GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: אני לא באה לדבר על מישהו - - - אני מדברת על הסייעות - - - אדוני היושב ראש, חוזר מנכ"ל שהוציא משרד החינוך הוסיף סמכויות, תחומי אחריות לסייעות, אבל הדבר לא מתבטא בשום גמול.
עליזה לביא: הסייעות, למעשה – ואני לא אחזור פה על הדברים שאתם אמרתם – כל המקום הזה של השלטון המקומי, יש בעצם סגרגציה בין ישובים שיכולים לבין ישובים שאינם יכולים.
עליזה לביא: אדוני, האם אתה יודע שבהסתדרות לא נותנים להן להתאגד?
עליזה לביא: הן לא יכולות להתאגד.
עליזה לביא: הן לא נמצאות.
עליזה לביא: אין להן ייצוג.
עליזה לביא: הסייעות מהוות 30% מחברי הסתדרות המעו"ף, ולמרות זאת ההסתדרות ממאנת לתת להן - - -
<חיים ביבס: הן מאוגדות ברשויות תחת ההסתדרות.
<חיים ביבס: זה לא נכון.
עליזה לביא: ההסתדרות ממאנת לתת להן להתאגד באופן נפרד - - -
רחל עזריה: לא נותנים להן להתאגד באופן נפרד - - - בתוך הרשויות.
רחל עזריה: - - - בתוך הרשויות - - -.
רחל עזריה: הן צריכות להיות מאוגדות בתוך הרשויות.
עליזה לביא: ההסתדרות אמורה לתת הגנה לסייעות וראוי שיהיה בה ייצוג הולם לסייעות, ושהמשא ומתן על התנאים של הסייעות לא ידון על ידי אנשים חיצוניים שלא מבינים ולא מכירים, אלא באמת על ידי מי שבא לדאוג לביטחון התעסוקתי של הסייעות.
עליזה לביא: אני מברכת על היוזמה, אבל צריך לבוא ולראות איך הסייעות מקבלות את מה שמגיע להן: גם בתנאי ההכשרה, גם ביטחון תעסוקתי וגם בשכר.
יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב מיכאלי לא חזרה.
יעקב מרגי: חברת הכנסת רחל עזריה.
רחל עזריה: טוב.
רחל עזריה: אז קודם כל אני רוצה לברך גם על הדיון וגם על המהלך.
רחל עזריה: אני הייתי מעורבת במחאת העגלות, הובלתי את מחאת העגלות בירושלים, והייתי בצוות ודיברתי בפני ועדת טרכטנברג ועבדתי מאחורי הקלעים.
רחל עזריה: ואחד הדברים שהגדרנו כיעד זה את הנושא של שלוש-ארבע, שיהפוך להיות חינם.
רחל עזריה: וברגע שזה קרה, מיד עלתה צעקה מאוד גדולה מטעם, גם ההורים וגם הסייעות וגם הגננות, בעצם בטענה שזה נעשה בצורה לא מאורגנת ולא מבושלת עד הסוף ולא ברורה.
רחל עזריה: ואז אני זוכרת – הייתי אז ממש בהיריון – שאמרתי בכל מקום: אתם תראו, התהליך הזה עוד יסתיים.
רחל עזריה: זאת אומרת, יש פה התחלה וככה זה קורה.
רחל עזריה: ולאט לאט אנחנו מתגלגלים, כל הזמן מתקדמים ומשתפרים.
רחל עזריה: אז אני מסכימה שהרפורמה הזו היא לא מושלמת ולא בדיוק כמו שהיינו רוצים לראות אותה, אבל אין ספק שיש פה צעד ענק, מאוד משמעותי.
רחל עזריה: יש פה - - -
עליזה לביא: מה הצעד הענק הזה?
רחל עזריה: חברת הכנסת עליזה לביא, את ביקשת שאני לא אפריע לך.
רחל עזריה: זה צעד ענק, מאוד משמעותי, של השקעה מאוד גדולה בגיל הרך.
רחל עזריה: במשך שנים הגיל הרך לא עניין אף אחד.
רחל עזריה: זה הגיל הנשכח.
<קריאה: גם היום לא.
רחל עזריה: התעניינו רק בבגרויות ובמיצ"בים.
רחל עזריה: אלה שני הדברים שעניינו את מערכת החינוך ואת הפוליטיקאים במדינת ישראל.
רחל עזריה: ותראו מה קורה, יש פה דיון, וכולם מגיעים, וזה הופך להיות נושא שהוא על סדר היום, וזה מאוד חשוב.
רחל עזריה: כי השקעה בגיל הרך זו השקעה שמניבה פירות מאוד משמעותיים בהמשך.
רחל עזריה: ואנחנו פחות רואים את זה כי הם קטנים, והם לא יודעים לדבר, והם לא יודעים להתראיין בתקשורת, לא יודעים להסביר מה חשוב להם, וההורים נורא עסוקים ובקושי מחזיקים את הראש מעל המים.
רחל עזריה: אז קודם כל שאפו ענק להורים שהצליחו לעשות את זה.
רחל עזריה: שאפו ענק, ובעיניי גם למשרד החינוך ולמפקחות וגם לסייעות שעומדות ונאבקות ויודעות בדיוק מה הילדים צריכים, ודואגות שהדברים האלה ייעשו כמו שצריך.
רחל עזריה: עכשיו, אני חושבת שיש פה כמה דברים שאנחנו צריכים לדאוג להם: אחד, באמת, העניין של הסייעות.
רחל עזריה: לוודא שהסייעות מועסקות באופן ישיר.
רחל עזריה: שלא יהיו פה שטיקים.
רחל עזריה: שלא יהיו הפתעות.
רחל עזריה: ואני מתארת לעצמי שלא אמורות להיות בגלל שאני יודעת שזו דרך העבודה המקובלת במשרד החינוך.
רחל עזריה: הן מועסקות על ידי הרשויות.
רחל עזריה: אם צריך לוודא שהן יוכלו להתאגד באיזשהו אופן, אז אני מציעה שנעשה את זה.
רחל עזריה: ואני גם רוצה לומר עוד משהו לגבי התקצוב הדיפרנציאלי: לגבי הצהרונים יש תקצוב דיפרנציאלי.
רחל עזריה: הצהרונים, כל שנה, אמורים להעלות את התקצוב מאשכול סוציו-אקונומי אחד לשני.
רחל עזריה: בינתיים זה בארבע, וזה אמור להתגלגל גם לחמש מתישהו.
רחל עזריה: הדבר הזה קיים וזה צריך להיאמר: זה לא רק ב-87%.
רחל עזריה: הדבר הזה קיים.
רחל עזריה: יש לנו תקצוב דיפרנציאלי.
רחל עזריה: אני גם חושבת, ואני הייתי אחראית לחינוך בעיריית ירושלים, והיינו הולכים לסיורים בערים אחרות – אגב, היינו גם במודיעין ובכל מיני מקומות – והיינו רואים את הפערים הדרמטיים של הילדים: מה שהם מקבלים בין רשויות חזקות לבין רשויות חלשות.
רחל עזריה: זה לא רק הארנונה מהתושבים, זה גם הארנונה מהעסקים.
עליזה לביא: אבל אתם מנציחים את זה.
רחל עזריה: ואם אנחנו - - -
<חיים ביבס: זה כספי הורים.
<חיים ביבס: כספי הורים.
<חיים ביבס: תגידו לה, זה כספי הורים - - -
רחל עזריה: זה לא רק כספי הורים.
רחל עזריה: אני מכירה את זה.
רחל עזריה: אני מכירה את הנתונים טוב מאוד.
<חיים ביבס: את לא מכירה.
<חיים ביבס: את פשוט לא מכירה.
<חיים ביבס: מה לעשות.
רחל עזריה: אני כן מכירה.
<קריאה: אתם מנציחים.
<קריאה: אתם מנציחים את זה.
רחל עזריה: ואם אתם רוצים להגיע למצב, ואני מכירה את תושבי ירושלים שעזבו את ירושלים ועברו למודיעין, ואחת הסיבות זה בגלל הפער בין מה שאתה משלם לבין מה שאתה מקבל.
רחל עזריה: ולא בגלל שאתה לא משלם ארנונה, אלא בגלל האופן שבו זה מתחלק.
רחל עזריה: בגלל המעמד הסוציו-אקונומי של תושבים אחרים בעיר.
רחל עזריה: ואם אנחנו רוצים לדבר על מהלך סולידרי, ואם אנחנו רוצים לוודא שאנשים לא יעזבו עיר רק בגלל שבעיר הזו יש גם אוכלוסייה חלשה יותר, שפחות משלמת ארנונה; בגלל שמהר מאוד האוכלוסייה החזקה לא תקבל את מה שהיא יודעת שהיא תקבל רק אם היא עוברת לעיר אחת סמוכה - -
יעקב מרגי: מה את מציעה, חברת הכנסת רחל עזריה – דיפרנציאלי?
רחל עזריה: - - לכן הדיפרנציאלי הזה הוא בעיניי נכון.
רחל עזריה: יכול להיות שצריך לדייק אותו בקצוות ויכול להיות שיש פה איזושהי מורכבות, אבל אם אנחנו רוצים, ואני באה מעיר שהיא באשכול סוציו-אקונומי ארבע, ואנחנו נאבקנו, והיינו מגיעים לערים אחרות, והיינו רואים מה הערים האחרות מקבלות.
רחל עזריה: ואנשים שעזבו את ירושלים יודעים טוב מאוד מה הילדים מקבלים בחינוך במודיעין, ותושבי מודיעין מגיעים מירושלים.
עליזה לביא: אתם מנציחים את זה.
רחל עזריה: זה לא להנציח.
רחל עזריה: להיפך.
עליזה לביא: - - - מנציחים.
רחל עזריה: זו פעם ראשונה, כמו שעשינו את היפוך הפירמידה ווידאנו שהתקציב יגיע לגיל הרך, ככה אנחנו גם עושים פה מהלך שבסופו של דבר אנחנו דואגים שכל ילדי ישראל ייהנו מחינוך איכותי וטוב, ולא רק ההורים שבמקרה עברו לגור באשכול סוציו-אקונומי גבוה.
רחל עזריה: הייתי אחראית על מאות אלפי ילדים בירושלים.
יעקב מרגי: רבותיי, יש בין האורחים, אמרו שהסייעות מאורגנות, נכון?
יעקב מרגי: יש פה איזה יושבת ראש ארגון הסייעות?
<קריאה: יש התארגנות הסייעות.
יעקב מרגי: אז מי?
יעקב מרגי: אחת מכן.
<גילי אלון: אני.
<גילי אלון: גילי אלון.
<קריאה: הגיעו מבאר שבע, מאשדוד - - -
יעקב מרגי: לבאר שבע יש לי פרוטקציה.
יעקב מרגי: הגברת גילי אלון, בבקשה.
יעקב מרגי: אז רק באר שבע תדברי.
יעקב מרגי: תנסי למקד את זה, שכולן תהיינה מרוצות.
<גילי אלון: אוקיי.
<גילי אלון: גילי אלון, התארגנות הסייעות.
<גילי אלון: אני גם חברת ועד עיריית באר שבע.
<גילי אלון: ואני רוצה להגיד משהו: קודם כל, נפסיק לראות רק מספרים ובאמת לעשות, לראות את הילדים.
<גילי אלון: הילדים הכי חשובים כרגע, גילאי שלוש-ארבע.
<גילי אלון: וזה מה שאני רואה כל יום בגן.
יעקב מרגי: כרגע תספרי לי כסייעת מה לא טוב לך ומה הולך להיות עוד יותר טוב או עוד יותר לא טוב.
<גילי אלון: קודם כל, זה נכון מה שחברת הכנסת עליזה לביא אמרה, שלא מאפשרים לנו להתאגד.
<גילי אלון: לא מאפשרים לנו להתאגד, ואנחנו פשוט נבלעים בתוך ההסכמים הקיבוציים של הרשויות המקומיות.
<גילי אלון: ואף פעם, כמה שאנחנו דופקות על הדלתות של ההסתדרות הם לא מקשיבים לסייעות, לכל השטח, ולא מאפשרים לנו בכלל - - - או לפחות להגיד מה באמת קורה.
<גילי אלון: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם: במשרד החינוך בכלל, העניין של ההעסקה, שאנחנו לא מועסקות ישירות על ידי משרד החינוך, והוא מעביר תקציבים לשלטון המקומי.
<גילי אלון: ובגלל ההסכמים הקיבוציים, גם מה שהם מעבירים עבורנו אנחנו לא מקבלות.
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה: את עובדת עירייה מן המניין?
<גילי אלון: בוודאי.
יעקב מרגי: לא מקובל, יש לי אוזן רגישה.
יעקב מרגי: מאחר ואני לא קדנציה אחת או שתיים מנהל – כל נושא ההעסקה הישירה או הבלתי ישירה, אצלי זה ברגישות גבוהה.
יעקב מרגי: את לא יכולה לומר פה, באולם, שאת לא מועסקת ישירה.
יעקב מרגי: את מועסקת ישירה דרך הרשות המקומית.
יעקב מרגי: את לא עובדת קבלן ולא כתף אל כתף.
<קריאה: - - - של משרד - - -
יעקב מרגי: אז בואי - - - לא, לא, סליחה.
<גילי אלון: לצורך העניין, יש - - -
יעקב מרגי: הגברת גילי אלון, אל תעני לי, זה בשביל הפרוטוקול, ולכן תפסיקו עם הקטע הזה: לא מועסקות ישירות.
<נטע לוי: יש אלפי סייעות - - -
עליזה לביא: אבל אולי תדברי על דור א' ודור ב'.
<גילי אלון: אז זהו.
יעקב מרגי: חברת הכנסת עליזה לביא, אל תנחי אותה.
יעקב מרגי: היא ביקשה רשות דיבור – שתתמודד.
<גילי אלון: אני מתמודדת יפה מאוד.
<גילי אלון: יש סייעות, למשל, בעיריית חולון שלא מועסקות ישירות על ידי הרשות המקומית אלא באמת על ידי חברות בת.
<גילי אלון: ועדיין זה קיים, שאנחנו חברת בת של חברת בת.
<גילי אלון: כי בעצם הרשות המקומית היא חברת בת של משרד החינוך.
<גילי אלון: משם מועבר התקציב.
יעקב מרגי: יהיה דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה, תפנו ליושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה על כל מכלול הרעות החולות של השלטון המקומי.
יעקב מרגי: לא כאן.
יעקב מרגי: כאן אנחנו מדברים על הסייעות.
יעקב מרגי: יש לך מה לתרום לדיון בקטע הזה של הרפורמה?
יעקב מרגי: תתמקדו.
יעקב מרגי: המצב שלכם הוא נתון כרגע, היום.
יעקב מרגי: הרפורמה תשפר אתכם?
יעקב מרגי: את היית מצפה מהרפורמה משהו?
יעקב מרגי: אז תגידי במספר משפטים בודדים.
<גילי אלון: בגלל שאנחנו עובדות עם גילאי שלוש-ארבע ודו"ח טרכטנברג החמיר את המצב בשטח, שקיבלנו ילדים לא גמולים, כשבעצם אנחנו מעולם לא התעסקנו, לא הוכשרנו לעניין, וגם אנחנו לא יכולות לתת מענה, לא פיזי ולא רגשי לילדים.
רחל עזריה: לא, אבל היה אסור לקבל לגן ילד לא גמול.
רחל עזריה: עד טרכטנברג היה אסור.
<גילי אלון: אני סייעת חינוכית ולא מטפלת במעון, ולכך אני התקבלתי גם לעבודה.
<גילי אלון: עכשיו, בסופו של דבר, מה שקורה, שכל הזמן אנחנו עוצרות את העבודה בגלל שאני, גילי, הסייעת של הגן, צריכה כל הזמן לרוץ עם ילד - - -
יעקב מרגי: כמה ילדים יש לך בגן?
<גילי אלון: יש לנו 35 ילדים בני שלוש-ארבע, כשרוב הגן הם בני שלוש.
יעקב מרגי: זה גננת וסייעת בלבד.
<גילי אלון: זהו.
<גילי אלון: זה הכול.
<גילי אלון: לא שירות לאומי, שום דבר.
<קריאה: סייעת היום - - - את עצמה - - -
<גילי אלון: אני עובדת בחינוך הממלכתי דתי במקלט ציבורי – 20 שנה.
<גילי אלון: מקלט ציבורי – 20 שנה.
<גילי אלון: זה מה שאני עובדת.
<גילי אלון: זה התנאים שלי.
יעקב מרגי: הגברת גילי אלון, בגלל שצעקת עלינו נגמר לך הזמן.
עליזה לביא: אדוני, מדם ליבה היא צועקת.
יעקב מרגי: אני אומר לכם: תקשיבו, אני מאלה שגם זועק – עוד הרבה זועקים – שכל נושא החינוך מגיל אפס ועד - - -
יעקב מרגי: תודה על הסמנטיקה, בואי ניכנס למהות.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים תמיד בבניין הזה להעביר את כל מה שקשור בחינוך למשרד החינוך.
יעקב מרגי: ואני תוהה עכשיו, כרגע.
יעקב מרגי: נכון, אולי בצד הפדגוגי זה חשוב, ולי אין ספק שצריך להשקיע בצד הפדגוגי ובמעונות היום.
יעקב מרגי: אבל כשאני רואה את התקינה בגנים לעומת התקינה במעונות אני מתחיל לחשוב לא לזרוק מיד.
יעקב מרגי: הכול, צריך לבחון את זה היטב-היטב.
יעקב מרגי: כל רפורמה צריכה להיבחן היטב-היטב.
יעקב מרגי: אני מאוד מודה לך, הגברת גילי אלון.
יעקב מרגי: כרגע חבר הכנסת איתן ברושי.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, צריך להבחין בין מה נכון ומה אפשרי.
איתן ברושי: הדבר הראשון שהוועדה צריכה לומר האם היא מברכת, ולפי דעתי ראוי לברך על היוזמה.
איתן ברושי: משום שאי אפשר להפוך את הדיון הזה בדיון קצר לדון רק בשאלה: איך עושים את זה.
איתן ברושי: השאלה הראשונה: האם זה נכון לקדם את היוזמה?
איתן ברושי: והשאלה השנייה: האם אנחנו רוצים את היוזמה?
איתן ברושי: והשאלה השלישית: האם יכולים?
איתן ברושי: אני מציע להפריד בין הדברים כי הערבוב שלהם הוא לא טוב, גם פה וגם בדיונים אחרים.
יעקב מרגי: להסיר את זה מספק: כולם, כולנו מברכים על היוזמה.
איתן ברושי: אז כדאי לומר את זה.
יעקב מרגי: רק שתתקיים ותתקיים בצורה נכונה.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, כדאי לומר את זה.
איתן ברושי: שום דבר לא התחיל בזה שהכול היה מושלם מההתחלה.
איתן ברושי: כמעט כל דבר כרוך במאמץ.
איתן ברושי: הדבר השני: צריך לומר שזה מחייב הכשרת כוח אדם.
איתן ברושי: זה מחייב מאמץ גדול בהכשרת כוח אדם.
איתן ברושי: זה לא יכול להיות מלווה בלי גיבוי של כוח אדם כי יש פה תוספת משמעותית, ולכן יש פה תקציב להכשרה ותקציב לפעילות.
איתן ברושי: אני רוצה לומר לך: אם תרצה לנקוט יוזמה, ואני אנקוט אותה, שאנחנו נוביל מהלך שתהיה עבודה מועדפת בחינוך.
איתן ברושי: כמו שיש עבודה מועדפת בחקלאות, כמו שהייתה במקומות אחרים, אני מציע להכניס את זה לאפשרות.
איתן ברושי: זה לא הפתרון לשאלה של הסייעות.
איתן ברושי: זה מתן עדיפות לעבודה בחינוך - - -
יעקב מרגי: זה חיילים וחיילות כסייעים וסייעות.
איתן ברושי: בחינוך בכלל.
<קריאה: שנת שירות בגנים.
איתן ברושי: גם בשירות.
<קריאה: שנת שירות.
<קריאה: שינשינים.
איתן ברושי: רגע.
איתן ברושי: אני אומר גם מעבר לשירות.
רחל עזריה: היה, היה, היה, וזה לא היה מוצלח.
רחל עזריה: היה וזה לא היה מוצלח.
רחל עזריה: כי צריך הכשרה.
יעקב מרגי: אתה רואה, זה החטא.
יעקב מרגי: אנחנו עוסקים ברפורמת הסייעות.
איתן ברושי: אני חוזר ואומר: שאלת כוח האדם בחינוך היא מרכזית.
איתן ברושי: הכשרה לוקחת זמן והיא מחייבת משאבים.
איתן ברושי: ואני מודיע שאני מתכוון לנקוט יוזמה.
איתן ברושי: יושב פה השר לשעבר, חבר הכנסת מאיר כהן.
איתן ברושי: זה דבר שגם בדקו אותו בעבר.
איתן ברושי: אני רוצה לומר שהגיל הרך הוא הגיל החשוב ביותר, והשאלה של החינוך והמשאבים לגיל הרך היא תקבע במידה רבה את התוצאות להמשך.
איתן ברושי: אבל יש פה הרבה אזרחים.
איתן ברושי: רק לא מזמן מימשנו את הזכות לבחור.
איתן ברושי: מה שעל סדר היום זה סדר העדיפות של הממשלה.
איתן ברושי: שאלת הפתרון למשאבים בחינוך, לאורך כל המסלול, גם בדיון הקודם שעסקנו, זה מהו סדר העדיפות של ראש הממשלה ושל הממשלה.
איתן ברושי: והשאלה: מה נשאר לחלק אחרי ההסכמים הקואליציוניים?
איתן ברושי: ומי שחילק בנדיבות כדי להרכיב ממשלה שקשה לה למשול הוא צריך לעשות דין וחשבון מה יהיה התקציב ב-2015 וב-2016.
איתן ברושי: ואני מציע לא לוותר, ואני אומר לכם את מה שאמרתי לפני שעה בדיון הקודם: בישראל שום דבר לא מגיע בגרביטציה, הכול בכוח המשיכה.
איתן ברושי: ומה שצריך לעשות זה לקבוע רף.
איתן ברושי: ואני בטוח שיושב ראש הוועדה ינהג ככה, שוועדת החינוך, התרבות והספורט תהיה כלב השמירה של תקציב החינוך, ותקציב החינוך צריך לבטא עדיפות אחרת של הממשלה.
איתן ברושי: ותקציב החינוך צריך לבטא יכולת לעמוד ביעדים של החינוך בישראל, ולא תקציב של אתמול אלא תקציב של מחר.
איתן ברושי: וזה יהיה תקציב אחר.
איתן ברושי: אם הוא לא יהיה תקציב אחר הכול יהיה דיבורים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, השר לשעבר.
מאיר כהן: שלום לכולם, אדוני היושב ראש.
מאיר כהן: אל"ף, זאת יוזמה מצוינת.
מאיר כהן: אני חושב שהגיע הזמן באמת שיטפלו בגילאים האלה, הם גילאים מאוד חשובים.
מאיר כהן: טוב שהמערכת מתייחסת.
מאיר כהן: אני רק רוצה להגיד מכובעי כראש עיר לשעבר: הסיפור הזה של - - - הדיפרנציאלי הוא סיפור קשה.
מאיר כהן: בסופו של דבר, זה סיפור שנוגע ביוקר המחייה של כל אחד מאיתנו, של כל אחד מכם.
מאיר כהן: ולא משנה אם הוא דימונה או בתל אביב.
מאיר כהן: כי אם בדימונה ישלמו 10% ובתל אביב ישלמו 25% – הרשות, בסופו של דבר, ישיתו את זה על האזרחים.
מאיר כהן: והארנונה תעלה.
מאיר כהן: לכן, אני מבקש ממך, אדוני היושב ראש, שתצא קריאה ,שלסיפור הזה, הספציפי של הילדים בגילאי שלוש ומעלה, הרפורמה הזאת תתוקצב במאה אחוז בשלוש השנים הקרובות.
מאיר כהן: בשלוש השנים הקרובות צריך לדאוג שהמשרד – הפערים הם לא גדולים, מר חיים ביבס.
מאיר כהן: המשרד יכול לממן את זה.
מאיר כהן: בעוד שלוש שנים, כשנבחן את הרפורמה הטובה הזאת, אז אפשר להתחיל לדבר על תקצוב דיפרנציאלי, ושיהיה קטן ככל היותר, כי אנחנו קצת עושים עוול.
מאיר כהן: ואני אומר את זה כאיש דימונה, גם לתושבי תל אביב, גם לתושבי רמת גן.
מאיר כהן: כי יש לנו איזו תחושה ששם אנחנו יכולים להשית עליהם את הכול ופה אנחנו צריכים לעשות.
מאיר כהן: אפשר לדאוג שזה ייהנה וזה לא יחסר.
מאיר כהן: לכן הקריאה צריכה לצאת, אדוני היושב ראש, שאין בשלוש השנים שיבואו עלינו לטובה, לא יהיה שום תקצוב של ההורים.
מאיר כהן: משרד החינוך יעשה.
מאיר כהן: הדבר השני שאני רוצה להגיד: צר לי מאוד שבמשחק הזה ובמשחק העדיפויות של השרים לקחו את הכסף הזה וביטלו את הקייטנות של הקיץ.
מאיר כהן: גם קייטנות הקיץ היו אמורות לחסוך.
מאיר כהן: אני בעיר מסוימת שילמתי - - -
<חיים ביבס: את ההרחבה - - -
מאיר כהן: את ההרחבה.
מאיר כהן: לכיתות ג'-ד'.
מאיר כהן: חבל.
מאיר כהן: אני - - -
יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, אפריע לך בשנייה.
יעקב מרגי: תדעו לכם, כל נושא הקייטנות פרוץ.
יעקב מרגי: אני הזמנתי מסמך ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, וכל מיני רשויות, סכומי עתק.
יעקב מרגי: לכן, כנראה, כנראה לא תהיה ברירה.
יעקב מרגי: אני מקווה - - - אבל נקיים דיון גם בנושא הזה.
יעקב מרגי: בבקשה, לסיום.
מאיר כהן: אני בדקתי מחירים של קייטנות בעיר מסוימת, נכדיי גרים שם.
מאיר כהן: עם כל הרצון הטוב של הרשות זה מעל ל-1,000 שקלים לקייטנה מצומצמת לשלושה שבועות.
מאיר כהן: זה הון תועפות.
מאיר כהן: חבל מאוד.
מאיר כהן: אני גם מבקש שבדברי הסיכום, אדוני, אם תוכל לבקש ממשרד החינוך שייתן תשובות למה ההרחבה לכיתות ג'-ד' לא תבוא - - -
מאיר כהן: תודה, אדוני.
יעקב מרגי: ראש עיריית דימונה, מר בני ביטון.
<בני ביטון: טוב.
<בני ביטון: בואו, אני, ברשותכם, קודם כל אני רוצה להגיד שבאמת אני תומך בסייעת השנייה, אבל פתאום אני רואה את זה – אצלי זה היה תקצוב של 20%.
<בני ביטון: 20% זה היה מדובר כמעט ב-750 אלף שקל ברשות בשנה.
<בני ביטון: ברשות שאני צריך.
<בני ביטון: הרמתי טלפון למר חיים ביבס וגם לשר האוצר וגם לשר החינוך, ואמרתי לו: שקל אחד לא יהיה.
<בני ביטון: אנחנו מתוקצבים בסייעות שלנו ב-87%, ואני מתקצב אותן במאה אחוז.
<בני ביטון: אני משלם להן משכורת מאה אחוז.
<בני ביטון: וגם באלה שרצינו לקלוט אותן, שאנחנו נתקצב אותן, אנחנו נותנים גם מאה אחוז.
<קריאה: - - - ב-90% - - -
<בני ביטון: לא, לא, לא, לא.
<קריאה: 87%.
<בני ביטון: תני לי.
<בני ביטון: תאמינו לי.
<בני ביטון: תקשיבי, המינוי הכי טוב, ויכול להגיד לך ידידי וחברי, אחד מראשי הערים הטובים שהיו במדינת ישראל, חבר הכנסת מאיר כהן: המשרה הכי נחשקת ברשויות זה להיות סייעת.
יעקב מרגי: סייעת.
<בני ביטון: "אני לא רוצה שום דבר".
<בני ביטון: איך הם באים לראש הרשות?
<בני ביטון: "אני רוצה להיות רק סייעת, משהו קטן".
<בני ביטון: אז בואו, תבינו, אני בעד הסייעות.
<בני ביטון: אני חושב שהסייעות עושות עבודת קודש.
<בני ביטון: אבל פעם אחת ולתמיד אנחנו נעלה את זה לסדר.
<בני ביטון: ויושב פה גם שר הרווחה לשעבר ואני אומר את זה: נגמר ה-matching.
<בני ביטון: הנה אני אומר לך.
<בני ביטון: זו המלחמה שלנו, של ראשי הרשויות.
<בני ביטון: אני מדבר עכשיו כיושב ראש פורום ערי הפיתוח והסגן שלך - - -
יעקב מרגי: רגע, אז מה תעשו עם הארנונה?
<בני ביטון: אני לא מעלה ארנונה.
יעקב מרגי: לא, מה תעשו עם מה שאתם - - -?
<בני ביטון: הנה, אני אומר לך: לא מעלה ארנונה.
<בני ביטון: אתה תשאל אותי - - -
<חיים ביבס: אנחנו נגד להעלות ארנונה - - -
יעקב מרגי: אמרת: נגמר ה- .
יעקב מרגי: matching
<בני ביטון: תשאל אותי – תגמור את ה- matching- - -
<חיים ביבס: אבל שהמדינה תעלה מיסים, אם היא רוצה.
<בני ביטון: בדיוק.
<בני ביטון: לא יכול להיות שהמדינה בשיטה - - -
<חיים ביבס: הם רוצים להישאר בדירוג של ה-O.E.C.D., שאנחנו נעלה ארנונה.
<חיים ביבס: נו, באמת.
<בני ביטון: לא יכול להיות שהמדינה משיתה על ראשי הרשויות כל מיני חוקים, ואתם, אני פונה אליכם, חברי הכנסת, תהיו אחראיים.
<בני ביטון: ויושבים היום הרבה חברי כנסת שהם היו ראשי ערים לשעבר.
<בני ביטון: הם יודעים מה זה.
<בני ביטון: סתם, נגישות – אני אתן לך רק סתם דוגמה: נגישות.
<בני ביטון: מיליונים של שקלים.
<בני ביטון: מחר בבוקר זה אחריות פלילית שלנו, כראשי רשויות, אם אנחנו לא נבצע את זה.
<בני ביטון: איפה היא הלכה, חברת מועצת העיר וחברת הכנסת מירושלים – ניר ברקת אומר: במיליונים של שקלים, אני לא יודע מה לעשות.
<קריאה: מיליארדים.
<בני ביטון: מיליארדים.
<בני ביטון: הנה, מתקן אותי פה מאחורה.
<בני ביטון: אני מבקש ממך להיות פרקטי ולפנות למשרד החינוך ולהגיד להם: לא מה שהמנכ"לית אמרה, ואמרה את זה למר חיים ביבס, וגם השר אמר לי: לתקציב 2015 אנחנו נתקצב אתכם.
<בני ביטון: ל-2016 אתם כבר תתקצבו את זה בתקציב החדש שלכם.
<חיים ביבס: זה מלכודת דבש.
<חיים ביבס: יכניסו אותך בפנים להטביע אותך.
<בני ביטון: זה מלכודת דבש.
<בני ביטון: אז אני מודיע לכם: הנה אני רוצה מאוד.
<בני ביטון: אני חושב שזה תהליך מבורך.
<בני ביטון: התחיל בו, צריך להגיד בהגינות, השר שי פירון וגם שר האוצר לשעבר יאיר לפיד – תקצבו את הדבר הזה.
<בני ביטון: הוא ידע, השר נפתלי בנט, לאן הוא נכנס.
<בני ביטון: קיבל המון דברים והרבה כסף בהסכמים הקואליציוניים שלו.
<בני ביטון: שלא יבוא על חשבון הרשויות המקומיות.
<בני ביטון: תוציא החלטה כזו.
<בני ביטון: תודה רבה.
יעקב מרגי: חברת הכנסת תמר זנדברג.
תמר זנדברג: תראו, הנושא הזה של הסייעת השנייה הוא פה, על שולחננו, גם כיכב במערכת הבחירות, על שולחננו מאז המחאה החברתית, שבעקבותיה נכנסה רפורמת טרכטנברג.
תמר זנדברג: אני גם רוצה לומר: אתה אמרת בפתיח: כל דבר זה רפורמה.
תמר זנדברג: עכשיו, נותנים כסף בשביל דבר שצריך אותו זה כבר נהיה רפורמה.
תמר זנדברג: אבל כמו שכל בית צריך מרפסת גם כל שר צריך רפורמה, וזה בסדר.
יעקב מרגי: כל מה שאפשר לכנס איתו מסיבת עיתונאים היא רפורמה.
יעקב מרגי: לא משנה מה זה.
תמר זנדברג: נכנס מסיבת עיתונאים.
תמר זנדברג: ויושב ראש מרכז השלטון המקומי ישב במסיבת העיתונאים – כולנו ראינו ובירכנו.
תמר זנדברג: וטוב מאוד.
תמר זנדברג: אני עם פתיחת הכנסת הזו, ביחד עם חברת הכנסת גילה גמליאל, היום השרה גילה גמליאל - - -
<חיים ביבס: תארי לך שאני הייתי מקלקל את המסיבה אז, לא היו אומרים עלינו שאנחנו נגד סייעת שנייה.
<חיים ביבס: מה פתאום.
<חיים ביבס: כן, אבל.
<חיים ביבס: מישהו צריך להביא את הכסף.
תמר זנדברג: לא, לא, לא, לא, שנייה.
תמר זנדברג: אנחנו הגשנו עם פתיחת הכנסת הזו הצעת חוק: לחייב סייעת שנייה בגני ילדים.
תמר זנדברג: ויכול להיות שחלק מהסיכומים שלנו כאן, בוועדה, המחוקקים, אנחנו צריכים לחזור למצב הזה.
תמר זנדברג: יכול להיות שאנחנו כוועדה צריכים לקדם את הצעת החוק הזו כדי לחייב את המדינה.
תמר זנדברג: כי באמת נוצר פה מצב, ואני רוצה להגיד שני דברים: אחד, זה בהקשר למימון; והשני, זה בהקשר להתארגנות ותנאי הסייעות.
תמר זנדברג: תראו, גם את הנושא של תנאי הסייעות הקיימות, עוד לפני הנוספות, הכנסת הזו מלווה, ואני חייבת לציין באמת את התארגנות הסייעות, יחד עם חברת הכנסת זהבה גלאון, שאפילו הובילו את הנושא בכנסת הקודמת.
תמר זנדברג: כי באמת, נוצר כאן איזשהו מצב אנומלי: - -
יעקב מרגי: אני חשבתי שחברת הכנסת עליזה לביא.
תמר זנדברג: זה היה בוועדה של חברת הכנסת עליזה לביא.
יעקב מרגי: אז גם.
תמר זנדברג: - - הסייעת, וזאת גם הסיבה אולי שהיא, מסיבות היסטוריות, מועסקת על ידי הרשות המקומית, בעוד שהגננת היא עובדת משרד החינוך.
תמר זנדברג: כי יש אנומליה בקשר לתפקיד הסייעת בכלל.
תמר זנדברג: היום אנחנו מבינות ומבינים הרבה יותר שמדובר בתפקיד חינוכי.
תמר זנדברג: זה לא פחות.
תמר זנדברג: ציינת את המעונות.
תמר זנדברג: זה שהמעונות - - -
יעקב מרגי: אז נלך גם לחינוך העל יסודי.
יעקב מרגי: כל נושא החינוך.
<חיים ביבס: את יכולה להעלות הצעת חוק כזאת?
<חיים ביבס: אם תעלי הצעת חוק כזאת אני אתמוך בך ראשון ואני אדאג שכל חברי הכנסת יבואו להצביע.
תמר זנדברג: זה שהמעונות הם באחריות משרד הכלכלה; והסייעות – הרשויות המקומיות; והגננות והמורות במשרד החינוך, זה חוסר הבנה היסטורי של התפקיד הזה בכלל.
תמר זנדברג: ועכשיו אנחנו מתפלאות למה התנאים לא תנאים, וההעסקה הולכת ומידרדרת החוצה, וההתאגדות שציינו כאן – אני לא רוצה לחזור.
תמר זנדברג: אז עכשיו אנחנו, שוב פעם, הגענו ככה, עם היד פה, כי הגנים קורסים, ואני לא אחזור.
תמר זנדברג: אפשר לחזור לפרוטוקולים, כאן, בוועדה, מה המצב בגנים: עם החיתולים, ועם ההיגיינה, ועם ההאכלה, ועם השינה בצהריים ועם כל הדברים שמאפיינים ילדים בגיל הזה, בגיל הרך.
תמר זנדברג: אז העלינו את הגיל הרך על ראש שמחתנו – מצוין.
תמר זנדברג: הבאנו את רפורמת טרכטנברג.
תמר זנדברג: אז קמה צעקה, הגנים קרסו, ועכשיו אנחנו עומדים ואוי-אוי-אוי, מה נעשה.
תמר זנדברג: אז קוראים ליושב ראש מרכז השלטון המקומי ביום חמישי להגיד לו: הנה, יש לך.
תמר זנדברג: אז עכשיו אני רוצה להגיד משהו על המימון הזה, על התקצוב הדיפרנציאלי: תראו, אפשר דרך זה שקמה צעקה וכולם רוצים וכולנו מברכים להכניס בדלת האחורית נושא שהוא נושא ענק, שאנחנו בכנסת רואים אותו בהמון המון נושאים של היחסים בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי.
תמר זנדברג: אני רוצה לציין משהו רק מהשולחן שלי בשבוע האחרון: חופים – גבייה בכניסה לחופים.
תמר זנדברג: אנחנו לא רוצים לתת לרשויות המקומיות, אבל אז הן אומרות: מאיפה נביא את הכסף; נגישות – צוין כאן:
תמר זנדברג: רפורמת הנגישות; אופניים חשמליים, אכיפה בנת"צים, אכיפה בנתיבי תחבורה ציבורית, אכיפת האופניים החשמליים.
תמר זנדברג: גם.
תמר זנדברג: מי יעשה?
תמר זנדברג: הרשויות.
תמר זנדברג: ועכשיו הסייעות, עוד פעם.
<חיים ביבס: ושיטור עירוני שכחת.
תמר זנדברג: שיטור עירוני.
תמר זנדברג: אז יש לנו נושא ענק שנוגע כמעט בכל תחום ותחום של היחסים בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי, ועכשיו, אני מבינה, הצורך ברפורמה, זה נורא חשוב, ואולי הממשלה לא תחזיק מעמד הרבה זמן וצריך מהר-מהר להביא הישגים.
תמר זנדברג: אבל אי אפשר, את הסלע הענק הזה, להכניס דרך חור מפתח כזה קטן ולצפות שזה ייכנס ככה בלי להישבר.
תמר זנדברג: אז חשובה הסייעת.
תמר זנדברג: מאוד.
תמר זנדברג: אין, כמעט אין דבר יותר חשוב מזה.
תמר זנדברג: ואני רוצה לציין בצד זה את הנושא של מספר הילדים בכיתה, שזה גם נושא חשוב.
תמר זנדברג: גם כן בגיל הרך.
יעקב מרגי: רגע, רגע, חברת הכנסת תמר זנדברג, יש משהו לא הוגן.
יעקב מרגי: היה דיון.
יעקב מרגי: שעתיים השקענו.
יעקב מרגי: אני הבנתי אותה.
יעקב מרגי: תאמינו לי שהבנתי.
יעקב מרגי: אני לא נכנס.
תמר זנדברג: אתה צודק, אבל מה הבעיה?
תמר זנדברג: תשמע, אנחנו שולחים את ההורים, ובאמת אני אומרת: אני באה מתל אביב.
תמר זנדברג: אצלנו הייתה, בתל אביב הייתה מחאה מאוד רצינית כדי לדרוש מהעירייה לתקצב.
תמר זנדברג: אז יש עיריות שתקצבו.
תמר זנדברג: יש עיריות ששלחו את ההורים לתקצב בעצמם.
תמר זנדברג: ועכשיו באים אלינו כדי שנילחם על הזכות של ההורים לשלם.
תמר זנדברג: לאן הגענו?
תמר זנדברג: וכל זה למה?
תמר זנדברג: כי מערכת החינוך הממלכתית, האוניברסלית, בדרך המלך, ממשרד החינוך, קורסת ובקריסה.
תמר זנדברג: ואנחנו מתחילים לחפש מאיפה זה יבוא.
תמר זנדברג: אז אני אומרת לסיכום: הצעד מבורך.
תמר זנדברג: אנחנו, כאן, בכנסת, רוצים שזה יקרה.
תמר זנדברג: זה אחד הגורמים שבאמת הכי העסיקו אותנו בזמן האחרון, אבל כמו שצריך: אל"ף, מבחינת הסייעות והתנאים שלהן; בי"ת, מבחינת המימון – שלא יתגלגל, בסופו של דבר, להפרטה של התחום הזה.
יעקב מרגי: תודה, חברת הכנסת תמר זנדברג.
יעקב מרגי: אני הולך לקלקל קצת את השמחות.
יעקב מרגי: אני היום זרמתי אבל בדרך כלל אני מקלקל.
יעקב מרגי: תקשיבו, התחום הזה של הגנים מוכר לי.
יעקב מרגי: מוכר לי.