GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<טגבו ירון דסטה: אנחנו, אורנים לא מתערבת בבחירה של הסטודנט, איזה מקצועות הוא ילמד ולכן חלק מהסטודנטים בוחרים את החינוך הבלתי פורמאלי והם משולבים, חלקם כרכזי ובוני תוכניות.
עמרם מצנע: לא, אבל האם אתה יכול להיות ספציפי?
עמרם מצנע: זאת אומרת, ה- 18 האלה, איפה הם משובצים?
שמעון סולומון: הם עובדים?
שמעון סולומון: לא עובדים?
<טגבו ירון דסטה: אז אני אומר.
עמרם מצנע: 11, אמרת במערכת החינוך.
<טגבו ירון דסטה: במערכת החינוך, עובדים בהוראה.
עמרם מצנע: וה- 18 הנוספים, מה איתם?
<טגבו ירון דסטה: תשעה עוסקים בחינוך הבלתי פורמאלי.
שמעון סולומון: עובדים במתנ"סים וכו'?
<טגבו ירון דסטה: מתנ"סים, כותבי תוכניות, או גם בבתי-ספר.
<טגבו ירון דסטה: זאת אומרת, יש לי גם בבתי-ספר, שהם עוסקים למשל, יש תוכנית של הסוכנות היהודית, שנותנת איזה שהן פעילויות בתוך בית-הספר, למניעת נשירה של ילדים וגם שם ישנם סטודנטים, בוגרים שלנו, שעוסקים.
<טגבו ירון דסטה: אני יכול להגיד שהשנה, תשע"ד, חבר'ה שנמצאים בסטאז', יש לנו 11 סטודנטים שנמצאים, שבעצם יכולים לעשות סטאז', מתוכם שישה עושים סטאז', חלקם עם שעות עולים וחלקם בכלל ללא צורך בשעות עולים.
<טגבו ירון דסטה: זאת אומרת, שמצאו לעצמם מקום שיוכלו לעשות סטאז', מבלי לקבל שעות עולים.
< שרה זילברשטרום: שישה מתוך 11, זה אפילו לפעמים יותר ממה שמשתבצים בישראלים.
עמרם מצנע: תאמר לי, המספרים הם מספרים קטנים, זאת אומרת, אתה אומר רק 11 נמצאים בשנת הסטאז'.
עמרם מצנע: כמה נכנסים אליכם למערכת בכל שנה?
<טגבו ירון דסטה: אנחנו בעצם קולטים כל שנה בין עשרה ל- 15 סטודנטים.
עמרם מצנע: כשהחסם הוא מה?
עמרם מצנע: אנשים לא עומדים בקריטריונים להיכנס?
<טגבו ירון דסטה: כן, גם.
<טגבו ירון דסטה: אבל אני חושב שגם הרבה מאוד מהחבר'ה, בעיקר פונים לאוניברסיטאות ולמכללות הפרטיות ופחות ופחות באים להוראה.
<טגבו ירון דסטה: אנחנו נלחמים על כל סטודנט שבעצם יבוא וילמד וגם אחר-כך, אנחנו מאוד מסייעים בשילוב.
<טגבו ירון דסטה: אני יכול להגיד שלפני מספר שנים יצאנו גם עם מנהלי תוכניות ומנהלי בתי-ספר שבהם אמרנו – יש לנו בוגרים שאו-טו-טו מסיימים את הלימודים והשתלבו והיתה יוזמה מצידם לבוא ולקלוט, רק שלא היו לנו מספיק בוגרים לשלב.
<טגבו ירון דסטה: זאת אומרת, אני חושב שהדבר הנוסף שצריך לשים עליו דגש, אני חושב בבחירת המקצוע של הסטודנט.
<טגבו ירון דסטה: יש מקצועות שמה לעשות, גם סטודנט בוגר לא אתיופי, מלכתחילה קשה לו למצוא ואני חושב שפה גם טמון הקושי.
עמרם מצנע: לא, מה שאני מבין, שסך-הכל, עוד פעם, בדוגמה של אורנים, הכניסה למקצוע ההוראה היא נמוכה מאוד ועל כן קשה לסגור את הפער.
< שרה זילברשטרום: נכון.
< שרה זילברשטרום: עיקר המאמץ צריך להיות להשקיע בצעירים בגיל תיכון, צבא, לטעת בהם את הרצון והיכולת להיות מורים.
< שרה זילברשטרום: כי אלה שהם בוגרי התוכניות, אנחנו מתמודדים יחסית בהצלחה מבחינת השיבוץ שלהם, אבל אין מספיק.
<חנה אלעזר לגסה: יש לי שאלה.
<חנה אלעזר לגסה: את אמרת שהאגף שלכם ...
<חנה אלעזר לגסה: בכניסה להוראה, נכון?
<חנה אלעזר לגסה: ואתם רק דואגים לאלה שעברו במסלול של הכשרת המורים, יוצאי אתיופיה, במסלול המיוחד.
<חנה אלעזר לגסה: אתם מתמחים בהשמה של מורים שעברו בתוכניות המיוחדות או שזה לכלל המורים האתיופים שפונים אליכם ואתם דואגים להשמה שלהם?
< שרה זילברשטרום: אז את צודקת.
< שרה זילברשטרום: אז אני אסביר.
< שרה זילברשטרום: המשאב שעומד הוא לכולם.
< שרה זילברשטרום: גם אם יש מישהו בחר מבני הקהילה האתיופית ללמוד במכללת אורות ישראל, אין שם תוכנית, אבל יש שם די הרבה אתיופיות.
< שרה זילברשטרום: אז גם הם יזכו לכל המעטפת.
<חנה אלעזר לגסה: סליחה, יש לי, פשוט צורם לי שאת כל הזמן אומרת אתיופיות, מורות אתיופיות.
< שרה זילברשטרום: אז איך להגיד?
< שרה זילברשטרום: איך להגיד?
<חנה אלעזר לגסה: כי אנחנו מורים מכלל עם ישראל, ואנחנו, זה מורים יוצאי אתיופיה, אנחנו לא מורות אתיופיות.
<חנה אלעזר לגסה: זה יוצאי אתיופיה וזה כל-כך מפריע לי, כי זה מילים שמבנות איזו שהיא תפישה.
<חנה אלעזר לגסה: גם כשאת ניגשת למנהלת ואת אומרת לה – מורה אתיופית, כי היא לא מורה אתיופית, היא מורה מן המניין.
עמרם מצנע: מהקהילה האתיופית, כי יוצאי אתיופיה זה גם כן, חלק גדול מהמורים כבר נולדו בארץ.
< שרה זילברשטרום: תודה רבה על התיקון, אני אסגל את זה לעצמי.
< שרה זילברשטרום: פשוט זה יותר קצר מאשר בני, בוגרי הקהילה.
< שרה זילברשטרום: אבל בסדר.
< שרה זילברשטרום: אז סטודנטיות מיוצאי אתיופיה, שהן לומדות בכלל המוסדות האקדמיים, גם הם יזכו לכל ההטבות.
< שרה זילברשטרום: אבל אלו שהם בתוכניות הייחודיות, אנחנו פשוט מכירים את התעודות זהות, את המספרים.
< שרה זילברשטרום: הליווי היה איתם צמוד, בזיקה לביחד ולחוד.
< שרה זילברשטרום: הרי הם לומדים קורסים עם כלל הסטודנטים ויש להם קורסים של הבניית זהות והתמודדות ייחודית ליוצאי הקהילה.
< שרה זילברשטרום: אז לכן, הם יש להם.
<חנה אלעזר לגסה: כי אני אגיד לך מה, אלי פנו מורים, מורות יוצאות אתיופיה והן ביקשו, הן פנו למשרד שלך, כי הן חיפשו מקום עבודה וביקשו השמה בבתי-ספר ואמרו להן – אם אתן לא בתוכנית של המסלול המיוחד, אנחנו לא מטפלים בכן, תתמודדו לבד, תסתדרו לבד.
<חנה אלעזר לגסה: וזה כאילו, זה קצת - -
< שרה זילברשטרום: זה מוזר.
< שרה זילברשטרום: אני עצובה לשמוע את זה.
< שרה זילברשטרום: נדמה לי שיש איזה טעות.
< שרה זילברשטרום: כי אנחנו עוזרים לכולם.
< שרה זילברשטרום: אז אם יש לך את השמות האלה, אני אשמח לעזור להם.
עמרם מצנע: כן, הלאה.
<דליה מזרחי: אני מכוח אדם בהוראה.
<דליה מזרחי: אנחנו בקשר עם נציגים מהעדה האתיופית.
<דליה מזרחי: קיבלנו מהם בשנה שעברה רשימה של 15 מורים, מועמדים שלמדו להוראה פה בארץ ולא נקלטו לעבודה.
<דליה מזרחי: אנחנו ממש לקראת שנת הלימודים תשע"ה, ישבנו עם אחד אחד, פנינו למפקחים, ממש קשר ישיר וצמוד, מתוכם הצלחנו לשבץ תשעה.
<דליה מזרחי: היתר, היו כאלה שלא הגיעו לראיונות, היו כאלה שלא כל-כך התאימו, אז באמת, בעניין הזה, שהיא אומרת, מי שמגיע אלינו, באמת מקבל טיפול ואנחנו יוצרים קשר מייד ומנסים לשבץ אותו.
<דליה מזרחי: יש לנו גם אוכלוסייה שקיבלנו מהם רשימות של 82 יוצאי אתיופיה שאין להם השכלה מהארץ.
<דליה מזרחי: גם למסלול הזה אנחנו יצרנו קשר עם המפמ"ר לאמהרית.
עמרם מצנע: שהם מורים שלימדו או הוכשרו באתיופיה?
<דליה מזרחי: כן, באתיופיה.
<דליה מזרחי: אז קיבלנו רשימה של 82.
<דליה מזרחי: ישבנו יחד איתם, הצלחנו עד עכשיו לראיין בערך 65.
<דליה מזרחי: היו ביניהם גם כאלו שזימנו אותם והם לא הגיעו.
<דליה מזרחי: ישבנו עם המפמ"ר לאמהרית בכדי שאם יש בעיות עם השפה, באמת הוא יעזור לנו בעניין הזה.
<דליה מזרחי: את חלקם באמת שלחנו למחלקה להערכת תארים ודיפלומות, קודם כל שיעשו הערכה על התואר שלהם, כי זה השלב הראשון שאנחנו יכולים לבדוק אותם.
<דליה מזרחי: אחרי שהם יסיימו את השלב הזה, הם אמורים להגיע אלינו לוועדה להסמכת מורים, יש לנו ועדה מיוחדת שתבדוק את כל התעודות שלהם וכל אחד שצריך השלמה, יופנה להשלמה.
<דליה מזרחי: מי שלא, אנחנו נדאג לשבץ אותו במערכת.
שמעון סולומון: יש לי שאלה.
עמרם מצנע: ויה דולורוזה, כן.
שמעון סולומון: יש פה באמת, אני שמח לשמוע מה שאת אומרת אבל יש פער, את יודעת, אנחנו כמו שק אגרוף שמקבלים כל-כך הרבה פניות מאנשים בשטח, ויש הרבה פניות ממורים, אפילו לפני שבועיים, אחת שאמרה לי – שמע, אני למדתי הוראה, יש לי תואר ראשון, התייאשתי מכל השעות, מכל זה, וכל פעם פיטורים וכל זה, היא הלכה עכשיו למתנ"ס.
שמעון סולומון: היא אמרה – אני עוזבת, הלכתי למתנ"ס.
שמעון סולומון: וזו בחורה חזקה שאני מכיר אותה גם.
שמעון סולומון: מה עושים עם הפער הזה?
שמעון סולומון: מצד שני, תראי, יש פה 160 מורים שלא עובדים, שהוכשרו.
שמעון סולומון: מצד שני, למשרד יש מדיניות, יש גישה חיובית לקלוט וזה טוב לשמוע.
שמעון סולומון: יש פה פער.
שמעון סולומון: יש פניות אלינו, רבים שלא עובדים בהוראה, זה אחד.
שמעון סולומון: דבר נוסף, אנחנו לא צריכים לדבר רק על קליטת מורים ברמה הבסיסית.
שמעון סולומון: יש גם מורים שעובדים הרבה שנים שהם תקועים.
שמעון סולומון: עשר שנים, יותר מעשר שנים, מורים שלא מצליחים להרים את הראש, להתקדם במכרזים השונים.
שמעון סולומון: תראי, יש, אני כבר, זה לא חכם גדול להגיד את זה, שהיום אנחנו יודעים בישראל, שככל שאתה מתקדם ברמות הגבוהות יותר, אתה יכול גם להשפיע יותר בקבלת ההחלטות, אם אתה נמצא במקומות הגבוהים.
שמעון סולומון: עכשיו, יש גם עניין של איכות, לא רק כמות.
שמעון סולומון: האיכות, ההתקדמות בתוך המערכת, מורים אומרים לי, מורים שעבדו 15 שנה, יוצאי אתיופיה, אומרים לי – שמעון, אנחנו ניגשים למכרזים, אנחנו רוצים טיפה להתקדם, טיפה להשתדרג, אנחנו לא יכולים.
שמעון סולומון: יש לחץ, יש כל מיני דברים.
שמעון סולומון: הרי אנחנו במערכת עובדים.
שמעון סולומון: אז האם אתם שמים לב גם לנקודה הזאת?
< שרה זילברשטרום: תראה, אני לא קיבלתי מידע לע זה, אבל בכל אופן, לא יודעת על איזה מכרזים אתה מדבר.
< שרה זילברשטרום: המכרז שיש במערכת החינוך זה בדרך-כלל מכרזי ניהול.
< שרה זילברשטרום: בבתי-הספר ההתקדמות היא התקדמות להיות רכז או להיות - - -
שמעון סולומון: לא רק ניהול.
שמעון סולומון: אני מדבר למשל במנהלה.
< שרה זילברשטרום: רק מכרז ניהול.
< שרה זילברשטרום: אני לא קיבלתי, אין לנו מכרזים אחרים במערכת החינוך.
שמעון סולומון: תראי, יש בתוך המערכת, אנחנו מכירים את המערכת.
< שרה זילברשטרום: אין שום בעיה.
< שרה זילברשטרום: אתה יכול להעלות בפנינו.
< שרה זילברשטרום: אני מכירה את מכרזי הניהול.
< שרה זילברשטרום: אם יש בעיה עם מכרזי הניהול - -
שמעון סולומון: תראי, אני לא רוצה שתתגונני, אני מפתח שיחה.
שמעון סולומון: אני רוצה, זה הזדמנות להשמיע את הדברים פה.
שמעון סולומון: כי אנחנו שומעים שאתם לא שומעים וכו'.
שמעון סולומון: לא להתגונן.
שמעון סולומון: אני אומר שיש אנשים טובים, איכותיים, שעובדים 15 שנה, שימי לב, 15 שנה, שנשארים באותו, לא כי רוצים להיות רק מורים, אלא רוצים להתקדם בתפקידי ניהול, שעשו את כל ההכשרות, את כל ההשתלמויות.
שמעון סולומון: אני לא מדבר על אנשים שסתם רוצים להתקדם בלי היגיון.
עמרם מצנע: לא, אבל להתקדם, בעצם הפירמידה של ההתקדמות במערכת ההוראה, היא מורה, רכז מקצוע, אבל זה החלטה של בית-הספר.
שמעון סולומון: נכון, על זה אני מדבר.
עמרם מצנע: זה לא מכרז, זו החלטה של בית-הספר.
שמעון סולומון: אבל, יש גם מכרזים.
עמרם מצנע: לא, מכרזים זה למנהלים.
עמרם מצנע: למנהלי בתי-ספר, או למשרות במשרד החינוך.
< שרה זילברשטרום: משרות במשרד החינוך זה משהו אחר.
שמעון סולומון: אני מוכן לדבר אתך אחרי זה ספציפית, אבל אני אומר, אני מדבר על תפקידים, לא בהכרח, אני מכיר את המסלול.
שמעון סולומון: לכן, צריך גם לחשוב על זה.
< שרה זילברשטרום: בבתי-הספר יש לנו את מכרזי הניהול.
< שרה זילברשטרום: אני, לא פנו אלי כאלה שבאמת ניסו לגשת למכרזי ניהול והרגישו מחסום בגלל שהמוצא שלהם הוא מאתיופיה.
עמרם מצנע: לי מפריע שאין, ועל כן שאלתי אותך שרה, שאין תפקיד שהוא קידום המורה האתיופי.
עמרם מצנע: שלוקח בעצם את כל המכלול מתמרוץ או עידוד צעירים ללכת למקצועות ההוראה, מעקב אחרי המכללות והאוניברסיטאות, אחר-כך ההשמה שאתם עושים, אחר-כך נושא כוח-אדם.
עמרם מצנע: הלא כוח-אדם הוא, לא תמיד מדברים אחד עם השני, ראינו את זה פה בדיון שעשינו על שכר המורים בשבוע שעבר.
עמרם מצנע: זאת אומרת, תפקיד שעושה את כל המכלול הזה והוא כתובת גם.
עמרם מצנע: אחת הבעיות של משרד החינוך, שמורים בכלל, לא רק מורים אתיופים, לא רואים כתובת, לא מוצאים כתובת מטפלת, מטפחת, מעודדת, כל המילים הנרדפות הללו.
עמרם מצנע: וזה חסר לי.
שמעון סולומון: לא מתוך לעשות טובה.
עמרם מצנע: עזוב, לא בגלל הטובה.
עמרם מצנע: אוכלוסיות, תראו, זה דבר מקובל שאוכלוסיות מוחלשות מקבלות עדיפות בטיפול על-ידי היכרות עם האופי המיוחד, כדי להחדיר.
עמרם מצנע: כמו שאת אומרת, מנהלת שנותנים לה incentive לקבל מורה או מורה אתיופית, מקבלת שעות, גמול, שזה נראה לי דבר הגיוני.
עמרם מצנע: כי באמת כשנפגשים עם סגלי ההוראה האלה ואני פגשתי לא מעט, אתה נשבה בקסם הזה, כי כמו כל מיעוט, מנסים להיות יותר טובים מכולם ומשקיעים
<ענת ישראלי: ברצוני להתייחס בשם משרד החינוך.
<ענת ישראלי: אני מרכזת יחד עם ירון את התוכנית באורנים, אז אני לא ממש ממשרד החינוך, אבל אני כבר שבע שנים בתוכנית באורנים, מאז שהיא פועלת ואני רוצה לומר שבעצם שבע שנים זה פחות או יותר הזמן שיש במכללות וגם במשרד החינוך מאמץ מכוון להכנסת פרחי הוראה יוצאי אתיופיה.
<ענת ישראלי: קודם כל, למכללות, ובשלב השני, לשטח, לאחר שהתברר שבלי מאמץ מכוון בעצם האחוז הוא כל-כך קטן באורנים, לפני שהתחילה התוכנית עברו לאורך כל שנותיה של אורנים שני סטודנטים יוצאי אתיופיה במערכת, בלי תוכנית מיוחדת ומאז שיש תוכנית מיוחדת, כמו שירון אמר בין עשרה ל- 15, וזה גם היחס, אני מניחה, בשאר המכללות, שבהן יש תוכניות מיוחדות.
<ענת ישראלי: אני חושבת שכרגע, המשרד והמכללות ששותפות בתוכנית, מאוד מכוונים למאמץ הזה ואנחנו מתחילים לראות פירות.
<ענת ישראלי: העניין הוא שזה תהליך ארוך.
<ענת ישראלי: זאת אומרת, שכחבר הכנסת סלומון מדבר על דרגות קצת יותר גבוהות מאשר הבסיס של המורה שנכנס לכיתה, אנחנו צריכים עוד פרק זמן טיפה יותר ארוך, כדי לראות את התוצאות האלה.
עמרם מצנע: להגדיל את הבסיס.
<ענת ישראלי: אני בטוחה שזה מה שיקרה, מכיוון שאני כבר רואה שבשבע השנים שאנחנו עובדים, יש התקדמות עצומה גם ברמה של הנכנסים, וגם בהצלחות שלנו, הצלחות של הבוגרים בהשתלבות בשטח ויש כאן איזה שהוא תהליך שצריך איזה שהוא אורך נשימה.
<ענת ישראלי: לא התחלנו אותו לפני, לא התחילו אותו לפני כן, ולכן אין לנו היום אנשים שהם כבר, אני יודעת מה?
<ענת ישראלי: עשר שנים במערכת, אחרי שהם עשו איזה שהוא, אחרי שהם עברו תוכנית כזאת שיצאה קאדר מספיק גדול.
<ענת ישראלי: מה שיש היום במערכת, ברמות הוותק הגבוהות יותר, זה אנשים שעשו את הדרך הזאת לבדם והם ספורים, הם באמת ספורים.
<ענת ישראלי: ואם אנחנו רוצים לראות איזה שהוא, איזה שהיא תמונה סטטיסטית ואיזה שהוא תהליך רחב יותר, אנחנו כנראה נצטרך לחכות עוד קצת, שיהיו מספיק בוגרים.
<ענת ישראלי: יש מוטיבציה וכן הלאה וכן הלאה.
עמרם מצנע: בואו, נפתח את זה לדיון.
<חנה אלעזר לגסה: אני מהאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.
<חנה אלעזר לגסה: לגבי השמה של מורים יוצאי אתיופיה, יש את חוק ייצוג הולם ותעסוקה והמורים לא נכללים בחוק הזה.
<חנה אלעזר לגסה: אולי משרד החינוך באמת צריך לקחת על עצמו.
עמרם מצנע: מורים לא כלולים?
<חנה אלעזר לגסה: לא, עובדי הוראה לא כלולים.
עמרם מצנע: או יוצאי אתיופיה לא כלולים?
<חנה אלעזר לגסה: עובדי הוראה יוצאי אתיופיה, לא כלולים בחוק הזה.
עמרם מצנע: אבל בכלל, יוצאי אתיופיה לא, זה לא רק מורים, זו תעסוקה.
<חנה אלעזר לגסה: כן, תעסוקה בהוראה.
<חנה אלעזר לגסה: חוק ייצוג כולל במקצועות אחרים – יש, חוץ מעובדי הוראה, שהחוק הזה לא חל על עובדי הוראה.
עמרם מצנע: לא, אני לא מכיר את החוק, אבל מה שאני שואל - -
<אסף וינינגר: הוא חל על יוצאי אתיופיה.
<אסף וינינגר: הוא חל על יוצאי אתיופיה, אבל לא על עובדי הוראה?
<חנה אלעזר לגסה: אני חושבת שמשרד החינוך צריך לקחת על עצמו את האחריות אולי באמת להכניס את החוק הזה, לגבי מורים יוצאי אתיופיה, ואז הרבה יותר קל ליישם אותם בחינוך.
<חנה אלעזר לגסה: דבר נוסף, לגבי התוכניות הייחודיות והשעות המיוחדות.
עמרם מצנע: לימור, תרשמי לך למצוא את החוק הזה.
<חנה אלעזר לגסה: יש לי חברה שאמרה, אני מורה ואני מורה טובה ואני לא צריכה לשחד את המנהלת עם שעות עולים, כדי שהיא תקבל אותי.
<חנה אלעזר לגסה: אני רוצה שהיא תקבל אותי בזכות מי שאני.
<חנה אלעזר לגסה: ואני לא יודעת עד כמה באמת השעות והתוכניות המיוחדות האלה הן טובות למורים יוצאי אתיופיה.
<חנה אלעזר לגסה: אז זה גם משהו שבאמת צריך לחשוב עליו, כי גם צריך לחשוב איך זה באמת משפיע על מורים, על המורים עצמם, ולא רק לשחד את המנהלים לקבל אותם.
<חנה אלעזר לגסה: צריך לשנות את התפישה שהמערכת, צריך לשנות את התפישה של המערכת לקבל את המורים, ולא לנסות לשחד אותם, כדי לקבל מורים יוצאי אתיופיה.
עמרם מצנע: אני לא בטוח שאת צודקת, חנה, ואני מסתכל עכשיו דווקא לא כבן הקהילה האתיופית.
<חנה אלעזר לגסה: זו אחריות של המערכת לקלוט.
עמרם מצנע: הבעיה היא, תראו, תראו.
<משה ישעיהו: אני אשמח, פשוט חנה, קודם, אני משה, ישבתי גם בוועדה במכללת סמינר הקיבוצים בשנה שעברה הייתי פה בוועדה האחרונה.
<משה ישעיהו: אני פשוט אגיד דבר כזה – במובן הזה של אני כאיש שטח, שהבוגרים של המכללה מנסים לעזור להם ביישום של להיכנס לבתי-הספר, יש שלב מאוד מאוד קריטי, שזה בעיקר שלב של התהליך הזה שנקרא של שנה שהן צריכות לעשות את הסטאז', שזה מרתון מאוד מאוד מורכב, בכלל, לכל כלל הסטודנטים שלומדים הוראה, ללא השנה הזו בעצם אין תעודת הוראה.
<משה ישעיהו: אין רישיון הוראה, אין בעצם תעודה.
<משה ישעיהו: והיתרון הזה, יש תעודה, אבל אין הכשרה ובשנה הזו, היתרון של השעות האלה מאוד מאוד קריטי.
<משה ישעיהו: אין לי ספק שנוכל לצבוע את זה בזה שאנחנו משחדים את המנהלים וכו', אבל כיוון שמה שיקרה זה הם הולכים להפסיד את השנה המאוד מאוד משמעותית בהכשרה שלהם, היא מאוד מאוד חיונית, בעיקר בעיקר, אם המורים האלה ייכנסו למערכת ולרוב, בית-הספר מגלה הפתעה מדהימה, טוב לנו ומשאירים אותם בלי - -
<חנה אלעזר לגסה: כן, אז זו צריכה להיות מדיניות של משרד החינוך, לקבוע שבית-ספר מסוים או בתי-ספר שיקבלו מורים - -
עמרם מצנע: חנה, את צריכה להבין, כל הגישה היום לתת למנהלים ומנהלות עצמאות הולכת וגוברת.
עמרם מצנע: אי-אפשר לכפות על מנהלת מורֵה או מורָה וכשעושים את זה, לא יוצא מזה טוב.
עמרם מצנע: ולכן, דרך אגב, גם הבקשה שלך, לכלול את המורים תחת חוק ייצוג הולם, זה גם כן איזה שהוא מתן עדיפות למישהו.
עמרם מצנע: כלומר, כשבא יוצא הקהילה האתיופית וישראלי אחר, צריך להעדיף את יוצא הקהילה.
עמרם מצנע: אז זה גם כן עדיפות.
<חנה אלעזר לגסה: אבל כשזה בא מלמעלה, זה אחרת מאשר לבוא ולשחד מנהל.
עמרם מצנע: בסדר, את לא מציעה לבטל את השעות האלה, אני מניח.
<חנה אלעזר לגסה: לשקול עוד, כן.
<חנה אלעזר לגסה: <
עמרם מצנע: אני לא חושב כמוך בעניין הזה.
<פוריה קלעי: ד"ר קלעי פוריה והיום אני רכזת את תוכנית תספה של הכשרת מורים במכללות שקיימת היום בארבע מכללות בישראל.
עמרם מצנע: את עובדת משרד החינוך?
<פוריה קלעי: אני עובדת משרד החינוך ומכון מופת, כן.
עמרם מצנע: את לא עובדת משרד החינוך?
<פוריה קלעי: אני עובדת משרד החינוך.
< שרה זילברשטרום: אז בואי, אני אסביר.
< שרה זילברשטרום: אתה צריך שיהיה מישהו ממשרד החינוך.
עמרם מצנע: אני לא, אני צריך מבנה.
עמרם מצנע: מי נותן דרגות למי.
< שרה זילברשטרום: אנחנו ממציאים לנו דברים, בגלל שאין איזה מישהו אחד, אז יש מדריכים ויש זה.
< שרה זילברשטרום: אז היא, מכון מופת, כבודו מכיר, אז מטעם מכון מופת יש לנו רכזת לכל הרכזים של המכללות.
< שרה זילברשטרום: אז זאת פוריה.
<פוריה קלעי: זאת אני.
<פוריה קלעי: ואני בתפקיד אמנם רק מזה חודשיים, אבל אני רוצה להתייחס למה שאמרה חנה.
<פוריה קלעי: אני לפני שנכנסתי לתפקיד הזה, עמדתי בראש הסטאז' והיחידה במכללת לווינסקי לחינוך, וליוויתי את המורים בתחילת דרכם ואני מאוד מכירה את זה וצריך להבין שמורה בהכשרתו, בעצם רוב הסטודנטים נכנסים בשנה הרביעית לנושא של הסטאז', מאוד חשוב להם לעשות בשנה הרביעית את הסטאז', כי אז הם מקבלים רישיון.
<פוריה קלעי: אם אין סטאז', אין רישיון, הם יכולים לסיים מכללה להכשרת מורים, לקבל תעודת הוראה, לקבל BAD, אבל אין להם רישיון.
<פוריה קלעי: זה תהליך שמאוד חשוב כי אחריו הם רק יכולים להתחיל את דרגות הקידום, בלי זה, אין להם.
עמרם מצנע: ובשנת הסטאז', בבית-הספר, זה תקן?
<פוריה קלעי: זה תקן.
<פוריה קלעי: אבל זה תקן שכדי לעשות סטאז', אתה צריך שיהיה לך מינימום שליש משרה.
< שרה זילברשטרום: אבל זה תקן פנוי, רגיל.
< שרה זילברשטרום: לא נותנים תקנים לסטאז'רים.
< שרה זילברשטרום: מתמודדים כאחד המורים.
<פוריה קלעי: אני יודעת שבתפקיד שלי, ליוויתי לא מעט מורים ולאו דווקא יוצאי העדה האתיופית, שמנהל אמר לי – תשמעי, יש לי שש שעות, אבל אין לי בתקן עוד שעתיים והיינו עושים שמיניות באוויר להשיג ולפעמים מורה היה - -
עמרם מצנע: כדי שיהיה שליש?
<פוריה קלעי: כדי שיהיה שליש.
<פוריה קלעי: מלמד שש שעות בבית-ספר אחד ועוד שלוש שעות בבית-ספר אחר, כדי להגיע לשליש הזה והסטודנטים עושים מאמץ עילאי באמת בעזרת כל מיני בעלי תפקידים ואנחנו עובדים מאוד קשה להגיע לשליש משרה הזה.
<פוריה קלעי: ודווקא השעות האלה, שבאות לעזור ליוצאי אתיופיה, שלא, אי-אפשר, הן לא ניתנות למורים אחרים ומורים אחרים במערכת, הקשיים שלהם לא פחותים.
<פוריה קלעי: זה דבר אחד שאני רוצה להגיד, שהן מאוד חשובות, השמונה שעות האלה וזה באמת מעודד ואני יכולה להגיד לכם שבתפקיד, אחד התפקידים האחרים שעשיתי לפני הרבה מאוד שנים והייתי סגנית מנהל באיזה בית-ספר תיכון ואמרו לי שעות עולים ואז דובר על העלייה הרוסית, אני לא קיבלתי את המורה בגלל העלייה הרוסית, אבל זה בהחלט תרם לבית-הספר שלקחתי עוד שלושה מורים.
<פוריה קלעי: לא היו שעות לבית-הספר וכל מיני דברים כאלה, של העלייה הרוסית, אפשרו התפצלות במתמטיקה ואנגלית ודברים שפתאום מנהל יכול לאפשר לעצמו וזה נפלא, גם זה וגם זה.
<פוריה קלעי: לא רואה שום פסול בזה, למרות כאילו האפליה המתקנת וכל מה שתקראו לזה.
<פוריה קלעי: אני רוצה להגיד דבר שני, על העניין שנאמר פה, ושרה אולי מאוד צנועה, אבל היחידה להתמחות בהוראה, מאוד תומכת, מאוד נותנת תמיכה למורים בכל הדרכים.
<פוריה קלעי: אני חושבת שאחת הבעיות הרציניות של המורים הצעירים במדינת ישראל, זה הנושא הזה של מנהלים ורשויות מקומיות שמעסיקות מורים ומנהלים.
<פוריה קלעי: ראיתם פה את הקביעות הנמוכה?
<פוריה קלעי: יש היום שעות, איך קוראים לזה?
<פוריה קלעי: שעות קבלן, ושעות, כל עירייה יש לה היום מין, איך זה נקרא?
<פוריה קלעי: תת מערכות שמעסיקות מורים, והמורים הצעירים עוברים, זה אולי לא - -
עמרם מצנע: זה בעיקר בתיכון?
<פוריה קלעי: לא, לא.
עמרם מצנע: גם ביסודי?
<פוריה קלעי: גם.
<פוריה קלעי: בחטיבות ביניים ובכל המקומות, מעסיקים, כל המורים למוסיקה במדינת ישראל, אף סטאז'ר - -
עמרם מצנע: לא, אין יותר מורים בכלל, זה הכל קרן קרב, הרוב.
<פוריה קלעי: הרבה.
עמרם מצנע: אין כבר שעות מלאכת יד או מוסיקה בתוך המערכת, כפי שהיה כשאני הייתי תלמיד.
<פוריה קלעי: אז זה הכל, אתה מגיע לנתונים של 40%.
< שרה זילברשטרום: עוד הערה אחת לגבי ייצוג הולם.
< שרה זילברשטרום: לא נוכל לעמוד בזה, אפילו אם נרצה, מפני שאין את המועמדים.
< שרה זילברשטרום: יש צורך להכשיר את המועמדים.
< שרה זילברשטרום: נניח שאנחנו רוצים ליישם את החוק.
<קריאה: אבל יש, אין מספיק, יש מספיק מועמדים שלא מיושמים.
<קריאה: שאחוז הייצוג שלהם 0.16%, אז קודם כל, נדאג ליישם אותם.
<שושנה בן-דור: אני שושנה בן דור, כפי שאמרתי קודם.
<שושנה בן-דור: אני רוצה להעלות תופעה שולראות איך אפשר לנתב את זה.
<שושנה בן-דור: כלומר, אני רואה את רוני, אני רואה את עצמי, שנינו אחראים על תוכניות תוספתיות של תגבור לימודי בעיקר ליוצאי אתיופיה, בשעות אחר-הצהריים או במסגרות מיוחדות ואני רואה במשך השנים שהתוכניות האלו לפעמים הן מפלט קל לאלו שלמדו הוראה, הולכים לתוכניות האלו לעבור במסגרתן ואם כן, לא מגיעים ולא מגיעות למערכת הרגילה, למערכת של משרד החינוך, למסלול הרגיל.
<שושנה בן-דור: מצד אחד, אני מברכת על כל אחד שמגיע אלינו ללימודיות שלנו, מצד שני, אני מודעת לכך שאנחנו לא יכולים להעניק את הקביעות ואת הקידום של העבודה בתוך המערכת, ואני חייבת להגיד שאני אפילו יכולה לחשוב על שתיים שהיו, עברו את כל המסלול, החל מיסודי, היו אצלנו בלימודיות, עד שסיימו כהוראה.
<שושנה בן-דור: חשבתי – או, אלו מוצלחות מאוד, עבדו בלימודייה, כסטאז'ריות שייקלטו בתוך המערכת הרגילה ודווקא הלכו או לעצמאות או לפרויקט הלאומי או משהו כזה.
<שושנה בן-דור: וקודם כל, אני חושבת שצריכים לבדוק את התופעה הזאת.
<שושנה בן-דור: יש הרבה מן החיוב, כלומר, שיהיו מורים מוצלחים, יוצאי הקהילה, שיעבדו בתוכניות המוצלחות, אני מאוד שמחה על זה, אני בטוחה שגם רוני מאוד שמח על זה.
<שושנה בן-דור: יחד עם זה השאלה היא, האם זה לא עוצר את אותם הצעירים והאם אולי אפשר ליצור איזו תוכנית של ליווי של אותם הצעירים, כשאנחנו יודעים שהם יהיו אצלנו, יקבלו בתוך מסגרת מוגבלת לתקופה מסוימת, נגיד של שנתיים-שלוש, יקבלו את הליווי כשהם עובדים עם קבוצות קטנות ואחר-כך באופן הדרגתי זה יאפשר להם אחר-כך להתנסות בשטח, אבל במסגרת קצת יותר מוגנת, ואחר-כך נאבד אותם, אבל לטובת המערכת הרגילה, בתקווה שהם ייקלטו וימשיכו ויוכלו, במקום להתמודד עם קבוצה של בין שמונה ל- 15 תלמידים, יוכלו להתמודד עם המסגרת הגדולה של 30 עד 40 תלמידים.
<פוריה קלעי: אנחנו נשמח מאוד לעמוד יחד בקשר ולעבוד יחד.
<פוריה קלעי: אני אשמח שנעבוד יחד.
<משה ישעיהו: אני רוצה פשוט להתייחס לסוגיה אחרת, בעניין הכשרה.
<משה ישעיהו: זאת אומרת, אנחנו גם כמכללות, כאנשי שטח, צריכים לקחת אחריות לגבי איכות הסטודנטים שאנחנו רוצים להכשיר.
<משה ישעיהו: אין סיבה בעיני, ללכת לעשות משהו חיצוני, להשפיע על תלמידים שילכו להוראה, אם זה לא משהו בוער בהם.
<משה ישעיהו: האתגרים של הוראה, של איש חינוך, שצריך לעמוד מול 30 תלמידים ומול הורים ומול המון גורמים, זה חייב להיות רק אם זה באמת מרצונו האמיתי שזה מה שהוא רוצה לעסוק.
<משה ישעיהו: אצלנו במכללה, לפני שנתיים היו 158 מועמדים שבאו לראיון, התקבלו רק 12 סטודנטים.
<משה ישעיהו: כיוון שראינו שיהיה נכון להכשיר אותם והשאר, לא התקבלו ואחר-כך גם ידענו שחלק מהם גם התקבלו במקומות אחרים.
<משה ישעיהו: משמע, שלגבי שוב, הכשרות, יכולות להיות המון גופים כאלה שיכשירו אותם, שבסופו של דבר הבוגרים האלה, כשהם יהיו לעתיד, לא יעבדו בתוך המערכת ואז אנחנו מתפלאים על הפערים של הנתונים.
<משה ישעיהו: מראש, לדעתי, צריכה להיות הסכמה כוללת, שאנחנו ניקח את האנשים שהם יהיו טובים בהוראה ואז ממילא הם גם אלה שיוכלו להשפיע בעתיד, להיות מנהלים, להיות מפקחים טובים.
<חנה אלעזר לגסה: אתה לא יכול להכריח אנשים לבוא רק לתוכנית שלכם.
<משה ישעיהו: לא אלינו.
<משה ישעיהו: אני אומר שזה לכולם.
<משה ישעיהו: אני לא אמרתי אלינו.
<משה ישעיהו: כולנו צריכים לקבל החלטה, שאנחנו צריכים לקחת טובים יותר, אלה שהם ירצו להיות בהוראה, ולא בגלל שהם רוצים תעודת הוראה ואחר-כך ילכו לעסוק במקום אחר.
<משה ישעיהו: זו דעתי.
<משה ישעיהו: אבל יחד עם זה, האתגר עדיין נשאר, שאנחנו באופן אישי ממשיכים עם העניין של התהליך של ההשמה, כאתגר ראשוני, כיוון שהבוגרים, אני חושב של כולנו, הם בוגרים שהם עברו את ההכשרה כמו שצריך להיות ואין שום סיבה שאותם לא ישלבו.
<דסה רוני אקלה: שמי רוני אקלה, אני מנכ"ל הפרויקט הלאומי האתיופי.
<דסה רוני אקלה: תראו, אני מקשיב מהצד ואני מסתכל על אנשים שמדברים כאן.
<דסה רוני אקלה: אני חושב שחסר לי צד שני, זה אומר שאלה המורים.
<דסה רוני אקלה: אלה שאנחנו מדברים עליהם.
<דסה רוני אקלה: הם יכולים גם לדבר ולהציג את עצמם, וגם לתאר את המצוקה שלהם.
<דסה רוני אקלה: ואם, אם המורים לא מדברים ואני למשל במסגרת שלנו, יש כ- 500 מורים, אני ביקשתי לדעת כמה מורים מהקהילה האתיופית יש לי, יש לי אותם, אז יש שניים מורים בלבד.
<דסה רוני אקלה: זה אומר, אין מורים.
<דסה רוני אקלה: אנחנו מדברים על 340 מורים, אבל רובם, אם אנחנו מדברים כמה עובדים בשעות הוראה, בשעות תוספתיות, אז יש איזה שהיא בעיה מסוימת, משום שבשעות תוספתיות אפשר לאפשר לאותם מורים לצבור ניסיון וביטחון עצמי, כדי שיוכלו להשתלב במערכת הרגילה ואני יודע שכמה מערכות שמבקשים ממני, מורים טובים מאוד שיוכלו להיכנס ללמד במסגרת שלהם אפילו בתקן, אני לא מדבר בשעות עולים, אלא בתקן, ואם יש כאלה, אני מאוד אשמח לקבל את השמות שלהם ואפשר לשלב אותם גם.
<דסה רוני אקלה: אם יש מורים שמעוניינים ללמד ולהיכנס למערכת רגילה ולעסוק בזה, אני מאוד אשמח לקבל את הרשימה שלהם.
עמרם מצנע: כאלה שיש להם רישיון, לא עובדים בהוראה, כי לא הצליחו להיכנס פנימה?
<דסה רוני אקלה: נכון.
<דסה רוני אקלה: אנחנו מאוד נשמח לשמוע, לקבל רשימה כזאת.
<דסה רוני אקלה: אני לא מצאתי.
<דסה רוני אקלה: אנחנו מחפשים מורים ולא מצליחים להשיג אותם.
<דסה רוני אקלה: דבר שני שאני רוצה לציין, מורה שאין לו תעודת הוראה, זה אומר שהוא עבר הכשרה, אבל אין לו תעודת הוראה, אין לו סיכוי להיקלט בתור מורה להוראה וישנה איזה שהיא בעיה מסוימת, זה מגביל אותם ולא נקלטים במערכות, משום שאין להם תעודת הוראה.