GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: הכלה.
יעקב מרגי: אז נשמע את משרד החינוך.
יעקב מרגי: אני מקווה שזה ירד כבר לשטח, לדרגים המקצועיים.
יעקב מרגי: שאת יודעת לומר לנו מה טומנת בחובה הרפורמה.
יעקב מרגי: לא יודע למה קוראים לזה רפורמה.
יעקב מרגי: סך הכול שר החינוך החליט לתקצב סייעות, לתקצב.
יעקב מרגי: אני אומר - - -
מירב בן ארי: שר החינוך ושר האוצר, אם יורשה לי.
יעקב מרגי: הכול זה שר האוצר.
מירב בן ארי: ברור שהכול.
יעקב מרגי: בסוף זה הכול משרד האוצר.
<קריאה: וראש הממשלה.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע באמת אם זה אכן בשורה, ואיך היא הולכת להתממש.
יעקב מרגי: ואם כל השותפים בדבר, שאמורים ליישם זאת ביום יום, יודעים איך ליישם זאת ומתוקצבים או שזה נחת עליהם ותו לא.
יעקב מרגי: אז בואו נראה מה הרפורמה הזו אומרת.
<סימה חדד: בוקר טוב.
<סימה חדד: אני סימה חדד, מנהלת האגף לחינוך קדם יסודי.
<סימה חדד: אני תיכף אסביר מה זאת רפורמת הסייעת השנייה, אבל אני בהחלט יכולה לומר שעבורנו, עבור הגיל הרך, זאת בשורה גדולה מאוד.
<סימה חדד: ואני חושבת שהקהל הגדול שיושב כאן, מרגש במחויבות שלו, בעניין שלו.
<סימה חדד: כי הרפורמה המסוימת זה לכבוד לנו.
<סימה חדד: אני חושבת שהבשורה הגדולה שלנו, של שר החינוך, מר נפתלי בנט, היא להציב את החינוך בגיל הרך בסדר העדיפות שלו.
<סימה חדד: אני חושבת שזה עבורנו מהלך חשוב, מהלך שבו הציבו את הגיל הרך בעצם כיעד לאומי.
<סימה חדד: ברור לחלוטין שהשקעה בגיל הרך היא השקעה לטווח ארוך, גם בתוך, כהשקעה לחברה בכלל.
<סימה חדד: השקעה בגיל הרך תסייע - - -
יעקב מרגי: בואי, תקשיבי, הרצאות מלומדות על חשיבות הגיל הרך – נשאיר את זה.
יעקב מרגי: אנחנו אחרי זה.
יעקב מרגי: כבר קיבלנו את ההרצאה.
יעקב מרגי: אני רוצה שתסבירי לי, - -
<חיים ביבס: בואו נדבר על הכסף.
יעקב מרגי: - - תרגמי לי, הופה, תרגמי לי מה אמרו שלושת המכובדים, שאחד מהם טרח והגיע לכאן.
יעקב מרגי: שר האוצר ושר החינוך בישרו לנו שיש סייעת שנייה.
יעקב מרגי: איך זה אמור לרדת.
יעקב מרגי: עזבי אותי מהרצאות.
יעקב מרגי: אם יש מישהו, כאן, סביב השולחן, שחושב שאין חשיבות להשקעה בגיל הרך – שלא יענה לי, שייצא מהדיון כי זה לא המקום שלו.
יעקב מרגי: אז עכשיו ישר לפרקטיקה.
<סימה חדד: מוותרת, מוותרת על המצגת ומדברת.
<סימה חדד: הרפורמה כוללת בתוכה שלושה מרכיבים מרכזיים, שלושה מרכיבים שמתוקצבים.
<סימה חדד: אולי לפני המרכיבים אני אומר שהרפורמה הזאת נעשתה בשיתוף פעולה גם עם השלטון המקומי, גם עם הסתדרות המורים, כדי באמת להוביל ליישום כבר בשנה הקרובה.
<סימה חדד: שלושת המרכיבים שאנחנו מדברים עליהם, לכן אנחנו מדברים על רפורמה, היא רפורמת הסייעת השנייה, ואני כוללת בתוכה שלושה מרכיבים: 1 – זה תוספת של סייעת שנייה לגנים שבהם יש 30 ילדים ומעלה, בני שלוש-ארבע.
<סימה חדד: 2 – תקצוב גנים בגילאי שלוש-ארבע: העשרה סביבתית, תכניות לימודים או תקצוב לגן לטובת הגננת, דבר שהוא גם חדש.
<סימה חדד: בין 1,000 שקלים ל-5,000 שקלים, בהתאם להשתייכות העיר או הרשות ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
יעקב מרגי: אשכול.
יעקב מרגי: אשכול מסוים לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
<סימה חדד: הדבר השלישי שמתוקצב בתוך הרפורמה הוא בניית מרחבים, יצירת מרחבים, אשכולות גיאוגרפיים, גם כדי לתת מענה מקצועי לגננות, תמיכה, ליווי.
<סימה חדד: גננות מובילות שבעצם ילוו את הגננות בצורה אינטנסיבית.
<סימה חדד: זו הפעם הראשונה שהתקצוב מושקע לא רק בתשתיות ובגני ילדים כמו שהיה בטרכטנברג, אלא, בעצם, בכל המערך, וכולל את כל המערך, וההשפעה היא השפעה פדגוגית לטווח ארוך.
<סימה חדד: אנחנו עומדים כרגע, בעצם, בפני, כל הסיפור הוא בעצם במהלך השבוע האחרון.
<סימה חדד: אנחנו מודעים גם לקשיים שאנחנו שומעים בקול רם: גם מטעם הרשויות המקומיות, גם מכיוונים שונים.
<סימה חדד: יחד עם זאת, צריך לזכור שזו שנה ראשונה, שנה שבה אנחנו מתנסים.
<סימה חדד: ואני חוזרת ואני אומרת: מעולם לא היה תקצוב של 400 מיליון שקל לטובת הגיל הרך, וצריך לברך על ההישג הזה ולהתמודד עם כל הקשיים, שמן הסתם יעלו תוך כדי, ואנחנו כאן כדי לענות גם על השאלות הללו.
<סימה חדד: הרפורמה כוללת את כלל מערכת החינוך, חשוב לומר, ברשמי ובמוכר שאינו רשמי.
<סימה חדד: וכפי שאמרתי קודם, מתוקצבת על פי אשכולות הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כפי שהיה, כפי שתוכנן, כפי שהיה בעבר.
<סימה חדד: אלה עיקרי הדברים לבקשתך.
יעקב מרגי: אין ספק, אין ספק, הצהרה חשובה, נכונה.
יעקב מרגי: בשאלה לא התייחסת לנקודה הזאת: עלות התכנית, מקורות המימון – מי מממן אותה?
<סימה חדד: אז אמרתי: 400 מיליון שקל, קצת יותר מ-400 מיליון שקל עבור התכנית מממן משרד החינוך ב-400 מיליון שקל, ויש השלמות, בתוספת הסייעת, על פי אשכולות הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כפי שזה מקובל היום: אשכולות 1 - - -
<חיים ביבס: אז נעשה סדר: זה לא מקובל היום וזה לא קיים בכלל.
יעקב מרגי: רגע, מר חיים ביבס, אתה הולך לדבר.
<חיים ביבס: היא אומרת דברים לא נכונים.
יעקב מרגי: אבל אתה הולך לדבר.
<חיים ביבס: - - - משרד החינוך - - -
יעקב מרגי: את עונה לפרוטוקול.
יעקב מרגי: את לא עונה לאף אחד.
<סימה חדד: אוקיי.
<סימה חדד: תקצוב הסייעות על פי אשכולות הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כפי שזה היום במערכת, וזה מיושם - - -
יעקב מרגי: אני אשאל שאלה, אני אחדד שאלה נוספת:
יעקב מרגי: בתוך ה-400 מיליון שקל את יודעת לומר לי מה זה המפקחת?
יעקב מרגי: מה זה ה-1,000 שקל-5,000 שקל?
יעקב מרגי: וכמה זה הסייעת השנייה?
<סימה חדד: מבחינת תקצוב?
יעקב מרגי: בחלוקה.
תמר זנדברג: ה-400 מיליון שקל זה העלות הכוללת או שזה רק החלק של משרד החינוך?
תמר זנדברג: כמה מזה משרד החינוך - - -
יעקב מרגי: חברת הכנסת תמר זנדברג - - -
<חיים ביבס: הערב תקבלו את כל התשובות.
יעקב מרגי: בדיון הזה, רוצים למצות אותו.
יעקב מרגי: אני לא אוהב סיסמאות.
יעקב מרגי: אני רוצה תכלס.
יעקב מרגי: לכן תנו לי.
תמר זנדברג: אבל שאלת מה - - -
יעקב מרגי: אבל היא רק, אנחנו בתחילת הדיון - - -
תמר זנדברג: - - - שתגיד מה החלק של משרד החינוך מהעלות.
יעקב מרגי: סליחה, היא אמרה.
<סימה חדד: העלות היא 400 מיליון שקל - - -
תמר זנדברג: וחלק משרד החינוך - - -
יעקב מרגי: לא, לא, גברתי, את עונה לי ולפרוטוקול בלבד.
יעקב מרגי: אז אני שאלתי שאלה, אני רוצה לקבל תשובה.
יעקב מרגי: אם יש לך.
יעקב מרגי: אם אין לך – גם תשובה.
<סימה חדד: קודם כל, יש לי.
<סימה חדד: ושנית, מר דודי מזרחי הצטרף – מינהל כלכלה ותקציבים.
<סימה חדד: ועם כל מה - - -
<דודי מזרחי: אדוני היושב ראש, התכנית ממומנת על ידי משרד החינוך בעלות של כ-400 מיליון שקלים.
<דודי מזרחי: התכנית מתוקצבת על ידי משרד החינוך בעלות של כ-400 מיליון שקלים.
<דודי מזרחי: העלות של הסייעת השנייה נאמדת בכ-330 מיליון שקלים, וכ-70 מיליון שקלים מוקדשים לטובת מעטפת, כאשר המעטפת בעצם נותנת את הערך המוסף של התכנית, הן מבחינה פדגוגית והן מבחינת הסיוע - - -
יעקב מרגי: ענית לי לשאלה.
תמר זנדברג: ומה עלות רפורמת הסייעת בכללותה?
יעקב מרגי: את לא רוצה רשות דיבור?
<קריאה: שאלת הבהרה.
יעקב מרגי: מיד.
יעקב מרגי: אנחנו עוד לא יודעים כלום.
יעקב מרגי: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני אתן לך, תאמיני לי.
יעקב מרגי: מר חיים ביבס, יושב ראש המרכז לשלטון מקומי וראש עיריית מודיעין מכבים רעות.
<חיים ביבס: טוב, חברים, בוקר טוב לכולם.
<חיים ביבס: אתה יודע מה אני שמח?
<חיים ביבס: אני שמח, לדוגמה, שמר דודי מזרחי הוא תושב מודיעין, ורוב אלה שאחראים על הקיצוצים גרים אצלי בעיר.
<חיים ביבס: אז יכול להיות שאם נעלה להם את הארנונה הם יבינו פעם אחת ולתמיד מה המשמעות של הדברים.
<חיים ביבס: רבותיי, אני ביום חמישי האחרון נקראתי לשר החינוך בפעם הראשונה – לא התקיים שום דיון לפני כן עם השלטון המקומי – על מנת לבשר לי על הסייעת השנייה.
<חיים ביבס: כמובן שאמרנו: כן.
<חיים ביבס: בואו נקשיב.
<חיים ביבס: ואז שמו את הדברים.
<חיים ביבס: וביום שני גילינו בכותרת שזו לא רק כותרת:
<חיים ביבס: סייעת שנייה – אלא סייעת שנייה במימון של הרשויות המקומיות.
<חיים ביבס: זאת אומרת, משרד החינוך מישהו לא כל כך - - - פתאום גילינו שזה לא - - -
יעקב מרגי: מה - - - מימון?
יעקב מרגי: למי שלא בקי.
יעקב מרגי: מי שלא היה ראש רשות בחייו וגם לא התעסק בתקצוב - - -
<חיים ביבס: דקה.
<חיים ביבס: תיכף אני אענה.
<חיים ביבס: אני תיכף אסביר.
<חיים ביבס: זאת הבעיה המרכזית שגם אלה שיושבים שם לא מבינים את התקציב של הרשויות המקומיות, ואני הולך לדבר על זה.
<חיים ביבס: תנו לי.
<חיים ביבס: אני אעשה את זה, מה שנקרא סדר לכולם ולסייעת השנייה.
<חיים ביבס: מכיוון שמה שאנחנו נאמר היום יש לו משמעות ל-1 בספטמבר באופן ברור וחד.
<חיים ביבס: רבותיי, המשמעות היא אחת:
<חיים ביבס: הגענו ביום שני ואז גילינו פתאום שזה לא גילאי שלוש.
<חיים ביבס: כל המחאה הייתה על גילאי שלוש, על הטיפולים, הילדים מרטיבים.
<חיים ביבס: פתאום זה נהיה שלוש, שלוש-ארבע וארבע.
<חיים ביבס: לא שיש לנו בעיה עם זה, רק אתה יודע, בסוף אתה רוצה לעשות משהו אחר – אתה צריך גם להסביר לי מאיפה אתה מביא את הכסף, לא מאיפה אני מביא.
<חיים ביבס: זה אחד.
<חיים ביבס: שניים, יש פה, במעטפת, 70 מיליון שקל – גננת מנטורית.
<חיים ביבס: מישהו ביקש מנטורית?
<חיים ביבס: עם כל הכבוד, מה אתם באים לי לתקציב?
<חיים ביבס: ואל תספרו סיפורים: חצי מיליארד שקל הוקצו עבור הסייעת השנייה במסגרת ההסכמים הקואליציוניים.
<חיים ביבס: אז אני מבין שנהיה מצב אבסורדי:
<חיים ביבס: לחינוך העצמאי יש מי שידאג, וטוב שכך, ואני שמח שכך.
<חיים ביבס: לחינוך הממלכתי דתי יש מי שידאג.
<חיים ביבס: יש את הבית היהודי.
<חיים ביבס: לחינוך הממלכתי – נשארנו יתומים, רבותיי.
<חיים ביבס: השלטון המקומי יגן בגופו על החינוך הממלכתי.
<חיים ביבס: לא יהיה מצב שאנחנו נהפוך את זה לאבן שואבת.
<חיים ביבס: נהיה בכלל מצב אבסורדי: שהאחריות יושבת בכלל במשרד החינוך, והסמכות עלינו.
<חיים ביבס: אנחנו גם אומרים בהרבה מקומות: רבותיי, צאו החוצה, לגמרי.
<חיים ביבס: תנו לנו לנהל את החינוך.
<חיים ביבס: אנחנו נעשה את זה יותר טוב.
<חיים ביבס: רק לסבר לכם את האוזן: יש לי מערכת חינוך של כמעט 30 אלף תלמידים.
<חיים ביבס: אני מביא למעלה מ-70 מיליון שקל מהבית.
<חיים ביבס: אני מביא עבור מערכת החינוך הממלכתית של מדינת ישראל.
<חיים ביבס: עכשיו, לפי התכנית, קבעו תכנית שבה בעצם הלכו והכניסו שני דברים מרכזיים: בפעם הראשונה דיפרנציאלי.
<חיים ביבס: ואז הבנתי, לאט-לאט, פתאום, את האינטרס בכלל.
<חיים ביבס: הרי מה מסתתר?
<חיים ביבס: לא הבעיה.
<חיים ביבס: כל ההבדל פה הוא בסך הכול, אם אתם מורידים את כל הדברים מסביב, ההבדל הוא בין 30 מיליון שקל ל-40 מיליון שקל עבור, מה שנקרא, יישום הרפורמה על כלל מערכת החינוך.
<חיים ביבס: אלא יש פה מניע נסתר: רוצים להכניס את הדיפרנציאלי בכוח.
<חיים ביבס: אבל מה קרה?
<חיים ביבס: הסברתי לכם קודם, לכן אני אסביר שוב פעם: יש 257 רשויות במדינת ישראל, מתוכן רק 24 איתנות.
<חיים ביבס: כולם בטוחים שאנחנו תל אביב.
<חיים ביבס: מה לעשות, אפילו מודיעין בסוציו-אקונומי 8.
<חיים ביבס: יש פה רשויות נוספות: כפר ורדים – סוציו-אקונומי 9; יש פה רשויות אחרות ב-10, שהן מועצות עניות עם תושבים עשירים.
<חיים ביבס: הרי לפי מה זה נקבע?
<חיים ביבס: לפי התושבים.
<חיים ביבס: ואז אני אמרתי שני דברים מרכזיים.
<חיים ביבס: אמרתי: רבותיי, גם במסיבת העיתונאים אמרתי: לא יהיה דיפרנציאלי לפני שיקבעו סל בסיס לתלמיד במדינת ישראל.
<חיים ביבס: לא יכול להיות מצב שבורחים מזה, ואני מבין למה בורחים.
<חיים ביבס: כאשר ישימו, מה שנקרא, את הדברים על השולחן, אז תהיה בעצם תבערה אמיתית של המערכת.
<חיים ביבס: כי כל אחד יבין שיש הבדל בין תלמיד לתלמיד במדינת ישראל.
<חיים ביבס: שזה מקבל 1, זה 1.4, וזה 1.8.
<חיים ביבס: ומישהו צריך לשים, מה שנקרא, את התמונה: אני הילד הרע.
<חיים ביבס: שישים לכולם את התמונה מול הפרצוף ויגיד לכם: רבותיי, זאת המציאות.
<חיים ביבס: עכשיו, דבר נוסף שאמרתי ואז פתאום גיליתי, ממסיבת העיתונאים מתחילים לגמגם: התחייבות של משרד האוצר – פתאום אין התחייבות.
<חיים ביבס: פתאום, כשאני מסביר, 2015, אנחנו, הרשויות שנמצאות, מה שנקרא, תחת תקציב סגור, אי אפשר להוסיף שקל, ואם נוסיף שקל – איפה ראש עיריית הוד השרון?
<חיים ביבס: שיסביר לכם מה זה חיוב אישי.
<חיים ביבס: בחיוב אישי נכנסים.
<חיים ביבס: כי אסור.
<חיים ביבס: מה לעשות, אסור לנו לחרוג.
<חיים ביבס: ואנחנו ב-2016 – אמרתי את זה גם אז: רבותיי, מדובר במהלך משמעותי, עמוק, לתקציב הרשויות המקומיות.
<חיים ביבס: רק הבעיה שלא מקשיבים.
<חיים ביבס: לא מקשיבים כי מרבית האנשים – אני אגיד משהו חמור: מרבית האנשים שיושבים באותם משרדים, אין להם הבנה, ולו הקטנה ביותר, איך בנוי תקציב של רשות מקומית.
<חיים ביבס: וכשאני לקחתי רק את מודיעין והסברתי, אמרתי: קחו את מודיעין לדוגמה.
<חיים ביבס: אני מדבר על שמונה וחצי מיליון שקל תוספת.
<חיים ביבס: המשמעות שאני צריך להביא 4,250,000 שקל.
<חיים ביבס: המשמעות שאם אתם תיקחו את תקציב הרשות, אחד משניים: אם אני מקצץ אני מוריד יותר משני מיליון שקל בחינוך כדי להוסיף את אותו כסף, ובזה אני מחליף כסף בכסף.
<חיים ביבס: מצד אחד.
<חיים ביבס: או לחילופין, זה להעלות ארנונה.
<חיים ביבס: או דבר שלישי: זה כספי הורים.
<חיים ביבס: אלא מה?
<חיים ביבס: פתאום התחילו תדרוכים של משרד החינוך.
יעקב מרגי: הצלע המשולשת לא קיימת.
יעקב מרגי: להעלות ארנונה לא קיים.
יעקב מרגי: לא ניתן לך.
<חיים ביבס: אז פתאום התחילו תדרוכים של משרד החינוך.
<חיים ביבס: מה זאת אומרת?
<חיים ביבס: כספי רשויות.
<חיים ביבס: נהיה איזה מושג.
<חיים ביבס: אז אני אסביר לאלה שיושבים פה, שאולי לא מבינים את המבנה המוניציפאלי של מדינת ישראל, איפה שהם גרים: כספי רשויות שווה כספי הורים שווה ארנונה.
<חיים ביבס: אם מישהו מכיר מתכונת אחרת שילמד אותנו.
<חיים ביבס: יש לי עץ המוצצים במודיעין.
<חיים ביבס: זה כל ילד שנגמל ממוצץ – הוא בא, תולה אותו.
<חיים ביבס: למדנו את זה מכפר סבא.
<חיים ביבס: אבל, בדיוק על אותו עיקרון, כולם בטוחים כשמסתובבים בפארקים היפים שהשקענו בהם בעיר וקוטפים כסף מהעצים.
<חיים ביבס: מביאים את הכסף הזה ולוקחים אותו, מה שנקרא.
<חיים ביבס: בסופו של דבר, רבותיי, אנחנו כרשות סוציו-אקונומי 8, נטולת מענק, מאוזנת.
<חיים ביבס: יש 257 רשויות, 24 איתנות.
<חיים ביבס: מתוכן גם, מחציתן רק באמת רשויות שיש להן עודף כזה ואחר.
<חיים ביבס: רוב הרשויות במדינת ישראל, זה או רשויות כמונו, נטולות מענק שהן מאוזנות לחלוטין או רשויות שמקבלות מענק איזון מהמדינה, שזה בדיחה.
<חיים ביבס: המדינה באה ואומרת: אני נותנת לך מענק איזון, ובצד השני אני לוקחת לך 10%.
<חיים ביבס: עכשיו, אני בא ואומר בצורה מאוד ברורה: אתם רוצים לדבר על דיפרנציאלי?
<חיים ביבס: רק דיפרנציאלי אחד יכול להיות.
<חיים ביבס: היום, דרך אגב, המדינה מתקצבת 87% מהסייעת.
<חיים ביבס: אני אומר להם: סוציו-אקונומי 6-1 – תתקצבו מאה אחוז.
<חיים ביבס: סוציו-אקונומי 10-7 – תתקצבו בדיוק כמו היום.
<חיים ביבס: ואני אומר לכם עוד דבר נוסף: לא יהיה.
<חיים ביבס: שלא תטעו בדבר אחד: אני את ראשי הרשויות, אמרתי לכם, לקחתי את כולם, אמרנו: אף אחד פה, ואני מבין שיש ראשי רשויות כאלה שלקחו סייעת שנייה, ויש כאלה שלקחו את זה דרך המתנ"ס מכספי ההורים.
<חיים ביבס: ואתם רוצים לשמוע את דעתי עליהם?
<חיים ביבס: אני אומר שהם פחדנים.
<חיים ביבס: משום העובדה שהם לא פה.
<חיים ביבס: האמיצים פה.
<חיים ביבס: אלה שלקחו סייעת שנייה דרך המתנ"ס והם מסתתרים והם הראשונים לצעוק נגד, הם בכלל לא מגיעים לפה.
<חיים ביבס: כי הם מבינים פתאום שזה צריך להגיע למועצה, הם צריכים להצביע בעד העלאת הארנונה לתושבים.
<חיים ביבס: לאף אחד אין אומץ.
<חיים ביבס: לאף אחד אין אומץ לעשות את זה.
<חיים ביבס: אז אני אומר את זה בצורה מאוד ברורה.
<חיים ביבס: רבותיי: סייעת שנייה אתם רוצים?
<חיים ביבס: כן?
<חיים ביבס: תהיה סייעת שנייה רק אם תתקצבו.
<חיים ביבס: לא תתקצבו – לא תהיה סייעת שנייה.
<חיים ביבס: נקודה.
<חיים ביבס: ואני אומר את זה בצורה ברורה כדי שיבינו את זה אלה שיושבים שם.
<חיים ביבס: כי כאשר באנו בתמימות ביום חמישי הבנו שמדובר במשהו שאנחנו אולי צריכים להירתם, אבל אז הבנו שיש אג'נדה נסתרת.
<חיים ביבס: כי כשמדובר ב-30 מיליון שקל- 40 מיליון שקל פער – יספר לנו מי שהיה בעברו שר ומכיר את תקציב המדינה – 40 מיליון שקל זה טיפה בים.
<חיים ביבס: לפני שבוע בדיוק מצאו 200 מיליון שקל מהר מאוד כאשר הייתה אמורה להיות הפגנה גדולה של אחד המגזרים.
<חיים ביבס: מצאו את זה מהר מאוד.
<חיים ביבס: עם כל הכבוד למשרד החינוך, שיימצאו.
<חיים ביבס: משרד החינוך קיבל 600 מיליון שקל, מתוכם הקצתם 400 מיליון שקל.
<חיים ביבס: או שתעשו סדר ב-400 מיליון שקל או שתמצאו את הכסף - - -.
<חיים ביבס: אני שוחחתי על זה, למען ההגינות, עם שר האוצר.
<חיים ביבס: שוחחו איתו הרבה ראשי רשויות.
<חיים ביבס: הוא הבין את הבעיה האמיתית.
<חיים ביבס: הוא הבין שמדובר פה במצוקה אמיתית.
<חיים ביבס: הוא הבין שהתבערה הגדולה, איך אמרת?
<חיים ביבס: כשראשי רשויות יצטרכו להעלות ארנונה אתה תהיה הראשון שתתנגד.
<חיים ביבס: ואני מסכים על כך.
<חיים ביבס: גם על הטייס האוטומטי אנחנו שומעים את האנשים מתרעמים.
<חיים ביבס: אז מה יהיה כאשר - - -
יעקב מרגי: אני אגיד לך למה.
יעקב מרגי: כי הייתה מסיבת עיתונאים, "התגלחו" עלינו, ועכשיו רוצים שההורים ישלמו את זה.
<חיים ביבס: יפה.
<חיים ביבס: ולכן אני הילד הרע ששם את זה מול הפרצוף לכולם.
<חיים ביבס: אני גם אמרתי את זה להורים שלי, אז, בהתחלה.
<חיים ביבס: ההורים אצלי ככה אמרו: כן, אנחנו בעד - - - חינוך, אבל כאשר הבינו שמדובר, מה שנקרא, באג'נדה, אז מהר מאוד הם הבינו שצריך להיאבק על כך שאת הכסף הזה יביאו.
<חיים ביבס: אני אומר עוד דבר אחרון ומשמעותי: אנחנו שבעים מהרפורמות שכל שני וחמישי קופצות.
<חיים ביבס: עשו את בית הספר של הקיץ.
<חיים ביבס: אף אחד לא חשב.
<חיים ביבס: קפצו איתו במספרים החוצה ואחר כך הבינו.
<חיים ביבס: ירדו מ-1,200 קייטנות ל-450, כן?
<חיים ביבס: כאשר אף אחד לא באמת בא.
<חיים ביבס: אז אנחנו ניהלנו משא ומתן עיקש כדי להביא את המעטפת עבור השלטון המקומי.
<חיים ביבס: אבל בסוף גם צריך להבין דבר נוסף: לא חשבו, בתל אביב, לדוגמה, בצפון, שגרים העשירים, נכון?
<חיים ביבס: לדעת כולם, גרים העשירים.
<חיים ביבס: גבו 1,200 שקל, 1,300 שקל.
<חיים ביבס: בדרום היו גובים - - -
מירב בן ארי: יש בצפון תל אביב גם שכונות לא - - -
<חיים ביבס: דקה, דקה, דקה.
<חיים ביבס: תקשיבי עד הסוף.
<חיים ביבס: את לא מקשיבה.
<חיים ביבס: אתם סתם קופצים.
<חיים ביבס: בדרום גבו 180 שקל, 200 שקל.
<חיים ביבס: ואז מה קרה?
<חיים ביבס: נוצר מצב שלצפון הורידו ל-450 שקלים.
<חיים ביבס: לעשירים הורידו את הכסף.
<חיים ביבס: לעניים העלו ל-450 שקלים.
<חיים ביבס: ואז נוצר מצב שבסופו של דבר דופקים את החלשים.
<חיים ביבס: לכן אני אומר: רבותיי, רגע לפני, רוצים רפורמה אחת?
<חיים ביבס: - - -
רחל עזריה: תסביר, תסביר שוב את ההיגיון, למה דופקים את החלשים.
<חיים ביבס: מה שקרה, היו גובים דיפרנציאלית בתל אביב, בתוך תל אביב.
<חיים ביבס: בצפון היו גובים עבור קייטנות 1,200 שקל, 1,300 שקל, ובדרום היו גובים 180 שקלים, 200 שקלים.
רחל עזריה: אז אתה מדבר על מה שקורה בעיר אחת ספציפית.
<חיים ביבס: בית הספר של הקיץ בעצם הוריד לאלה שיכולים את הכסף ולאלה שלא יכולים העלה.
<חיים ביבס: עכשיו, מה שקרה בתל אביב, שהיו מסבסדים.
<חיים ביבס: ולכן אני אומר: רבותיי, רפורמה רוצים?
<חיים ביבס: המשמעות: תביאו את הכסף לפני שאתם קופצים.
יעקב מרגי: מר חיים ביבס, תודה.
יעקב מרגי: מר חיים ביבס, אם הבנתי שני דברים ממך: אחד, הבנתי קודם שקודם כל רצים למיקרופון ומצהירים על רפורמות.
יעקב מרגי: שניים, אני מבין ממך שאם אין תקצוב אין סייעת שנייה.
<חיים ביבס: אכן.
יעקב מרגי: אני רוצה לשאול את יושב ראש מרכז השלטון מקומי.
יעקב מרגי: מה אומר יושב ראש מרכז השלטון המקומי?
<חיים ביבס: אמרתי בצורה ברורה: אם אין תקצוב, המשמעות שאין רפורמה.
<חיים ביבס: דרך אגב, אמרתי: מה שאנחנו מוכנים דיפרנציאלית, כדי שיהיה ברור, אמרנו: היום אנחנו מתוקצבים 87%.
<חיים ביבס: אני בעד שסוציו-אקונומי 6-1 יקבל מאה אחוז.
<חיים ביבס: סוציו-אקונומי 10-7 יקבל את ה-87%, כמו שהוא מקבל היום.
יעקב מרגי: טוב.
פיני בדש: גם כשאומרים 20-80, בסוף זה מגיע מאה אחוז - - -
<חיים ביבס: מר פיני בדש, לפני כן אמרת שאתה יכול לפצל כיתות ואתם עומדים להביא כסף.
<חיים ביבס: אז בואו נירגע קצת עם זה, בסדר?
יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן לא נמצאת – נרשמה.
יעקב מרגי: חברת הכנסת עליזה לביא נרשמה ולא נמצאת.
יעקב מרגי: חברת הכנסת מרב מיכאלי גם לא נמצאת.
יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי.
מירב בן ארי: אני קודם כל מתנצלת, אני צריכה לצאת בעוד כמה דקות.
מירב בן ארי: אבל אני חברת הכנסת מירב בן ארי ואני מכולנו, ואפילו משר האוצר שאיתו דיברת.
מירב בן ארי: אבל בואו כבר נשאיר את זה מאחורינו כי זה כבר לא רלוונטי.
מירב בן ארי: תראה, אני מבינה את העניין הזה של התרעומת של חברי המועצה.
מירב בן ארי: אני הגעתי מהעיר תל-אביב יפו כחברת מועצה.
מירב בן ארי: עברנו.
מירב בן ארי: התחילה שם מחאה, מ"גן זה לא מחסן".
מירב בן ארי: ובאמת, כל העניין הזה של - - - אין ספק שאנשי ונשות תל-אביב עשו כאן מאמץ גורף כדי להעלות את הנושא הזה על סדר היום של הסייעת השנייה.
מירב בן ארי: עכשיו, מצד אחד אנחנו אומרים: אנחנו שבעים מרפורמות, אנחנו לא צריכים רפורמות.
מירב בן ארי: באים ומדברים למיקרופונים, אבל בסוף מפילים עלינו את העלות.
מירב בן ארי: מצד שני, הם באים ואומרים: בואו, הממשלה תתערב.
מירב בן ארי: אז מגיעה הממשלה, מגיעה, ומתוך מקום של להתערב ולתת את הכספים.
מירב בן ארי: עכשיו, יכול להיות שבקונסטלציה, שאותה גננת נוספת שאחראית על התחום, אם זה פחות רלוונטי אליך, אז יכול להיות שבתוך ה-400 מיליון שקל אפשר לעשות שינויים.
מירב בן ארי: אבל עם כל הכבוד, אני חושבת שלבוא ולהגיד 6-1 – מאה אחוז ו-10-7 – גם כאן יש מקום לשנות את ההגדרות.
מירב בן ארי: ומה שעשתה הרפורמה הזו של הסייעות: היא הגדירה מ-7 עד 8; 9 עד 10.
מירב בן ארי: אני לא חושבת שלחלוקה דיכוטומית כזאת של 1 עד 6 ו-7 עד 10, ופה מאה אחוז, וכאן 98% או 87% או מה שדיברת; לדעתי, החלוקה הזאת לא נכונה, בעיניי.
מירב בן ארי: צריך לעשות חלוקה יותר פנימית.
מירב בן ארי: בטח ברשויות שהן יותר חזקות.
מירב בן ארי: עכשיו, נכון שאתה אומר:
מירב בן ארי: הרשות לא צריכה להתערב.
מירב בן ארי: אבל עובדתית, שגם בשנה האחרונה, שהיה את המאבק, היו רשויות שאמנם אתה - - - לא הייתי אומרת לא מוצא איתן תחום משותף – לא הייתי רוצה להגיד: לועג להם – אבל לא מוצא איתן תחום משותף; שכבר לקחו סייעת שנייה וכבר דאגו לתקצוב - - -
<חיים ביבס: והם הראשונים שבוכים.
יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי, אני אעזור לך, אני אסייע בידייך.
יעקב מרגי: אומר לך ראש רשות, עכשיו תעזבי את מר חיים ביבס.
יעקב מרגי: כששואלים אותי מה נשמע אני לא עונה את התשובה הרגילה, אני אומר: תלוי איפה אתה שם את האוזן.
יעקב מרגי: מה לעשות, יושב ראש מרכז השלטון המקומי בא מהעיר מודיעין מכבים רעות.
יעקב מרגי: מצד אחד, הוא רואה במשקפיים שלו את מה שהוא מתמודד ביום יום.
יעקב מרגי: ומצד שני, גם את הראייה של השלטון.
יעקב מרגי: אומר לך ראש רשות עכשיו.
יעקב מרגי: אני עוזב ושם אותו בצד.
יעקב מרגי: אני הולך לראש עיריית דימונה, שזה המקום לציין שקיבלו, שוב, - -
<חיים ביבס: הוא גם את ה-10% - - -
יעקב מרגי: - - פעם שנייה בשבע שנים, ככה, נכון?
<בני ביטון: - - -
מירב בן ארי: גם את ה-10% תקצוב של הסייעת השנייה הוא לא יכול לממש.
<חיים ביבס: הוא לא יכול.
יעקב מרגי: פרס החינוך – פעמיים בשבע שנים.
יעקב מרגי: אומר לך: מה את רוצה?
יעקב מרגי: את רוצה - - -?
יעקב מרגי: אני בעד.
יעקב מרגי: אני תומך בזה.
יעקב מרגי: זה אמיתי.
יעקב מרגי: יש צורך וזה.
יעקב מרגי: מאיפה אני לוקח את זה?
יעקב מרגי: אני אקח את זה, אני אומר לך מאיפה אני אקח את זה: אני אקח את זה מתקציב החינוך.
יעקב מרגי: אני אפגע בחינוך בתחום כזה וכזה.
יעקב מרגי: זאת שאלה שנשאלת.
יעקב מרגי: מצד שני, אנחנו כמחוקקים, כל פעם שמעלים את הארנונה, ואני אגיד לך את האמת:
יעקב מרגי: אני כבר כמה קדנציות אומר: צריך לצמצם את חופש הפעולה שלכם בשימוש בכספי הפיתוח, כספי הארנונה.
יעקב מרגי: יש לכם שיקול דעת רחב: פרחים, כיכרות, שנים מסוימות.
יעקב מרגי: הכול.
יעקב מרגי: כנ"ל גם בעלייה, הקצב של העלייה.
יעקב מרגי: זה המס היחיד שהכי קל להעלות אותו – בלי דיון ציבורי.
יעקב מרגי: הארנונה.
יעקב מרגי: אז אנחנו, מצד אחד, מכים בהם בקטע של הארנונה.
יעקב מרגי: מצד שני, אתם יודעים מה?
יעקב מרגי: הממשלה מתנהגת במוסר כפול: תבואו לוועדות שרים לענייני חקיקה, שהייתי חבר בוועדת שרים כזו, כל חוק שבא לגעת במטלה נוספת על השלטון המקומי, אומר לך יושב ראש הוועדה או כרגע זה ראשת הוועדה, השרה איילת שקד, אומר לך: אנחנו לא יכולים להוסיף מטלות לשלטון המקומי שעולות כסף.
יעקב מרגי: מצד אחד.
יעקב מרגי: ומצד שני, הממשלה כן עושה זאת.
יעקב מרגי: זה מוסר כפול של הממשלה.
עליזה לביא: אבל למה על גבן של הסייעות?
עליזה לביא: למה על גבן של הסייעות?
יעקב מרגי: זה למה על גבן של הסייעות, למה על גבה של הרפורמה שאנחנו מדברים עליה ואת רוצה - - -
<קריאה: לילדים.
<קריאה: של הילדים, בראש ובראשונה.
<קריאה: קודם כל, לילדים.
יעקב מרגי: שאלת על גבן של הסייעות והילדים.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים עובדות הניקיון ברשויות המקומיות ובכלל.
יעקב מרגי: לשפר.
<קריאה: בלניות - - -
יעקב מרגי: בלניות.
יעקב מרגי: כל דבר זה מאבק צודק.
יעקב מרגי: יש פה שאלה צודקת, עם כל הכבוד: הממשלה רוצה לתת סייעת שנייה?
יעקב מרגי: אני יודע, כשאני כמחוקק, בסדר?
יעקב מרגי: למה מה שנדרש ממני כמחוקק לא נדרש מהממשלה?
יעקב מרגי: הממשלה דורשת ממני, כשאני מביא הצעת חוק מעל חמישה מיליון שקל - - -
יעקב מרגי: אני אומר:
יעקב מרגי: למה מה שהממשלה דורשת ממני כמחוקק, כשאני מביא הצעת חוק שעלותה מעל חמישה מיליון שקל, להציג את מקורות המימון; למה הממשלה לא עושה זאת?
יעקב מרגי: נכון, יש לה אמירה, ואמרת אותה ביושר: אנחנו לא משנים את כללי המשחק.
יעקב מרגי: יש את שיטת התקצוב, אבל בכל זאת, זו מטלה נוספת.
יעקב מרגי: תציגי לו מאיפה הוא הולך להביא אותה.
יעקב מרגי: תאמרי לו.
<חיים ביבס: הם שינו את כללי המשחק.
יעקב מרגי: תקבלו החלטת ממשלה, תהיו אמיצים.
יעקב מרגי: תהיו אמיצים.
יעקב מרגי: אתם נכנסים לו לכיס?
<חיים ביבס: תעלו את הארנונה בעצמכם.
יעקב מרגי: תיכנסו לכיס שלו, תאמרו לו: אנחנו החלטנו.
יעקב מרגי: תיקחו על אחריות
יעקב מרגי: כם, אתם.
יעקב מרגי: תפגעו בשירותי הרווחה, תפגעו בשירותי הבריאות, תפגעו בשירותי החינוך, אבל תציגו.
יעקב מרגי: אתם לא יכולים, מצד אחד, לזרוק מטלה חשובה.
יעקב מרגי: אתם נושאים ברוב רובה של המטלה הזאת, אבל עדיין יש דלתא.
יעקב מרגי: היא לא גדולה, ריבונו של עולם.
יעקב מרגי: אומר יושב ראש מרכז השלטון המקומי: תוקצבתם על זה - - - בעודף.
יעקב מרגי: זו שאלה שצריך לקבל עליה הסבר אחר כך.
יעקב מרגי: אז זה שאלות שנזרקו.
יעקב מרגי: זה לא היו דברי פתיחה סתם.
יעקב מרגי: ואולי לא שמתם לב, קצת הקשבנו, מידי פעם.
עליזה לביא: אני רוצה לברך אותך על הטיפול וההתגייסות של הוועדה לטפל באמת בנושא הזה של הסייעות.
עליזה לביא: יש פה כוונה טובה של שני שרים שמבינים את החשיבות בהוספה של סייעת לטובת הילדים והילדות שלנו, ובמקרה שלי גם לטובת הנכדות שלי, אבל לא על חשבון גבן של הסייעות.
עליזה לביא: אנחנו מדברים פה על עוד 4,600 סייעות לתוך תנאים קשים מנשוא.
עליזה לביא: היום שנה לצוק איתן.
עליזה לביא: אם יש מקום לומר תודה למי שהחזיקו את החוסן הלאומי זה לסייעות שהגיעו לעבוד בכל יישובי הדרום.
עליזה לביא: לא הגננות היו שם.
עליזה לביא: לא הגננות שיש להן חוזים עם משרד החינוך, ומשרד החינוך מעטיר עליהן הכשרה וסיוע והכוונה והשתלמויות ומשכורת.
עליזה לביא: הגננות לא היו שם.
עליזה לביא: מי שהיו שם - - -
סופה לנדבר: היו שם.
עליזה לביא: אני פגשתי סייעות.
עליזה לביא: אני לא אומרת לך חלילה על הגננות - - -
יעקב מרגי: חברת הכנסת עליזה לביא, את לא משיבה לאף אחד.
יעקב מרגי: תדברי כמו שאת - - -
עליזה לביא: אני מודה לכל מי שעזר.
עליזה לביא: אבל בסופו של יום, מי שהחזיקו זה היו סייעות.
עליזה לביא: אני ביקרתי ביישובי הדרום, והסייעות הגיעו לגנים גם במקומות שבהם אחרים לא הגיעו, אדוני.
עליזה לביא: ולכן לבוא עכשיו - - -
<קריאה: הגננת שהילד נהרג בגן - - -