GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אירית שדה: בית הספר הוא זה שפותח את מדף המקצועות ומאפשר - -
עוזי דיין: אבל הוא לא יעשה את זה אם אין מאסה קריטית של לומדים.
עוזי דיין: וחוץ מזה, כולם אוהבים ללכת לכל מיני התמחויות, וזו לא העיקרית ביניהם.
<אירית שדה: זה מקצוע שהוא יחסית חדש, גם אם את משווה להיסטוריה של מקצועות כמו ביולוגיה או כימיה או חקלאות, שהם מימים ימימה, אז זה מקצוע שהוא יחסית חדש.
מירב בן ארי: כל הנושא של קיימות, הגנת הסביבה.
מירב בן ארי: כמה שנים קיים המשרד להגנת הסביבה?
<זיוית לינדר: מ-88.
מירב בן ארי: את מבינה?
מירב בן ארי: כמה שנים קיים משרד החינוך?
מירב בן ארי: כך שיש כאן הבדלים.
מירב בן ארי: השאלה היא כמה אנו עושים, כמשרד החינוך, ביחד ובשותפות עם המשרד להגנת הסביבה, בגלל מה שקורה היום בעולם ובגלל העלייה של המודעות לנושא, כמה אנחנו, כמשרד החינוך והמשרד להגנת הסביבה באמת דורשים או לפחות - אני לא יודעת אם אפשר לחייב בתי ספר לקחת את הנושא של הגנת הסביבה כחלק מהבגרות או שאת אומרת לי שהסיכוי שזה יקרה - - בואי תגידי לי מהניסיון שלך.
<אירית שדה: ביסודי ובחטיבת הביניים התכנים משולבים יותר בתחומי דעת שונים, אם זה במדעים ואם זה בגיאוגרפיה ומולדת, משולבים יותר.
<אירית שדה: לגבי התיכונים - יש לנו בעיה: מצד אחד, אנחנו רוצים יותר מקצועות ומצד שני, אנחנו רוצים לצמצמם את מספר המקצועות.
<אירית שדה: אנחנו עוד עובדים על זה.
<מרב ניר: סליחה, אני רוצה להתייחס לנקודה הזאת.
<מרב ניר: אני מהמועצה לישראל יפה.
<מרב ניר: אנחנו עוסקים בחינוך והסברה בנושאי סביבה וקיימות ולכן, אנחנו נתקלים בענין הזה שבבתי הספר התיכונים יש פחות קשר ופחות זמן, ואנחנו מפעילים בשיתוף משרד החינוך תכנית לבגרות דרך לימודי גיאוגרפיה – יחידה חמישית בבגרות בגיאוגרפיה, שעוסקת בתכנון עיר וסביבה, שדרכה הם באמת נחשפים, תלמידי הגיאוגרפיה, שזה מקצוע יותר זמין ממדעי הסביבה, ודרך היחידה הנוספת הזאת הם נחשפים לתכני הסביבה והקיימות, במסגרתה הם מתכננים ועוסקים בעבודת חקר מדעית, שבה הם חוקרים בדרך כלל תופעה בסביבת המגורים שלהם, ודרך זה מקדמים את התכנים החשובים האלה, כך שזה נפתח ליותר תלמידים.
מירב בן ארי: אוקי.
מירב בן ארי: ואיך הקשר שלך למשרד להגנת הסביבה קיים?
<מרב ניר: כן.
<זיוית לינדר: לא כל התכניות הן שלנו.
<זיוית לינדר: יש תכניות, ואנחנו מעודדים תכניות שמתנהלות בשיתוף פעולה של ארגונים "ירוקים" ממשרד החינוך, בשמחה.
<זיוית לינדר: לא בכולם אנחנו צריכים להיות.
מירב בן ארי: כמה בתי ספר עושים את הבגרות בגיאוגרפיה?
<מרב ניר: יש לנו היום 1400 תלמידים.
<מרב ניר: זה לא הרבה - -
מירב בן ארי: זה יותר מ-260 - -
<מרב ניר: יש לנו 400 תלמידים מהמגזר הערבי.
<מרב ניר: אנחנו פועלים שם ורוצים להיכנס לשם יותר.
<מרב ניר: אנחנו מנסים למצוא את הדרכים המתאימות ואת התקציבים, כי זה דורש התאמות אבל אנחנו כל שנה מרחיבים את זה יותר ויותר.
מירב בן ארי: חבר הכנסת גנאים, אתה רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן?
מסעוד גנאים: אני רוצה להתייחס בכלל - אני גם מורה לשעבר ואני מכיר את הנושא.
מסעוד גנאים: תחילה, אני מברך על כל תכנית של משרד החינוך, לקשור את התלמיד לסביבה שלו, בעולם שלו, משום שנמאס לנו שבית הספר יהיה איזה בועה מנותקת מכל העולם, ושם יש רק שדה מרוצים של ציונים והישגים, בתי חרושת של תעודות וזהו.
מסעוד גנאים: נמאס לנו, זה לא חינוך בסוף.
מסעוד גנאים: בסוף החינוך האמתי - אנחנו רוצים שבית הספר יחזור לתפקיד האמתי והעיקרי שלו, שזה לחנך.
מסעוד גנאים: לקשור אותו עם הסביבה, עם הקהילה, עם החברה, כי בסוף הוא יחזור לשם.
מסעוד גנאים: הוא יהיה חבר שם.
מסעוד גנאים: אז צריך שתהיה אינטראקציה מאז שהוא בבית הספר.
מסעוד גנאים: חשוב מאד ללמד אותו לערכים.
מסעוד גנאים: בסוף, לפי הראיה שלי - אני גם הייתי מורה אבל משרד החינוך לא עזר לי משום שתמיד, כל שר חינוך, כאשר הוא היה פה, בוועדה, אני שאלתי אותו.
מסעוד גנאים: לצערי הרב, כאשר המורה הטוב בעיניו של המפקח, זה שמביא את ציוני הבגרות הגבוהים וגם מנהל המחוז בעיניו של השר וגם השר, בסוף הוא רוצה הישגים.
מסעוד גנאים: זה לא חינוך, זה לא מה שאנחנו רוצים.
מסעוד גנאים: בסוף, אנחנו רוצים לחנך את האדם, להכין אותו לחיים, עם כל הכבוד, ולא את הפקיד.
מסעוד גנאים: אני לא רוצה את הפקיד.
מסעוד גנאים: נכון, הוא יעבוד בסוף ויהיה פקיד אבל בכלל, אנחנו רוצים לחנך את האדם, להכין אותו לחיים.
מסעוד גנאים: לכן תעודת בגרות חברתית, החינוך לסביבה, כל אלה עוזרים לנו במשימה האמתית של בית הספר, שזה לבנות את האדם.
מסעוד גנאים: יש אמרה חשובה מאד, שאני תמיד אומר אותה, נדמה לי שהיא של איינשטיין.
מסעוד גנאים: הוא אומר על החינוך – ויש הרבה מושגים על החינוך.
מסעוד גנאים: אז הוא אומר: החינוך זה כל מה שנשאר בנו אחרי ששכחנו כל מה שלמדנו.
מסעוד גנאים: זה החינוך.
<זהר ולוסקי: ברשותך, אם אפשר להציג בקצרה.
מירב בן ארי: הנושא שלך זה הטיול השנתי.
<יעקב שהרבני: כן, אבל אני רוצה להגיב לנושא הזה.
<אירית שדה: משרד החינוך גם מעודד עבודות גמר בנושאים סביבתיים, ויחד עם המשרד להגנת הסביבה יש פרס השרים, של שר החינוך והשר להגנת הסביבה, שמדי שנה מעניקים פרסים לתלמידים שעשו, ולא משנה מה תחום הדעת.
<אירית שדה: זה יכול להיות דרך גיאוגרפיה, אזרחות, מדעי סביבה, מדעי חברה, עבודות שקשורות בסביבה, כדי לעודד תלמידים לעשות חקר כולל "פרס המים" של אוניברסיטת תל-אביב, "קמפוס ירוק" באוניברסיטת באר-שבע.
<אירית שדה: כל מקום שמעודד עבודות גמר ומעורבות של תלמידים בנושא ללא קשר לתחום הדעת - אנחנו מעודדים לעודד.
מירב בן ארי: ההתייחסות שלך בבקשה.
<יעקב שהרבני: התייחסות קצרה שלי, כאיש החברה להגנת הטבע, ארגון חברה אזרחית שבעצם אמון על נשכנות וביקורת כלפי הממשל – אני חושב שזה עלה כאן במרומז, וחשוב לתת פרספקטיבה טיפה יותר עמוקה, גם של החינוך הסביבתית, גם הסיפור של המעורבות החברתית וגם בכלל, כל הסיפור של שילוב בין מערכת החינוך לבין סביבה - אני חושב שבשנים האחרונות, אפשר לומר ב-5,6 השנים האחרונות, אנחנו, כארגוני סביבה חוץ ממשלתיים, חווים מהפך חיובי.
<יעקב שהרבני: חייבים לשים את זה על השולחן של הוועדה.
<יעקב שהרבני: יש כאן עבודה מאד משמעותית של חיבור בין שני משרדי ממשלה, של חינוך וסביבה, ששמו לעצמם מטרה – גם השרים, גם המנכ"לים וגם ראשי המחלקות והאגפים, לקדם את הנושא הזה, והנושא הזה מתקדם.
<יעקב שהרבני: לכן, חשוב שהוועדה תדע את זה כי אנחנו רואים עכשיו תמונת מצב, אנחנו תמיד רוצים לשאוף קדימה וגם חשוב להבין את העבר – מאיפה באנו.
<יעקב שהרבני: אני חושב שאנחנו במקום הרבה הרבה יותר טוב ממה שהיה לפני 5,6,7 שנים, וחשוב שהוועדה תדע את זה.
מירב בן ארי: אני רוצה לומר לכם שהשר להגנת הסביבה, שהוא חבר לרשימה שלי, גם הוא מאד מגויס לנושא של חינוך.
מירב בן ארי: הוא היה אמור להיות פה, הוא בחיפה, בסיפור עם האמוניה אבל אני בהחלט רוצה לומר לך שלפני שהגעתי לוועדה גם דיברתי אתו.
מירב בן ארי: הוא שותף.
מירב בן ארי: את בטח יודעת, את מהמשרד להגנת הסביבה, שיש לכם שותף פעיל מאד ומרכזי, ואני בטוחה שהפעילות רק תצמח ותגדל, לפחות כל עוד הקואליציה קיימת.
מירב בן ארי: בבקשה גברתי.
<שירלי גזית: אני מהארגון לחקלאות אורגנית.
<שירלי גזית: אני רוצה לנצל את הפורום הזה יותר לשאלה ולעורר מודעות, כי יש פה נציגים נכבדים, גם מהמשרד להגנת הסביבה וגם ממשרד החינוך - אתם מדברים פה המון על סביבה, וקצת שכחתם את החקלאות בתוך הסביבה.
<שירלי גזית: היום, כשאנשים יוצאים לסביבה, אז חלקים עיקריים מהסביבה שלנו זה שטחים חקלאיים.
<שירלי גזית: אנשים יוצאים לבלות בטבע, הם יוצאים לשטחים שמתוחזקים על ידי חקלאים ישראלים, שמתחזקים עבורם את הסביבה בצורה מאד אינטנסיבית, עם עלויות נכבדות ולצערי, בעידן של היום, עם הרבה מאד אבנים בגלגלים.
<שירלי גזית: זה נושא לדיון אחר - -
מירב בן ארי: בואי נתמקד בדיון כי יש לנו עוד דיון שהתחייבתי ואנשים באו במיוחד.
<שירלי גזית: - - מה שחשוב לי לומר זה שהשטחים החקלאיים הם קודם כל מרכיב משמעותי בחברה הישראלית.
<שירלי גזית: זה דבר שחשוב לזכור.
<שירלי גזית: ואני, כנציגה של החקלאים האורגנים, בעצם אנחנו מייצגים את חוד החנית בסביבה ה"ירוקה", המבוקרת, נקרא לזה כך, בחקלאות האורגנית.
<שירלי גזית: מה שאני מפנה אליכם, נציגי משרד החינוך ואיכות הסביבה, זה את הצורך ואת הרצון שלנו לשים יותר על המפה את החקלאות לא כפרויקט אלא כסוג של נושא ממש משמעותי, שעומד בפני עצמו, לקידום גם במסגרות החינוכיות כי אני, בתור ילדה, למרות שגדלתי בעיר, זכורה לי נסיעה קבועה, שבועית, לחווה חקלאית.
<שירלי גזית: אני חושבת שאחד הדברים שהכי חיברו אותי למה שאני עושה היום, שהוא מאד שונה מהמקום שגדלתי בו, זה האיסוף של הסלקים בבוקר - -
מירב בן ארי: אני הבנתי שבכפרי הנוער, גם בסיור שקיימתי בשבוע שעבר בכפר הנוער בן-שמן, יש שם בגרות בחקלאות.
מירב בן ארי: האם הנושא של בגרות בחקלאות – ואני ממשיכה את דבריך – קיים גם בתיכונים או רק בכפרי הנוער?
<אירית שדה: בגרות לחקלאות פתוחה גם בבתי הספר שאינם של החינוך ההתיישבותי, וזה גם מקצוע בחירה אבל הגיל הצעיר, יסודי וחטיבות ביניים, יוצאים לחוות.
<אירית שדה: יש הרבה יותר חוות - -
<שירלי גזית: הרבה הרבה פחות ממה שאני זוכרת.
<זיוית לינדר: אני חושבת שאת לא מעודכנת.
<שירלי גזית: אני חושבת שאני מעודכנת יותר מאנשים אחרים כי אני נמצאת בתוך זה - -
<שירלי גזית: על כל הארץ 40 חוות – זה הרבה לדעתך.
מירב בן ארי: זו התחלה שלדעתי רק מהשנים האחרונות.
<חני פלג: - - אני יכולה לתת לך דוגמה – כ-1000 תלמידים מגיעים בשבוע לחווה, שזה הרבה מאד ילדים לחווה בשבוע.
<חני פלג: יש התפתחות מאד גדולה, החוות מתחילות להיות בקדמת הטכנולוגיה.
<חני פלג: אבי אלקיים, שהוא המפמ"ר של החוות החקלאיות, מקדם את זה בצורה מאד גדולה.
<שירלי גזית: אני שמחה לשמוע.
<אורית גינזבורג: אני מנהלת תחום שטחים פתוחים במשרד החקלאות ופיתוח הכפר.
<אורית גינזבורג: קודם כל, אני חושבת שהתכנית מדהימה ומקסימה, ויש בה הרבה דברים שאנחנו מתחברים אליהם.
<אורית גינזבורג: אנחנו מקדמים היום תכנית של החינוך לחקלאות במשרד, ובדיוק נגעת בנושא של חוות חקלאיות - אז אחת המטרות שרצינו בתכנית הזאת, זה לפתוח את החוות החקלאיות לא רק בתוך התכנית של בתי ספר אלא לתכנית חיצונית, שבה הורים וילדים יכולים לבוא ולחוות פעילות חיצונית.
<אורית גינזבורג: יש פעילות בנושא הזה, אני מזמינה אותך ליצור קשר אתנו.
מירב בן ארי: עוד מילה בנושא של קיימות.
<חני פלג: יש הרבה תכניות בתוך החוות החקלאיות, תכניות שהן לקהילה.
<חני פלג: יש בחדרה למשל, קהילה של אתיופים שמגיעים לעשות גינה חקלאית - -
<שירלי גזית: אני מכירה את החוות האלה.
מירב בן ארי: חברים, זה פחות רלוונטי לדיון שלי, אני רוצה להיות ממוקדת.
מירב בן ארי: יש מנהלת אחת לדיון הזה, תסמכו עלי, אני מנסה לעשות את עבודתי כראוי.
<חני פלג: יש במגזר הערבי גם.
<זהר ולוסקי: ברשותכם, גם בנושא החקלאות הקק"ל תומכת בצורה משמעותית גם בחוות וגם בערבה.
<זהר ולוסקי: ראו את כל מה שקורה בפיתוח החקלאי ובמו"פים בערבה, ותראו את המשמעות של כמה תומכים.
<זהר ולוסקי: - -
<שירלי גזית: זה חשוב אבל זה לא מספיק.
<זהר ולוסקי: - - ברשותכם, אני מבקש לדבר על הנושא של יום הסביבה, ואני מודה לוועדת החינוך ולך, העומדת בראש הדיון, על ההזמנה ולתת את הבמה הזאת לחשיפה, שלא קורית ביום יום.
<זהר ולוסקי: ואם באמת ביום חגיגי כזה נחשוף את הפעולות של "הקרן הקיימת לישראל" לישראל, בעצם למען כל ישראל, למען כל המגזרים – וחשוב להדגיש: למען כל המגזרים כי המוטו המגזרי והחזון החינוכי של הקק"ל והאתגר החינוכי הוא חינוך למנהיגות מגשימה, ציונות מעשית, חיבור בין העם לארצו, ציונות אדם-סביבה, ובעצם כך אנחנו נוכל לחבר טוב יותר ולסייע בשיתוף פעולה, כמו שהצגנו קודם, עם משרד החינוך ועם גופים נוספים.
<זהר ולוסקי: העיסוק בנושאים האלה של ציונות-אדם-סביבה – אנחנו רוצים לחבר את האנשים לסביבתם ורוצים לסייע דרך סוגיית המנהיגות.
<זהר ולוסקי: דרך הסוגיה, שנוכל לחבר את בני הנוער מגני ילדים ועד סטודנטים ובכלל, גם בארץ וגם בתפוצות.
<זהר ולוסקי: אנחנו מדגישים "גם בתפוצות", כי העיסוק בתפוצות, למשל, גם נעשה שם וגם במטרה להביא לפה, לשבועות שלמים לישראל, לחבר.
<זהר ולוסקי: לא מעט מדינות בעולם, שהן גם מדינות מתפתחות, לומדות מאתנו, ויש למידה משותפת והיזון חוזר, כשהדגש המרכזי הוא כמובן ישראל והפיתוח של מדינת ישראל, כי הקרן היא קיימת לישראל.
<זהר ולוסקי: "הקרן הקיימת לישראל" רואה במנהיגות הצעירה את ספינת הדגל שמובילה את הסיפור הזה, כי אם נחנך למנהיגות, נחנך לאחריות ונחנך למשהו שאנשים ייקחו אחריות על הסביבה, וזה, אם תרצו, אולי הסיפור של הרעיון הציוני, ומה שהופך את הקק"ל למעורבת מאד, לא רק כ"גוף ירוק" בזכות היערות אלא "גוף ירוק" תרתי משמע, במלא מובן המילה, שמפתח את ישראל.
<זהר ולוסקי: דוגמאות קטנות: תכנית מנהיגות צעירה – כיתות המנהיגות שמוצבות ברחבי בתי הספר – למעלה מ-430 כיתות, כולל במגזר הערבי, כולל גם במגזר החרדי ובכל ישראל – באותם כיתות, הכיתה היא אמצעי לפעילות חינוכית של שנה שלמה של מועצת מנהיגות - -
מירב בן ארי: כן, זה ראיתי בתוך בית ספר את המבנה הזה.
<זהר ולוסקי: כן.
<זהר ולוסקי: אז יש ב-430, ואנחנו גדלים עם תכנית ברורה, של קריטריונים ברורים ושיתוף פעולה מלא עם מחלקות החינוך של הרשויות המקומיות, כשהדגש, מבחינתנו, הוא גם בפריפריה החברתית, לא רק, אבל גם בפריפריה החברתית – נגב וגליל על ראש סדר היום של הקק"ל, ובתוך הדבר הזה, העצמת הפריפריה החברתית, יש תכניות שנקראות "מעוף" ו"אציל".
<זהר ולוסקי: הרשות המקומית שותפה.
<זהר ולוסקי: אנחנו נכנסים בצורה מאד משמעותית בשותפות עם הרשות המקומית, כך שאנחנו יוצרים יותר ממכפיל כוח עם מחויבות של בית הספר, כי אם אנחנו - -
מירב בן ארי: כי לבית ספר יש את הניהול עצמי - -
<זהר ולוסקי: נכון, אבל המחויבות היא לתכנית.
<זהר ולוסקי: זאת אומרת, אי אפשר להציב כיתה ללא תכנית.
<זהר ולוסקי: הרעיון הוא לא לשים את הכיתה רק כמקום סביבתי אלא כמקום שמושך מסביבו את כל הנושא החברתי-סביבתי.
<זהר ולוסקי: אתן דוגמה קטנה: בית ספר לוקח, ומועצת התלמידים, אחת המשימות שלה בין פרק לפרק, 10 פרקים במשך שנה – אנחנו נכנסים לפחות לשלוש שנים תכנית, זה לקחת ולעשות "הפסקה פעילה".
<זהר ולוסקי: לקחת הפסקה ארוכה, ולעשות הפסקה בערכים שאנחנו, ב"קרן הקיימת לישראל", מובילים.
<זהר ולוסקי: ההפסקה הזאת משפיעה על כל בית הספר עצמו.
<זהר ולוסקי: או משימות שהם לוקחים הביתה, לסביבה או לקהילה שלהם, וכך הלאה.
<זהר ולוסקי: זאת אומרת, ההשפעה היא לא רק בכיתה.
<זהר ולוסקי: הכיתה היא אמצעי שממנו הכל פורץ ופורח.
<זהר ולוסקי: תכניות "מעוף" ו"אציל" כאמור, חוגי הסיירות, שעוד רגע אגיד מילה.
<זהר ולוסקי: אתנו מנכ"ל חוגי הסיירות וגם עוזי דיין בכובעו הנוסף, שהוא יושב ראש חוגי הסיירות של ה"קרן הקיימת לישראל".
<זהר ולוסקי: מרכזי שדה ויער, בנס-הרים, לביא ולא עוד הרבה זמן גם שוני ויתיר – חמישה מרכזי שדה, שלושה כרגע פעילים ובקרוב חמישה, כאמור, שבעצם נותנים מענה גם כעת חיה.
<זהר ולוסקי: אגב, שיתוף פעולה עם משרד החינוך – כרגע למשל, תכניות של מינהל, חברה ונוער, קורס מש"צים, פש"צים, נמצאים שם ובעצם עושים את הפעילות, וזאת חגיגה חינוכית-סביבתית דרך משקפי המנהיגות, איך אנחנו מעצימים את המנהיגות שהם ישפיעו וימשיכו עם זה הלאה.
<זהר ולוסקי: דיברנו על המסלול ליחידת בגרות סביבתית-חברתית, שהוא ניסיוני, כאמור, עם מינהל חברה ונוער דרום.
<זהר ולוסקי: תכנית המנהיגות הצעירה שהתייחסנו אליה, ואחד הדברים שאנחנו גם עושים זה "ימי שיא".
<זהר ולוסקי: איך אנחנו עושים את ה"ימי שיא"?
<זהר ולוסקי: כל קבוצות המנהיגות, לפי אזורים, נפגשות ועושים יום של העצמה, חוץ מאותה תכנית, כחלק או כשיא מסוים למה שאנחנו מצפים מהם להמשיך.
<זהר ולוסקי: חוגי הסיירות של הקק"ל מדגימים את זה הלכה למעשה – למעלה מ-2400 חניכים בכל רחבי הארץ.
<זהר ולוסקי: לביא זמיר, בבקשה.
<לביא זמיר: באמת בקצרה – 2500 חניכים בספירה האחרונה אבל לא נתווכח על זה, - -
<זהר ולוסקי: כן ירבו.
<לביא זמיר: - - פועלים מצפון עד דרום, גם בפריפריה וגם במרכז הארץ, כמעט בכל מקום.
<לביא זמיר: לא נלאה בפעילות אבל היום יש שלוש תכניות מרכזיות: תכנית אחת – חוגי סיירות לילדים ונוער מכיתה ה'-י"ב.
<לביא זמיר: פעולה אחת לשבוע והמון ימי טיול במשך השנה.
<לביא זמיר: עוזי ידבר על זה עוד רגע.
<לביא זמיר: הילד נמצא 30 יום במשך שנה אחת בחוץ, בשטח, בסביבה, ודרך זה מקבל עליו הרבה מאד ערכים.
<לביא זמיר: תכנית שניה נמצאת ב-45 בתי ספר ומתעסקת בהיכרות עם כל נושא האקולוגיה והמים דרך מערכת שאוספת את מיד הנגב לבתי הספר, ובית ספר משתמש בהם אם לשירותים ואם לגינה של בית הספר, גינה חקלאית על פי רוב.
<לביא זמיר: והתכנית השלישית, שעכשיו סיימנו את הפיילוט, היא בית ספר לסיירות, שמתחיל להכשיר את הדור הבא של המדריכים, שעוסקים בכל תחומי השטח.
עוזי דיין: אני באתי לכאן במטרה אחת, ואני אעשה את זה קצר - -
מירב בן ארי: טוב, זו כבר מטרה שנייה.
מירב בן ארי: המטרה הראשונה שלנו היתה בבוקר.
עוזי דיין: אני בכובע אחר.
עוזי דיין: אני 14 שנה יושב ראש של חוגי הסיור, בהתנדבות כמובן.
עוזי דיין: הייתי בחוג הטיולים הראשון של "תנועת המושבים", מי שמכיר ואחר כך, 17 שנה ביחידה.
עוזי דיין: אני מכיר יחסית את הארץ ואת התחום.
עוזי דיין: ישנן שתי שיטות לימוד, זאת לא הרצאה ארוכה – שיטת הלימוד העיקרית היום היא: תשב בכיתה, תשב ישר, מסודר, אל תסתכל החוצה דרך החלון ואנחנו נלמד אותך את חוכמת הדורות.
עוזי דיין: כלומר, כל הידע והחוכמה שהצטברה במשך השנים.
עוזי דיין: זה דבר נכון, חשוב וכולי.
עוזי דיין: יש עוד שיטת לימוד, שפעם היתה יותר נפוצה והיא: צא החוצה, תסתכל מה קורה סביבך, תכיר את הסביבה שלך, את הדברים, ותשאל שאלות.
עוזי דיין: ניוטון - רוב הדברים הגדולים שקרו בעולם לא קרו בשיטה הראשונה אלא בשנייה.
עוזי דיין: זאת אומרת, אנשים שהיה להם בסיס של חוכמת הדורות אבל הם לא עסקו רק בזה, הם עסקו בשאלה למה קורים דברים ומה צריך לשנות.
עוזי דיין: זה גם הבסיס של הענין החברתי.
עוזי דיין: יש כאילו הבנה, שהיא לא נכונה, ש"חברתי" משמעו סביבה.
עוזי דיין: זה דבר לא נכון.
עוזי דיין: זה לא שזה מתנגש, חס וחלילה, אבל זה לא מובן בהכרח שמי שהוא חברתי, הוא גם ידע לשמור על הסביבה והפוך.
עוזי דיין: זה רצוי שזה יהיה אבל זה לא כך.
עוזי דיין: אנחנו עושים בשנה 6000 סיורים, אז אני יודע על מה אני מדבר.
עוזי דיין: והבעיה שאני מעלה כאן, בקליפת אגוז, זה שהממסד בארץ הוא נגד שיטיילו ויסיירו.
עוזי דיין: תוצאתית.
עוזי דיין: זה לא בא מרצון רע כי אנשים החליטו להילחם בזה אבל מעשית, זה מה שקורה.
עוזי דיין: הכל מתנקז בסוף לנושא אחד והוא האבטחה.
עוזי דיין: אנחנו, חוגי הסיור של הקק"ל לא באים הנה בשום בקשה, לא מבקשים כסף, לא מבקשים שום דבר.
עוזי דיין: אנחנו מבקשים שיתנו לנו לסייר בארץ.
עוזי דיין: יש לזה חשיבות.
עוזי דיין: בסופו של דבר, אין אנשים ששומרים סביבה אם הם לא מכירים את הארץ שלהם באמת, אחרת הם תיאורטיקנים דגולים.
עוזי דיין: לכן, צריך לתת לטייל.
עוזי דיין: יש פה רמות שונות והמון דברים - אני אגיד דבר אחד, ואני אומר אותו כאן בתור בקשה לוועדת החינוך של הכנסת, שתעסוק בזה באיזה שהוא שלב בהמשך, זה לא דבר שיוכל להיות מבואר היום: לדעתי, אין כאן בחדר איש אחד שרשאי ללוות טיול כמאבטח, כולל אני.
עוזי דיין: הייתי 17 שנה ביחידה, יש לי נשק של הצבא.
עוזי דיין: תאמינו לי, אני יודע לעשות את זה יותר טוב מרוב המאבטחים שיש בארץ אבל אסור לעשות את זה, כולל לא סיור של הבת שלך או הנכד שלך לבית-שמש.
עוזי דיין: אלה הכללים.
עוזי דיין: למה הם קרו?
עוזי דיין: כי החליטו להתייחס לענין הזה ברצינות.
עוזי דיין: מרוב להתעסק בזה ברצינות, שפכו את התינוק עם מי האמבטיה.
עוזי דיין: זה גורם לתרבות מאד בעייתית: 1.
עוזי דיין: שמטיילים פחות ופחות.
עוזי דיין: עוד יותר חמור, שמרמים בענין.
עוזי דיין: זאת אומרת, שאתה עושה כללים שהציבור לא יודע לעמוד בהם, אז חלק בורחים מהם.
עוזי דיין: למשל, כל המכינות הקדם-צבאיות לא מקיימות ובצדק, הם גם לא חייבות, את החוזר של משרד החינוך, של המנכ"ל, כי מי שרוצה לטייל לפי חוזר מנכ"ל יתייר מקסימום בבנין הזה.
עוזי דיין: לא לשום מקום ברצינות.
עוזי דיין: יש שם דברים שהם בסוף אפילו לא חינוכיים ולכן, משרד החינוך, הוא יטייל מקסימום בבניין הזה.
עוזי דיין: לא יטייל לשום מקום ברצינות.
עוזי דיין: יש שם דברים שהם בסוף אפילו לא חינוכיים, לא רק שהם לא בטיחותיים.
עוזי דיין: לכן, מישהו צריך להתעסק עם זה.
עוזי דיין: אני נלחמתי בסיפור הזה שנים.
עוזי דיין: זה קשה מאד.
עוזי דיין: צריך לזכור שגם הרוב מעדיפים לוותר.
עוזי דיין: נגיד בית ספר - יש כאלה שלא אכפת להם לשלם את הכסף בעד ה"כאילו" אבטחה.
עוזי דיין: יש כאלה שמטיילים פחות ופחות, יש כאלה שלא אכפת להם כי הם ממילא מטיילים בקבוצה של מעל 70 ילדים, אז מה זה משנה עניין האבטחה?
עוזי דיין: אבל מי שמוציא 6000 סיורים בשנה של קבוצות קטנות, אין לו שום סיכוי לעמוד בזה.
עוזי דיין: ולכן, מה שאנחנו עושים עכשיו – אנחנו עושים הכל לפי החוק וכולי, אבל אנחנו פועלים לפי מה שאנחנו מבינים איך עושים את זה וכולי.
עוזי דיין: גם כך זה קשה.
עוזי דיין: אני מציע להיכנס לנושא הזה בגלל שהיום או שמתחמנים את זה או שפחות ופחות מסיירים.
עוזי דיין: אני חושב שזה צריך להיות אינטרס של כל הגופים שעוסקים בזה, ובסופו של דבר גם לא תהיה שמירת סביבה אם לא יכירו את הסביבה.
<זהר ולוסקי: ברשותך - - -
מירב בן ארי: לא, אני ממש חייבת לעבור לנושא הבא.
מירב בן ארי: אני אתייחס לזה.
מירב בן ארי: תאמין לי, מה שהוא אומר זה דברי טעם.
<זהר ולוסקי: בסך הכל כקק"ל, כמו שהוועדה מבינה, אנחנו רוצים להעצים את הפעילות, אין לנו בקשות.
<זהר ולוסקי: להיפך, יש לנו רצון לחשוף כמה שיותר - -
מירב בן ארי: עכשיו נעבור לנושא הבא, ונתת לנו פתיחה מצוינת, לנושא של הטיול השנתי.
מירב בן ארי: בואו נתעסק בנושא הזה.
<יעקב שהרבני: שלום, אני חוזר שוב, אני סמנכ"ל חינוך בחברה להגנת הטבע.
<יעקב שהרבני: אני חושב שמה שעוזי דיין הציג זה פתיח טוב וחשוב לנושא שאנחנו רוצים לדבר עליו עכשיו.
<יעקב שהרבני: ראשית, תודה כי אני חושב שהנושא של הטיול השנתי עלה לכותרות בחודשים האחרונים, ולא מהכיוון החיובי אלא דווקא מהכיוון של שביתות וביטולים ועיצומים.
<יעקב שהרבני: אני חושב שכל מי שיושב כאן, בחדר, ומתעסק בהדרכה, יודע להגיד שהטיול השנתי או הטיול בכלל הוא כלי חינוכי משמעותי, הוא כלי חשוב.
<יעקב שהרבני: הוא כלי שאנחנו צריכים לחזק אותו ולפתח אותו ולצערי, הוא גם עבר סוג של אבולוציה, לפעמים אבולוציה חיובית ולפעמים אבולוציה שהסיגה אותו לאחור, ככלי חינוכי שכזה.
<יעקב שהרבני: אני חושב שאחת הבעיות שלנו היום שמטיילים פחות היא לא רק בגלל הסיפור של נשק ושל ביטחון ובטיחות אלא לא מעט בנושא המודעות ובנושא הנתפסות של הטיול ולאן הוא לוקח אותנו.
<יעקב שהרבני: הייתי רוצה לדבר על שלושה נושאים, בקצרה: א.
<יעקב שהרבני: מאיפה הגענו ולאן אנחנו רוצים להגיע.
<יעקב שהרבני: ב.
<יעקב שהרבני: מה ההבדלים שהדור הנוכחי שם בפנינו כאנשי חינוך וכאנשי ידיעת הארץ או כאנשי סביבה - איזה אתגרים הוא שם לעצמנו?
<יעקב שהרבני: ואיך אנחנו רואים את הטיול ומה משמעותו בנושא של טיפוח אחריות ושייכות.
<יעקב שהרבני: אני חושב שמכל הדוברים שלפני לא נסתר הנושא שאנחנו, כולנו, תופסים או רואים את בני הנוער כעתיד של החברה הישראלית וכעתידה של מדינת ישראל, וככאלה, אנחנו מעלים את הצורך לפתח את תחושת המחויבות שלהם, לפתח את תחושת השייכות שלהם, ולהגביר אצלם את הצורך ואת היכולת לקחת אחריות על החברה, על הסביבה, ובכלל על המדינה.
<יעקב שהרבני: אני חושב שהטיול, כמו שאנחנו נציג אותו או כמו שגם מציגים אותו גופים נוספים בארץ, הוא כלי משמעותי לפיתוח התכנים האלה.
<יעקב שהרבני: אז שלוש מילים על איפה היינו – היינו בטיול שפעם, ואני חושב שעוזי גם הזכיר את זה, שפעם יצאו ללמוד.
<יעקב שהרבני: מי שקרא את "רומן רוסי", מכיר את המורה שלקח את התלמידים שלו ולימד אותם בחוץ איך דברים קורים.
<יעקב שהרבני: משם, מעבר לזה שלמדנו בטבע או למדנו בסביבה הטבעית ולמדנו עם המורה בחוץ, למדו לפני, הטיול הפך באיזה שהוא שלב לסוכן זיכרון מאד מאד ברור מטיולי תנועות הנוער לפני קום המדינה, טיולי תנועות הנוער אחרי קום המדינה ולאחר מכן, הטיל גם הפך להיות מכשיר מאד משמעותי לידיעת הארץ ולהכרת הארץ בתוך מערכת החינוך.
<יעקב שהרבני: התחילו עם זה פעם ב"אגד" ואחר כך "החברה להגנת הטבע" הובילה את זה.
<יעקב שהרבני: היום גופים נוספים לוקחים חלק בהובלה של הכרת הארץ וידיעת הארץ, אבל לטיול קרה עוד משהו – הטיול באיזה שהוא שלב נתפס כמקום לחוויה, הפגה וגיבוש, וכשהוא כזה, הוא כבר מאבד מהייחודיות שלו ואז מתחילים לנגוס בו.
<יעקב שהרבני: מתחילים לנגוס בו כי יש עוד דברים שהם חוויה וגיבוש, ואז אנחנו עדים לתופעה, שלדעתי היא מסוכנת, של ירידה במספר ימי הטיול.
<יעקב שהרבני: ירידה במספר ימי הטיול נשמעת פשוטה אבל ברגע שאתה מקצר את הטיול, אתה מצמצם את היכולת שלך לעשות תהליך חינוכי משמעותי בטיול עצמו, ואני חושב שהטיול הוא מקום מאד קריטי לתהליך הזה.
<יעקב שהרבני: אני אומר – את ההתדרדרות הזאת של הטיול ממקום של הכרה וידיעת הארץ למקום של חוויה ונופש, צריך לתת כאן אמירה מאד ברורה ובהירה וחזקה לשל"ח.
<יעקב שהרבני: של"ח בשני העשורים האחרונים ידע לשים את הטיול השנתי בחזרה בתוך מערכת החינוך.
<יעקב שהרבני: ידע להגיד: חברים, זה לא הכיוון, צריך לחזור בחזרה לטיול משמעותי ולטיול אחר.
<יעקב שהרבני: אני חושב שהמשרד ושל"ח מובילים מהלכים מאד ברורים לחיזוק מקומו של הטיול ולמשמעותו, ואנחנו בתחילתה של עליה, אולי אפילו באמצע של עליה אבל זה לא מספיק.
<יעקב שהרבני: זה לא מספיק בגלל הדבר הזה.
<יעקב שהרבני: זה לא מספיק כי לא מספיק לומר שהטיול הוא חלק ממערכת החינוך.
<יעקב שהרבני: אנחנו צריכים להבין עם מה הטיול מתמודד או עם מה המדריכים בטיול מתמודדים או עם מה המערכת מתמודדת.
<יעקב שהרבני: היא מתמודדת עם בני נוער, איכותיים ככל שיהיו, שהעולם שלהם אחר.
<יעקב שהרבני: העולם שלהם הוא העולם של המסכים, העולם הדיגיטלי, העולם האלקטרוני, העולם של אני בפייסבוק מול מישהו, אני מול עצמי, אני עם עצמי.
<יעקב שהרבני: הנושא של הקבוצה, הנושא של החברה, הנושא של "הביחד" מצטמצם והולך ולכן, כשאתה לוקח את הטיול, שהוא קבוצה של ילדים שיוצאים לאן שהוא עם מישהו, הסיפור של הקבוצה חייב לעבור איזה שהוא שינוי, חייב לעבור טיפול כי אני נגד האמירה: זה לא מעניין את בני הנוער.
<יעקב שהרבני: זה מעניין מאד את בני הנוער.
<יעקב שהרבני: אני חושב שהטיול והיציאה לשטח הם חשובים לבני הנוער.
<יעקב שהרבני: אני חושב שאנחנו צריכים להגיד מה בני הנוער מחפשים היום בטיול.
<יעקב שהרבני: ומה שבני הנוער מחפשים היום בטיול זה מה שהם מחפשים בכלל בחיים - מקום להביע את עצמם כי יש להם מה להגיד.
<יעקב שהרבני: מקום שישמעו אותם, מקום שהם יביאו את עצמם לידי ביטוי.
<יעקב שהרבני: ואם אנחנו רוצים להיות משמעותיים בטיול הזה, אם אנחנו רוצים שהטיול באמת יהיה מנוף חינוכי משמעותי, אנחנו צריכים לנסות לאפשר את הצרכים האלה או את המענה לצרכים האלה בטיול עצמו.
<יעקב שהרבני: ולכן, כשאני בא ואומר מה קורה לנו היום, אני חושב שלמערכת החינוך שלנו דרוש טיול עם משמעות.
<יעקב שהרבני: היום הטיול חזר לסילבוס, חזר לתכנית הלימודים וזה מקום מאד חזק של משרד החינוך, שהחזיר את זה אבל אני חושב שמה שרשום כאן על הלוח, הטיול צריך לקחת את הדברים האלה, ואת כל הערכים החשובים האלה צריך לעשות בדרך של השקף הקודם, לתלמידים מהשקף הקודם, ולחשוב איך אנחנו מביאים אותם לידי ביטוי ומשמעות.
<יעקב שהרבני: נגמר העידן של מדריך שמגיע עם סנדלים ומכנסיים קצרים והרבה הרבה ידע, ונותן את נאום חייו מול המצדה, ונגמר הקטע של מדריך שמסביר להם לאן הולכים ומה עושים.
<יעקב שהרבני: התחיל עידן חדש שאנחנו, בחברה להגנת הטבע מקדמים אותו, משרד החינוך ושל"ח מקדמים אותו, של הדרכה אחרת.
<יעקב שהרבני: הדרכה שבאה ואומרת: אנחנו רוצים לפתח אחריות, אנחנו רוצים לפתח מנהיגות, אנחנו רוצים לתת לילדים או למטיילים הזדמנות להביא את עצמם בטיול כי אנחנו מאמינים שרק עם התחברות שלנו אל בני הנוער, של בני הנוער אלינו, של בני הנוער אל המקום שבו הם נמצאים, אל המקום שבו נעודד מעגלים של שיח, מעגלים של חשיבה, מעגלים של איך אני לוקח אחריות, איך אני מתחבר למסרים ולערכים האלה – רק כך נוכל להפוך את הטיול הזה לטיול אחר, לטיול משמעותי, לטיול שמביא לחיבור יותר רלוונטי, למנהיגות יותר עמוקה ולחשיבה יותר ברורה.
<יעקב שהרבני: והכלים הם כלים רבים: מעגלי שיח, ביטוי עצמי, חשיבה עצמית, אלה דברים שאנחנו מכירים.