GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אתה לא מסוגל להציג, אל תציג, אני אתקדם הלאה.
<עמיעד גורביץ': אני אציג.
יעקב מרגי: אני אדע להגיע לנקודות החולות גם בלעדיך, אז עזוב.
יעקב מרגי: תתקדם, תציג את התוכנית.
מיכל רוזין: איפה האתגרים.
<עמיעד גורביץ': איפה האתגרים.
<עמיעד גורביץ': נכון להיום, התוכנית הזאת פועלת בשלושה זרועות – יש את הריבון, יש את הרגולטור שזה משרד החינוך, הוא בעצם הגוף שמקצה את השעות.
<עמיעד גורביץ': ברמה הלאומית הוא זה שמקצה את השעות ומעביר את זה דרך המחוזות.
<עמיעד גורביץ': התוכנית פועלת – רק לסבר את האוזן – ב-181 רשויות מקומיות פלוס בחסויות נוער ובמתקני כליאה במדינת ישראל.
<עמיעד גורביץ': למעשה, אנחנו מפעילים את זה בתוך השלטון המקומי, בתוך הרשות המקומית.
<עמיעד גורביץ': לאמור, הרשות המקומית היא הבעלים על המקום, משרד החינוך הוא זה שמקצה את השעות, ואנחנו הגורם שמפעיל באופן מלא – מעסיק את המורים באופן מלא ומפעיל את התוכנית.
<עמיעד גורביץ': סגירה של מרכז היא פררוגטיבה של משרד החינוך/של הרשות המקומית, מפני שהסיבות, העילות יכולות להיות עילות מעילות שונות.
<עמיעד גורביץ': ואגב, אנחנו לא מרגישים בנוח כשנסגרים מרכזים ואנחנו פועלים למניעת סגירת מרכזים.
<עמיעד גורביץ': סגירת מרכז יכולה להיות למשל בשל מיעוט תלמידים.
<עמיעד גורביץ': אנחנו ניגשים לבדוק האם מיעוט התלמידים זה בשל עבודה בחסר מפני שישנם ילדים נושרים והם לא מגיעים למרכז, או מפני שיש פחות ילדים נושרים באותו אזור.
<עמיעד גורביץ': סגירה יכולה להיות בגלל סיבות אחרות שקשורות, ומשרד החינוך יתמקד בהן.
<עמיעד גורביץ': אף אחת מהעילות ומהסיבות הללו אינן קשורות במפעיל התוכנית.
<עמיעד גורביץ': אני בשום אופן לא קבלן בעניין הזה, ומורי היקרים והמסורים אינם עובדי קבלן.
<עמיעד גורביץ': לכן, כל הנושא של סגירה – רק לסבר את האוזן - -
יעקב מרגי: חצי דקה לסיכום.
<עמיעד גורביץ': - - סגירת שמונת המרכזים שנעשתה בשנה האחרונה, מתוך 181 – שזה גם כן בכל זאת זה שמונה – לא הייתה החלטה של רשת עתיד, וגם לא נועצו בנו בעניין הזה.
<עמיעד גורביץ': רק לסבר את האוזן בעניין אחד (שקף: אחריות העסקה בחינוך העל-יסודי; השקף הקודם: המעמד המשפטי).
<עמיעד גורביץ': החינוך העל-יסודי במדינת ישראל אינו על-ידי המדינה.
<עמיעד גורביץ': המדינה לא מעסיקה את המורים, לא בתוכנית היל"ה - - -
מסעוד גנאים: הרשויות.
<עמיעד גורביץ': הרשויות.
יעקב מרגי: כפי שזכור לי, הרשות המקומית היא זרוע שלטונית.
<עמיעד גורביץ': לא, לא, יש חוק.
יעקב מרגי: בסדר, אני מבין את הדיוק שלך.
יעקב מרגי: פה בשולחן זה לא רלוונטי, נקודה.
יעקב מרגי: לא רלוונטי.
יעקב מרגי: הלאה.
<עמיעד גורביץ': מפני שחבר הכנסת יונה דיבר על העברה למדינה - -
<עמיעד גורביץ': - - אני אומר שהסטטוס של המורים בחינוך העל-יסודי הוא העסקה על-ידי רשות.
<עמיעד גורביץ': אני עוסק בכלכלת חינוך ובכלכלת עבודה, ואני עוסק באלטרנטיבות.
<עמיעד גורביץ': אני חושש חשש רב שהמהלך הזה יוביל להעברה – ושלא ייפגעו ממני ראשי הרשויות – העברת האחריות לרשויות המקומיות.
<עמיעד גורביץ': זה יהיה צעד קטסטרופלי.
יעקב מרגי: אני יכול לשאול אותך שאלה?
יעקב מרגי: איפה אתם מקיימים את התוכנית?
<עמיעד גורביץ': אני מקיים את זה בתוך מרכז שהוא בבעלות הרשות המקומית.
יעקב מרגי: מה זה מרכז?
יעקב מרגי: יש לו שם?
יעקב מרגי: לא בית-ספר?
<עמיעד גורביץ': לא.
<עמיעד גורביץ': אגב, גם בבתי-ספר שרשת עתיד או רשת אורט מקיימים זה מבנה של הרשות.
<עמיעד גורביץ': אותו דבר.
<עמיעד גורביץ': אני חושש, אדוני היושב-ראש – וחשוב לי מאוד להגיד את המסר הזה לחברים פה כי כוונותיהם טובות אבל חשוב לי להציג את האלטרנטיבות בחצי דקה שנתת לי.
<עמיעד גורביץ': מעבר לרשויות המקומיות ייצור שלושה דברים.
<עמיעד גורביץ': האחד, שהכי מפחיד אותי, יקרה מה שקרה לציל"ה, וזה סגירת התוכנית.
<עמיעד גורביץ': וזה קרה.
<עמיעד גורביץ': הדבר השני, זה ייצור אי שוויון מטורף מפני שהיחידה בשדרות / בג'יסר א-זרקא, לא תהיה היחידה בתל-אביב, נכון להיום בהיל"ה הן מקבלות אותו שירות.
<עמיעד גורביץ': הדבר השלישי, גם אם זה יעבור – שלא ייפגעו ממני חבריי במשרד החינוך; משרד החינוך, לא זו בלבד שאינו ערוך לנהל את התוכנית ולקיים את התוכנית, בהיבט המקצועי אני מדבר, בלי שהם ייפגעו ממני – בהיבט הכלכלי אנחנו מחזיקים את התוכנית עם מטה של 3.5%.
<עמיעד גורביץ': אני רוצה לראות רשות שלטונית שמחזיקה מטה ב-3.5%.
<עמיעד גורביץ': תודה, אדוני.
מיכל בירן: כל הכבוד על היוזמה של הדיון הזה ליוסי, ואם היו עוד אנשים שהצטרפו אליך בעניין.
<קריאה: מיכל רוזין.
מיכל בירן: מיכל, סליחה.
מיכל בירן: כשהאשמתי פקידי אוצר בזה שהם חסידים של דת ההפרטה, אז האשימו אותי שאני חסידה של דת אחרת, שהיא האנטי או הסוציאל-דמוקרטיה, ואני רוצה להגיד שמבחינתי זאת לא דת.
מיכל בירן: במקום שהפרטה עובדת ומשרתת את המטרה שלשמה היא נעשתה, אני לא אומרת שבאופן גורף זה לא עובד, אבל אני חושבת שבתחום החינוך אנחנו רואים את זה שוב ושוב ושוב, שזה לא עובד.
מיכל בירן: ואתה מציג פה אפשרויות.
מיכל בירן: שוב, באמת אתה צודק, אתה פה, אחרים יותר גרועים, הכול נכון.
מיכל בירן: אל דאגה, נגיע גם אליהם, אני חושבת שאפשר להבטיח את זה אחד אחד, אבל זה לא פותר את הבעיה המרכזית.
מיכל בירן: דבר ראשון, זה לא סביר פה, מיקור החוץ.
מיכל בירן: אני אומרת, גם המיומנויות המקצועיות, אני לא קונה את זה שמשרד החינוך לא יכול לעשות את זה.
מיכל בירן: רשויות מקומיות, אני דווקא מסכימה אתך שהפערים יהיו מאוד גדולים.
מיכל בירן: אני חושבת שכמה שיותר צריך להיות כן מערכתי ובאחריות המדינה ולא להפריט.
מיכל בירן: גם לשלוח את זה לרשויות המקומיות גורם להבדלים ולפערים.
מיכל בירן: אבל, אין שום סיבה שהמורים יחיו בתחושות כאלה.
מיכל בירן: המדינה הזאת היא כמו מכונית שמילאו בה דלק פעם אחרונה לפני 30 שנה, ועכשיו מתניידת פשוט על שאריות ועל אדים.
מיכל בירן: וזה קורה, אני רואה את זה, עם המורים ועם העובדים הסוציאליים ועובדי משרד החוץ.
מיכל בירן: המדינה מנצלת ניצול ציני אנשים שאכפת להם מהעבודה שלהם, שהם לא יפקירו, לא את חזית ההסברה ולא ילדים במצוקה ולא כל אחד ואחד מהדברים המדהימים כי מדובר באנשים עם אתוס, שלא הלכו לתפקידים האלה כי הם חשבו שהם יעשו מזה ג'ובות ומשם המקפצה הבאה זה אל תשובה, אלא הם הגיעו למקצועות האלה כי הם מאמינים במה שהם עושים, אבל אי אפשר שלא לגבות אותם.
מיכל בירן: ויש פה עניין, כמה שתשתדל – ואני דווקא שמחתי לשמוע מה שאמרת שעשית בגלגולך הקודם.
מיכל בירן: אני לא מייחסת לך כוונות רעות, אבל זה העניין.
מיכל בירן: יש פה בעיה מערכתית, ובלי לפתור אותה מערכתית זה פשוט לא יעבוד.
מיכל בירן: מורים צריכים להיות מועסקים אך ורק בהעסקה ישירה.
יעקב מרגי: אני מרגיש פה החמצה.
יעקב מרגי: הנושא הוא סכסוך העבודה.
יעקב מרגי: עינת לא הצליחה – לא רצתה אולי גם – לגעת בזה.
יעקב מרגי: אני רוצה להיכנס למהות הסכסוך.
יעקב מרגי: האם יש מישהו מהמורים שמסוגל, או שנדלג על זה?
יעקב מרגי: סליחה, אני מבקש.
יעקב מרגי: לא פתחתי את זה לדיון.
יעקב מרגי: יש מישהו מהמורים שמסוגל לדבר על כך?
יוסי יונה: חבר הכנסת מרגי, אני רוצה לציין, ברשותכם.
יוסי יונה: אנחנו אמרנו בתחילת הדיון שיש עניין אחד שהוא סכסוך עבודה בינם לבין רשת עתיד, ואנחנו לא נוגעים בו במישרין.
יוסי יונה: אנחנו פה באנו לקיים את הדיון כדי להבטיח - - -
מסעוד גנאים: סוגיית מורי הקבלן.
יוסי יונה: מורי קבלן, שזה יעבור להעסקה ישירה.
יוסי יונה: ורק תרשה לי, נקודה אחת למנהל רשת עתיד.
יוסי יונה: הרי הבעיה האקוטית היא בדיוק זו.
יוסי יונה: כאשר נניח תארו לכם בחינוך הממלכתי ילדים לא באים לבית-הספר, שולחים את המורה הביתה?
יוסי יונה: יש לו ביטחון תעסוקתי.
יוסי יונה: פה, אם אין תלמידים, אומרים לו: שמע אדוני, מצטערים מאוד, המרכז נסגר, לך הביתה, תחפש מקום אחר.
יוסי יונה: ביטחון תעסוקתי אינו תלוי במספר תלמידים שמגיע היום או מחר לבית-הספר.
מיכל רוזין: הוא לעתים מגיע בספטמבר או באוקטובר.
יוסי יונה: וזה ההבדל המאוד מאוד משמעותי.
יוסי יונה: אתה מבין, אדוני היושב-ראש?
יעקב מרגי: אין לי בעיה לעזוב את הסכסוך כרגע, אבל אני צריך לדעת.
יעקב מרגי: אני מנהל דיון, אני לא רוצה להחמיץ אותו.
יעקב מרגי: אני בכוונה פתחתי את זה כי ראיתי שכולם הולכים עכשיו על האידיאולוגיה סביב הסיפור הזה.
יעקב מרגי: אין לי בעיה, אני שם בצד את הסכסוך עם מורי היל"ה.
חנין זועבי: אבל אולי נשמע מהמורים.
חנין זועבי: אמירה נמצאת פה.
יעקב מרגי: אבל אני מבקש מכם.
יעקב מרגי: לא נוח לי להפסיק מישהו באמצע.
<אמירה אבו אחמד: אני אמירה, מורה בתוכנית היל"ה, נצרת.
יעקב מרגי: קחי את הבמה.
יעקב מרגי: יש לך שלוש דקות, אבל תצללי לזה.
<אמירה אבו אחמד: פשוט מאוד, אין לנו עתיד ב"עתיד" כי פשוט אין ביטחון תעסוקתי.
<אמירה אבו אחמד: נתקעים באחוז משרה מסוים, אין הגדלת משרה.
<אמירה אבו אחמד: התנאים, ההשתלמויות, לא עונים על הצרכים של התלמידים.
<אמירה אבו אחמד: יש השתלמויות אבל לדעתי הן לא עונות על הצרכים של התלמידים.
<אמירה אבו אחמד: אם מדובר אצלנו בנצרת למשל, תלמידי חינוך מיוחד, הם צריכים משאבים מיוחדים, אין לנו את הכלים, אין לנו את המשאבים.
<אמירה אבו אחמד: היו גניבות אצלנו פעמיים בחודש, המרכז נגנב פעמיים בחודש, אין מי שיטפל בזה.
יעקב מרגי: מה הכוונה נגנב?
יעקב מרגי: נפרץ.
<אמירה אבו אחמד: המחשבים, הכול.
<אמירה אבו אחמד: אני לא יודעת, אצלנו במגזר זה קצת שונה, ההתייחסות לתלמידי היל"ה.
<אמירה אבו אחמד: אני אדבר במיוחד על נצרת, שיש הזנחה.
<אמירה אבו אחמד: אנחנו קולטים במרכז את התלמידים שהם נשרו ממערכת החינוך, ואני חשה שבתוכנית הזו עכשיו התלמידים חוזרים לנשירה.
<אמירה אבו אחמד: פשוט, לא רואים שיש להם עתיד, לא רואים שיש להם בשביל מה לבוא ללמוד.
<אמירה אבו אחמד: אני אלך ואעשה כסף, זה יותר טוב.
<אמירה אבו אחמד: הם סובלים מבחינה חברתית, מבחינה הישגית, לימודית, כלכלית, ולא מקבלים את המענה הטוב ביותר.
מסעוד גנאים: אמירה.
מסעוד גנאים: רשת עתיד אמרו – לא בהצגה, לפחות במה ששלחו לנו – שתנאי ההעסקה שלכם השתפרו.
<אמירה אבו אחמד: לא.
מסעוד גנאים: אתם חשים שיפור?
מסעוד גנאים: אם זה בשכר, אם זה - - -
<אמירה אבו אחמד: פשוט מאוד, אני לא יכולה להתקיים כלכלית מהשכר של עתיד.
<אמירה אבו אחמד: לא יכולה להתקיים כלכלית.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בקצרה, ואני רוצה לשמוע את משרד החינוך.
יעקב מרגי: לאחר מכן משרד החינוך, כדי שתתכוננו, שתבינו – אתם המתקצבים, אתם צריכים לבחון את עצמכם בסוף לתוצאה.
יעקב מרגי: לכן, אחרי חבר הכנסת גנאים אני מבקש ממשרד החינוך.
מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תחילה אני רוצה לאחל לך הצלחה כיושב-ראש של הוועדה.
מסעוד גנאים: ואני מקווה שתחת פיקודך נגיע להצלחות.
מסעוד גנאים: אני קורא גם לחברי הכנסת – כמו שאנחנו קוראים תמיד בוועדת החינוך – שכולנו נהיה חזית חינוך, למרות שיש בינינו הבדלים אידיאולוגיים ופוליטיים, אבל פה כולנו צריכים להיות למען החינוך לפי דעתי.
מסעוד גנאים: שנית, אני רוצה להדגיש שאני אחד המציעים.
מסעוד גנאים: כאשר הייתה הצעה לסדר-היום במליאה בכנסת, אני עליתי ודיברתי על הנושא, אני אחד המציעים.
יעקב מרגי: תעיר למזכירות הכנסת.
מסעוד גנאים: הערתי להם, אבל מי שהתחיל בזה, ד"ר יוסף ג'בארין.
מסעוד גנאים: הוא נעדר מהישיבה, אני החלפתי אותו – אחרי שהסכימו במזכירות.
יעקב מרגי: זו הסיבה שזה נפל להם כנראה.
יוסף ג'בארין: גם מירב בן ארי.
יעקב מרגי: לפרוטוקול, הנה אני חוזר ואומר - חבר הכנסת מסעוד גנאים הוא אחד מהיוזמים.
מסעוד גנאים: בקשר לנושא, תוכנית היל"ה, אני מכיר אותה מקרוב, מהעיר שלי סחנין.
מסעוד גנאים: אני יודע שהם עושים עבודה נפלאה וחשובה מאוד, במיוחד ביישובים שהם במעמד סוציו-אקונומי נמוך, שכבות חלשות, בחברה הערבית במיוחד.
מסעוד גנאים: אני חושב שזאת תוכנית שהיא חשובה מאוד, שצריך לתמוך בה.
מסעוד גנאים: אבל לפי דעתי העניין החשוב ביותר והעיקרי זה לא רק תנאי העסקתם של המורים, שזה חשוב מאוד, אלא גם כל העניין של מורי הקבלן בחינוך במיוחד.
מסעוד גנאים: חינוך ומורי קבלן לפי דעתי זו תופעה שצריכה לחלוף מהעולם.
מיכל רוזין: אוקסימורון.
מסעוד גנאים: הוא מורה לכל דבר, יש לו תעודת הוראה, יש לו B.A, יש לו את הכול.
מסעוד גנאים: למה לא מעסיקים אותו ישירות?
מסעוד גנאים: בקשר לרשויות, כולנו מכירים מה קורה שם.
מסעוד גנאים: הוא יכול לסגור תוכנית בגלל שלא הצליח להביא איזה מורה שהוא רוצה אותו שישתלב שם.
מסעוד גנאים: הוא מוכן לעשות את זה – ברשויות המקומיות אני מתכוון.
מסעוד גנאים: לכן, לפי דעתי, מוועדת החינוך צריכה לצאת קריאה למשרד החינוך – זהו, די במורי קבלן.
מסעוד גנאים: תעסיקו אותם בצורה ישירה, ויהיו מורים לכל דבר.
<לילי בן עמי: יש קריאה כזאת ב-2006 מוועדת החינוך.
<לילי בן עמי: דבר לא נעשה.
יעקב מרגי: את יודעת, אמרת דבר חשוב.
יעקב מרגי: לא נכנס, לא יודעים מי את.
יעקב מרגי: לא קיבלת רשות דיבור, וחבל.
יעקב מרגי: תבקשי רשות דיבור, תוכלי לדבר לא בחטף, על השולחן.
יוסי יונה: הערת ביניים.
יעקב מרגי: בסדר, אבל הפרוטוקול לא מכיר.
חנין זועבי: הערה חשובה, לכן לא צריך להיות כהערת ביניים.
יעקב מרגי: ותקבלי את רשות הדיבור, תאמרי אותה בצורה מסודרת.
יעקב מרגי: משרד החינוך, אני אכווין אתכם.
יעקב מרגי: תקשיבו, אנחנו מכירים את זה מהרבה תחומים שקשורים למשרד החינוך.
יעקב מרגי: משרד החינוך מקצה משאבים.
יעקב מרגי: יש אמרת חז"ל שאומרת: "כל הרוצה לאבד ממונו ימנה פועלים ולא יפקח עליהם".
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את משרד החינוך, כל נושא החינוך המיוחד.
יעקב מרגי: אני רוצה להכניס רגש לדיון, אני מרגיש שפה משהו לא זורם לי.
יעקב מרגי: אני ניהלתי דיונים – לא זורם לי, תסלחו לי.
יעקב מרגי: אתם יודעים מי הילדים האלה?
יעקב מרגי: אמרה המורה עינת, אלה ילדים שהמערכת כשלה בהם לא פעם אחת.
יעקב מרגי: ברצף.
יעקב מרגי: יש את הבעיות האובייקטיביות שלהם, והמערכת – אני אומר לכם, בכל נושא החינוך המיוחד – לא שהמדינה לא משקיעה.
יעקב מרגי: המדינה משקיעה, אבל היא משקיעה במה שקשור לממשלה עד למשרד, הרגולטור, עד לרשות, ואין מי שיפקח.
יעקב מרגי: תסלחו לי, שלא ינסו להתעמת אתי בנקודה הזאת.
יעקב מרגי: ואני אומר לכם – משקיעים שעות, משקיעים משאבים והיסעים ומפקחים ומפקחות, ואף אחד לא בודק בסוף בסוף בסוף מה נעשה עם השעות האלה.
יעקב מרגי: ואני לא יורד למצבי הקיצון של היל"ה, אני כרגע נמצא רק בחינוך מיוחד המשולב בתוך מוסדות החינוך.
יעקב מרגי: כמה פעמים המפקחת המחוזית ירדה וישבה בבית-ספר בשנה, תאמרו לי.
<סער הראל: נגיד לך.
יעקב מרגי: אל תאמר לי, כי אני יודע.
יעקב מרגי: זאת שאלה רטורית.
יעקב מרגי: אל תאמר לי.
יעקב מרגי: כמה היא מספיקה?
יעקב מרגי: כמה יש לנו לעומת תלמיד?
יעקב מרגי: אני אומר את זה כביקורת, שהגיע הזמן.
<סער הראל: - - -
יעקב מרגי: סליחה, אני אתן לך.
יעקב מרגי: אני לא מתעמר במוזמנים שלי.
יעקב מרגי: אני אתן לך את הבמה.
יעקב מרגי: אני אומר את זה בדם ליבי ואני אומר לך כי אני יודע לומר לך.
יעקב מרגי: מערכת היחסים הטובה בין מחלקות החינוך למפקחת המחוזית והמפקחת על החינוך המיוחד היא טובה, היא בריאה, אבל זה לא אומר שצריך לסמוך.
יעקב מרגי: שתיקח פעם אחת מפקחת כזו תלמיד, תאמר לו: נגמרה חצי שנה, בוא תגיד לי מה קיבלת – אם זה בשילוב, אם זה בכיתת חינוך מיוחד, או שאנחנו לוקחים את כיתת החינוך המיוחד, מעמיסים עליה את כל הצרות של כל השכונה.
יעקב מרגי: כל שכן, שפה אלה כבר קיבלו תעודה, הם מחוץ למערכת.
יעקב מרגי: מחוץ למערכת וקיבלו גם דירוג נוסף – מעבר לזה שהם מחוץ למערכת – בהסתבכויות כאלה ובעיות מאופיינות.
יעקב מרגי: ואנחנו יודעים, זה מדע מדויק, מדע מדויק, ידוע.
יעקב מרגי: הנשמות האלה, אתה לא לוקח אותן בידיים, אין להן דמות שיוכלו לתת בה אמון כי כל הזמן זה מה שחסר להן.
יעקב מרגי: אם הדמות החינוכית, התלמיד הזה שאנחנו מנסים לדחוף אותו, להחזיר אותו למסלול, לא יאמין במערכת, לא יאמין במורה הזה, מה אתה מצפה ממורה שהוא בקושי עובד כמה שעות, כולו דאגות, כמה שהוא ייתן, כמה שהוא ינסה לתת.
יעקב מרגי: לראיה – אני אומר לך, אני מכיר את התחום הזה – בתוך בתי הסוהר לנוער.
יעקב מרגי: שם, שהאוכלוסייה היא הכי קשה, יש הצלחות.
יעקב מרגי: כי זו מערכת סגורה, יש מי שמפקח, יש מי שבודק.
<סער הראל: זה תוכנית היל"ה, דרך אגב.
יעקב מרגי: סליחה, בגלל זה אני אומר את זה.
יעקב מרגי: זה לא משהו חדש שצריך להעתיק אותו.
יעקב מרגי: זה קיים.
יעקב מרגי: צריך לבדוק למה שם זה מצליח.
ענת ברקו: יש כמה הבדלים.
יעקב מרגי: רבותי, נגענו כאן, נגעו כמה.
יעקב מרגי: זה סמוך על שולחנן של הרשויות המקומיות, יש אינטרסים נוספים.
יעקב מרגי: הבעיה שלי – אני אומר לך כמשרד החינוך – אם לא תיקחו את זה לידיים ולא תפקחו ולא תרדו ותבחנו את זה במדדי תפוקה, אז עשינו עוד פרויקט היל"ה.
<סער הראל: שלום.
<סער הראל: ד"ר סער הראל, מנהל האגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון במשרד החינוך.
<סער הראל: זה בעצם אגף חדש מהשנה האחרונה, שמאחד בתוכו את כל המסגרות, את כל המענים ואת כל הצרכים שנוגעים באוכלוסייה שאנחנו מגדירים אותה באופן מובהק אוכלוסייה בסיכון, על כל המכלולים.
<סער הראל: כולל בתוכו את קידום נוער והיל"ה, ועד העבודה שלנו בתוך בתי-הספר במניעת נשירה, בטיפול באוכלוסיות בסיכון, ובכלל – גם ברצף הקהילתי, גם בתוך המוסדות עצמם אבל גם ברצף היום, גם בהיבטים הבלתי פורמליים ובהיבטים הפורמליים.
<סער הראל: כל מה שאתם מכירים מרווחה חינוכית, וכן הלאה.
<סער הראל: היו כאן הרבה מאוד מושגים על השולחן.
<סער הראל: קודם כול, אני רוצה לעשות הבחנה ברורה כי דיברת פה על החינוך המיוחד.
<סער הראל: אנחנו לא מדברים פה על החינוך המיוחד.
יעקב מרגי: נתתי לך את הדברים הקלים, שתגיע לנוער בסיכון.
<סער הראל: רק ככה שנדייק.
<סער הראל: יש ילדים שהם מוגדרים כחינוך מיוחד והם בסיכון.
<סער הראל: לעניין עצמו, יש כמה נקודות מרכזיות שעלו כאן.
<סער הראל: חשוב לי להגיד בהבהרה כללית.
<סער הראל: כל עובדי החינוך, מורים, שנמצאים בחטיבות העליונות, הם עובדים שלא עובדים בהעסקה ישירה של המדינה.
<סער הראל: כולם עובדים או בבעלויות, או ברשתות – רשת אורט, אמי"ת, ברנקו, וכן הלאה וכן הלאה.
<סער הראל: יש במקרה של היל"ה ספציפית צורך לייצר הסכם קיבוצי שונה.
<סער הראל: הם נמצאים בהסכם קיבוצי.
<סער הראל: למה צורך לייצר הסכם קיבוצי שונה?
<סער הראל: מכיוון שאנחנו צריכים מורים שהרבה פעמים עובדים בשעות אחר הצהרים, והמורים האלה עושים עבודה נפלאה.
<סער הראל: אני, לפני שבאתי לכאן הייתי בשטח.
<סער הראל: באתי, ניהלתי בית-ספר.
<סער הראל: אני ילד כזה, באתי מתוך המקום הזה, אני עשרה חודשים במטה.
<סער הראל: המורים האלה עושים עבודה נפלאה, נפלאה, אין בכלל ספק.
<סער הראל: אנחנו, כדי לעבוד עם ילדים מנותקים ונושרים, צריכים לייצר משהו אחר, מענה אחר.
<סער הראל: אנחנו לא יכולים לעשות more of the same.
<סער הראל: אי אפשר יהיה ללמד אותם עוד פעם בשעות הבוקר, באותה מסגרת פורמלית כמו בבית-ספר כי הם פשוט מאוד לא יבואו ללמוד.
<סער הראל: ולכן, אנחנו צריכים לייצר הסכם קיבוצי שיאפשר לנו גמישות כזאת שיכולה ללמד אותם אחר הצהרים, ויכולה ללמד אותם בקבוצות קטנות מאוד, ויכולה לייצר גמישות על המקצועות, ויכולה להבנות מערכת כזאת שהיא דינמית ושאנחנו נוכל להגיע בסוף לילדים האלה ולגעת להם בראש.
<סער הראל: אנחנו נמצאים בתהליך שמעמיק את זה, אנחנו רוצים להגיע ליותר ויותר ילדים.
<סער הראל: בישראל יש 20,900 ילדים נושרים בברוטו, יש כ-14,000 בנטו, אני אסביר מה ההבדל בין הברוטו לנטו.
<סער הראל: הברוטו הוא מה שאנחנו יודעים לזהות כילדים שאין להם סמלי מוסד, שלא נמצאים במסגרת, מא' עד י"ב.
<סער הראל: הנטו הוא תלמידים שאנחנו יודעים שלא רק שאין להם סמלי מוסד רשמיים של משרד החינוך, הם גם ילדים שלא נמצאים במסגרת חינוכית מוכרת - לא בתמ"ת, לא בהיל"ה, לא ברווחה ולא בשום מקום אחר.
יעקב מרגי: יש לך עוד פן שלא חשבת עליו.
יעקב מרגי: יש כאלה שיש להם סמל מוסד, נמצאים כביכול, והם בסיכון, לא פחות.
<סער הראל: שנייה.
<סער הראל: אני עושה הבחנה, זה מושג אחר.
<סער הראל: יש שני מושגים גדולים של נשירה – נשירה גלויה, היא ברורה, ונשירה סמויה.
<סער הראל: נשירה סמויה זה מושג מורכב, אם תרצו אני יכול להתעמק בו בשתי מלים אבל חבל על הדיון.
<סער הראל: אנחנו מדברים כרגע על הנשירה הגלויה, אלה התלמידים שמגיעים להיל"ה.
<סער הראל: אלה תלמידים שיצאו, נפלטו ממסגרות בתי-הספר, מהרבה סיבות מגוונות, ילדים בסיכון.
<סער הראל: חלקם בסיכון גבוה מאוד, חלקם דרי רחוב ומנותקים, וחלקם ילדים שאנחנו מצליחים להגיע אליהם וללמד אותם.
<סער הראל: היל"ה, קידום נוער קודם כול, מטפל בסדר גודל של 10,000 ילדים.
<סער הראל: בהיל"ה לומדים כ-5,700.
<סער הראל: ההבדל הוא שמתוך ה-10,000 האלה יש בערך 6,000 ילדים שאנחנו לא מצליחים ללמד אותם, אבל אנחנו מצליחים לגעת בהם – להגיע אליהם ברמה אולי טיפולית, הכנה לתעסוקה, מנסים ללוות אותם, לפגוש אותם, לראות אותם – זה תלמידים שאנחנו לא מצליחים להביא אותם למצב של למידה, יש כאלה.
<סער הראל: הפניוּת, המקום, הזמן, אבל אנחנו איתם ונוגעים בהם.
<סער הראל: מתוך ה-10,000 האלה, 5,700 לומדים בהיל"ה במערכת ייחודית, ייחודית, שמחייבת גמישות, מחייבת מקצועיות, מחייבת עבודה של מורים באופן שהוא לא דומה להסכם הקיבוצי הרגיל.
יוסי יונה: אבל אתה חושב שההסדר הקיים הוא אכן עונה על הדרישות?
יוסי יונה: סער, זו השאלה.
<סער הראל: אני אענה על זה.
<סער הראל: ההסדר הקיים, שנבנה על-ידי רשת עתיד, נתן מענה של הסכם קיבוצי ראוי.
<סער הראל: תמיד אפשר להגיד שרוצים לשפר ואפשר לתת, אבל אני חושב שההסדר הקיבוצי הזה הוא ראוי במסגרת האפשרויות שיש לנו.
<סער הראל: מה אני מתכוון ראוי?
<סער הראל: אני אתן דוגמה פשוטה, ותקן אותי אם אני טועה.
ענת ברקו: אם נוכל להגיב.
יעקב מרגי: אף אחד לא מתערב.
יעקב מרגי: בקשו רשות דיבור ממנהלת הוועדה.
<סער הראל: למשל, כשנסגר מרכז, לצערנו נסגרים מרכזים.
<סער הראל: דרך אגב, קידום נוער עובד בתוך הרשויות, אנחנו עושים מצ'ינג, אנחנו מפקחים ומבקרים את זה עמוקות.
<סער הראל: עמוקות.
מיכל רוזין: מה קורה עם עיריות, רשויות שלא יכולות?
<סער הראל: תיכף אני אגע גם בזה.
<סער הראל: תנו לי להתמקד ואני אענה על כל השאלות.
<סער הראל: אנחנו מבקרים ומפקחים ברמת נתונים, אני יודע להגיד פר ילד, פר ילד.
יעקב מרגי: מי משתתף, מי לא משתתף, תוצאות.
<סער הראל: מה עשינו אתו, מי משתתף, באיזה שעה, און-ליין עכשיו.
<סער הראל: תוצאות, הכול, מנוטר, מבוקר ומושם פר ילד – כמה שעות, מה הציונים שלו, מה אנחנו רוצים לעשות אתו בהיבטים של חינוך וטיפול – ואנחנו מבקרים את זה ברמה מקצועית מאוד מאוד גבוהה.
<סער הראל: מאוד גבוהה.
<סער הראל: צריך להכיר את המערכת ברמה של לגעת לכל ילד בראש, כל ילד שלומד בהיל"ה.
יעקב מרגי: אז איך קורה שרשויות מקומיות - - -
<סער הראל: אני אסביר משהו על הרשויות.
<סער הראל: אנחנו עובדים במצ'ינג עם הרשויות.
<סער הראל: לצערי – ואני אומר לצערי, אנחנו נאבקים על זה קשה, אנחנו רוצים כמה שיותר מרכזים – אבל לפעמים רשות מקומית לא מצליחה להתגייס ולהפעיל.
<סער הראל: זה מתחיל מאופן של מבנה ודרך כוח-אדם.
<סער הראל: אני יכול להציג פה לגבי כל שמונה הרשויות למה הן סגרו.
<סער הראל: זה לפעמים מבנה וכוח-אדם, לפעמים - - -
מיכל רוזין: אתה יכול לפרט איזה רשויות?
<סער הראל: כן, אני תיכף אתן לך את הרשימה.
<סער הראל: לפעמים זה חוסר היכולת שלהן ושלנו גם – יש לנו אחריות בעניין הזה – לאתר את הנושרים, לגייס אותם, להביא אותם לתוך המרכז.
<סער הראל: יש סיבות שהן כאלה.
<סער הראל: רוב המרכזים האלה נסגרים או מהיעדר יכולת – אני לא אומר שאין שם מנותקים – או מהיעדר היכולת להגיע אליהם, ואז אנחנו היינו צריכים לעשות פה דיון על ההיבט של הקב"סות, של הביקור הסדיר – זה עוד דיון מעניין מאוד ששווה לפתוח אותו אם תרצו – או מהמקום הזה, או מאי היכולת של הרשות עצמה להפעיל.
<סער הראל: להפעיל.
מסעוד גנאים: הכוונה שהיא לא עומדת בתנאים של המצ'ינג?
<סער הראל: כן, תנאים.
<סער הראל: תנאים בסיסיים, כוח-אדם ודברים כאלה.
<סער הראל: זאת סוגיה באמת לפתחנו.
<סער הראל: אנחנו צריכים להיאבק בה כדי שנעמיד לילדים האלה את התנאים הטובים ביותר בדרישה שלנו מהרשויות.
<סער הראל: זה בהקשר הזה.
<סער הראל: עכשיו אני רוצה להגיד, כל מרכז שנסגר, אנחנו עושים מאמץ גדול – לא אנחנו; הזכיין, הרשת – עושה מאמץ גדול לייצר השמה מחודשת לאותו מורה.
יוסי יונה: ואם זה לא קורה, אז הוא לא מקבל שכר?
יוסי יונה: עד שהוא נניח עובר למרכז אחר, הוא לא מקבל?
<סער הראל: לא, לא.
<סער הראל: אנחנו מנסים למצוא כמה שיותר מהר.
<סער הראל: דרך אגב, גם אם היה מחר נסגר בית-ספר תיכון.
יוסי יונה: סער, עוד לפני כן.
יוסי יונה: היה ועכשיו נסגר המרכז והמורה הזו, היא לא יכולה להיות מועסקת שם כי הוא נסגר, עברו שבועיים, ועשית את המאמץ הכי טוב כדי לשבץ אותה במרכז אחר - -
<סער הראל: אנחנו מוצאים חלופות.
יוסי יונה: - - מה קורה בשבועיים האלה?
מיכל רוזין: ואם אתה לא מוצא.
<סער הראל: עמיעד יכול להעיר על זה, אבל אני יכול להגיד ככה.
<סער הראל: אני אגיד ברמה העקרונית.
<סער הראל: הזכיין עושה מאמץ גדול למצוא חלופות.
יוסי יונה: אבל מה קורה בפער?
יוסי יונה: אני שואל אותך, אתה לא עונה לי על הפער.
<סער הראל: בפועל, בפועל.
<סער הראל: נסגר מרכז ומציעים לאותו מורה מרכז ליד, לעבוד במרכז ליד, להיות מועסק במרכז ליד.
<סער הראל: לפעמים זה לא מתאים לאותו מורה, וכן הלאה וכן הלאה.
<סער הראל: אני אומר, ברמה העקרונית.
<סער הראל: יש כאן מתח קבוע – צריך להתוודות עליו.
<סער הראל: תיכף אולי רשת עתיד תפרט בדיוק מה היא עשתה בהסכם הקיבוצי, הוא שלה דרך אגב, מול המורים, אנחנו לא המעסיק.
<סער הראל: אבל יש כאן מתח קבוע בין הרצון לייצר משהו - - -
יעקב מרגי: יש לי רגישות, היא סלקטיבית לפעמים.
יעקב מרגי: אני לא מקבל את העמדה הזו שהסכם קיבוצי שחתם מפעיל שלך – וזה העבדות המודרנית הסמויה - - -
ענת ברקו: היא לא סמויה כל כך.
יעקב מרגי: אין דבר כזה שאתה הריבון, הוצאת את המכרז, יש לך מפעיל שלך, וההסכם הקיבוצי בינו לבין המורים שלו לא מעניין אותך.
<סער הראל: לא, לא אמרתי שלא מעניין אותי.
<סער הראל: לא אמרתי שלא מעניין אותי.
יעקב מרגי: לי אין ספק שאם יש פגמים בהסכם הקיבוצי, הוא - - -
<סער הראל: אבל אני לא אמרתי שלא מעניין אותי.
<סער הראל: בוא נתחיל מזה.
יעקב מרגי: אז תבהיר מה שאמרת.
<סער הראל: ההסכם הקיבוצי נעשה בין הרשת לבין המורים.
יעקב מרגי: ואתה לא מכיר אותו.
<סער הראל: לא אמרתי שאני לא מכיר אותו.
<סער הראל: אני לא אמרתי גם שהוא לא מעניין אותי.
<סער הראל: אני מכיר אותו והוא מעניין אותי.
<סער הראל: אני גם אומר באופן מאוד ברור.
<סער הראל: אם אנחנו רוצים לרדת לרמה הפרקטית, יש פה מתח קבוע של הרצון לייצר פתרון אמיתי לילדים המנותקים והנושרים האלה, שמחייב מאתנו גמישות, הפעלה ייחודית, הסכם קיבוצי מאוד ייחודי שגם בונה משרות אבל גם מייצר גמישות, הפעלה של המשרה, כי מחר יש שם שלושה ילדים בקבוצה שלומדים היסטוריה ובמחזור הבא אין שם את אותם ילדים.
יעקב מרגי: סער, סער.
<סער הראל: אני רק אסביר את הכול.
יעקב מרגי: אני אתן לך.
יעקב מרגי: משפט, סליחה.
יעקב מרגי: אתה מרביץ בי את התורה, ולכאורה היא בסדר – איך מטפלים בנוער.
<סער הראל: יש לנו הרבה מה לשפר, דרך אגב.
יעקב מרגי: ואתה אומר, אנחנו צריכים לתפור הסכם קיבוצי ייחודי, זאת אומרת שאתה מכיר את הפרמטרים שיביאו את התוצאה המיטבית לאותם ילדים.
<סער הראל: נכון.
יעקב מרגי: למה אתה לא שם את זה בתנאי המכרז שלך?
<סער הראל: מה זאת אומרת זה לא בתנאי המכרז?
<סער הראל: בטח זה בתנאי המכרז.
יעקב מרגי: למה אני צריך לחכות להסכם קיבוצי?
מסעוד גנאים: אבל אין תנאים במכרז, אין תנאים כדי להבטיח את העסקתם?
יעקב מרגי: אני מבקש, אף אחד לא מפריע לי.
<סער הראל: זה בתנאי המכרז.
<סער הראל: זה בתנאי המכרז שלנו מול הרשת המפעילה, מול הזכיין.
<סער הראל: אם אנחנו רוצים להתלהם, אז לא נגיע לשום דבר.
<סער הראל: אם אנחנו רוצים לדעת מה הפרקטיקה המורכבת - - -
יוסי יונה: אתה מתלהם, אדוני היושב-ראש.
<סער הראל: לא.
<סער הראל: אני, אני המתלהם.
יעקב מרגי: אמרתי לך.
יעקב מרגי: אני, יש לי רגישות סלקטיבית.
יעקב מרגי: מה שקשור בי.
מיכל רוזין: סער, אולי תעזור לי.
<סער הראל: אבל מה הפרקטיקה הנדרשת פה.
מיכל רוזין: שנייה, סער, לחברי כנסת מותר להפריע.
מיכל רוזין: אנחנו מכירים את זה כבר, מי שהיה חבר כנסת בעבר ומי שהיה פה גם לא כחבר כנסת.
מיכל רוזין: באים גורמי השלטון, וזה בסדר שאתם רוצים להגן על המערכת ולהגיד לנו כמה הכול נפלא ונהדר - -
<סער הראל: לא אמרתי את זה.
מיכל רוזין: - - והתוכנית נהדרת.