GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אדיב ג'השאן: אני, שמדבר אתכם, לא חי מהאומנות ולא חייתי מהאומנות, למרות שאני כל כך הרבה שנים – ואני רוצה להגיד לכם, הרבה אומנים כמוני חיים במצב הזה.
<אדיב ג'השאן: היום האומנים הערבים - - -
יעקב מרגי: עכשיו אני יודע שאתה לא רק אומן, גם חכם.
<אדיב ג'השאן: האומנים הערבים כולם בוגרי אקדמיות, הם באומנות הפלסטית, במוזיקה, בתיאטרון, בבימוי, בבימוי הקולנועי, ביצירה, אנחנו ברמה הטובה ביותר.
<אדיב ג'השאן: אנחנו גאים להיות ברמה הטובה ביותר, אבל ברמה התקציבית אנחנו למטה למטה למטה למטה עד הרצפה.
<אדיב ג'השאן: תודה רבה.
יעקב מרגי: ולכן, התכנסנו כאן היום.
<אדיב ג'השאן: אני שמח להיות כאן.
יעקב מרגי: מה סיכמתם, חברי חברי הכנסת?
יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת עאידה.
יעקב מרגי: אל תתביישו, אם אני לא מאיית נכון בפעמים הראשונות, תתקנו אותי.
עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש, זה היה בסדר גמור, דווקא אתה מבין אלה שכן מבטאים את זה נכון.
יעקב מרגי: מה לעשות, ההשפעה של התרבות הערבית.
עאידה תומא סלימאן: נכון, אתה רואה.
עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה לחזור על הדברים שאמרו חברי הכנסת האחרים, אבל אני רוצה להתחיל בזה שמן הראוי היה שהשרה בעצמה תהיה נוכחת בישיבה הזאת, במיוחד לאחר הסערה שהייתה בשבוע שעבר.
יעקב מרגי: תגידי, את רוצה דיון או פיצוץ?
יעקב מרגי: לא, לא אמרתי כלום.
יעקב מרגי: יאללה, בבקשה.
עאידה תומא סלימאן: אני רוצה דיון, אבל אני רוצה מחויבות לדיון הזה ולהחלטותיו.
יעקב מרגי: אורלי, אני אומר לכם, המנכ"לית כאן, ותאמינו, לא סתם נתתי לה קומפלימנט, א', זה מגיע לה; ב', עכשיו גם שיחדתי אותה, היא חייבת לנו.
עאידה תומא סלימאן: עם כל הכבוד, ההערה שלי לא הייתה לגרוע מהנוכחות, להיפך, אני מכבדת, אבל אני חושבת שלאחר - - -
יעקב מרגי: עאידה, לימד אותי פעם - - -
עאידה תומא סלימאן: הכול על חשבון הזמן שלך, לא שלי.
יעקב מרגי: שלי.
יעקב מרגי: מה שאני מדבר זה על חשבוני.
יעקב מרגי: תקשיבי, פעם הייתי ינוקא, התמניתי לאיזה תפקיד ציבורי בבאר-שבע, והיה ראש עיר, זיכרונו לברכה, איז'ו רגר, כל פעם הייתי עולה אליו, כואב לי משהו, עולה אליו.
יעקב מרגי: יום אחד הוא אמר לי: יעקב, מתי שאתה רוצה תבוא, אלמד אותך כלל בביזנס, מה שאתה יכול להשיג אצל פקיד האשראי יותר טוב ממנהל הבנק.
יעקב מרגי: הבנת?
עאידה תומא סלימאן: בסדר.
עאידה תומא סלימאן: אבל בכל זאת, אני חושבת שזה לא במקרה שעד היום הזה תקציב התרבות הערבית הוא 3%.
עאידה תומא סלימאן: זה לא עניין שלא הבינו שחשוב לתמוך בתרבות הערבית.
עאידה תומא סלימאן: מתלוננים על זה ש-18% מתקציב המדינה הוא למשרד התרבות, אז מה התשובה - - -
<יהודית גידלי: 0.18%
<אורלי פורמן: לא, הלוואי.
עיסאווי פריג': 0.18.
עאידה תומא סלימאן: בסדר, בסדר.
עאידה תומא סלימאן: זה אפילו עוד מחזק את הטיעון שלי.
עאידה תומא סלימאן: מתוך הסכום הזעום הזה נותנים רק פחות מ-3% לתרבות הערבית.
עאידה תומא סלימאן: זה אומר בדיוק מה חושבים על התרבות הערבית ובאיזה סולם של חשיבות זה קיים בתוך המשרד.
עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאי-אפשר לדבר רק על 20%, אני חושבת שמי שמדבר על לתת 20% עושה עוול לתרבות הערבית, כי בעצם אנחנו עדיין בשלב של סגירת הפערים הקיימים.
עאידה תומא סלימאן: כאשר יש רק 16 תקנים ברשויות המקומיות לנושא הזה, זה מעיד על זה שצריך העדפה מתקנת.
עאידה תומא סלימאן: כלומר, לעבור את ה-20%, אולי 40%, כמו שעשה משרד התחבורה.
יעקב מרגי: לסכם.
עאידה תומא סלימאן: משרד התחבורה החליט שכדי לסגור את הפערים הוא נותן 40% תקציב, אז אולי הגיע הזמן באמת לדרוש דרישה כזאת.
עאידה תומא סלימאן: רק דבר אחרון.
עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שהכוונות שהתחילה בהן השרה וההצהרות שהצהירה וההחלטות שהיא קיבלה יפסיקו לאלתר.
עאידה תומא סלימאן: במיוחד שזה יהפוך בעצם לבומרנג לתקציב שנותנים לארגונים, אני בטוחה שישתמשו בזה ככלי בעצם לעיוות התרבות ולא לבניית התרבות והקדמה.
יעקב מרגי: אני מקווה שלא.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע מגופי התרבות, נבילה אבו שקארה נמצאת?
<נבילה אבו שקארה: כן.
<לובנה זועבי: יושב-ראש הפורום.
<לובנה זועבי: טעית בשם.
יעקב מרגי: ואללה, לא טעיתי.
יעקב מרגי: בכוונה.
יעקב מרגי: תני לנו גם בתוך המגזר לעבוד על המגדר.
יעקב מרגי: לאחר מכן ניתן לו.
<נבילה אבו שקארה: אני מעבירה את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: אני מכבד את רצונך, אתן לאלברט.
<נבילה אבו שקארה: רק בהזדמנות, אני המנצחת של מקהלת נצרת.
יעקב מרגי: אני חובב מוזיקה.
יעקב מרגי: ומי שחובב מוזיקה, אין מוזיקה שהוא לא אוהב לשמוע, חוץ מזיופים, כמובן.
<נבילה אבו שקארה: ודאי שלא זיופים.
<נבילה אבו שקארה: אין לנו זיופים.
יעקב מרגי: ואני מאלה שיודע לשמוע כל מוזיקה.
יעקב מרגי: אלברט, בבקשה.
<אלברט אנדראוס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, א', אני מאחל לך הצלחה בתפקיד שלך.
<אלברט אנדראוס: הוא תפקיד מאוד חשוב.
<אלברט אנדראוס: הערת ביניים, חילקנו נייר עמדה ונתנו את זה למזכירות, אני מקווה שעותק ממנו יגיע לידיים שלך.
יעקב מרגי: מונח לפני.
יעקב מרגי: יש לך דקותיים, תתמקד.
<אלברט אנדראוס: אהיה מפוקס, יש במגזר הערבי תרבות ויש תרבות בגדול.
<אלברט אנדראוס: אדוני היושב-ראש, אם לא נטפח את התרבות הזאת ולא נעזור לה, אני לא רוצה לחשוב על החלופות שיכולות להיות, והן מה שנקרא "אנטי-תרבות" או "אין תרבות".
<אלברט אנדראוס: אתה מודע מספיק לסימנים השוליים שקורים לנו בחברה, גם הערבית, גם היהודית, וחבל.
<אלברט אנדראוס: התחליף של זאת רק תרבות.
<אלברט אנדראוס: אני רוצה לפקס את דברי בארבעה נושאים.
<אלברט אנדראוס: הנושא הראשון, יש הצעה בממשלה להרים את כל נושא התשתיות באופן כללי.
<אלברט אנדראוס: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, שנושא התשתיות במגזר הערבי יכנס לתוכנית הזאת וייעשה משהו בין-משרדי, בין משרד האוצר לתרבות, לשיכון, שבכלל ירים את הנושא הזה.
<אלברט אנדראוס: שניים, מיפוי הצרכים שנעשה על-ידי משרד התרבות בהנחיית בג"ץ או בהוראת בג"ץ מדבר בפני עצמו והתוצאות באמת, לצערי, מחפירות ולא טובות, ממש לא טובות, בלשון המעטה.
<אלברט אנדראוס: אני חושב שנכון להקים תוכנית לאומית למגזר הערבי ולטפל בדברים הן ברמה המיידית והן ברמת הטווח הרחוק יותר.
<אלברט אנדראוס: שני דברים קטנים.
<אלברט אנדראוס: דבר שלישי, בנושא סל תרבות.
<אלברט אנדראוס: מאחר שכבודו גם ממונה על משרד החינוך בוועדה הזאת, - - -
יעקב מרגי: אתה תאמר למנכ"לית שאני ממונה עליה, אתה לא יודע מה אתה עושה.
יעקב מרגי: אני רק מפקח עליה.
יעקב מרגי: תפקיד הכנסת, לפקח על משרדי הממשלה, ואת זה נעשה בקנאות ובהתמדה.
<אלברט אנדראוס: מעולה.
<אלברט אנדראוס: אני רוצה להגיד שתי מילים בקשר לסל תרבות, ואני מבקש שאדוני יכניס את זה אולי לדיון נוסף לנושא סל תרבות.
<אלברט אנדראוס: עדיין יש לנו יישובים ערביים שהם תקועים, הם שילמו את המוטל עליהם, רק משרד החינוך לא שילם.
יעקב מרגי: אתן לך עצה, יש לך פה חברי כנסת חרוצים, שלח להם את החומר, הם יעלו את זה לדיון, להצעה לסדר, יכדררו למגרש, ואנחנו נשחק באותו מגרש.
יעקב מרגי: קדימה, הנקודה הבאה.
<אלברט אנדראוס: ברצון.
<אלברט אנדראוס: הנקודה האחרונה, שהיא הכי חשובה לדעתי, החשובה מכולן, הנושא התקציבי.
<אלברט אנדראוס: אומנים מתפתחים, אוכלוסייה גדלה, זה פשוט לא הולך בפרופורציה נכונה עם התקציב שיש לעמותות תרבות ערביות.
<אלברט אנדראוס: יש תוספת של 120 מיליון שקל במאבק שהתקיים שנה שעברה מול משרד האוצר, שאנחנו מברכים עליו ואנחנו שותפים למאבק הזה של 1% לנשמה, אני רק אומר, ה-120 מיליון שקל, בוא נדבר על המצב העכשווי כרגע - 50 מיליון שקל מתוכם נכנסו לתקנה הבסיסית של משרד התרבות.
<אלברט אנדראוס: ממש קריאתי למנכ"לית, קריאתי לשרה, שייקחו נתח העולה – רק בשביל לעשות את החוויה המתקנת הזאת למגזר הערבי – ויעבירו סכום כסף מכובד מה-50 מיליון האלו על מנת באמת לתת לעמותות התרבות.
יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי, אין לך הרבה זמן.
יעקב מרגי: כמה את רוצה?
חנין זועבי: בוקר טוב, אמהר.
חנין זועבי: קודם כול, אנחנו אולי לא צריכים להרחיב ולהגיד כמה חשובה התרבות לאוכלוסייה שנותקה מהעולם התרבותי שלה.
חנין זועבי: אנחנו נותקנו מהיחסים הטבעיים התרבותיים שלנו עם החברה הערבית.
חנין זועבי: אנחנו צריכים להגיד עד כמה התרבות חשובה בשבילנו לטיפוח נורמות של חברה מתקדמת, נורמות של חברה ליברלית; אנחנו צריכים להדגיש עד כמה התרבות חשובה לנו בשביל לטפח את העניין של שוויון לנשים; אנחנו צריכים את התרבות בשביל הקדמה הפנימית שלנו; אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לחיות בעולם של ריקנות.
חנין זועבי: אסתטיקה זה גם כן משהו חשוב, טיפוח, תרבות של אליטה זה כל כך חשוב.
חנין זועבי: אנחנו צריכים להדגיש עד כמה התרבות חשובה בשביל להילחם באלימות, לא רק לטפח אליטה תרבותית, שחשובה לכל חברה שרוצה להיות חברה נורמלית קודם כול, ומתקדמת וליברלית.
חנין זועבי: זה חשוב להילחם באלימות.
חנין זועבי: זה חשוב שנלמד ונחקור למה רמת הפשיעה בחברה שלנו היא 50%, פי שלושה יותר מאשר האחוז שלנו באוכלוסייה, ואיך אנחנו נלחמים בזה.
חנין זועבי: וכאשר אנחנו דנים, אנחנו אומרים לטפח תוכניות חינוכיות ולטפח תרבות, שהתלמידים בבתי-הספר יכנסו למוזיאונים, יצרכו תיאטראות ויצירות תרבותיות.
חנין זועבי: זה חשוב לנו, קודם כול להיות חברה תקינה.
חנין זועבי: אנחנו יכולים וצריכים להילחם בדיכוי הפנימי שאנחנו סובלים ממנו לפעמים על-ידי התרבות.
חנין זועבי: ולהגיד למנכ"לית משרד התרבות, אנחנו לא מקבלים את העיקרון: קודם כול תילחמו אתנו על הגדלת תקציב התרבות.
חנין זועבי: אנחנו דורשים חלוקה צודקת.
חנין זועבי: אם זה תקציב של 0.18%, אם זה תקציב של 1%, אם זה תקציב של 5%, אנחנו רוצים חלוקה צודקת.
חנין זועבי: אני מבינה את הפתיח ואת הוויכוח עם חבר הכנסת עיסאווי פריג', למה?
חנין זועבי: כי היינו באותו ויכוח עם השרה לשעבר, לימור לבנת, והיא סירבה לתת לנו, אדוני היושב-ראש, נתונים מדויקים על תוכניות התרבות המיועדות לבתי-הספר.
חנין זועבי: ואנחנו התווכחנו, והיא הבטיחה - - -
יעקב מרגי: זה לא במנדט שלי.
עיסאווי פריג': היא מדברת על חוסר השקיפות בהעברת הנתונים.
חנין זועבי: לא רק הבהרה, אלא גם דרישה.
חנין זועבי: אנחנו רוצים פילוח מגזרי לפעילות התרבותית, ואנחנו רוצים שהסטטיסטיקה הזאת תינתן בישיבה הבאה, אם לא בישיבה הזאת.
חנין זועבי: אנחנו רוצים ישיבה מיוחדת בשביל לדון בסטטיסטיקה כל כך מדויקת.
חנין זועבי: למה אין פילוח?
חנין זועבי: זאת לא תשובה: אין פילוח מגזרי.
חנין זועבי: השאלה, למה לא עושים פילוח מגזרי.
חנין זועבי: בגלל שלא רוצים את השקיפות הזאת.
חנין זועבי: אז זאת גישה.
חנין זועבי: זה לא רק עניין של המספרים, זה עניין של גישה.
חנין זועבי: רוצים להגדיל את התקציב, אז בבקשה, שתהיה שקיפות אתנו, תתנו לנו את סטטיסטיקה הנכונה.
חנין זועבי: האחוז הוא מקסימום 3% לפי הדיונים שהיו כאן בוועדת החינוך, מקסימום, חבר הכנסת עיסאווי פריג', 12 מיליון שקלים.
חנין זועבי: 13-12 מיליון שקלים מקסימום, ולא 35 מיליון שקלים.
חנין זועבי: הדרישה שלנו היא עכשיו להגדיל את ה-3% ל-9%, גם אם מגדילים את תקציב התרבות וגם אם לא מגדילים אותו.
חנין זועבי: אנחנו רוצים 9%.
עיסאווי פריג': אני מסתפק ב-4%, ב-1% אני מסתפק, רק שייתנו לנו.
עיסאווי פריג': רק שייתנו.
חנין זועבי: אני מסיימת.
חנין זועבי: לא כמו האחוז שלנו באוכלוסייה.
חנין זועבי: אנחנו עכשיו מסתפקים בחצי, להגדיל פי שלושה את תקציב התרבות ואנחנו מסתפקים בזה.
חנין זועבי: דבר שני, אנחנו מבקשים לפסול או לשנות את התנאי הזה של המצ'ינג בענייני בניית המבנים התרבותיים הציבוריים.
חנין זועבי: דבר שלישי, ואנחנו צריכים להגיד ושירשם פה בפרוטוקול, אנחנו מסרבים לכל התניה פוליטית, לכל התניה אידיאולוגית בין עניין התמיכה לבין עניין חופש היצירה.
חנין זועבי: צריכים להגיד את זה בקונטקסט של פסילה של אמנים ושל יצירות לפי האידאולוגיה הפוליטית שלהם.
חנין זועבי: לא מספיק לדרוש את הגדלת התקציב, אפשר גם להגדיל תקציב וגם להגדיל את התניית התקציב.
יעקב מרגי: ובצעקה הזאת נסכם.
חנין זועבי: אני מסתפקת בזה.
יעקב מרגי: אחרוג ממנהגי, מותר לי, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ויהיה אורח בסבב הבא.
יעקב מרגי: נרשמת?
ג'מאל זחאלקה: נרשמתי, כן.
ג'מאל זחאלקה: בגלל שיש לו זקן?
מסעוד גנאים: הוא הולך לפי התור, לפי סדר הישיבה.
יעקב מרגי: זחאלקה, שמת לב לסדר הדיון, זה היה סדר ההגעה וסדר הישיבה.
אוסאמה סעדי: תודה, אדוני היושב-ראש, זה דוח משרד התרבות, מה שגם אמר חברי איימן, כתוב: אין אף מוזיאון, מוזיאונים - אפס - -
עיסאווי פריג': יש את "ג'ו אלון".
אוסאמה סעדי: - - בתי-ספר לאומנות - אפס תיאטרון - אחד, סינמטקים - אפס, אודיטוריום - אחד.
איימן עודה: את התיאטרון האחד רוצים לסגור.
אוסאמה סעדי: וגם את התיאטרון היחיד שקיים, תיאטרון "אל-מידאן", מסרח "אל-מידאן", שהוא נתמך, אדוני היושב-ראש, התקציב שלו 3 מיליון שקל.
אוסאמה סעדי: מתוך זה, אדוני, התמיכה של משרד התרבות מיליון שקל, וגם את מיליון השקל האלה רוצים עכשיו להפסיק.
עיסאווי פריג': הם לא יכולים להפסיק, אלו רק כותרות.
אוסאמה סעדי: בגלל איזה מחזה שעכשיו התיאטרון, אדוני, מריץ כבר מזה כשנה.
אוסאמה סעדי: עשו כבר 100 הצגות למחזה הזה "הזמן המקביל", ועכשיו רוצים להפסיק את זה, ועכשיו המציאו את התירוץ האולטימטיבי: העניין הביטחוני.
אוסאמה סעדי: יש להם תמיכה של מיליון שקל בלתי מוסבר למרות שיש תקציב שהוגש לרשם העמותות, התקציב מוסבר, מיליון השקל הם מתקציב ההצגות.
אוסאמה סעדי: כאשר המנכ"לית מדברת על ארבעה יעדים של משרד התרבות, מתוך זה: חיזוק הספורט במגזר הערבי, אנחנו רואים, גברתי המנכ"לית, שאין תמיכה בספורט במגזר הערבי.
אוסאמה סעדי: ולכן אנחנו נאלצים, אדוני היושב-ראש, הקבוצות של המגזר הערבי, קבוצת "אתחאדד אִבנאהה סח'נין" ו-"אחי אלנאצרה", ללכת למפרץ ולמצוא שם תקציבים.
אוסאמה סעדי: ואני וחבר הכנסת טיבי היינו צריכים לפני כמה שנים לנדוד עד לקטר להביא 8 מיליון דולר על מנת לבנות את אצטדיון "אלדוחה".
אוסאמה סעדי: וגם עכשיו, כבוד המנכ"לית, כאשר אומרים: אין אפילו היכל תרבות אחד לרפואה, אנחנו אומרים לך, חבר הכנסת טיבי היה במפרץ באבו-דאבי והצליח לגייס, אדוני היושב-ראש, 8 מיליון יורו על מנת לבנות את היכל התרבות הגדול ביותר בישראל, לא רק במשולש, וזה יוקם בטייבה.
אוסאמה סעדי: אבל אנחנו עומדים על זכותנו – איך שאמרו יתר חברי, ואני מצטרף פה, ובזה אני מסיים – זכותנו לקבל את חלקנו בתקציב, לא רק את ה-20%, אני חושב שצריך לנקוט במדיניות של העדפה מתקנת על מנת לתקן את העוול ההיסטורי לתרבות הערבית, ולכן, זכותנו לקבל את ה-20% ויותר.
יעקב מרגי: ירמיהו קדושי, בבקשה, יש לך שתי דקות.
<ירמיהו קדושי: אני יוצר, מפיק - - -
עיסאווי פריג': אתה דובר ערבית?
<ירמיהו קדושי: אני יוצר מפיק מזרחי מהשכונות.
<ירמיהו קדושי: אני מדבר פה על הפריפריה החברתית.
<ירמיהו קדושי: באתי לכאן, אני וימין מסיקה במשך שנים הפקנו 15 פיצ'רים מכיסנו הפרטי ומאות וידאו קליפים, אני מדבר פה בשם אומנים רבים בפריפריה החברתית שמעולם לא מקבלים תקציבים ממשרד התרבות.
<ירמיהו קדושי: הם מקופחים.
יעקב מרגי: נושא הדיון, צדיק.
<ירמיהו קדושי: עכשיו אני מדבר על נושא הדיון.
יעקב מרגי: אני אוהב את אלה שיודעים מה אני הולך לומר, אני מנסה כבר במשך חמישה עשורים לנתח את האומנות הזאת, לא מצליח.
יעקב מרגי: תקשיב, נושא הדיון זה 3% תקציב התרבות במגזר הערבי ומבנים, אז תתמקד בזה.
יעקב מרגי: אם תרצה דיון מיוחד, תזמין.
<ירמיהו קדושי: אני מתמקד.
עיסאווי פריג': אלא אם אתה מחליט ש"אני ערבי לצורך הדיון".
יעקב מרגי: עיסאווי, אם לא הייתי עושה את זה טוב, אנא.
<ירמיהו קדושי: אני אומר דבר פשוט, שגם משרד התרבות צריך פה להכיר בזה שיש גם כן מזרחים ויש גם כן אתיופים ויש גם דרוזים.
יעקב מרגי: אז אמרת.
<ירמיהו קדושי: שנייה, שנייה.
יעקב מרגי: לא, לא, אין שנייה, זה בדיון אחר.
<ירמיהו קדושי: אבל חשוב לי לדבר את הדברים.
יעקב מרגי: אתן לך.
<ירמיהו קדושי: כי תמיד מדברים רק על אשכנזים וערבים, ועל יוצרים אליטיסטיים.
יעקב מרגי: ירמיהו, אמרנו, תודה.
יעקב מרגי: מרגע זה לא אתן לך.
יעקב מרגי: אני לא מתכחש.
<ירמיהו קדושי: כי אתה לא – אני רוצה לדבר.
יעקב מרגי: הלו, סלח לי, סלח לי.
<ירמיהו קדושי: באתי לכאן בתור אומן לדבר ולצעוק את צעקתי.
<ירמיהו קדושי: בתקשורת הישראלית לא נותנים לאף אחד לתת ביטוי כזה, ופה - - -
יעקב מרגי: אדוני, אני לא רוצה לשלוח לך את הסדרן, אם אתה לא שותק, הוא יוציא אותך.
<ירמיהו קדושי: אז אוקיי, נו, אז אם אתם מוציאים פה את האנשים - - -
יעקב מרגי: לא, אתה לא מוכן לשמוע אותי.
יעקב מרגי: אתה לא מוכן להקשיב?
<ירמיהו קדושי: אוקיי, אני מוכן להקשיב.
יעקב מרגי: עוד הפרעה אתה תצא מהדיון.
יעקב מרגי: אם אתה רוצה לקיים דיון בנושא שכואב לך, תמצא את הדרך להזמין את הדיון.
<ירמיהו קדושי: אני לא רוצה - - -
יעקב מרגי: מרגע זה אין לך רשות דיבור.
עיסאווי פריג': תן לו, אנחנו נזמין אותו.
חנין זועבי: אנחנו נזמין אותו.
יעקב מרגי: תזמין אותו.
יעקב מרגי: עיסאווי, אני לא מנהל לך את סדר-היום שלך.
<ירמיהו קדושי: האומנים המזרחיים מעולם לא קיבלו כסף ממשרד התרבות, מעולם.
יעקב מרגי: סליחה, אדוני, אני לא מזלזל במה שאתה אומר.
<ירמיהו קדושי: אבל בסדר, אני רוצה להגיד את הדברים שלי.
יעקב מרגי: אבל אתה לא מקשיב.
יעקב מרגי: תפתח עוד אומנות אחת, שבזמן שמדברים גם מקשיבים.
יעקב מרגי: עכשיו תקשיב.
יעקב מרגי: לא שאני מזלזל במה שאתה אומר, כי חבל שזה ילך לאיבוד, הדיונים אצלי תכליתיים, מי שרוצה להוציא קיטור, אדרבא, ילך לכיכרות בעיר וינאם.
יעקב מרגי: אתה רוצה, כואב לך, תמצא את הדרך שיהיה דיון בוועדה.
<יהודית גידלי: והיו דיונים כאלה בוועדה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בלי זקן.
יעקב מרגי: אני לא מפספס הערות.
ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב-ראש, הדיון היום מזכיר לי שבשנת 1998 נתבקשתי על-ידי עיתון "מעריב" לכתוב מה יהיה בעוד עשר שנים, לתאר אירוע שיהיה בעוד עשר שנים.
ג'מאל זחאלקה: ואני לא יודע למה, אבל עלה בראשי אירוע - - -
עיסאווי פריג': אז עכשיו אתה הולך לחזות מה יהיה בעוד עשר שנים.
ג'מאל זחאלקה: אל תקרא את מחשבותי.
ג'מאל זחאלקה: הייתי תמים ותיארתי את טקס הפתיחה של המוזיאון הערבי הראשון בארץ – אפשר למצוא את זה אפילו בכתובים בעיתון "מעריב" עד היום.
ג'מאל זחאלקה: והנה, נראה לי שהיה לי דמיון מזרחי פורה, יותר מדי, זה חלומות, איך אומרים, - -
<יהודית גידלי: באספמיה.
ג'מאל זחאלקה: - - וזה יושב על דברים שהם לא ריאליים.
ג'מאל זחאלקה: חשבתי שלא יכול להיות, פשוט ככה, לא יכול להיות שלא יהיה מוזיאון אחד.
ג'מאל זחאלקה: זה פשוט בלתי אפשרי.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים מה המצב הזה אצל כל קולקטיב תרבותי, לאומי, אין דבר כזה בעולם היום, זה חסר תקדים.
ג'מאל זחאלקה: במיוחד שבפוליטיקה המודרנית ב-30-20 השנים האחרונות – יכול להיות שזה לא הגיע עדיין למשרד התרבות – העניין של הזכות לשייכות והזכות לתרבות הוא עניין של זכויות האדם הבסיסיות, ומשרד האוצר ומשרד התרבות מפרים את זה.
ג'מאל זחאלקה: למה הם מפרים את זה?
ג'מאל זחאלקה: כי גם בכל החקיקה הבין-לאומית – ואפשר להביא לכאן עשרות החלטות והסכמים בין-לאומיים, על חלקם ישראל חתומה – שאומרים שחובתה של המדינה לעזור למיעוטים לשוניים, דתיים, תרבותיים, לאומיים לפתח את תרבותם.
ג'מאל זחאלקה: וכאשר התקצוב הוא 3%, זאת בושה.
יעקב מרגי: 3% מכלום כמעט.
ג'מאל זחאלקה: זאת בושה וחרפה.
ג'מאל זחאלקה: יש כאן הפרה של החוק.
ג'מאל זחאלקה: אז זה לא עניין של מה בכך.
ג'מאל זחאלקה: הדבר הרבה יותר חמור כאשר מסתכלים – הסתכלנו על התרבות המסובסדת – אבל יש תרבות פרטית.
ג'מאל זחאלקה: אין בחברה הערבית תרבות פרטית, תרבות של המגזר הפרטי.
ג'מאל זחאלקה: אין מופעים של אומנים, אין מופעים של מקהילות שזה פרטי ואנשים באים קונים כרטיס, כמו המופעים של הזמרים האטרקטיביים בישראל, כמו המופעים בקיסריה, אין לנו דבר כזה, אין.
ג'מאל זחאלקה: אם אין תרבות מסובסדת, אין תרבות.
ג'מאל זחאלקה: ואם לא ייעשה מעשה כדי שהתרבות אצלנו תתפתח ותעמוד על רגליה אז אנחנו נהיה בבעיה קשה מאוד.
ג'מאל זחאלקה: אז לא מספיק שיהיה בסופו של דבר 17% כאחוזנו באוכלוסייה - -
ג'מאל זחאלקה: - - צריך לסבסד ולתת העדפה מתקנת כדי להגיע לאיזשהו מצב של שוויון.
ג'מאל זחאלקה: יותר מ-7%.
ג'מאל זחאלקה: חברת הכנסת חנין זועבי הציעה שבשנה הבאה תהיה העלאה ל-9%.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו אפילו לא אומרים: תעלו את זה בבת-אחת מחרתיים, אבל שתהיה תוכנית תלת-שנתית, חמש שנתית, שנראה את האור בקצה המנהרה.
ג'מאל זחאלקה: אני רק רוצה לחזור עוד פעם ולהדגיש את העיקרון שמחלקים את העוגה מחדש.
ג'מאל זחאלקה: צריך להגדיל תקציב, אבל אם לא מגדילים תקציב, צריך לחלק את התקציב הקיים מחדש ככה שאחוזנו יהיה בסופו של דבר במגה של עלייה לפי אינקרימנט שנתי, נגיד של העלאה, הכפלה כל שנה עד להגעה לשוויון לפחות פורמלי.
ג'מאל זחאלקה: השוויון הפורמלי הוא לא שוויון אמיתי, כי ציינתי, המגזר הפרטי הוא מצב שונה.
יעקב מרגי: אדיב ג'השאן.
<אדיב ג'השאן: דיברתי.
יעקב מרגי: מישהו הטעה אותי פה.
יעקב מרגי: כתוב לי שאתה מנהל עמותה וביקשתי יוצר, אתה גם יוצר.
חנין זועבי: מן בידו ייחכי?
יעקב מרגי: תודה רבה, חנין.
חנין זועבי: אני עוזרת לך.
יעקב מרגי: תשלחי לי פתק, העזרה תתקבל באהבה.
יעקב מרגי: נדלג לחבר הכנסת הבא, דב חנין.
יעקב מרגי: והאורח הבא שאת רוצה, ג'וזף אטרש.
יעקב מרגי: משרד האוצר, לא נקפח אתכם לקראת הסיכום.
דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני מברך אותך ואת חברי הכנסת היוזמים על הדיון החשוב הזה.
דב חנין: נאמרו פה דברים חשובים רבים, אשתדל לא לחזור.
יעקב מרגי: איך אומרים אצלנו?
יעקב מרגי: ובעדן?
יעקב מרגי: אחרי הברכות.
דב חנין: אני רוצה להעיר ארבע הערות, ברשותך.
דב חנין: כמי שנהנה לפעמים לראות, לחוות ולבקר, יש יצירה אומנותית מדהימה בציבור הערבי בארץ.
דב חנין: היא מעוררת אצלי השתהות גדולה, כי האנשים המוכשרים האלה בעצם פועלים כנגד כל הסיכויים בכל המישורים, וזה פשוט מעורר התפעלות עצומה; 2.
דב חנין: ההערה השנייה, אדוני היושב-ראש, אני מגיע לדיון הזה מאוד מודאג, כי האמת היא שאנחנו לא עומדים במקום, אנחנו מידרדרים אחורה.
דב חנין: כשאנחנו מדברים על תרבות, אני חושב שצריך - - -
יעקב מרגי: אין עמידה במקום.
יעקב מרגי: כל עמידה במקום היא הידרדרות.
דב חנין: ובמקרה הזה ההידרדרות היא מסוכנת, כי בסוגיית התרבות אנחנו מדברים על שילוב בין שני דברים: בין תקציב ותמיכה חומרית לבין האווירה האופפת את העשייה התרבותית.
דב חנין: בלי להיכנס לפירוט, השילוב בין שני הדברים האלה בימים האלה ובתקופה האחרונה הוא קטלני, גם אין תקציב תומך וגם אין אווירה תומכת.
דב חנין: ומכאן להערה השלישית, שנראית לי חיונית.
דב חנין: בתנאים האלה שהשילוב הוא כל כך בעייתי בין תקציב לא תומך ואווירה לא תומכת, צריך לבצע מהפך מאוד מאוד חד במגמה כדי להוציא אותנו ממגמת הנסיגה למגמה של התקדמות.
דב חנין: וכאן ההערה הרביעית והאחרונה.
דב חנין: הדיון הזה, לדעתי, אדוני היושב-ראש, חייב להסתכם בהחלטה ברורה של הוועדה לקרוא למשרד התרבות להביא לדיון נוסף תוכנית.
דב חנין: יכולה להיות, אגב, תוכנית חומש בחמש שנים.
דב חנין: בואו נראה איך מתקדמים משנה לשנה באופן מוחשי עם תקציבים, עם מספרים, עם מטרות, עם יעדים ועם הרבה בקרה של הוועדה הזאת.
יעקב מרגי: בבקשה, שמך ותפקידך לפרוטוקול.
<אדיב ג'השאן: רק לתקן, אני לא מנהל עמותה, אני מנהל אומנותי, אדוני.
יעקב מרגי: אמרתי את מה שרשום לי.
יעקב מרגי: תודה על התיקון.
יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.
<ג'וזף אטרש: בשבת האחרונה עשינו מפגש חירום ב"אל-מידאן" של ועדות תרבות, אנשי תרבות ואומנים, וכתוצאה מכך הקמנו ועדה להגנה על התרבות הפלסטינית שנמצאים בה נציגים מכלל העמותות הפועלות ברחוב הערבי: יוצרים, אומנים, ואני אחד הנציגים של הוועדה, אדוני.
<ג'וזף אטרש: מפה אנחנו קוראים ותומכים בגישה הברורה של השוואת התקציבים המוקצים לציבור הערבי, לאחוז המדויק של הציבור הערבי מכלל הציבוריות הישראלית.
<ג'וזף אטרש: ההשוואה הזאת נחוצה, כי המצב בשטח קטסטרופלי.
<ג'וזף אטרש: נכון, אומר חבר הכנסת דב חנין שיש תרבות ויש אומנים ויש יוצרים, אבל בסופו של יום ההתפתחות של התרבות הישראלית, ההתפתחות של התרבות והאומנות היהודית בישראל התפתחה בזכות התמיכה של המדינה.
<ג'וזף אטרש: אפילו פסטיבל הזמר העברי נתמך על-ידי משרד ראש הממשלה בזמנו, אדוני.
<ג'וזף אטרש: כמו כן, כל האומנים והיוצרים היהודים היו יוצאי להקת הנח"ל, להקת פיקוד דרום, תיאטרון צה"ל.
<ג'וזף אטרש: כל התקציבים האלה וכל ההתפתחות של העשייה, שבסופו של יום התפתחה ונהייתה גם תעשייה פרטית ויצירה פרטית וגם יצירה מתוקצבת, באה בזכות התקציבים של המדינה, לכן חשוב וצריך להשוות את זה.
<ג'וזף אטרש: והדבר האחרון שאנחנו קוראים ומדגישים אותו, שבסופו של יום, לאחר ההשוואה, וגם לפני ההשוואה, אנחנו מסרבים לכל התערבות בחופש הביטוי של היוצרים הפלסטינים.
<ג'וזף אטרש: כל התערבות כזאת תגרום לנטישה של היוצרים מלקיחת התקציבים האלה ובכלל תקציבים אחרים, ואני לא בטוח שזה האינטרס של הציבור.
יעקב מרגי: תאמר עוד משהו, שלא יאמרו שהפסקתי אותך בגלל האמירה הזאת.
<ג'וזף אטרש: סיימתי, תודה.
יעקב מרגי: לפני שאעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת אחמד טיבי, אני רוצה לומר לכם, תקשיבו, אין לנו הרבה זמן ובכוונה לא אמרתי את זה בתחילת הדיון כדי שזה לא ישמע, חס ושלום, איזו חנופה או פטרונות, אני לא אוחז.
יעקב מרגי: אני לא מאמין שיש אדם, קבוצה - עולה עולה - שבט, ותמשיכו, עד לעם, ותמשיכו לדבר הכי גדול, שאין לו את התרבות משלו.
יעקב מרגי: אין ואקום בתרבות, אני לא מאמין בזה.
אחמד טיבי: קח עוד שבע דקות, תנאם, והדברים שלנו מתייתרים.
יעקב מרגי: אתה עוד דקה-שתיים מקבל.
יעקב מרגי: אתה יודע, בכדורגל כמה אתה יכול לעשות בדקה?
יעקב מרגי: תקשיב, דקה ובזה אני מסיים.
יעקב מרגי: רבותי, אין ואקום בתרבות, זה כמעיין המתגבר, אפשר להפריע, נכון, גם מים, אתה חוסם אותם, בסוף הם – הדוח זועק כשלעצמו ואנחנו כאן כדי לסייע שבעזרת השם - - - ולמה אני אומר את זה לפני דברי הסיכום?
יעקב מרגי: אני חושב שחלק גדול מהתרבות שלי, שלי אישית, יש מי שיגיד שהיא מצומצמת, קטנה, יונקת, מה לעשות, אתה יודע, במדינת ישראל תמיד נקראים "עולים חדשים", עליתי לארץ ממרוקו ב-1962, אבל עדיין עולה.
יעקב מרגי: השירה שלי יונקת – עד היום גדולי הפייטנים והזמרים נוסעים ועושים – ולראות את זה בסרטונים – עושים פרויקטים משותפים של הפריית ידע במרוקו, מביאים את זה לפה, ומפה יוצרים.
יעקב מרגי: ולראות את התזמורות האנדלוסיות בשנים האחרונות בשיתוף של עולים וגם נגנים מהמגזר הערבי זה כיף לא נורמלי.
יעקב מרגי: בתרבות אין גבולות.
יעקב מרגי: אי-אפשר לעשות לה גבולות, אי-אפשר לעשות לה חסמים, צריך לסייע לה.
יעקב מרגי: ואני חושב שצריך לסייע לתרבות, צריך לסייע להפרות אחת את השנייה, להתחבר אחת אל השנייה, ליצור פה איזה משהו מקומי שלה.
יעקב מרגי: לא שנתנתק מהעבר, מהעבר אנחנו יונקים, לא יעזור, אי-אפשר לנתק אותו, אבל זה יהיה רק לברכה.
יעקב מרגי: ובנקודת שיא הזאת, כמעט נזף בי חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.
יעקב מרגי: האוצר, אחרי אחמד טיבי יש לך קצת להחכים אותנו מה הולך להיות ב-2015.
אחמד טיבי: אקצר.
אחמד טיבי: הכותרת של דיון כזה ושל דיונים דומים אחרים, אדוני היושב-ראש, היא שוויון קיבוצי, זה הביטוי המשפטי שלא קיים.
אחמד טיבי: ושוויון קיבוצי לא קיימים, חוץ מאשר במקרה אחד בבג"ץ באפריל 2000, חכה, תשמע איפה יש שוויון קיבוצי.
אחמד טיבי: רק כשערבים מתים בבתי-קברות.
אחמד טיבי: רק ערבי מת, על-פי פסק בית-המשפט העליון בג"ץ, הוא רשאי על-פי החלטה שאילצה את משרד הדתות לתקצב באופן שוויוני בתי-קברות של מוסלמים, נוצרים ויהודים.
אחמד טיבי: עד אז תקצבו רק בתי-קברות של יהודים, ותמיד היה הסבר של הממשלה.
יעקב מרגי: תגיד את השנים עוד פעם, שלא יחשדו שזה היה בכהונתי, כבר ראיתי מבטים.
אחמד טיבי: לא אתה היית שר הדתות.
אחמד טיבי: אחד מהחברים שלך, לא אתה.
אחמד טיבי: עד אז התקציב היה לא שוויוני ותמיד הסבירו, הממשלה תמיד מסבירה אי תקצוב של ערבים: א', יש קיצוצים, זה ההסבר הראשון תמיד.
אחמד טיבי: יש קיצוצים ואז המוחלשים נפגעים יותר, תמיד זה ההסבר; או שהצרכים המיוחדים של היהודים בבתי-קברות – זה מה שנאמר, אגב – מחייבים תקציב כזה.
אחמד טיבי: אני לא יודע, אתם מתים בצורה שונה מאנשים אחרים?
אחמד טיבי: גם במוות יש שוויון.
יעקב מרגי: אין שלטון ביום המוות.
אחמד טיבי: מכאן אני יוצא לצורך בשוויון, תקציב של שוויון קיבוצי, בנושא שבגללו הדיון מתקיים היום, תרבות.
אחמד טיבי: גם בנושאים אחרים, אבל פה מדברים על תרבות.
אחמד טיבי: היטבת לייצג את זה, גם חברי בטח, איימן ועיסאווי ושאר העמיתים.
אחמד טיבי: אין עם, אין קולקטיב שאין לו תרבות או שאין לו צורך קיומי בתרבות, קיומי.