאין לו התנגדות, הוא ישמח מאוד.
יעקב מרגי: מתי הוקמה הממשלה?
יעקב מרגי: לפני כמה חודשים, נכון?
<רותי לוי: בסדר, אבל הדברים זזים.
יעקב מרגי: הנעתם את התהליך מול האוצר?
<רותי לוי: ישבנו עם האוצר כבר פעמיים, אני לא זוכרת אם בנוגע לסייעות.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע דנים על הסייעות הרפואיות, לא על משהו אחר.
<רותי לוי: אני עצמי לא, יכול להיות - - -