GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל רזבוזוב: דווקא בפרויקטים הקטנים הללו שלא צורכים הרבה כסף, לא עולים הרבה משאבים, איכשהו קשה לנו לשכנע, אנחנו צריכים לעשות ועדות, דיונים ועוד דיון עד שנוכל לגייס את הכסף הנכון.
יואל רזבוזוב: בקדנציה הקודמת, כיו"ר ועדה, העברתי 35 מיליון שקלים נוספים למנהל הסטודנטים.
יואל רזבוזוב: לקח לי זמן לשכנע גם את שר האוצר, שהיה מהמפלגה שלי, וגם את שאר חברי הכנסת, שהכסף הזה חוזר בסוף.
יואל רזבוזוב: מה זה סטודנט עולה שמקבל את המלגה הזאת?
יואל רזבוזוב: בסוף הוא אקדמאי והוא תורם לחברה.
יואל רזבוזוב: זה אותו הדבר בפרויקטים האלה.
יואל רזבוזוב: אני בא מהרקע הספורטיבי, אז אני כן מכיר שעם כסף קטן עושים דברים גדולים וזה בדיוק הפרויקט הזה.
יואל רזבוזוב: אני רואה פה סכומים, יחסית להעברות התקציביות של מאות מיליונים שאנחנו מעבירים פה כל יום, זה באמת סכומים נמוכים.
יואל רזבוזוב: מן הראוי, שהוועדה צריכה להרים את הכפפה ולתמוך יותר.
יואל רזבוזוב: כמובן שהפרויקט הזה כבר עובד, הוא הוכיח את עצמו ולכן צריך להרחיבו.
איציק שמולי: יש לי שתי הערות קטנות.
איציק שמולי: האחת, בקשה להתאחדות, לגלעד, תעשו נכון אם תשימו על השולחן איזשהו מסמך שיבהיר לראשי רשויות – ויש לא מעט ראשי רשויות שמעוניינים לקחת את הפרויקט הזה ולאמץ אותו - מהן הדרישות המינימאליות שנדרשות כדי ליישם פרויקט כזה בעיר מסוימת.
איציק שמולי: כשאתם אומרים או אנחנו אומרים שיתוף פעולה מצד הרשות, צריך לפרוט את זה לגורמים, לדעת מה זה אומר.
איציק שמולי: מה מצופה מחר בבוקר מעיריית קריית שמונה.
איציק שמולי: לנו יש ניסיון טוב מאוד - - -
<יוסף חיים הרוש: להפך, מה העירייה רוצה ממך.
איציק שמולי: אני בעדך, חביבי.
איציק שמולי: בדיוק קטעת אותי שבאתי להגיד, שלנו יש ניסיון טוב מאוד עם עיריית לוד, אבל אתה לא רוצה, אני לא אגיד את זה.
איציק שמולי: הערה שנייה, זה שעכשיו הולכים להתרחב זה מצוין.
איציק שמולי: אבל צריך לחשוב לא רק לרוחב אלא גם לעומק.
איציק שמולי: כפי שנאמר, אחד המדדים להצלחה זה מספר הבוגרים שנשארים בעיר.
איציק שמולי: אנחנו צריכים לחשוב, מהן אותן תשתיות כדי שיגרמו לבוגרים של הפרויקט בעיר לוד, גם של "איילים" וגם של ההתאחדות ושל כל השאר, להישאר בעיר.
איציק שמולי: זה גם דיור, מערכת החינוך אני לא מספיק מכיר כי אין לי עדיין ילדים, אבל ברור שיש עוד תחומים, אולי את תוכלי להגיד כאימא צעירה, שהם חשובים לך כדי שזה מה שיגרום לך בסוף להישאר בעיר ולבחור בה כעיר לגדל בה את הילדים.
<אביבה בן רפאל: רציתי להעלות עוד נקודה נוספת הקשורה לרווח של הקהילה מהסטודנטים עצמם.
<אביבה בן רפאל: כל אחד מגיע עם התמחות בנושאים שהוא לומד.
<אביבה בן רפאל: היתרון היחסי לראות איך סטודנט מביא את תחומי הדעת שלו לתוך הקהילה.
<אביבה בן רפאל: אם יהיה פה מישהו שילמד באוניברסיטה לשוטרות, הוא יתרום בשיטור הקהילתי, זה בסדר גמור.
<אביבה בן רפאל: סטודנט שבא מתחום הכלכלה, יכול לקחת את התחומים שלו ולסייע.
<אביבה בן רפאל: יש פה רווח אדיר של ידע והטמעת הידע בתוך הקהילה, שזה דבר אדיר שראיתי הלכה למעשה.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את סגן ראש עיריית קריית שמונה, בבקשה יגאל בוזגלו.
<יגאל בוזגלו: בוקר טוב לכולם, קמנו בחמש בבוקר כדי להגיע לכאן, אז אני מציע לכם לעשות שלוחה של הכנסת איפשהו באמצע.
<יגאל בוזגלו: אנחנו מחבקים את התכנית הזאת.
<יגאל בוזגלו: קריית שמונה אירחה לא מזמן את התאחדות הסטודנטים וזה הזמן להגיד שאפו גדול להתאחדות הסטודנטים על המיזם, על היוזמה, על הבאת הנושאים האלה, שזה בעצם ליבת האוכלוסייה להעצים את הסטודנטים, להעצים את הצעירים.
<יגאל בוזגלו: אין ספק, שזה חוזר אלינו לחברה.
<יגאל בוזגלו: אירחנו אתכם בקריית שמונה ואפילו הבאנו אתכם לאיזה מודל שאנחנו הקמנו בקריית שמונה, מודל אזרחי קהילתי שעובד מאוד יפה.
<יגאל בוזגלו: אף התרשמתם מאוד ורציתם ללמוד ממנו עוד כדי להעביר את זה למקום אחר.
<יגאל בוזגלו: לאחר מכן עלינו למכללת תל חי - - -
מירב בן ארי: הזמן קצר ויש הרבה דוברים, אז תגיד לי בבקשה, האם העיר קריית שמונה יכולה להכיל את תכנית לוד לתוך קריית שמונה, תוך כמה זמן, מה התשתיות הקיימות בעיר וכמה סטודנטים צריכים להיות בקריית שמונה בשנה הראשונה?
מירב בן ארי: אני אדם מאוד פרגמטי, בוא נתקדם ונבין איך מקדמים את התכנית בקריית שמונה.
מירב בן ארי: וכמובן, השתתפות הרשות.
<יגאל בוזגלו: קודם כל קצת נתונים.
<יגאל בוזגלו: מכללת תל חי מונה כ-3,800 סטודנטים, ביניהם 300 מקריית שמונה.
<יגאל בוזגלו: זה עונה לך על השאלה, מנהלת הוועדה?
<יהודית גידלי: אני לא חושבת שזאת היתה השאלה.
<יגאל בוזגלו: קריית שמונה תגייס את כל המשאבים הנחוצים כדי לקבל את התכנית.
<יגאל בוזגלו: אני לא יודע להגיד לכם כרגע מאיזה תקציב, אבל אנחנו נעשה הכול להביא את הכסף.
<יגאל בוזגלו: במידה ונתחיל את התכנית - - -
מירב בן ארי: אתה סגן ראש העיר, כמה כסף לדעתך יכולה לשים העיר קריית שמונה לטובת תכנית לוד?
<יגאל בוזגלו: כמה כסף אתם צריכים?
איציק שמולי: זה תלוי במספר הסטודנטים.
<יגאל בוזגלו: למה שואלים שאלות היפותטיות?
<יגאל בוזגלו: אני לא יודע כמה כסף, זאת האמת.
<יגאל בוזגלו: כשיגיעו הסטודנטים - - -
עוזי דיין: התשובה האמתית היא, כמה שייתנו לה.
עוזי דיין: בקריית שמונה התשובה האמתית היא, שהיא תוכל לשים כמה שייתנו לה ממקור אחר.
<יגאל בוזגלו: אל"ף, כמה שייתנו לה.
<יגאל בוזגלו: בי"ת, כמה שיש לה.
<יגאל בוזגלו: גימ"ל, כמה סטודנטים יהיו בתכנית.
<יגאל בוזגלו: למה להגיד סתם סכומים?
איציק שמולי: אדוני סגן ראש העיר, רק צריך לשים לב, יש פה עניין שהוא פרוצדוראלי, אבל הפרוצדורה במקרה הזה היא מהות.
איציק שמולי: הכסף לפרויקט בלוד, אם הבנתי נכון, עובר דרך מה שנקרא סיוע נקודתי.
<יגאל בוזגלו: טיפול נקודתי.
איציק שמולי: ככל שידוע לי, בקריית שמונה – וטוב שכך – אין תקנה כזאת של טיפול נקודתי.
איציק שמולי: ואז זה אומר, שאנחנו צריכים לעבוד ליצור תקנה כזאת מעכשיו.
איציק שמולי: לכן השאלות האלה הן לא קנטרניות, הן חשובות.
<יגאל בוזגלו: אין בעיה.
<יגאל בוזגלו: כשיתקיים דיון מקצועי, מפורט, התחייבות שלי כאן, בשם ראש העיר ובשמי, להביא את הכסף.
<גלעד ארדיטי: יש לזה גם עוד תוספת, כי הרי התנסינו בזה בעבר.
<גלעד ארדיטי: יש כל מיני רעיונות ואופציות, אבל זה צריך להגיע לשלב המעשי.
מירב בן ארי: הבנו, הנקודה שלך ברורה, עכשיו תגיד לנו מבחינה עקרונית, כמה סטודנטים צריכים להיות בתכנית כזאת בקריית שמונה?
<יגאל בוזגלו: אני מעריך, כמו לוד, שהיא מודל, אותו מספר סטודנטים יכול להיות גם בקריית שמונה.
<יוסף חיים הרוש: יש פה אי הבנה.
<כפיר מעוז: בוקר טוב, אני מנהל את רשות המתנ"סים של קריית שמונה.
<כפיר מעוז: כמה דברים.
<כפיר מעוז: רשת המתנ"סים מרכזת את כל התחום החברתי קהילתי בעיר.
<כפיר מעוז: אחרי שנים שהיא היתה גם על השולחן הזה ובמקומות פחות טובים משולחן הוועדה הזאת, היום אנחנו אחרי שנים של צמיחה.
<כפיר מעוז: יושבת כאן חברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון, שליוותה אותנו מאוד מקרוב כחברת דירקטוריון אצלנו ברשת, היא מכירה את מה שקורה.
<כפיר מעוז: יש לנו שני מנועי צמיחה עיקריים שאנחנו מדברים עליהם ברשת.
<כפיר מעוז: האחד, בינוי קהילה, משהו שאנחנו עובדים עליו מאוד חזק, בכל העיר, בתמיכה של הרשות, ביחד עם הרשות ועם עוד גופים נוספים.
<כפיר מעוז: שניים, תחום הצעירים וצמיחה דמוגרפית.
<כפיר מעוז: התכנית הזאת של תכנית לוד מגיעה אלינו כפרי בשל, אנחנו עם קרקע מוכנה, מוכנים לקליטה.
<כפיר מעוז: אנחנו, ביחד עם ההתאחדות, רוצים אומנם להגיע למספרים מאוד גבוהים, כמו שיגאל ציין, אבל אנחנו רוצים להתחיל עם פיילוט של 50 סטודנטים בשנה הראשונה.
<כפיר מעוז: אנחנו יודעים שעם זה אנחנו רוצים לצאת לדרך.
<כפיר מעוז: אנחנו מסוגלים, יש לנו מרכז צעירים שמוביל את הדברים.
<כפיר מעוז: המטרה, שאותם סטודנטים שיתחילו בתוך התכנית, יישארו בקרית שמונה.
<כפיר מעוז: אנחנו סובלים כמו כל הפריפריה וכל האזור מהגירה שלילית וזאת אולי תכנית הדגל שתעזור לנו להשאיר את המשתתפים בבית, בקרית שמונה.
<כפיר מעוז: הקשר עם מכללת תל חי הוא הדוק.
<כפיר מעוז: כבר היום יש סטודנטים שפועלים בתוך העיר.
<כפיר מעוז: אנחנו היום בעבודה על תכנית אסטרטגית, כבר יש שלט שלה של עיר סטודנטיאלית, קריית שמונה כעיר קולטת סטודנטים, עיר מחבקת סטודנטים, ביחד עם האגודה.
<כפיר מעוז: אנחנו בקשר רציף עם אגודת הסטודנטים.
<כפיר מעוז: סגן ראש העיר ואני השתתפנו בפגישה שלהם רק השבוע כדי לראות איך אנחנו מקדמים את הדברים.
<כפיר מעוז: התחום הקהילתי מלווה אצלנו בהערכה, דיברו כאן על מדידה והערכה, אז הוא מדיד מאוד.
<כפיר מעוז: היום אנחנו מלווים על ידי מכון ברוקדייל ונדע להמשיך את זה גם הלאה.
<כפיר מעוז: לגבי הכסף – עוזי דיין אמר כאן דבר נכון, גם בלוד הכסף הגיע מכספים ממשלתיים לטיפול נקודתי בעיר לוד.
<כפיר מעוז: חבר הכנסת שמולי ציין את זה.
<כפיר מעוז: אז אנחנו אולי לא נמצאים בטיפול נקודתי, אבל יש כספים אחרים, נקודתיים, שיוכלו להגיע לקריית שמונה, ריכוז מאמץ כזה או אחר ועוד.
<כפיר מעוז: חשוב, אם אנחנו חושבים קדימה, אז יש שכונה חדשה שיוצאת לשיווק, שלב א' שלה מתחיל עכשיו, נדע להציע גם לסטודנטים שיבוא ויגורו בעיר גם מקומות דיור איכותיים, שהם יוכלו להמשיך לחיות כקהילה.
מירב בן ארי: עוזי דיין, אתה רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן?
עוזי דיין: כן, אעשה זאת בקצרה.
עוזי דיין: קודם כל, המיזם הוא אכן מרשים והוא ראוי להרחבה.
עוזי דיין: דבר שני, יש בו מרכיב גנרי, שהוא נכון לכל מקום, אבל יש בו מרכיב ייחודי פרטי שהוא שונה לגמרי ממקום למקום, לא מה שעושים בלוד יעשו בדיוק בקרית שמונה.
עוזי דיין: זה נכון לכל דבר, בסוף אפילו למקורות למשל, הנגב והגליל ייתן לזה כסף, זה לא ייתן לזה כסף במקום אחר.
עוזי דיין: דבר שלישי, מפעל הפיס.
עוזי דיין: מפעל הפיס מחלק מלגות בשנה בערך 66 מיליון.
עוזי דיין: ה-DNA שלנו הוא פשוט.
עוזי דיין: אנחנו לא קרן פילנטרופית, אנחנו חברת מניות של הרשויות המוניציפאליות.
עוזי דיין: ולכן, אנחנו קודם כל עובדים ונותנים עדיפות לרשויות המוניציפאליות כולן, מקריית שמונה ועד טייבה ועד אילת ועד רג'אר, מי שרוצה.
עוזי דיין: דבר נוסף, כל דבר שהוא חינוך זוכה להעדפה.
עוזי דיין: יותר מזה, הפריפריה בפיס מקבלת העדפה מתקנת בצורה ברורה ובוטה.
עוזי דיין: לא כולם אוהבים את זה אבל זה דבר נכון.
עוזי דיין: דבר אחרון, שת"פ בהקשר הזה.
עוזי דיין: אתם לא יכולים להגיד, חרף סיבות למה הולכים למקום מסוים.
עוזי דיין: זה לא הולכים לטייבה וקריית שמונה כי במקרה יש להם חברי כנסת.
עוזי דיין: צריך שיהיה הסבר למה הולכים.
מירב בן ארי: הנושא של קריית שמונה היה עוד לפני שיפעת שאשא-ביטון נבחרה לכנסת.
מירב בן ארי: זה היה המקום הבא שהוחלט בהתאחדות.
עוזי דיין: אבל כשישאלו למה, זה יעלה, אני אומר לכם.
עוזי דיין: הנקודה היא כזאת, אני לא נותן העדפה לרשויות מסוימות, אני עושה משהו יותר פשוט.
עוזי דיין: אני אומר, כל מי שיודע לשים כסף, לא אכפת לי של מי הכסף, אני עושה לו מיצ'ינג.
עוזי דיין: ביום חמישי דימונה קיבלה על זה מיליון שקל.
עוזי דיין: בכלל, אנחנו הולכים יותר ויותר למלגות שת"פ.
עוזי דיין: מה זה שת"פ?
עוזי דיין: אני אומר, מי שיש לו כסף, אני עושה לו מיצ'ינג, ובתנאי: תואר ראשון, מוסד מוכר על ידי המל"ג ו-10,000 שקל מלגה, לא שקל פחות.
עוזי דיין: יש הרבה שנותנים 3,000, 4,000, אני מכיר אפילו מקום שנותן 500 שקלים, שזה יופי, אתה הולך לארוחת ערב, למחרת קם לחיים האמתיים.
עוזי דיין: לכן אנחנו פותחים את זה לכול.
עוזי דיין: רק בחודשיים האחרונים הצלחנו להוציא עוד כסף מיתרות 2014 ועשינו 18 מיליון שקל מלגות שת"פ.
עוזי דיין: מה זה אומר?
עוזי דיין: זה אומר בעצם שיש לנו 36 מיליון על הכסף הזה.
עוזי דיין: אותו הדבר כאן.
עוזי דיין: אנחנו לא נותנים 600 כי החלטנו להגביל את עצמנו, אם קריית שמונה תבוא ותקבל כסף מכל מקום שהוא, היא לא צריכה טובות ולא צריכה עדיפות.
עוזי דיין: אני אשים לה את הכסף, את המצ'ינג הזה על הכסף שלה.
עוזי דיין: בשביל שהדברים האלה יקרו, צריך לזכור עוד דבר אחד, צריך לבנות לכל מקום את החליפה שלו.
עוזי דיין: זה לא אותו הדבר, אני אתן שתי דוגמאות ובזה אסכם.
עוזי דיין: הדבר הכי טוב שהיה יכול לקרות בלוד, התחלנו אתו ובסוף זה לא המשיך, אבל יש חלק שלו, הוא כזה: לתת לסטודנטים דירות שבונים.
עוזי דיין: הצעתי לאוצר חצי חצי, אנחנו והם.
עוזי דיין: הדירות האלה צריכות להיות במקום, הוא יכול ללמוד איפה שהוא רוצה, מלוד או מהמודל הזה הוא מגיע לאוניברסיטת תל אביב, הוא מגיע לכל מקום, אבל הפעילות החברתית שלו היא במקום שצריך אותה בלוד למשל או ברמלה וכו'.
עוזי דיין: מה זה עושה?
עוזי דיין: זה גם עושה טוב לעיר, זה גם עושה טוב לסטודנטים, אבל זה גם מוריד את מחירי הדיור במרכז הארץ.
עוזי דיין: תלכו, תחזרו לוועדת טרכטנברג ותראו שזאת ההמלצה בעצם.
עוזי דיין: כל הסטודנטים שגרים במרכז, רובם מהפריפריה, לא הפוך.
עוזי דיין: זאת אומרת, זה עושה לסטודנט מהפריפריה אבל זה מוריד את מחירי הדירות במרכז כי נותנים לסטודנטים עוד כסף.
עוזי דיין: אם בעיר יש עודף עצום של דירות ריקות, דבר שצריך לבדוק, הוא לא מובן מאליו.
עוזי דיין: למשל, הסטודנטים של תל חי מעדיפים לגור בקיבוצים.
יפעת שאשא ביטון: למה, אין מספיק דיור בקרית שמונה?
עוזי דיין: אם אין מספיק דיור, אי אפשר לעשות את המודל הזה.
עוזי דיין: תיזהרי בדבר הזה.
מירב בן ארי: אני מבקשת לסיים, יש לנו תשע דקות ויש לי לפחות עוד ארבעה דוברים.
עוזי דיין: אני מסיים.
עוזי דיין: אם אין דיור, המודל לא עובד.
עוזי דיין: צריך שיהיה דיור, אומנם יסבסדו אותו.
עוזי דיין: אני חושב, שדווקא בקריית שמונה יש מקומות לגור.
עוזי דיין: הדבר האחרון שאני רוצה להדגיש, אם מתכוונים שהסטודנטים יישארו במקום, זה צריך להיות קריטריון וצריך לבחור אותם בצורה כזאת.
עוזי דיין: אין דין לוד כדין קריית שמונה או טייבה או מקום אחר.
עוזי דיין: למשל, בטייבה רוצים שהם יישארו לגור במקום?
עוזי דיין: אני לא בטוח.
עוזי דיין: לכן הערתי את מה שהערתי.
עוזי דיין: לכן, כשבונים את המודל הזה, צריך לבנות אותו לכל מקום, להשתדל לעשות אותו שווה לכל נפש ואז מי שצריך להחליט, אתם או הממשלה, יחליטו אכן למי הם נותנים עדיפות.
מירב בן ארי: קרן שחף בבקשה.
<צחי בן אגאי: שמי צחי, "קרן שחף" היא שותפות של 20 פילנטרופיים, שהנושא שלה זה הסיפור של קהילות משימתיות.
<צחי בן אגאי: זה הנושא שם, אנחנו מנסים לפתח אותם כתנועה חברתית ברחבי הארץ.
<צחי בן אגאי: אנחנו עובדים עם ההתאחדות בשלוש השנים האחרונות על איך אפשר להשאיר את הסטודנטים בלוד.
<צחי בן אגאי: 150 הסטודנטים האלה, מבחינתנו אנחנו מתחילים לעבוד, רק כשהם החליטו שסיימו להיות סטודנטים והם רוצים להישאר בלוד ואז אנחנו עוזרים להתאחדות לארגן אותם, גם את המשימות שלהם גם את הליווי שלהם, גם את החיים הקהילתיים שלהם כי אחד העוגנים זה בנייה של קהילה.
<צחי בן אגאי: זו משימה, זה דברים שעוזרים לסטודנטים להישאר לאורך השנים.
<צחי בן אגאי: עובדים עם שדמות בתהליך של הליווי.
<צחי בן אגאי: מבחינתנו, בזווית הזאת, ההתאחדות, זו פעם ראשונה שיש ארגון גדול בסדר גודל של ההתאחדות שבה ואומר, אני רוצה לא רק להתעסק עם הסטודנטים אלא לחשוב קדימה מה קורה אתם אחר כך ואנחנו מוכנים ללכת עם ההתאחדות, אנחנו ממשיכים אתם בלוד וגם ללכת אתם למקומות אחרים.
<צחי בן אגאי: אנחנו מברכים ורוצים לראות את ההרחבה ואת הגידול שלהם.
מירב בן ארי: שלום עזרן, מנהל אגף החינוך, בבקשה.
<שלום עזרן: כמה דברים.
<שלום עזרן: דבר ראשון, צודק עוזי, אין העתקה של עז עיז, כל עיר לפי הצרכים שלה, קריית שמונה יותר תעסוקה, לוד זה מרכז הארץ וזה שונה.
<שלום עזרן: כמה דברים חשובים.
<שלום עזרן: לגבי מעקב ובקרה חשוב להעביר יותר סמכויות, אם זה מתנקז בחינוך הפורמאלי והלא פורמלי, לאגף החינוך.
<שלום עזרן: ככה ביקשנו וככה זה נעשה לגבי תהליכי מעקב ובקרה.
<שלום עזרן: דבר חשוב נוסף, הסטודנטים צריכים לקבל מענה בהיבט החברתי שלהם ולכן יש חשיבה לדברים נוספים שיוקמו בעיר.
<שלום עזרן: בנוסף לכך, שילובם במערכות החינוך.
<שלום עזרן: זו אולי הצעה לקריית שמונה, הצעד הנוסף שלנו מול הסטודנטים זה קהילת מחנכים, סטודנטים שנה רביעית, את הסטאז' הם יעשו בעיר לוד.
<שלום עזרן: יש כבר פיזור של קרוב ל-50 סטודנטים, אנחנו מתחילים להעתיק אותם.
<שלום עזרן: המגמה שלנו פשוטה וברורה, אנחנו לא רוצים, לא שהגרעין התורני, לא שההתאחדות ולא איילים יכתיבו את מדיניות העיר.
<שלום עזרן: ההפך הוא הנכון, יש תרבות לעיר, יש חזון לעיר, המטרה שלנו, שאנחנו נוביל אותם פנימה.
<שלום עזרן: טשטשנו את הגרעין התורני בעיר לוד, אין דבר כזה גרעין היום, הוא מפוזר בעיר וכך יהיה גם עם ההתאחדות וגם עם איילים.
<שלום עזרן: המטרה היא של כל הרעיון הזה מבחינתי כמנהל אגף החינוך, כל עיר יש לה עיר סטודנטים, כל עיר צריכה לבנות תרבות משלה, איך היא מעצימה את הסטודנטים שלה ואיך היא מקבלת את האחרים.
<שלום עזרן: הרי זו המטרה בסופו של התהליך.
<שלום עזרן: לכן, בהגדרה זו בוודאי תכנית ומבחינתי, אם אין תהליכי הטמעה של מה שנעשה בעיר מכל הזוויות השונות אין צורך.
<שלום עזרן: וכשזה כך, זה טוב.
<שלום עזרן: לא תמיד יש יחס ישר בין גודל ההשקעה לבין האיכויות.
<שלום עזרן: פה ראינו מינימום השקעה והרבה מאוד איכויות.
<שלום עזרן: יובל עושה עבודה נהדרת, כמו כן גם איילים וגם הגרעין מפני שכרגע יש נתיב ברור לאן הדברים הולכים.
מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע אותך בקצרה נאווה, חניכה בעיר.
<נאוה אלקבץ: אני אספר שהגעתי לעיר לוד לפני שלוש שנים כחניכה של הפרויקט הזה, היום אני מלווה קהילה בעיר שהתחילה באוקטובר האחרון.
<נאוה אלקבץ: בגדול, הגעתי בשביל המלגה – אני אומרת את זה ואמרתי את זה תמיד – ללא שום כוונה מעבר לזה.
<נאוה אלקבץ: כאמור, אני כבר שנה שלישית בעיר, הבן שלי רשום למשפחתון לשנה הבאה, שמבחינתי זו החותמת הברורה לזה שאנחנו נשארים.
<נאוה אלקבץ: אני מסכימה עם העניין, שבילוי קהילות זה הדבר שמשאיר אותנו, גם העשייה בעיר.
<נאוה אלקבץ: אני יכולה להגיד, שאני עבדתי בעיר, פעלתי בעיר, אני מרגישה משמעות בעיר, אני מרגישה שאני מסתובבת בין אנשים שאני מרגישה חלק מהם, שאני גם משמעותית עבורם, שזה אחד הדברים שגורמים לי לרצות להמשיך לחיות בעיר.
<נאוה אלקבץ: בעניין של מה חסר, אז זה מסגרות.
<נאוה אלקבץ: יש לי בן שהוא בן 18 חודשים, אני עוד לא מדברת על חינוך, בתי ספר וכו', אבל זה משהו שאני יודעת שאנחנו משקיעים בו מחשבה עכשיו.
<נאוה אלקבץ: זה משהו שאימהות סטודנטיות יתעסקו בזה הרבה השנה, איפה לרשום את הילדים.
<נאוה אלקבץ: ראיתי הרבה מקומות ולא היה לי קל למצוא.
<נאוה אלקבץ: גם בעניין של תרבות, כן מדובר להקים יותר מקומות בילוי, זה משהו שיכול להשאיר בוגרים כמונו בעיר.
מירב בן ארי: דני מירז בבקשה.
<דן מירז: כמה מילים.
<דן מירז: קודם כל, אני מנהל את שדמות, שדמות עובדת באורנים.
<דן מירז: מדובר במודל ארוז במובן הזה שניתן לעשות לו שיגור, לא בהיבט של התאמות מבניות אלא אני מדבר בצד הרוח והחינוך.
<דן מירז: עמדו בפנינו כמה אתגרים.
<דן מירז: הראשון, איך החברים הללו נשארים בעיר.
<דן מירז: זאת אומרת, אנשים מגיעים למען משהו, אמרת את זה מקסים, הגעתי בגלל המלגה.
<דן מירז: זאת הסיבה וזה בסדר להגיד אותה.
<דן מירז: צעירים שעוד לא יודעים את מקומם, הרבה פעמים זו המוטיבציה שלהם.
<דן מירז: הם לא נשארים בגללה, גם מחקרית וגם עובדתית בשטח.
<דן מירז: הם נשארים בזכות ה"עם", לא למען.
<דן מירז: ה"עם" זה לגלות את השכנים בוועד המקומי שלי, ה"עם" זה לגלות עבודה מסוימת בתוך הרשות עצמה, לממש את מי שאני, להתקרב לחברים בקבוצה ולא לא אפרט כרגע.
<דן מירז: יש מודל סדור, שאני רק אגיד את שלושת הרגליים שלו: הראשונה זה למידה משותפת של חברי הקהילה יחד.
<דן מירז: אנחנו בונים קהילה, קהילת חיים שנשארת יחד במקום.
<דן מירז: השנייה, הם מתנדבים במסגרות שהן מחוץ למשימה שלהם, חלק ראשון זה סטודנט, חלק שני, אני יוצא לעבוד ואם אני מהנדס באינטל או רופא שיניים ואני חוזר ללוד בערב, אני אעשה משהו שהוא מעבר כדי לתרום למקום.
<דן מירז: הנושא השלישי זה כמובן העבודה אחד עם השני וההתקרבות, בין אם זה שבת משותפת וכו'.
<דן מירז: דבר נוסף זה להימנע מג'נטריפיקציה, זה דבר ש אנסה למצוא לזה מילה בעברית כי אין אותה: מצב שבו מביאים אוכלוסיות מבחוץ, שמדירות את האוכלוסיות הקיימות.
<דן מירז: אם תרצו, זה קרה במנהטן ועוד מקומות בעולם.
<דן מירז: אנחנו לא רוצים בזה.
<דן מירז: אנחנו רוצים לחזק גאווה מקומית, את הנרטיב המקומי לחזק כדי שאלה שחיים במקום עצמו יהיו גאים במי שבוחרים הכי טוב מחדש במקום שבו הם נולדו.
<דן מירז: וגם טוב אלה שהגיעו מבחוץ כחדשים ורוצים לבחור, בין אם זה עוד מעט בקרית שמונה וכבר בלוד כבית עבורם.
<דן מירז: אגיד עוד שני דברים, עקרונות עבודה שלנו, ממדים של שותפות.
<דן מירז: אנחנו חייבים לעבוד מלמעלה ומלמטה.
<דן מירז: אני חושב, שבקריית שמונה נוכל להמהיר את התהליך עקב הלקחים של חבלי לידה בלוד.
<דן מירז: במשפט אחרון אומר, שהמטרה היא בעצם להביא להתחדשות עירונית, הטרוגנית, של כמה קהילות, כולל לוד, שהיא יהודית וערבית, אבל הכי חשוב, בת קיימא.
<דן מירז: תודה רבה.
מירב בן ארי: אני רוצה לסכם את הדיון.
מירב בן ארי: ראשית, הוועדה מברכת על תכנית הסטודנטים בלוד.
מירב בן ארי: הוועדה קוראת להרחבת המיזם ליישובים נוספים.
מירב בן ארי: היישוב הראשון שאנחנו נבחן את המוכנות שלו כבר, תוך שבועיים, בכינוס בקרית שמונה, של הצוות מההתאחדות ומהרשות, העיר הראשונה שאנחנו נבחן היא קריית שמונה.
מסעוד גנאים: אני יכול?
מירב בן ארי: אני מצטערת, אני חייבת לסיים, הגעת מאוחר.
מירב בן ארי: טוב, דקה לפניך.
מסעוד גנאים: אני רוצה לברך על התכנית, על העצמת הסטודנטים והצעירים.
מסעוד גנאים: אני מציע להרחיב את זה ליישובים ערביים, טייבה זה בסדר, גם סכנין זה בסדר.
מירב בן ארי: בדיוק הגענו לדבר על טייבה.
מירב בן ארי: העיר הראשונה שתיבחן בפגישה של הצוות תוך שבועיים כדי לבחון היתכנות, אני אעשה את הפעולה שלי מול משרד החינוך ומול משרד האוצר, זה התפקיד שלי.
מירב בן ארי: אבל בתוך הרשות, כמובן במעורבות של משרד החינוך והנציגים שהגיעו לכאן, להשיג את התקציב לרשות.
מירב בן ארי: בהמשך לדבריו של חבר הכנסת גנאים וחבר הכנסת אחמד טיבי, כמובן של עוזי דיין, נבדוק אפשרות להרחיב את התכניות ליישובים נוספים.
מירב בן ארי: אמר ובצדק עוזי דיין, הוא מוכן לשים מיצ'ינג, אנחנו נפיץ את זה לשאר הערים בארץ שזקוקות לתכנית וכמובן נפעל לקידום הנושא וגיוס הכספים משאר הקרנות, גם "קרן שחף" שאליה התייחסנו.
עוזי דיין: זה בשנה הבאה באופן מעשי.
עוזי דיין: הכסף של השנה הזאת גמור.
עוזי דיין: בהנחה שתצליחו בממשלה, לא ראיתי פה נציג של משרד האוצר.
עוזי דיין: הכסף שלנו לשנה זו כבר יצא.
מירב בן ארי: שר האוצר הוא ראש הסיעה שלי, בדיוק בשביל זה התכנסתי ובגלל זה ביקשתי אני לקיים את הדיון בעצמי כדי שאוכל לקדם את הנושא מול שר האוצר.
מירב בן ארי: כמובן חברתי יפעת שאשא-ביטון, אני בטוחה שתעשה ללא לאות, יחד אתי, לקדם את הנושא.
מירב בן ארי: לכן, הוועדה קוראת לממשלה לתקצב תכנית הרחבה תוך יצירת אותה תקנה, אבל אני מסייגת, אם לא נצליח לעשות את התקנה, אז לחשוב על אלטרנטיבה אחרת לגייס את הכסף.
מירב בן ארי: אנחנו מברכים את הליווי והבקרה של משרד החינוך.
מירב בן ארי: אנחנו כמובן תומכים בחיזוק הקשר והרחבה של המעורבות שלכם בפיקוח גם בערים הנוספות.
מירב בן ארי: אני מודה לכולם שבאתם.
יפעת שאשא ביטון: רק להוסיף בהמלצות, שבכל יישוב שבו נכנסת התכנית, תיבחן תכנית ממשלתית לפיתוח של היישוב בראייה רחבה יותר, שנוכל להשאיר את הפרויקטים - - -
מירב בן ארי: דיברנו על זה, זה נושא חשוב, גם להשאיר את הסטודנטים.
מירב בן ארי: אמרתי את זה בתחילת הדיון ואני אומרת את זה גם בסוף.
מירב בן ארי: אמרתי בתחילת דברי, מה שמבדיל בעיני את תכנית לוד מתכניות סטודנטיות אחרות, הנושא של הבוגרים ושמענו כאן בוגרת נפלאה שסיפרה לנו, איך התחילה ואיך היא מסיימת או לפחות נשארת.
מירב בן ארי: לכן, אנחנו כן רוצים להרחיב ולתת לזה מקורות מימון.
מירב בן ארי: אני מודה לכל מי שהגיע, אנחנו נמשיך כמובן לעקוב אחרי התכנית.
מירב בן ארי: תודה רבה, הישיבה נעולה.
יעקב מרגי: היום ה-1 ביולי 2015, י"ד בתמוז התשע"ה, הנושא על סדר היום: המשבר במדעי הרוח באוניברסיטה העברית – העסקת הסגל הזוטר.
יעקב מרגי: מי שביקש לקיים הדיון הוא?
קריאה: ד"ר אסתר סורוק, יושבת-ראש הארגון שלנו, שצריכה להיכנס כל רגע ובטח תרצה לומר כמה מילים.
יעקב מרגי: כשהיא תבוא.
יעקב מרגי: אז אתה רוצה להתחיל?
אריה זכאי: שמי אריה זכאי, אני אסיסטנט בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית ואני סגנה של ד"ר אסתר סרוק, יושבת-ראש הארגון.
אריה זכאי: בקצרה, בשלושת השנים האחרונות נראה שהפקולטה למדעי הרוח נמצאת במשבר כספי-תקציבי מאוד גדול, בגירעון תקציבי גדול.
אריה זכאי: הפתרון שבחרה הפקולטה הוא לקצץ בסגל הזוטר.
אריה זכאי: זאת אומרת, זו השנה השלישית כבר שהסגל הזוטר חווה קיצוצים נרחבים; למעלה מ-80 חברי סגל זוטר, זו כבר השנה השלישית, מיועדים לפיטורים.
אריה זכאי: ובעצם, הארגון מתנגד בכל תוקף לרעיון.
אריה זכאי: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שאם במשך שנתיים אותו קיצוץ לא הצליח להוציא את הפקולטה מגירעון תקציבי, שנה שלישית לא תעזור.
יעקב מרגי: לידיעה, מהו מקור הגירעון?
יעקב מרגי: רישום הולך וקטן של סטודנטים?
אריה זכאי: אני אשמח אם נציג האוניברסיטה יענה לשאלה.
אריה זכאי: אני לא בקי במספרים כמו הנהלת האוניברסיטה.
אריה זכאי: אבל נאמר לנו שיש גירעון שנמשך, ואנחנו לא מאמינים שזו הדרך לפתור את הגירעון.
אריה זכאי: ולא הוצגה בפני הארגון שום אלטרנטיבה אחרת שתיתן איזשהו פתרון לאותו גירעון תקציבי.
אריה זכאי: זו הסיבה שבעצם יצאנו בצעדים ארגוניים, וכרגע, לידיעה, הסגל הזוטר שובת בכל האוניברסיטה העברית, כבר כמעט שבועיים.
אריה זכאי: ואנחנו מאוד-מאוד רוצים לסיים את השביתה, מאוד רוצים.
אריה זכאי: אנחנו יודעים שיש פגיעה בסטודנטים.
אריה זכאי: התחלנו את השביתה עוד לפני תקופת הבחינות, במיוחד, כדי לאפשר לפקולטה ולהנהלת האוניברסיטה להתעשת ולנסות לפתור את המשבר בדרך אחרת.
אריה זכאי: אנחנו רואים שהיתה איזושהי גרירת רגליים מצד הפקולטה, ומצד הנהלת האוניברסיטה, ולא נעשה פתרון אמיתי, או לא הוצגה אלטרנטיבה אחרת כדי למנוע את הפיטורים האלה.
יעקב מרגי: אני מבין שד"ר אסתר סרוק הגיעה?
אסתר סרוק: בוקר טוב, אני מתנצלת.
אסתר סרוק: ממש מתנצלת.
יעקב מרגי: אז הנה, מיד קיבלת רשות דיבור.
יעקב מרגי: תציגי לנו את מהות המשבר ובמה זה מתבטא.
אסתר סרוק: את המשבר בכללותו אני אולי לא אציג, כי אני חושבת שרוב הציבור יודע על המשבר של מדעי הרוח במדינת ישראל.
אסתר סרוק: וגם האוניברסיטה העברית, כאוניברסיטה מובילה, לא יצאה ללא - - -
יעקב מרגי: אז הנה, אני אומר לך, הוועדה לא יודעת.
יעקב מרגי: תני לנו, על רגל אחת, מה עובר על מדעי הרוח.
אסתר סרוק: מדעי הרוח פחות נדרשים על-ידי סטודנטים, מדעי הרוח אינם הייטק, מדעי הרוח הם לא אטרקטיביים כמו שהם היו פעם.
אסתר סרוק: ולכן יש אולי פחות סטודנטים שמגיעים למדעי רוח.
אסתר סרוק: יחד עם זאת, זה נושא מאוד חשוב – בארצות אחרות בדרך-כלל דורשים מסטודנטים, גם כשהם לומדים בפקולטות אחרות, ברפואה, בטבע, לקחת קורסים במדעי הרוח או אפילו תואר ראשון כולו הוא תואר כללי להרחבת אופקים.
אסתר סרוק: וזו אולי אחת הדרכים לשקם את מדעי הרוח.
אסתר סרוק: אבל יש פחות סטודנטים, יש אולי איזושהי התקבעות של התוכניות.
אסתר סרוק: והתוצאה היתה שבשלוש השנים האחרונות יש גלי פיטורים אדירים מבחינת הסגל שלנו.
אסתר סרוק: אני מדברת על הסגל של המורים והחוקרים באוניברסיטה העברית, שהם לא סגל בכיר.
אסתר סרוק: ובשנה ראשונה היו 60 פניות לפיטורים ודרישה לפיטורים המוניים.
אסתר סרוק: שנה אחר-כך היו 40 אנשים, השנה קיבלנו רשימה של 83 אנשים – אנשים ותיקים ואנשים יותר צעירים.
אסתר סרוק: גם חברי הסגל הצעיר שהם דוקטורנטים ומסטרנטים, וגם עמיתי הוראה ומורים מן החוץ.
יעקב מרגי: וזה רק באוניברסיטה העברית, או שזו מנת חלקן של כל האוניברסיטאות?
אסתר סרוק: אני לא חושבת שלכולן.
אסתר סרוק: השנה יש גם משבר מסוים בבאר-שבע, שהגיעו כנראה לאיזשהו הסכם.
אסתר סרוק: באוניברסיטה העברית המספרים הם גדולים.
אסתר סרוק: ולצערי, ההתנהלות היא לא נאה.
אסתר סרוק: זאת אומרת, אנחנו מבינים את ההתנהלות, אנחנו הרי לא מנהלים את האוניברסיטה.
אסתר סרוק: והציגו לנו, ואנחנו מאוד מקווים שתהיה תוכנית התחדשות ותוכנית שתשקם את מדעי הרוח, הרי זה גם רצוננו.
אסתר סרוק: אמרו שתוך שנה או שנה וחצי תסתיים תוכנית ההתחדשות.