GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: אפשר להניח שגם בעתיד זה יהיה כך?
<שלמה פישר: אני לא יודע, אני לא נביא, אני אומר שיש כאן זרמים.
<שלמה פישר: לכן אני חושב שזה לא כצעקתה.
<שלמה פישר: אני לא רוצה לנבא, אני לא רוצה כי אנחנו יודעים למי ניתנה הנבואה.
עמרם מצנע: בבקשה, לילי.
<לילי הלפרין: יש לי הרבה מה להגיד ודווקא עצוב לי שפגישה האחרונה לא נמצא שמעון.
<לילי הלפרין: זה ליווה את כל הוועדות, בעצם ההנחה שלו - - -
עמרם מצנע: זה עשה לנו עניין בוועדות.
עמרם מצנע: זה לא היה נכון, אם כולנו היינו חושבים אותו דבר.
<לילי הלפרין: אני חייבת לומר עניינית, מה שכואב לי באמירה הזאת, שכביכול גזענות מתייחסת רק לקהל אחד ולשנים מיוחדות ולכך שלא קוראים לזה גזענות.
<לילי הלפרין: אני מתייחסת רק למשהו אחד שיש לי לומר, היא פשוט פוגעת בילדים.
<לילי הלפרין: כלומר, הילדים עצמם, שאיתם אני עובדת ומיד אתר אותם, נערים, הם עצמם אומרים לי 'אני גזעני, אני גאה להיות גזען.
<לילי הלפרין: אני שונא ערבים'.
<לילי הלפרין: הנה דילמה מוסרית נוסח גולדברג שעלתה לפני שבועיים אצלי באחת הקבוצות.
<לילי הלפרין: נערה אחת שאלה את הקבוצה, כולם היו בנים אז, "מה הייתם עושים אם אתם יודעים על זוג מעורב יהודייה וערבי, אבל היא מאוד מאושרת בחייה, לעומת זוג ששניהם יהודים והוא מתעלל בה, מרביץ לה.
<לילי הלפרין: את מי היית הורג ראשון".
עמרם מצנע: את שניהם צריך להרוג, רק מי הראשון.
<לילי הלפרין: מה זאת אומרת?
<לילי הלפרין: ערבי כמובן, ערבי.
<אהוד עוזיאל: אז מה התשובה, להרוג את היהודי?
<קריאה: דילמה מוסרית.
<קריאה: שלא צריך להרוג אף אחד, לא נמצא איזה צדיק שיענה - - -
<לילי הלפרין: אני מרחמת עליו, תכף אני אגיד עם מי אני עובדת.
<לילי הלפרין: אם הוא כל כך לא פופולרי בקהל שלו.
<לילי הלפרין: אני נמצאת בדינמיקה עם נערים.
<לילי הלפרין: אבל כשהייתי באחד מהמפגשים שלי, שם הייתה כיתה שמישהו דיבר על זכויות, משהו חיובי על ערבים, אני ראיתי איך הגוף שלי חידודים חידודים, להגן עליו באיזו דרך או להבהיר את האמירה כי פתאום כולם היו נגדו ולא פופולרי.
<לילי הלפרין: לכן, הקהלים הם לא קהלים שאתם עובדים איתם.
<לילי הלפרין: אני מדברת על הקהלים המודרים שנמצאים מחוץ למסגרת, שאוספים אותם ממסגרות של "הילה", "קידום נוער" או במסגרות של קבוצות נשירה או כאלה שהם בנוכחות לא סדירה בבית הספר.
<לילי הלפרין: אבל זה נוער עצום.
<לילי הלפרין: אגב, אני לא מדברת על הפריפריה הגיאוגרפית, אני מדברת על קבוצות בלב ירושלים, 500 מטר ממשרד החינוך ואלו הביטויים שאני שומעת יום יום.
<לילי הלפרין: איך להגיע ולעשות את השינוי?
<לילי הלפרין: זה מאבק.
<לילי הלפרין: כמובן אמירה בוטה מדי או הכרזה מנתקת אותם.
<לילי הלפרין: אני צריכה ללכת לקראת כדי לחולל את השינוי.
<לילי הלפרין: יש לי כמה כלים.
<לילי הלפרין: אלו קהלים משתנים, אבל הם כן אוהבים את הגישה שלי.
<לילי הלפרין: הגישה שלי היא איך לעורר בהם את החמלה כלפי האחר.
<לילי הלפרין: אני כן מבקשת לומר כמה מילים שכתבתי.
<לילי הלפרין: אני מבקשת לומר שהעבודה במסגרת שאני לפחות נמצאת אתה עם הקהל הנושר וקבוצות שהם חברים ב- "להב"ה", אני עובדת עם אוהדי ביתר ירושלים ונוער עד גיל 18.
<לילי הלפרין: זו תמונה מדאיגה ביותר.
<לילי הלפרין: כמובן כמו שהיושב ראש התחיל, היא הוחמרה מאוד בלגיטימיות שלה מאז חטיפת שלושת הנערים.
<לילי הלפרין: איך הם תופסים את המשמעות של חיים במדינה דמוקרטית.
<לילי הלפרין: העדר הידע שלהם על זכויות וחובות של אזרח במדינה ועל יחסי רוב ומיעוט.
<לילי הלפרין: חלקם מפגינים כלפי השלטון והמוסדות שלו יחס של ניכור וחוסר שייכות עד ערור על חוקי המדינה.
<לילי הלפרין: כל הזמן אומרים לי "לילי, אז מה אם זה כתוב"?
<לילי הלפרין: זו אחת התשובות וזו כותרת של אחד המאמרים שכתבתי.
<לילי הלפרין: "אז מה אם זה כתוב?
<לילי הלפרין: זה כתוב אז מה?
<לילי הלפרין: אם זה חוק אז מה?
<לילי הלפרין: " או מישהו שאמר לי 'תגידי לי איפה כתוב שאני צריך לעשות מה שהשופט אמר'.
<לילי הלפרין: זה מגיע לאבסורדים שאני המומה לגמרי ואין לי מה להגיב.
<לילי הלפרין: אלו אמירות שנשמעות לעיתים תכופות.
<לילי הלפרין: הבורות כמובן מגיעה לאבסורדים שלא תאמן.
<לילי הלפרין: דוגמה שאני מביא לא אחת, תלמיד אחד התלונן שפוגעים בזכויות הפרט שלו.
<לילי הלפרין: למה?
<לילי הלפרין: הוא התעלל בבעל חיים והתחילו קצת לשאול שאלות.
<לילי הלפרין: הוא אמר 'זו זכותי, בעל החיים הוא אצלי בבית.
<לילי הלפרין: פוגעים בדמוקרטיה, נכנסים אלי הביתה ושואלים מה אני עושה ברכוש שלי'.
<לילי הלפרין: אנשי המקצוע, באמת כולם מדברים על תסכול רב ושהענישה עצמה כתגובה להתנהגות אלימה ועבריינית נתפסת אצל הנערים האלה כמשהו פרובוקטיבי, בגלל שהם שוללים את הזכויות של השופט או בכלל את הענישה.
<לילי הלפרין: זה שבכלל מענישים אותם נחשב כלא חוקי שפוגע בזכויות שלהם וכדומה.
עמרם מצנע: לילי, בבקשה משפט אחרון.
<לילי הלפרין: חבל, כי משהו שכן הגענו אליו.
<לילי הלפרין: בעצם המסר שלי כאן אומר שצריך להרחיב את לימודי האזרחות כבר בכיתות נמוכות יותר.
<לילי הלפרין: אני מאמינה כשמביאים את זה, כשאני עובדת עם ילדים צעירים יותר אין ערעור על החוק, עוד אין את הניכור שמאפיין בני נוער בכלל בעולם ואצל הנוער ישראלי.
<לילי הלפרין: בוודאי שנוער שסובל מרגשות של ניכור והדרה או נוער מטופל.
<לילי הלפרין: בישיבה האחרונה אני אומרת כאן, אני מאמינה שאם לימודי האזרחות יתרחבו ויתחילו בגיל צעיר, שם המשמעות של המילה של המורה שמלמדת נחשבת יותר, שם אין עדיין את הסיבוכים הפוליטיים, זה יביא שינוי.
<אלירז קראוס: אני מבקשת לציין, שיש מקצוע שנקרא "מולדת, חברה ואזרחות", שמדגיש מאוד חיים של ערכים על פי כללים בחברה וסבלנות בחברה - - -
<לילי הלפרין: אני התכוונתי למשהו אחר.
<אלירז קראוס: מכיתה ד'.
<לילי הלפרין: כן, אבל ממש חוק שינוסח אחרת וגם עם דוגמאות, אני אוכל לדבר אתכם כי זה עובד.
עמרם מצנע: מישהו מבקש להוסיף משפט.
<רוחמה גבל-רדמן: אם יותר לי משפט אחד, אני מגיבה לדברים.
<רוחמה גבל-רדמן: אני חושבת שמילת המפתח פה היא ניכור.
<רוחמה גבל-רדמן: זו חוויה שאנחנו כן מרגישים אותה בתוך ההוראה של המקצוע.
<רוחמה גבל-רדמן: כשיש לנו חברה מנוכרת לשפה שמרגישה שהיא מחוץ למשחק היא לא משחקת את המשחק.
<רוחמה גבל-רדמן: זה חלק מהדברים שהיו רוצים להרחיב, איך לגרום לאנשים לעבור מניכור לאחריות.
<לילי הלפרין: אמפתיה.
<רוחמה גבל-רדמן: אמפתיה, היא חלק מתוך אחריות.
<לילי הלפרין: לנוער הזה זה מאוד מדבר.
<רוחמה גבל-רדמן: להפוך אותם שותפים.
עמרם מצנע: אני מבקש כמה מילות סיכום.
עמרם מצנע: אני חושב שאנחנו נמצאים במצב חירום, מצב חירום עם חוסר אמון שמביא לניכור עם הפחד שמביא לשנאה וגזענות וכמובן בכל המערכת שסובבת אותנו.
עמרם מצנע: המערכת המבוגרת, הבית, המשפחה, אמצעי התקשורת ובסוף אנחנו מגיעים לכיתת הלימוד.
עמרם מצנע: היא לא סגורה, היא פתוחה לחלוטין למה שקורה בסביבה שבה אנחנו חיים.
עמרם מצנע: אתמול עסקנו בדיון באמת מאוד חשוב בנושא אלימות ופגיעות בילדים.
עמרם מצנע: גם שם הגדרנו את המציאות כממש מציאות של חירום.
עמרם מצנע: אני מתרשם שגם בנושא הזה של הניכור, של תפיסות עולם אנטי דמוקרטיות, הגזעניות מביאה אותנו ממש למצב חירום שבו התהליכים הם תהליכים שליליים.
עמרם מצנע: אני מבין את החלק המלא של הכוס שאתן מנסות להציג.
עמרם מצנע: אני אפילו לא יודע אם הוא חצי, אבל חלק המלא של הכוס זו העשייה, התכניות.
עמרם מצנע: אני יודע שיש הרבה חשיבה ואני גם מודע לחוזר מנכ"ל שיצא בעקבות "'אדם ורטה" ועוד דברים שהיו.
עמרם מצנע: חוזר שבאמת נתן גיבוי והכשר לפתוח את הכיתה ולדון.
עמרם מצנע: השאלה היא כמובן איך עושים את זה.
עמרם מצנע: כל הדברים האלה לא מספיקים כי הם נבלעים בסביבה הכול כך קשה ובעייתית שבה אנחנו נמצאים.
עמרם מצנע: אני רק יכול לעודד אתכם, להמשיך לעשות ולעסוק למרות שמשרד החינוך יישאר עכשיו קצת יתום כמו המשרדים האחרים.
עמרם מצנע: אני מבקש שוב להדגיש את העניין לעשות את הלימוד מעניין.
עמרם מצנע: לעשות את הלימוד מעניין זה סימולציות, משחקי כוחות שיאלצו את הילדים ללכת לגוגל ולמחשבים כדי להוציא את האינפורמציה, אינפורמציה שאין צורך לעסוק בה בכיתת הלימוד.
עמרם מצנע: היום אפילו באקדמיה עוסקים הרבה מאוד במשחקי מלחמה, בסימולציות, במשחקי מצבים שונים שמאפשרים לעלות נושאים ולהביא אותם לחיכוך שיוצר את השאלות ואת הבעיות.
עמרם מצנע: אמרתי בתחילת הדרך, האמירה שדמוקרטיה היא שלטון הרוב זו אמירה רעה.
עמרם מצנע: דמוקרטיה היא זכויות המיעוט.
עמרם מצנע: דמוקרטיה היא בעצם כבוד האדם, חרותו, זכויות אזרח, דמוקרטיה היא לא רק חוק.
עמרם מצנע: בסופו של דבר דמוקרטיה היא בעצם תפיסת עולם חברתית.
עמרם מצנע: כשאני שמעתי אתמול חברת כנסת בתפקיד מכובד שאומרת ותוקפת מעל הבמה את הייעוץ המשפטי לממשלה, את בית המשפט העליון וכן הלא והלאה במסגרת "חוק המסתננים" שעבר אתמול.
עמרם מצנע: בסוף השפה הזאת יורדת לשטח.
עמרם מצנע: אצל האוכלוסיות היותר מחוברות, היותר חזקות יודעים לעכל את זה, אבל כשזה מגיע לאוכלוסיות של לילי זה נותן לגיטימציה חמורה מאוד.
עמרם מצנע: אני תמיד מספר ועוד לפני שהגעתי לבית הזה, המורה בכיתה א' כשהילדים מפריעים, מה היא אומרת להם, 'ילדים, תתנהגו יפה, כאן זה לא כנסת'.
עמרם מצנע: כנראה זו הישיבה האחרונה שלנו.
עמרם מצנע: אני מבקש לומר לכם שאני מאוד מצאתי עניין בפגישות ובישיבות שערכנו כאן.
עמרם מצנע: באמת מצאתי שותפות מדהימה וערכית ואידיאולוגית ומקשיבה בקרב אנשי משרד החינוך שהיו כאן בוועדות.
עמרם מצנע: השתדלתי מאוד שדיוני הוועדה לא יהיו רק בדברים שכופים עלינו מבחוץ, חוקים ונושאים כאלה ואחרים שעולים על סדר היום וצצים חדשות לבקרים.
עמרם מצנע: נמצא שאחוז ניכר מהדיונים שלנו היו דיונים ערכיים, אמתיים שעוסקים בתכן ולא רק בצורה.
עמרם מצנע: אני חושב שהצלחנו לעמוד בזה.
עמרם מצנע: כשבודקים את רשימת הנושאים שעסקנו בהם וגם כשבודקים, 304 דיונים מתחילת הקדנציה - - -
<לילי הלפרין: אני מבקשת להודות לחבר הכנסת עמרם מצנע ולמנהלת הוועדה.
<לילי הלפרין: את היום הראשון של וועדת החינוך בראשותך פתחנו בדיון על גזענות עוד לפני הימים הקשים האלה.
<לילי הלפרין: לאורך כל השנה היה כאן מודלים.
<לילי הלפרין: נתת כאן כמודל את מה שהיה כאן בכנסת כנגד השלטון, כאן היה מודל שאפשר לכל אחד לדבר.
<לילי הלפרין: אני יכולה להודות לחבר הכנסת שמעון אוחיון שאני מתנגדת לגמרי, להגיד לו תודה על ההשתתפות בכל הוועדות וזה הוציא גם ממני חלק טוב, למצוא את החצי הטוב.
<לילי הלפרין: היו כאן ישיבות טובות וענייניות שטובת הילד והחינוך היו באמת נקיות לגמרי.
<לילי הלפרין: זה היה מקום ממש אין של מקצועות, אהבת האדם והילד.
צחי הנגבי: רבותי, תודה על ההמתנה.
צחי הנגבי: הישיבה נפתחת.
צחי הנגבי: רבותי, אני מברך את יושב-ראש הכנסת, את שר הכלכלה ואת חברי ועדת החינוך, התרבות והספורט.
צחי הנגבי: בהתאם להוראות סעיף 106א(1) לתקנון הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את המלצת הוועדה המסדרת לבחור בחבר הכנסת יעקב מרגי לכהן כיושב-ראש הוועדה.
צחי הנגבי: לחבר הכנסת מרגי עבר פרלמנטרי ומיניסטריאלי עשיר.
צחי הנגבי: הוא יעשה את הדברים, כדרכו, בטוב טעם וברוב שכל.
צחי הנגבי: יושב-ראש הכנסת יברך.
יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני יושב-ראש הוועדה המסדרת.
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שחבר הכנסת יעקב מרגי לא זקוק לשום מחמאות נוספות מעבר למה שאנחנו מכירים, אבל מקצת שבחו של אדם בפניו.
יולי יואל אדלשטיין: גם הוזכר כבר העבר הפרלמנטרי העשיר, וגם אני באופן אישי יכול להעיד, כמי שמכיר אותו הרבה שנים כאן בכנסת, התיאבון הבריא לעשייה פרלמנטרית תמיד הולך אתו.
יולי יואל אדלשטיין: כאן, אני חושב, יעקב, שזאת ההזדמנות, זאת הזירה שלך להוכיח את השילוב הנכון בין ספרא לסיפא.
יולי יואל אדלשטיין: מצד אחד, ערכים, חינוך, וכל הנושאים הקשורים לכך, מצד שני, אנחנו לא נבחרנו כאן לדבר יפה על נושאים, אלא לקדם דברים.
יולי יואל אדלשטיין: בוועדה הזאת זה השילוב הנכון בין השניים.
יולי יואל אדלשטיין: יש גם את הנושא של הספורט, שבעיני בהעמדתו בצורה הנכונה, אפשר גם כאן לפעול הרבה לטובת העם היושב בציון.
יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שגם אתה מכיר את הדברים.
יולי יואל אדלשטיין: הנה, גם שר החינוך הגיע לכאן, הצטרף אלינו.
יולי יואל אדלשטיין: אני רק מאחל לך בהצלחה רבה, בכפוף לכך שהחברים יבחרו בך בעוד דקה או שתיים.
יולי יואל אדלשטיין: בהצלחה רבה בתפקיד החשוב הזה.
צחי הנגבי: > תודה.
צחי הנגבי: שר הכלכלה.
צחי הנגבי: כבוד ושמחה בשבילי לברך את חברי וידידי יעקב.
צחי הנגבי: אני אגיד רק משפט אחד, ומזה תבינו את הכול.
צחי הנגבי: יעקב, כשסיכמנו פחות או יותר את ההסכם הקואליציוני וראינו את המעט שקיבלנו שם - -
יולי יואל אדלשטיין: אמרתי תיאבון בריא על מרגי, לא עליך.
יולי יואל אדלשטיין: - - ואז בא אלי ידידי יעקב ואמר לי: תשמע אריה, יש לי בקשה אחת.
יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה מלכתחילה, לא בדיעבד, להיות יושב-ראש ועדת החינוך.
יולי יואל אדלשטיין: יש לי תאווה לזה, יש לי חשק לזה, אני רואה בזה אתגר.
יולי יואל אדלשטיין: תן לאחרים את הדברים האחרים.
יולי יואל אדלשטיין: ובאמת, הוא הקל עלי מאוד, ואני שמח שהוא נמצא במקום שהוא רצה להיות בו.
יולי יואל אדלשטיין: הרבה הצלחה.
צחי הנגבי: שר החינוך.
נפתלי בנט: אני גם רוצה לברך את יעקב מרגי.
נפתלי בנט: אני רואה בך שותף אמת לכל המטרות שלנו.
נפתלי בנט: אנחנו נשב מיד עם כניסתך לתפקיד ונעשה דברים טובים ביחד למען עם ישראל.
צחי הנגבי: מי בעד המלצת הוועדה המסדרת לבחור ביעקב מרגי?
צחי הנגבי: בעד ההצעה לבחור בחבר הכנסת יעקב מרגי ליושב-ראש ועדת החינוך – פה אחד
צחי הנגבי: > אושר.
יעקב מרגי: תחילה אני רוצה להודות על האמון שניתן בי ממועצת חכמי התורה, כי גם התפקיד הזה עבר את האישור.
יעקב מרגי: אני רוצה להודות ליושב-ראש הכנסת, ליושב-ראש הוועדה המסדרת, ליושב-ראש התנועה שלנו, הרב אריה דרעי, שר הכלכלה ופיתוח הנגב והגליל, על האמון.
יעקב מרגי: אין ספק שזה אתגר להצליח ולהוכיח גם בתחום הזה.
יעקב מרגי: ועדת החינוך – במגרש הזה עוד לא הייתי.
יעקב מרגי: אני מקווה שהתקוות שתולים בי – שלא אאכזב אף אחד.
יעקב מרגי: אין ספק שיש הרבה מה לעשות.
יעקב מרגי: באנו לתקן.
יעקב מרגי: אני מקווה שגם בוועדה הזו לא נרגיש לא אופוזיציה, לא קואליציה, הכול לטובת חינוך ילדי ישראל, השכלה גבוהה.
יעקב מרגי: ולמי שחושש, גם לספורט, גם לתרבות, כל הענפים.
יעקב מרגי: שוב תודה לכל חברי הכנסת שבאו לכבודי, לשרים.
יעקב מרגי: אין ספק שנכונה לנו עבודה.
יעקב מרגי: חיכינו לזה, אדוני היושב-ראש.
יעקב מרגי: השבועות שעברנו היו קצת משמימים.
יעקב מרגי: אמנם עשינו, לא התבטלנו, אבל זה לא זה.
יעקב מרגי: מי שמכיר ואוהב את עבודת הכנסת, חיכה לוועדות.
יעקב מרגי: מרגע זה הצרות שלך יהיו אחרות, אנחנו נבקש לוחות זמנים, חריגות, זמן חריג לדיונים, והלוואי ורק תיענה.
יעקב מרגי: שוב, באמת תודה לכולם.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת בהצעה לסדר-היום של חברי הכנסת: אורלי לוי אבקסיס, יוסי יונה, מיכל רוזין ומירב בן ארי, כשפה מייצג אותם נאמנה כרגע חבר הכנסת יוסי יונה.
יעקב מרגי: על סדר-היום: הכרזת סכסוך עבודה של מורי תוכנית היל"ה מול מעסיקם רשת עתיד.
מסעוד גנאים: אין עוד שמות?
יעקב מרגי: בוועדה אצלי, כל חבר כנסת שמבקש את רשות הדיבור, יקבל.
מסעוד גנאים: בהצעה.
יעקב מרגי: במציעים?
מסעוד גנאים: איך?
מסעוד גנאים: יש עוד אחד.
יעקב מרגי: מה שבפנינו.
יעקב מרגי: יהודית תבדוק לך את זה תוך כדי.
יעקב מרגי: תוכנית היל"ה זה השכלת יסוד לימודי השלמה – שם מפוצץ, נכון?
יעקב מרגי: אני מכיר את זה, והתוכנית פועלת במסגרת תחום קידום נוער במינהל חברה ונוער במשרד החינוך ומופעלת על-ידי "עתיד רשת חינוך".
יעקב מרגי: עד כאן העובדות נכונות?
<עמיעד גורביץ': היא עברה מיקום במשרד החינוך למינהל הפדגוגי.
יעקב מרגי: התוכנית פועלת ברחבי הארץ במסגרות אחידות לקידום נוער ברשויות המקומיות ומוסדות חסות הנוער.
יעקב מרגי: היל"ה מיועדת לבני נוער אשר מסיבות שונות מצויים מחוץ למסגרת החינוך הפורמלית לצורך השלמת השכלתם.
יעקב מרגי: ומאחר שבאוכלוסייה זו עסקינן, אנחנו רגישים.
יעקב מרגי: לצערי הרב, זה לא תמיד ביחס ישר, הרגישות הזו, אצל המערכות הביורוקרטיות, הרגולטור שאמור לטפל בזה וכולם.
יעקב מרגי: יש לנו את מערכת החינוך העיקרית, ששם אנחנו שמים את הדגשים, את המשאבים ואת תשומת הלב, ומה לעשות, דווקא אלה שצריכים את תשומת הלב המיוחדת, ואפילו לא רק היא מיוחדת, היא עם דגש ולחיצה של האצבע, אנחנו אוהבים איזה שולחן משנה.
יעקב מרגי: לכן, בכוונה קראתי את ההקדמה.
יעקב מרגי: אני חושב שמשרד החינוך צריך לקחת דווקא את הפרויקטים האלה, לשים אותם בליבה.
יעקב מרגי: ואנחנו באים מהשלטון המקומי ומכירים את השלטון המקומי, ושלא יצויר.
יעקב מרגי: יכול להיות שמישהו ירגיש פה שאנחנו נופלים עליו עכשיו.
יעקב מרגי: אני אומר לכם חד-משמעית – אני, יש לי כתובת אחת, הכתובת היא הריבון.
יעקב מרגי: אם המסלול והאכסניה שהריבון נתן לא מתאימה, לא מספקת, זה השולחן לברר את זה.
יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת יוסי יונה, אחד מן המציעים, או בשם המציעים.
יעקב מרגי: חברת הכנסת מיכל רוזין הגיעה, הצטרפה אלינו, גם היא תדבר אחריו מייד.
יעקב מרגי: הנוהג הוא כזה.
יעקב מרגי: אני אתן לחברי הכנסת המציעים לפתוח, לאחר מכן אנחנו נדבר - אורח, חבר כנסת, אורח, חבר כנסת.
יעקב מרגי: יש לנו שעה לדיון, נראה.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים למצות את הדיון ולהביא מזור – אם אפשר, אם אני לא יומרני מדי – מזור לבעיה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, ולאחר מכן חברת הכנסת מיכל רוזין.
יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני שמח על קיומו של הדיון הזה ואני באמת אהיה טלגרפי, כבקשתך.
יוסי יונה: אני רוצה להגיד מספר מלים באופן עקרוני.
יוסי יונה: העמדה שלי היא עמדה מאוד מאוד ברורה ואני חושב שהיא חייבת לשקף את עמדתם של רבים ורבות מחברי הכנסת, שבשירותים חברתיים – בין אם זה חינוך, רווחה, בריאות ועוד – המדינה צריכה להיות המעסיקה במישרין של עובדיה.
יוסי יונה: בוודאי שהדבר הוא נכון בתחום החינוך, ובוודאי הדבר נכון שבעתיים בתחום הזה של מורי היל"ה, שכפי שהיושב-ראש ציין לפני כן בצדק רב, המורות והמורים שם מתמודדים עם אתגרים מיוחדים וייחודיים, בקרב אוכלוסיות מאוד מאוד קשות, אוכלוסיות של תלמידים שנמצאים בסיכון, תלמידים שנמצאים גם בסכנת נשירה, והיא קיימת, וזה רק הגיוני שמורות ומורים שמטפלים עם אוכלוסייה שכזו, הם בראש ובראשונה יזכו לביטחון תעסוקתי מלא.
<יהודית גידלי: ביטחון לימודי.
יוסי יונה: תעסוקתי, לימודי.
יוסי יונה: והדבר בוודאי אמור ביחס למורי היל"ה.
יוסי יונה: אני רוצה לציין כאן נקודה.
יוסי יונה: היוזמה הזו לקיומו של הדיון היא יוזמה שלנו, של חברות וחברי הכנסת, כלומר היא לא אפילו בהכרח מטעמם של המורים והמורות.
יוסי יונה: אני מלווה את העניין הזה המון-המון שנים, ומשעה שאני נכנסתי לכנסת היה חשוב לי ביותר לפעול כדי שהעיוות הזה, העוול הזה, מבחינתם בעיקר של התלמידים, יתוקן.
יוסי יונה: הערה שנייה.
יוסי יונה: מתנהל בימים הללו הסכם קיבוצי בין רשת עתיד לבין המורים.
יעקב מרגי: משא ומתן.
יוסי יונה: משא ומתן.
יוסי יונה: לא נכנסנו לפרטיו של ההסכם הזה, ומה שמונח כאן על השולחן, מבחינתי זה לא העניין של ההסכם, הוא טוב או לא טוב, ניתן לשפר אותו.
יוסי יונה: הנקודה שנמצאת כאן על השולחן מבחינתי זה בקשה ברורה וחד-משמעית שאנחנו נפעל כדי להביא להעסקה ישירה של מורי היל"ה על-ידי משרד החינוך, וזו מבחינתי גם צריכה להיות סנונית שמבשרת על הרחבה של ההסדר הזה.
יוסי יונה: כפי שאנחנו יודעים, הנתונים מלמדים על כך שיש כ-24,000 מורות ומורים היום שהם מורי קבלן, שאת כולם לטעמי ולדעתי צריכים להביא להעסקה ישירה.
יוסי יונה: זה הנושא שאנחנו מתבקשים לדון בו היום.
יעקב מרגי: חברת הכנסת מיכל רוזין.
מיכל רוזין: תודה רבה ותודה לך על קיום הדיון.
מיכל רוזין: אני ממשיכה כמובן את דבריו של חברי חבר הכנסת יונה.
מיכל רוזין: אני חושבת שלכאורה – ואתה ציינת את זה גם בדבריך – לכאורה אנחנו מדברים פה על שתי סוגיות.
מיכל רוזין: אמרה מנהלת הוועדה נכון – ביטחון לימודי.
מיכל רוזין: ולכאורה יש פה ביטחון לימודי - -
יעקב מרגי: לילדים.
מיכל רוזין: - - אימצתי את האמירה, וביטחון תעסוקתי, אבל הדברים הם שלובים זה בזה, ואנחנו יודעים את זה ואנחנו לאורך השנים אומרים את זה, שכאשר מורה, מורָה אינם מרוצים מתנאי ההעסקה שלהם, או התקציב עבור ההעסקה מגיע באיחור והם מתחילים לעבוד באיחור של חודש-חודשיים אחרי תחילת הלימודים, או אם חלק מהשכר שלהם משולם בשעות אפקטיביות ומשרד החינוך מתנה כמה שעות אפקטיביות יהיו, כמובן שכל הדברים האלה משפיעים.
מיכל רוזין: כמו שאנחנו יודעים, המחאה בבוקר – מחאת הסרדינים – שהיא חשובה וצודקת מאין כמותה - - -
יעקב מרגי: היא תעלה בשבוע הבא בשולחן הזה.
מיכל רוזין: אנחנו יודעים שהתנאים, תנאי ההעסקה ותנאי הלימוד, הם קשורים קשר ישיר בסופו של דבר ליכולת הלמידה ולהיבטים גם הפדגוגיים.
מיכל רוזין: היבטים פדגוגיים זה לא רק איזה ספר אתה מלמד ומה התוכן אלא היבטים פדגוגיים זה האם אתה מסוגל להגיע לכל תלמיד, האם אתה קשוב לכל תלמיד, האם כל תלמיד מקבל את השעות הנדרשות לו על מנת לקלוט את החומר.
מיכל רוזין: כל שנה מוציאים ספרים מדהימים חדשים אבל בסופו של דבר אם אין כוח-אדם איכותי שילמד את הספרים האלה, יעביר לא רק את החומר הנלמד אלא גם את הערכים בצדם – הרי אנחנו הולכים למערכת הלימוד היום בשביל ערכים; צר לי שזה לא כך מכיוון שזו המטרה העיקרית, ובוודאי בתוכנית כזאת כמו תוכנית היל"ה.
מיכל רוזין: בסופו של דבר אנחנו רוצים לקחת את הילדים האלה ולהעצים אותם, זה הדבר החשוב ביותר היום.
מיכל רוזין: ניתן להיכנס לאינטרנט וללמוד, איך הילד שלי אומר לי: אנחנו בדור שלנו, מה שאני כבר יודע את עוד לא למדת.
יעקב מרגי: בלי אינטרנט, גם אני אמרתי את זה להורים שלי.
מיכל רוזין: גם אני חשבתי שאני יודעת יותר מההורים שלי, בדיוק.
מיכל רוזין: בסדר, אבל בהחלט היום הם נחשפים לכמות מידע שאנחנו היינו צריכים ללכת לספריה המרכזית חצי שעה הליכה מהבית ולשבת ולפתוח אנציקלופדיה.
מיכל רוזין: והיום באמת עולם ומלואו פרוס בפניהם.
מיכל רוזין: זה מאתגר את המערכת, זה יכול להיות עילה לשיפור המערכת, אבל כאשר המורים אינם מועסקים פה באופן הראוי, כאשר תקציב השעות, הקריטריונים למשל להקצאת שעות, אינם שקופים, ההקצאה היא לפי מספר התלמידים אבל בלי התחשבות בהיבטים האינדיבידואלים של התלמידים, לא מוקצה מספיק שעות תגבור למבחן וכדומה, ושוב כמו שאמרתי, השעות האפקטיביות, יש עוד הרבה דברים.
מיכל רוזין: אני חושבת שהביטחון הלימודי עם הביטחון התעסוקתי, הם משולבים וחייבים לפתור את שניהם.
יעקב מרגי: לפני שאעבור לחברי כנסת אחרים, אנחנו מדברים בסכסוך עבודה.
יעקב מרגי: יש פה נציגות של המורים?
יעקב מרגי: בבקשה, מי מדבר מטעמכם?
<עינת אברהמי: שמי עינת אברהמי, אני מורה ואני בוועד.
יעקב מרגי: את מורה בפרויקט היל"ה?
<עינת אברהמי: כן.
יעקב מרגי: אז תציגי על מה אתם מסוכסכים.
יעקב מרגי: עם מי, אנחנו יודעים.
יעקב מרגי: עכשיו למה.
<עינת אברהמי: אני רוצה לדבר קודם כול, ברשותך, על הסיפור לא רק - - -
יעקב מרגי: אין לנו הרבה זמן.
<עינת אברהמי: דווקא בגלל זה אני רוצה לדבר על הנושא העקרוני של העסקה בתוכנית הזאת ולהראות מה המשמעות, איך נפגעים התלמידים מהסיפור של שיטת ההעסקה הזאת וזה שאנחנו לא מועסקים ישירות.
<עינת אברהמי: אנחנו אכן נמצאים בסכסוך עבודה ואנחנו מקווים לפתור אותו בדרכי שלום, אז ברשותך, זה לא יהיה עיקרי הדברים.
<עינת אברהמי: באמת הסיפור הוא כמו שפתחת, זה אחריות המדינה לבני נוער, לטיפול ולחינוך של בני נוער נושרים, וזה בני נוער שהמערכת כבר כשלה איתם לפחות פעם אחת - מערכת החינוך, מערכת הרווחה – זה בני נוער שמתמודדים עם בעיות חברתיות רגשיות מורכבות.
<עינת אברהמי: הרבה בני נוער שהיו מעורבים או עדיין מעורבים בעולם הפשע, בני נוער שצריכים לעבוד, בני נוער שמתמודדים עם בעיות רגשיות מורכבות, וזה בדיוק התלמידים שהמדינה צריכה להשקיע בהם השקעה מתקנת, לא השקעת חסר.
יעקב מרגי: תעזבי את ההרצאה הזאת.
יעקב מרגי: מה את לא נותנת לילדים?
יעקב מרגי: לאור כל מה שאמרת, מה את לא מצליחה לתת לילדים?
<עינת אברהמי: קודם כול, נראה שמאוד מאוד קל לסגור מרכזי השכלה.
<עינת אברהמי: רק בשנה האחרונה נסגרו מרכזי השכלה בחדרה, בבית שמש, בבוענה נוג'ידאת.
יעקב מרגי: בגלל שמספר הנושרים ירד?
יעקב מרגי: הצטמצם?
<עינת אברהמי: הלוואי.
<אתי אלוני: לא.
<אתי אלוני: מסיבות שהרשות המקומית החליטה.
יעקב מרגי: אז למה?
<עינת אברהמי: מכל מיני סיבות, אבל נראה שכשקורים דברים כאלה, אז התוכנית היא יתומה.
<עינת אברהמי: אין לה הרבה אחראים, אלא כולם מגלגלים אחריות אחד על השני.
יוסף ג'בארין: אבל מי מחליט על הסגירה?
יעקב מרגי: את לא מצליחה לעזור לי.
יעקב מרגי: גברתי, תזכירי לי את השם.
<עינת אברהמי: שמי עינת.
יעקב מרגי: עינת, את לא מצליחה לעזור לי.
יעקב מרגי: תסלחי לי על הניסוח.
<עינת אברהמי: אז כוון אותי בבקשה.
יעקב מרגי: התוכנית קיימת, נכון?
יעקב מרגי: את אומרת שנסגרות תוכניות כאלה ברחבי הארץ, והזכרת כמה מקומות.
יעקב מרגי: את יכולה להסביר לי למה?
יוסף ג'בארין: ומי סוגר גם?
<עינת אברהמי: בדרך כלל אין תקציבים של הרשות המקומית.
<עינת אברהמי: זה מתחיל ברשות המקומית.
<עינת אברהמי: אנחנו לא מקבלים תשובות טובות.
<עינת אברהמי: אולי משרד החינוך יסביר את זה יותר טוב.
יעקב מרגי: לא, נגיע למשרד החינוך.
יעקב מרגי: בכוונה משרד החינוך יהיה בסוף – לא בסוף, אחרי שאנחנו נלמד את זה בכלים אובייקטיביים.
יעקב מרגי: לפני שאני אתן לחברת הכנסת מיכל בירן, רשת עתיד היא המפעיל של התוכנית?
<אתי אלוני: כן.
<עינת אברהמי: תן לי עוד מילה אחת.
יעקב מרגי: עינת, אני אתן לך בהמשך.
יעקב מרגי: אני רוצה להגיע בסוף-בסוף לתוצאות.
יעקב מרגי: רשת עתיד, יש לה בעיה, נכון?
<עמיעד גורביץ': יש לה בעיה ביחס לתוכנית עצמה?
<עמיעד גורביץ': ישנן מצוקות יומיומיות אבל ברשותך, אני אשמח - - -
יעקב מרגי: תציג.
יעקב מרגי: קח שלוש דקות.
יעקב מרגי: אתה מפעיל, אני לא יכול לבוא אליך בטענות.
<עמיעד גורביץ': אתה יכול.
יעקב מרגי: רגע.
יעקב מרגי: אני לא במצב הזה שירדתי לחוזה שלך ואני יכול להגיד לך איפה אתה לא מפעיל את החוזה.
<עמיעד גורביץ': אוקיי.
יעקב מרגי: עכשיו תכניס את חברי הכנסת והאורחים פה למציאות הזאת של היל"ה ותגיד למה העסק הזה חורק, למה נסגרות תוכניות כאלה במקומות כאלה ואחרים.
<עמיעד גורביץ': בשמחה רבה.
<עמיעד גורביץ': אני לא יודע אם אני אגיד למה זה חורק אבל אני אספר איך המכניזם עובד.
<עמיעד גורביץ': שמי עמיעד גורביץ', אני מנכ"ל רשת החינוך עתיד מזה כארבע וחצי שנים.
<עמיעד גורביץ': גילוי נאות – הדיון הקודם שאתם קיימתם, אני הקמתי את ארגון הסגל האקדמי הבכיר במכללת ספיר ובארץ ההסכם הקיבוצי פורץ הדרך שהיה במכללת ספיר - - -
יעקב מרגי: עזוב.
יעקב מרגי: חבל על הזמן שלנו.
<עמיעד גורביץ': אני אגיד את זה רק כמשפט אחד.
יעקב מרגי: לא, לא, לא, אל תגיד.
יעקב מרגי: זה זמן שאול על חשבון הילדים האלה ואני לא רוצה לגזול אותו.
<עמיעד גורביץ': ואני רוצה להצטרף לדבריו של - -
יעקב מרגי: אז תעזוב את הקרדיטים של הדיון הקודם.
<עמיעד גורביץ': - - חבר הכנסת יוסי יונה – העסקה קבלנית בפרויקטים חינוכיים זה דבר לא ראוי.
<עמיעד גורביץ': אני אומר את זה היום כמעסיק, הוא דבר לא ראוי.
<עמיעד גורביץ': ברשותכם, אני אגיד כמה דברים.
<עמיעד גורביץ': משרד החינוך מפעיל כתשעה פרויקטים לאומיים בחינוך.
<עמיעד גורביץ': אני אראה בשקפים כי יש לי שלוש דקות.
<עמיעד גורביץ': כמו שאתם רואים, הצגתי פה שבעה פרויקטים.
<עמיעד גורביץ': למעט תוכנית אחת, תוכנית היל"ה, בה יש הסכם קיבוצי, שיש בה ביטחון תעסוקתי, אני יכול להגיד שהביטחון התעסוקתי הוא אינו מלא.
<עמיעד גורביץ': יש ביטחון תעסוקתי, יש רצף תעסוקתי, יש תנאים סוציאליים מלאים.
<עמיעד גורביץ': בשישה פרויקטים לאומיים אחרים אין הסכם קיבוצי.
יעקב מרגי: אני לא אוותר לך למה נסגרות תוכניות, אז תרוץ עם זה.
<עמיעד גורביץ': אני אענה על כל דבר.
<עמיעד גורביץ': ולכן אני רוצה לבוא ולומר – חסרים לי פה שבעה מנכ"לים נוספים.
מיכל רוזין: זה מה שאתה צריך להגיד.
<עמיעד גורביץ': אתם יורים פה בגוף שמכיר בחשיבות של עבודה מאורגנת, שחושב שעבודה קבלנית בחינוך היא דבר בטל ומבוטל.
יעקב מרגי: סליחה, רגע.
מיכל רוזין: אנחנו לא יורים.
מיכל רוזין: ההיפך, אנחנו רוצים לעזור לתוכנית במשרד החינוך, לא לירות בה.
יעקב מרגי: מכובדי, סליחה.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע רוצים לפתור את הבעיה.
יעקב מרגי: גם המורה בכיתה נוזף באלה שנמצאים על אלה שמאחרים.
יעקב מרגי: כרגע אני לא בא לחלק לך ציונים ולא נוזף בך.