GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רחלי אברמזון: הוא מיושם.
<דן סולומון: לא נכון.
<דפנה אזרזר: אני מציעה לשנות את השם, שיהיה ברור – מסייעת תגבור, לסייעת אישית.
נורית קורן: אנחנו מבקשים את העניין של הסייעות הפרא רפואיות, שהתלמיד נמצא.
<יצחק בן חמו: זה חייב להיות כבר, כי אנחנו אוטוטו בתחילת שנה.
נורית קורן: ניתן להם דד ליין.
נורית קורן: נקיים דיון נוסף בתקצוב ובילדים עם האלרגיות.
נורית קורן: אנחנו מבקשים ממשרד הבריאות, שבנושא הסייעות האישיות – שלושה שבועות יספיקו לכם לתת לנו דוח בנושא הזה?
<רחלי אברמזון: על האישיות, לא הרפואיות.
<רחלי אברמזון: סיוע אישי בתוך מסגרות החינוך המיוחד.
קארין אלהרר: מעבר לנתונים, תעבירו לנו את דרך הפעולה, כלומר איך הורים פונים אליכם, מה הפרוצדורה שהם צריכים לעבור.
נורית קורן: עוד דבר שאני מבקשת: שהנהלים יהיו ברורים.
נורית קורן: שההורים יידעו כל דבר, וגם צוות ההוראה בבית הספר, שהנהלים וההשתלמויות- - -
קריאה: זה לא כך.
קריאה: יש - - - סייעות אישיות בחינוך המיוחד.
קריאה: נשמח לקבל אותו.
קריאה: איפה הוא?
נורית קורן: תודה רבה, הישיבה נעולה.
נורית קורן: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.
נורית קורן: היום 22.6.2015, ה' בתמוז התשע"ה.
נורית קורן: על סדר-היום: חופשת הקיץ לילדי החינוך המיוחד.
נורית קורן: נמצאים אתנו כאן חבר הכנסת איציק שמולי, חברת הכנסת קארין אלהרר, חברת הכנסת מירב בן ארי, ואני שמחה מאוד על השתתפותו של ראש עיריית דימונה, בני ביטון.
נורית קורן: תודה לכולכם.
נורית קורן: נתחיל את הדיון.
נורית קורן: אני מבקשת לדבר בקצרה, כדי שכולם יוכלו להתבטא.
נורית קורן: בקשת הדיון הזה על-ידי דפנה אזרזר, מנכ"ל אהב"ה, ארגון הנכים בישראל המאוחד.
<דפנה אזרזר: בוקר טוב לחברי הכנסת, לנוכחים.
<דפנה אזרזר: ראיתי חשיבות גדולה מאוד בדרישת הדיון הזה.
<דפנה אזרזר: מבחינתי, זה דיון דחוף.
<דפנה אזרזר: אני רואה בכך שילדי החינוך המיוחד נמצאים ללא מסגרות, חלקם מ-15 ביולי וחלקם מ-15 באוגוסט - זה דבר, לדעתי, שהוא בלתי-אפשרי.
<דפנה אזרזר: הורים מקבלים את הילדים לבתים, הילדים האלה ללא מסגרות, וההורים גם לא יכולים לצאת לעבוד, כי לא כל הורה יכול להרשות לעצמו לשלם בייביסיטר, ולא כל הורה יכול, עם הלקויות הקשות יותר, לא כל הורה מחזיק עובד זר בבית, שישמור על הילד.
<דפנה אזרזר: יש פה פגיעה קשה, פגיעה ברצף הטיפולי.
<דפנה אזרזר: הילדים האלה יוצאים מהמסגרות, ומפסיקים לקבל את הטיפולים הפרא רפואיים שלהם.
<דפנה אזרזר: בנוסף, אין מענה בחוץ בכלל – לא בקייטנות לחינוך המיוחד – אני מדברת על לקויות קשות יותר, לא לקויות שיכולות להשתלב בקייטנות של מתנ"סים, אבל להערכתי, מקום כמו מתנ"ס יכול גם לדאוג לקייטנות לחינוך המיוחד, וזה לא נעשה, כי זה לקויות קשות יותר.
<דפנה אזרזר: אי-אפשר שמצד אחד, מערכת החינוך תיתן לילדים האלה לשבת בבית, ולהורים לא יהיה שום פתרון ושום מענה.
<דפנה אזרזר: אני יכולה לספר לך על כל שנה פניות חדשות שמגיעות אלינו לעמותה, של הורים שמפטרים אותם, כי פשוט נגמרו כל ימי החופשה במהלך השנה על בתי חולים ועל עוד טיפולים וכל מיני סידורים, והמעסיקים לא מוכנים יותר להעסיק הורים כאלה.
<דפנה אזרזר: זה בחשיבות אחרונה עכשיו.
<דפנה אזרזר: אם אתה הורה לילד עם צרכים מיוחדים, אתה בחשיבות אחרונה להיות מועסק.
<דפנה אזרזר: הנה, יש פה דוגמה.
<דפנה אזרזר: תודה רבה.
נורית קורן: גם אני כמוך רואה חשיבות עליונה כן לדאוג לחינוך המיוחד.
נורית קורן: את צודקת, זו בעיה מאוד-מאוד קשה.
נורית קורן: מה שאת אומרת כרגע, זה גרוע מבחינתי.
נורית קורן: אני חושבת שיש לטפל בכך בהקדם, כי לא ייתכן שהורים שיפוטרו בגלל שיש להם ילד כזה, שצריך צרכים מיוחדים בבית, ואין לו מענה.
נורית קורן: צריך לדאוג לזה.
<דפנה אזרזר: נקודה נוספת – אני מתארת לעצמי שמשרד החינוך יגיד: הם צריכים לצאת לחופש – המורי, הסייעות.
<דפנה אזרזר: לא מקובל עליי, עם כל הכבוד.
<דפנה אזרזר: כמו שהוסטלים יכולים להתארגן, יכול גם משרד החינוך להתארגן.
<דפנה אזרזר: אפשר בנות שירות לאומי.
<דפנה אזרזר: יש אלפי פתרונות.
<דפנה אזרזר: הכול אפשרי.
נורית קורן: אפשר למצוא פתרונות, אבל הצוות החינוכי אכן צריך את החופש שלו.
נורית קורן: נמשיך את הדיון, וניתן למשרד החינוך לדבר.
<בני ביטון: אפשר את הנושא המוניציפלי?
<בני ביטון: בוקר טוב לכולם, גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת.
<בני ביטון: אני בני ביטון, ראש עיריית דימונה וסגן יושב-ראש השלטון המקומי, הסגן של חיים ביבס.
<בני ביטון: לצערי הרב, אני משתתף באחרונה בישיבות ועדת החינוך, ואני רואה את האולם ריק לגמרי.
<בני ביטון: על הסייעת השנייה, שזה באמת חשוב מאוד, ועל הצפיפות – חשוב עוד יותר – אבל על הצרכים המיוחדים אני רואה ארבעה חברי כנסת, שאחת מהם חברת כנסת מעולה, בעלת צרכים מיוחדים.
<בני ביטון: אני מבקש, שהוועדה תקרא לשר החינוך, כמו שהוא עשה דבר חשוב מאוד לחופש הגדול לכיתות א'-ב', ושר החינוך הקודם עשה את זה גם ג'-ה' - אני מבקש שתהיה החלטה.
<בני ביטון: הוא קיבל תקציבים קואליציוניים, ואני אומר כאיש ליכוד, וחשוב שהוא קיבל את הכספים האלה – אנחנו נקרא לו, לשר החינוך ולמנכ"לית משרד החינוך, לנושא הצרכים המיוחדים, שיש קונצנזוס בין כל חברי הכנסת, בין כל ראשי הרשויות, בין כל אלה שמגיעים לפה, להמשיך ולא כל שנה להעלות את זה.
<בני ביטון: שתהיה אפילו החלטה כזאת, שאנחנו מחליטים שמשרד החינוך צובע לעצמו כסף, ולא מטיל על הרשות המקומית, עם כל מיני חוקים פופוליסטיים, שמחר בבוקר יגיד: אין בעיה, בני ביטון אמר בוועדת החינוך שאנחנו מעלים את זה – אז שהרשויות ייקחו את זה.
<בני ביטון: לצבוע כסף ייחודי לדבר הזה.
<בני ביטון: אנחנו חייבים להמשיך את הקייטנות האלה, כמו שאנחנו ממשיכים ודואגים לשאר הקייטנות ל-א'-ב', אז נצטרך להביא גם בהצעת חוק, ובהצעה שנצבע כסף צבוע במשרד החינוך לטובה.
<בני ביטון: מי שלא יודע, משרד החינוך הוא התקציב השני בגודלו במדינת ישראל, אז בואו כולנו נצא בקריאה משותפת פה, שלגבי הצרכים המיוחדים, אנחנו ביחד לטובת הסיפור הזה.
<בני ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת.
נורית קורן: תודה, אני מסכימה אתך חברי, ראש עיריית דימונה.
נורית קורן: השאלה שלי, האם באמת החודש הזה, שלא תהיה קייטנה דרך משרד החינוך, אתה חושב שהמתנ"סים יוכלו לעמוד בזה ולתת מענה, חודש שלם לתת קייטנות לילדים?
<בני ביטון: כן.
<בני ביטון: כמו שהם צבעו ל-א'-ב', הם יכולים לצבוע לנו כסף.
<בני ביטון: אנחנו בתור ראשי רשויות נוכל להתארגן במיידי לטובת הסיפור הזה.
<בני ביטון: כמו שהתארגנו לקייטנות הרגילות, והיום גם באו ראשי רשויות אחרות, וצעקו את מחאת כולנו, והורידו גם את מחירי הקייטנות.
<בני ביטון: אני גם מוכן כראש רשות לתרום לטובת הדבר הזה החברתי.
<בני ביטון: קמה לנו ממשלה חברתית, אז איפה החמלה בקטע הזה?
<אבנר עורקבי: הם לא רואים אותנו.
<בני ביטון: לא.
<בני ביטון: אני לא רוצה להיכנס לזה.
<בני ביטון: אני חושב שנמצאים אתנו כאן גם ראשי ועדי ההורים הארציים.
<בני ביטון: אני חושב שתצא קריאה משותפת לשר החינוך, למנכ"לית המשרד.
<בני ביטון: אני מקווה שנציגת משרד החינוך תוכל להעביר להם את המסר, ולגמור.
<בני ביטון: אין לנו הרבה זמן; אנחנו כבר לקראת סוף השנה.
נורית קורן: בני, עוד שאלה אחת:
נורית קורן: אתה חושב שאם נשיג את התקציב הזה לשנה הזאת, אתם תוכלו להתארגן?
<בני ביטון: חד-משמעית נוכל להתארגן.
<בני ביטון: כראשי רשויות אין לנו בעיה, בדבר הזה לפני כולם יחד.
נורית קורן: נצא מפה עם קריאה משותפת של כל חברי הכנסת ויושב-ראש הוועדה.
מירב בן ארי: מה המעורבות של הרשות?
<בני ביטון: מה שאמרה גברתי היושבת-ראש - אנחנו נהיה מוכנים להתארגן.
<בני ביטון: צבעו לנו כסף.
<בני ביטון: אנחנו אנשי הביצוע שלכם.
<בני ביטון: אנחנו יודעים.
מירב בן ארי: תסביר לי, מה זה להתארגן?
<בני ביטון: אנחנו נתארגן ב-1 ביולי, שהקייטנות לצרכים המיוחדים, יהיו מוכנים.
<בני ביטון: רק תצבעו לנו כסף.
מירב בן ארי: כמה כסף?
נורית קורן: זה לא כרגע.
נורית קורן: אנחנו מוכנים להעביר את זה בצורה מסודרת עם נייר עבודה מוסמך של השלטון המקומי.
נורית קורן: אני מאמין שעד סוף היום יהיה לכם נייר מסודר.
נורית קורן: זה מאוד חשוב לדברים.
נורית קורן: תודה רבה, בני.
נורית קורן: ננהל כך את הדיון: אתן לחברי הכנסת, לאורח, ושוב.
קארין אלהרר: באמת אמרה דפנה, בצדק רב – הקושי הוא מהותי, ואין צורך להכביר במילים על הקושי ועל הרצף הטיפולי שנקטע.
קארין אלהרר: את פניות ההורים קיבלתי כבר מתחילת הקדנציה.
קארין אלהרר: כבר ב-27 במאי פניתי לשר החינוך נפתלי בנט בעניין הזה במכתב.
קארין אלהרר: טרם קיבלתי כל מענה, גם לא: פנייתך בטיפול, נחשוב על זה וכו'.
קארין אלהרר: אני יושבת שיש פה טעם לפגם, כי בסופו של דבר חופשת הקיץ באה עלינו מאוד בקרוב, וההורים נמצאים שוב מול שוקת שבורה.
קארין אלהרר: שוב אנחנו מוצאים עצמנו נדרשים לתת מענים שהם כיבוי שריפות.
קארין אלהרר: אין פה תוכנית מגירה או משהו ארוך טווח.
קארין אלהרר: אני חושבת שיש מקום לנהל התארגנות כלשהי, שאינה ברמת הפלסטר, אלא התארגנות שהיא באמת ברמת טיפול השורש, שייתן מענה.
קארין אלהרר: קופות החולים כמובן לא נותנות טיפולים פרא רפואיים לילדים בחופשת הקיץ.
קארין אלהרר: התור לטיפולים פרא רפואיים הוא חצי שנה.
קארין אלהרר: כמובן, בשלושה שבועות לא יקבלו דבר.
קארין אלהרר: אני כבר לא מדברת על מצב שבו מטפלות ובייביסיטריות למיניהן לא מוכנות בכלל לקבל לטיפולן ילדים עם צרכים מיוחדים, כי הקושי הוא רב.
קארין אלהרר: זה לא נושא שצץ הבוקר; זה נושא שמדברים עלינו לפחות מספטמבר.
קארין אלהרר: יש מקום – אל"ף, אשמח לשמוע את עמדת משרד החינוך בעניין הזה, כי אני חושבת שהם יודעים את המציאות טוב יותר מאתנו שיושבים כאן.
קארין אלהרר: הם מכירים את הילדים ואת הקשיים שמלווים את הילדים את ההורים בעניין הזה.
קארין אלהרר: רחלי, את הממונה על האגף לחינוך המיוחד – את ודאי יודעת, ויש לך עמדה בנושא – אשמח לשמוע.
נורית קורן: אני מסכימה אתך, שיש לטפל בזה מערכתית ולא כיבוי שריפות.
נורית קורן: זה אחד הדברים החשובים.
נורית קורן: הגב' רחלי אברמזון, מנהלת אגף החינוך המיוחד, בבקשה.
<רחלי אברמזון: אני רוצה לומר ראשית, שאני מאוד קשובה לצורך שעולה כאן סביב השולחן.
<רחלי אברמזון: אני מאוד מקווה שנוכל להתניע דברים יחד, כי אני מאוד מאמינה בשיתוף הזה.
<רחלי אברמזון: ההורים גם יודעים שהשותפות היא אמתית וכנה.
<רחלי אברמזון: בעניין החופשות, אני חייבת לציין קודם כל את מה שניתן כן במערכת.
<רחלי אברמזון: כל מסגרות החינוך המיוחד, גני ילדים וכיתות א'-ב', כלולות במסגרת התוכנית של בתי הספר של החופש הגדול, כך שאין הבדל בין ילד לילד, ועד המועד שבו חופשות הקיץ מתנהלות במוסדות החינוך, הן מתנהלות גם בגני החינוך המיוחד וגם בכיתות א'-ב' במסגרות החינוך המיוחד למיניהן.
<רחלי אברמזון: יחד עם זאת, המשרד נותן מענה באמת לאותן לקויות מורכבות מאוד עד אמצע אוגוסט.
<רחלי אברמזון: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה.
<רחלי אברמזון: אמר כאן כבוד ראש עיריית דימונה לגבי שיתוף הפעולה שלנו עם השלטון המקומי.
<רחלי אברמזון: הוא קיים, מפני שמשרד החינוך נותן את המענה לחלק מהלקויות המורכבות עד שעות הצהריים, ומשעות הצהריים הרשות נכנסת ומקבלת את האחריות.
<רחלי אברמזון: אנחנו עובדים מול משרד הרווחה במורכבויות היותר קשות.
<רחלי אברמזון: הסוגיה עולה, לשאלתה של רויטל ידידתי, על שולחני זה הונח באזור חודש ספטמבר 2014, תחילת הדרך.
<רחלי אברמזון: זה נושא שכן לקחנו אותו לחשיבה באגף.
<רחלי אברמזון: אנחנו בונים תוכנית שתהיה לא פלסטר אלא תוכנית אב.
<רחלי אברמזון: כמובן, כל השותפים יצרכו להיות בשיח הזה – השלטון המקומי, אנחנו עם השותפים הנוספים במשרדי הממשלה.
<רחלי אברמזון: אני מקווה מאוד שנוכל להתניע, ולתת את המענה לכל ילדי ישראל, עם המענים הנדרשים.
<רחלי אברמזון: בשלב הנוכחי, עד סוף יולי, המסגרות עובדות.
<רחלי אברמזון: חלקן עובדות רק עד שעות הצהריים.
נורית קורן: צריך לתת לזה מענה.
נורית קורן: מה עושים?
<רחלי אברמזון: אני רוצה להתייחס גם לנושא של הטיפולים הפרא רפואיים.
<רחלי אברמזון: הרמה העקרונית, כל מי שמועסק במערכת החינוןך, הוא עובד הוראה.
<רחלי אברמזון: יש הסכמי עבודה, ויש תנאים, וצוות ההוראה אינו מחויב לעבוד בחופשת הקיץ.
<רחלי אברמזון: לכן, אם המענים ייתנו על-ידי צוותים כאלה ואחרים, גם בחוות הדעת המקצועיות, טיפול לשלושה שבועות של אדם זר- - -
נורית קורן: אתם יודעים שהם צריכים לצאת לחופשה.
נורית קורן: למה לא מכינים פול של מורים שיהיו מוכנים לעבוד?
נורית קורן: נכון, אי-אפשר להכריח עובד הוראה להמשיך לעבוד, כי הוא צריך את החופש שלו, אבל אתם יודעים את הבעיה – למה אין פול שייתן מענה לדברים האלה?
נורית קורן: זה לא בסדר.
נורית קורן: זה לא מהיום, הבעיה של החינוך המיוחד.
<רחלי אברמזון: תוכנית חופשות במהלך שנת הלימודים, זה לא רק חופשת הקיץ; זה תוכנית חופשות שהיא נקבעת, וכוח האדם מגויס גם בעזרת הרשויות וגם עם כוח אדם של המשרד כבר מתחילת שנת הלימודים.
<רחלי אברמזון: יחד עם זה, אם האדם או עובד ההוראה אינו מוכן לעבוד במהלך החופשות, כי הוא לא מחויב לעבודה הזאת, מאוד נתקשה לתת את המענה המקצועי הנדרש, אבל שוב – אנחנו מנסים לבחון את העניין, אנחנו מנסים לבדוק אותו.
<רחלי אברמזון: לומר לכם שאני אשת בשורות לקיץ הזה?
<רחלי אברמזון: לא.
נורית קורן: זאת לא תשובה.
נורית קורן: צריך למצוא לזה פתרון.
נורית קורן: הצטרפה אלינו חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו.
נורית קורן: ברשות
נורית קורן: כם חבריי חברי הכנסת, אתן ליוליה בןמשה מקול הזכויות שתאמר את דבריה, כדי שנוכל להוסיף על זה.
<יוליה בן משה: כמה דברים כתוספת לדפנה וגם לרחלי.
<יוליה בן משה: אל"ף, נעשה תהליך כזה כולל עם עובדים פרא רפואיים במעונות יום שיקומיים.
<יוליה בן משה: אנחנו ההורים היינו שותפים מלאים – לא בסוף אלא במהלך הדרך.
<יוליה בן משה: רחלי, אני כמו תמיד מזמינה אותך להכניס אותנו במהלך הדרך, ולא בסופה.
<יוליה בן משה: שנית, כמה דברים נוספים ביחס לקייטנות ומה שקורה להם.
<יוליה בן משה: יש שונות מאוד גבוהה וסקטוריאליות מאוד גבוהה במועדי הסיום של הקייטנות.
<יוליה בן משה: יש סוגים של לקויות שממשיכות ללמוד כרגיל עד 17:00, ויש לקויות שמסיימות ב-12:30 או 12:45.
<יוליה בן משה: זה שילובים של רווחה וחינוך.
<יוליה בן משה: האוטיסטים, למשל, ממשיכים במרבית המסגרות עד השעה 17:00, והילדים השיקומיים עם הנכויות הפיזיות מסיימים ב- ב-12:30 או 12:45.
<יוליה בן משה: להורה ששואף לעבוד ולחיות בכבוד, זה קשה מאוד.
נורית קורן: אין שום מסגרת חלופית שיכולה לקלוט את הילדים האלה?
<רויטל לן כהן: לא, זה גם החלטות שרירותיות.
<רויטל לן כהן: זה לא באמת לפי דרגות נכות.
<רויטל לן כהן: מי שלחץ, קיבל יותר.
ענת ברקו: אפשר היה אולי לחלק את השנה באופן קצת שונה, במובן הזה של לצבור חופשות למורים במהלך השנה, כמו לוח תורנויות, לומר: אנחנו ניתן לכם את החופש במועדים אחרים.
<יוליה בן משה: זה בעניין המועדים השונים.
<יוליה בן משה: יש לי ילד עם נכות פיזית מאוד קשה.
<יוליה בן משה: הוא מסיים ב-12:30.
<יוליה בן משה: אין מישהו אחר שיכול לקלוט אותו.
<יוליה בן משה: למזלי, לאט-לאט האחים שלו גדלים, והיום הם בני 13 ו-11, אבל זה לא הגיוני.
נורית קורן: זה לא הגיוני.
<יוליה בן משה: שתיים, גם נושא ימי ששי – אם במהלך השנה הילדים למדו בימי ששי, לפתע יש מתכונות שונות, שבהם בימי ששי יש חופש.
<יוליה בן משה: לא ברור למה.
<יוליה בן משה: זה חוזר מנכ"ל ש-12 או 13 שנה, למיטב ידיעתי, לא עודכן.
<יוליה בן משה: אני חושבת שהתקדמנו מאז בהבנה שאנחנו עוסקים בריבוי מוגבלויות.
<יוליה בן משה: ההורים לא רוצים חשיבה סקטוריאלית.
<יוליה בן משה: יש עוד נושאים, אבל אני משאירה לחבריי.
נורית קורן: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.
קארין אלהרר: צריך ללמוד מהפתרון שנתנו במעונות יום שיקומיים – שם גם יש צוות.
קארין אלהרר: פשוט חילקו בצורה טובה יותר, כדי שיינתן מענה, ולא במרוכז פתאום שלושה שבועות, להפסיק את כל הרצף הטיפולי.
קארין אלהרר: אגב, רחלי, בנוגע לאמירה של שלושה שבועות, כל המחקרים מראים שהרצף הטיפולי לא נפגע- - -
<רחלי אברמזון: לא זה מה שאמרתי.
<רחלי אברמזון: הרצף הטיפולי כן ייפגע.
<רחלי אברמזון: אני דיברתי על להכניס אנשי מקצוע, שלא מכירים את המורכבות.
קארין אלהרר: זו לא הבקשה; הבקשה היא שבמקום שיהיו 21 יום באוגוסט, יחולקו החופשות מעט אחרת - יום פה, יום שם, כמו במעונות היום השיקומיים.
<רחלי אברמזון: אבל יש את זה.
<רחלי אברמזון: רוב צוותי החינוך עובדים במהלך החופשות.
<רחלי אברמזון: אנחנו רואים שיותר ויותר אנשי מקצוע- - -
קארין אלהרר: אז תורידי להם מסוכות יום, מפסח יום.
<רחלי אברמזון: אנחנו נותנים להם.
קארין אלהרר: מעון יום שיקומי, אגב, הצרכים לא פחות גדולים ולא יותר גדולים מבתי הספר והגנים.
קארין אלהרר: אני לא רואה למה צריך להיות הבדל בין אגף זה לאחר.
קארין אלהרר: ואגב, העניין שילד שהוא בלקות פיזית קשה ומורכבת מאוד, מסיים ב-12:30 - כולנו מבינים שאף מועדונית לא תקלוט אותו בלי סיוע אישי.
קארין אלהרר: במועדוניות אין סייעות אישיות כמעט - חריג מאוד גדול.
קארין אלהרר: ואז נוצר מצב שההורה אומר: טוב, אז אני אוותר על זכותי או חובתי לעבוד, לפרנס את משפחתי, ואשב עם הילד בבית.
קארין אלהרר: זה לא המצב שכולנו רוצים להגיע אליו.
קארין אלהרר: ברור לי שגם אתם לא רוצים להגיע אליו, ולכן אני חושבת שיש מקום לחשיבה מחודשת.
קארין אלהרר: לצאת מהקופסה שכולנו נמצאים בה, שאומרת שבקיץ שלושה שבועות הכול נם, ולהתחיל להפעיל את זה אפילו במתכונת מעט שונה.
קארין אלהרר: לא צריך את כל הצוות; אפשר בחלקיות, ואפשר להשתמש בבנות שיורת לאומי.
קארין אלהרר: אפשר להשתמש בהמון אנשי מקצוע אחרים, אבל שיהיה משהו שייתן מענה להורים.
<שלמה קרפ: אני שלמה קרפ, מארגון ההורים, ירושלים, וגם מהפורום הישובי, ההורים היישוביים.
<שלמה קרפ: אני די ותיק פה באזור.
<שלמה קרפ: אני שומע מה מדברים, וכאילו רץ לי תקליט, שעשו לו הפעל מחדש.
<שלמה קרפ: אני אדם עם מוגבלות עם CP מלידה.
<שלמה קרפ: אני מגדל ילדה שהיא בחינוך המיוחד.
<שלמה קרפ: נכון שיש מין קייטנה בתוך בית הספר, עד 30.7 - אחר כך בבית.
<שלמה קרפ: מדברים פה על הלקויות הקשות, הבינוניות.
<שלמה קרפ: אני מדבר גם על הילדים שנמצאים בחינוך המיוחד, קשיי למידה, בעיות התנהגות, שההורים חייבים לעבוד, והם מתחילים להסתובב ולהסתבך עם החוק, עם מה שלא יהיה.
<שלמה קרפ: כל פעם מופתעים שהחופש הגדול הגיע.
<שלמה קרפ: או שאני, הלקות שלי, יש לי בעיה בהבנה, או שפשוט צוחקים עלינו בעיניים.
<שלמה קרפ: לא יכול להיות שתמיד שבוע, שבועיים, חודש לפני החופש הגדול, נזכרים שיש לנו ילדי החינוך המיוחד.
נורית קורן: אתה צודק בהחלט.
<שלמה קרפ: אני יכול לתת דוגמה של רווחה.
<שלמה קרפ: בירושלים מי שזכה במכרז הקייטנות הוא עזר מציון.
<שלמה קרפ: הוא מפעיל אותו במקביל כשיש שנת לימודים.
<שלמה קרפ: למה לא?
<שלמה קרפ: שיחכו, יש הקייטנות האלה בתוך בתי הספר, ואז להשתמש באוגוסט, כשאין מענה, אז יעשו.
<שלמה קרפ: הם עושים כפל מבצעים, וההורים מתפרפרים, וזה לא הגיוני.
<שלמה קרפ: מקבלים כל הזמן אותן תשובות – אנחנו נבנה צוות, נחשוב צוות.
<שלמה קרפ: אני כבר בן 50.
<שלמה קרפ: אני שומע את כל כך הרבה זמן, כאילו אנחנו איזו פלטפורמה לניסיונות.
<שלמה קרפ: אנחנו לא מבקשים טובות.
<שלמה קרפ: מה לעשות שנולדנו עם קושי ומוגבלות.
<שלמה קרפ: המדינה תשלם פי שלושה רק לתקן נזקים, כי אם אני בחופש הגדול מגיע לתחנת משטרה - ילד עם קשיי הבנה, הוא עצור כי לא הבין מה השוטר רצה ממנו, ואחר כך נפתח לו תיק, קצין ביקור וכו' - אנחנו בשנת 2015.
<שלמה קרפ: אני לא מקנא באף סקטור שקיבל יותר, אבל אני אומר גם להורים וגם לארגונים פה:
<שלמה קרפ: עד שלא נבנה לוביסט שידאג לאינטרסים שלנו, לא יקרה פה כלום.
<אבנר עורקבי: לא צריך לוביסט.
<שלמה קרפ: זאת עבודה בעיניים.
נורית קורן: אתה לא צריך לוביסט.
<שלמה קרפ: אנחנו צועקים ויושבים שנה אחרי שנה, ואני כל שנה אומר: אולי יקרה איזה נס.
<שלמה קרפ: מי שבאה לייצג את משרד החינוך, הרווחה - היא מבצעת הוראות.
<שלמה קרפ: היא לא אשמה בכלל.
<שלמה קרפ: צריך הוראות מלמעלה, שהחינוך המיוחד הוא לא נטל; הוא צריך לקבל מה שמגיע לו.
<שלמה קרפ: אנחנו לא רוצים טובות; אנחנו רוצים שההורים יוכלו ללכת לעבודה, שהילדים שלנו לא יסתבכו, או שאמא תביא מטפלת לא מקצועית, ומגיעים הביתה, ופינו את הילד לבית חולים, כי לא ידעו מה לעשות אתו.
<שלמה קרפ: די עם המשחקים.
קריאה: מה שעצוב, שכל שנה זה חוזר על עצמו, הוועדה הזאת.
קריאה: לא קורה דבר.
נורית קורן: אנחנו חברות כנסת חדשות, אנחנו חוברים לוותיקים.
נורית קורן: גם דב חנין נכנס עכשיו.
נורית קורן: אני חושבת שיש פה ראייה מערכתית.
נורית קורן: אני מבקשת שתתמצתו.
נורית קורן: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.
ענת ברקו: אני מאוד מתחברת לדברים שנאמרו פה.
ענת ברקו: חופשה בקיץ לא פורצת; היא מגיעה תמיד, באותו זמן.
ענת ברקו: אין כאן הפתעות.
דב חנין: אותו זמן – לא תמיד.
ענת ברקו: נכון, זה משתנה, בהתאם ליוזמות מקומיות.
ענת ברקו: אני בעד שיהיה רצף טיפולי, ולא יביאו אנשים מבחוץ, וזה יהיה אותו צוות שיטפל בילדים.
ענת ברקו: אחרת הפגיעה היא בילדים.
ענת ברקו: עד שלומדים את הצרכים שלהם, זה לוקח זמן, וזה פוגע בהם.
ענת ברקו: לכן אפשר לדלל במהלך השנה, ולעשות את הדברים כך שאנשים צוברים את החופשות שלהם, ומארגנים את לוח הזמנים בהתאם לחופשות הקיץ ובהתאם לצרכים שיעלו.
ענת ברקו: יש הורים לילדים שהם לא רק ילדים עם צרכים מיוחדים; יש עוד ילדים בבית, שגם הם נפגעים מכך שאי-אפשר להתארגן כמו שצריך, ואז, כמו שאמרה האמא, הנטל נופל על הילדים, ובמקרה שהילדים קטנים, על מי נופל הנטל?
ענת ברקו: ההורים לא מסוגלים לתמרן בין כל הדברים שהם צריכים לתת מענה.
ענת ברקו: לגבי הדברים האחרים, בהרבה מאוד מקרים – לא צריך להיות דבר שייך לחינוך המיוחד או ילדים ששייכים לחינוך המיוחד; רואים את הילדים הללו מסתובבים ברחוב, מסתבכים עם סמים, עם שתייה, עם עבריינות, מתרועעים עם כל מיני אנשים שמחפשים קרבנות כמוהם, ומשתמשים בהם, ולכן אני חושבת שהגיע הזמן לתת מענה לעניין הזה בצורה מאוד ברורה.
ענת ברקו: לא לגלגל את זה משנה לשנה, ושנשב כאן, והסרט הזה יחזור על עצמו.
נורית קורן: גבריאל הבה מאקי"ם, בבקשה.
<גבריאל הבה: שלום, שמי גבריאל הבה, אב לחמישה ילדים, נשוי לשושנה.
<גבריאל הבה: אחד הילדים המיוחדים שלנו הוא אוריה, עם תסמונת דאון.
<גבריאל הבה: אני קצת מתרגש.
<גבריאל הבה: אני רואה את הדבר הגדול הזה, ומנסה להבין איך עד עכשיו הדברים לא קרו, עם כל מה שקרה במהלך השנים, לפחות אני פעיל משנת 2014.
<גבריאל הבה: אני חבר בקבוצת מנהיגות הורים קצרין גולן.
<גבריאל הבה: נדמה לי שגם חברת הכנסת אלהרר היתה אתנו בכנס מנהיגות הורים.
<גבריאל הבה: אני חבר בהנהלת אקי"ם, קריית שמונה, גולן.
<גבריאל הבה: אני אבא.
<גבריאל הבה: מה שלנו חשוב כרגע זה לא הילדים בבית ולא ההורים שנשארים בבית.
<גבריאל הבה: אנחנו נטפל בהם.
<גבריאל הבה: מה שחשוב לנו כרגע זה הילד, התלמיד, ונוח לומר: ילד, תלמיד, אבל אנחנו שוכחים שיש שם גם תלמידות, בנות, ילדות שמוגדרות כפיגור קל, מוגבלות שכלית קלה.
<גבריאל הבה: לפי הגדרת כל אנשי המקצוע, הן טרף קל, כשהן לא במסגרות שלהן.
<גבריאל הבה: הם אינם מבינים מה זה פגרה, מה זה שבוע חופש, כי החופש שלהם הוא דרך ההתבטאות שלהם במסגרות שלהם, ואם ניקח אותם מהמסגרת הרציפה שלהם, ונשים אותם עם שילוב כזה או אחר, זה יהיה הדרגתי ומובנה ואחר ומתוכנן לאורך זמן, אבל כשאנחנו לוקחים אותם לפרק זמן של שבועיים, ונאמר:
<גבריאל הבה: ניקח תלמיד וסייעת יחד אתו, הוא לא יודע איך לטפל במוגבלות שכלית קלה, כשהילד בן 16, עושה את צרכיו במכנסיים, והוא מוגבל פיזית בגפיים, והוא מוגדר כמוגבל שכלית קל.
<גבריאל הבה: זו ההגדרה שלנו.
<גבריאל הבה: לנו אין בעיה עם התיוגים האלה, אבל במה חטא הילד?
<גבריאל הבה: במה הוא פשע?
<גבריאל הבה: במה פשעה אותה ילדה שיצאה החוצה, וצריכה להיות טרף קל?
<גבריאל הבה: להורים אין מה לעשות אתם בבית.
<גבריאל הבה: או הם יעשו את העבודה שלהם, או תהיה סכנה, כפי שקרה במקרים – גם לי אישית, וגם מקרה שבו ילדה שרפה את הבית, כי לא שמו לב.
<גבריאל הבה: זה היה חנוכה, והיא רצתה לעשות חנוכה בבית.
<גבריאל הבה: בסך הכול המסגרות קיימות.
<גבריאל הבה: אחד המכרים שלי התקשר אליי ואמר לי פעם: זה חוסר-אחריות, אני הולך למשטרה, כי הילד שלך נמצא 200 מטר מחוץ לקצרין, בכביש הראשי.
<גבריאל הבה: זה קרה כשהיה בן 10, 11.
<גבריאל הבה: הוא היום בן 21.
<גבריאל הבה: הוא עדיין לומד בבית ספר רננים, והוא מתפקד כמו 7, 8, ממספר בחינות, אבל לשמחתי, היום הראשון שלו בצבא בהתנדבות.
<גבריאל הבה: אם הוא יצלח את זה, בשנה הבאה הוא יתגייס לשנתיים בצבא, ומבחינתנו, זו תהיה גאווה גדולה, ותודה לאקי"ם על ההזדמנות, שנתנה לנו את הדבר הזה.
<גבריאל הבה: הם מצאו את הילד מחוץ לקצרין, בחושך, הולך, כי הוא שמע את האחים שלו, שהולכים לבורגר, וגם הוא רצה ללכת לשם.
<גבריאל הבה: אני חשבתי שהילד נמצא בחדר.
<גבריאל הבה: פשוט הלך.
<גבריאל הבה: תלינו שלט עם מספר טלפון, הוא מגיע למשטרה כל שבועיים-שלושה, וחוזר אלינו.
<גבריאל הבה: בסך הכול יש לנו שבועיים באוגוסט, יש לנו חנוכה, פסח וסוכות.
<גבריאל הבה: המקום כבר קיים.
<גבריאל הבה: כל הדפים האלה שרציתי לומר – עזרתם לנו מאוד, גם רחל אברמזון וגם אתם, שמכירים בבעיה.
<גבריאל הבה: המתקנים קיימים, האישורים למקום קיימים, התוכנית קיימת ופועלת.
<גבריאל הבה: להוציא לפועל - נשאר הרצון הטוב, הבנת הנושא לעומק, ותקציב לא גדול בסדר עדיפות נכון.
<גבריאל הבה: כל הגורמים מודעים לבעיה, והטענה היא בסך הכול חוסר-תקציב – זה מה שבמענים שאנחנו מקבלים מכם: נכון, מכירים, רק את חוסר-התקציב.
<גבריאל הבה: כל הזמן חוסר-תקציב.
מירב בן ארי: זה קצרין או קריית שמונה?
<גבריאל הבה: בית ספר רננים נמצא בקריית שמונה.
<גבריאל הבה: אני תושב קצרין.
<גבריאל הבה: אנחנו נמצאים כ-50 דקות מבית הספר.
<גבריאל הבה: בקשר למתנ"סים, דובר פה אם הם מסוגלים או לא מסוגלים.
<גבריאל הבה: אני פעיל בקבוצת הורים, ואנחנו משנת 2004 מכתתים רגלינו כדי לעזור למתנ"סים ולרווחה, לגייס כספים, כי הם נותנים 2,500 או 3,000 שקל פה, בזמן שקייטנה רב-נכית, בגולן במיוחד, עולה כ-40 עד 50 אלף שקלים, ואני עבדכם הנאמן אמון על גיוס הכספים, לא מתבייש לבקש את הכסף, אבל אני חש בושה בעניין הזה, שאני צריך לעשות את הדבר הזה.
<גבריאל הבה: זה לא אישית בשבילי אלא בשביל הילדים שלנו.
<גבריאל הבה: כל הזמן אנחנו מסתכלים על הילדים שלנו ועל ההורים.
<גבריאל הבה: בסך הכול על מי זה נופל – על האימהות.
<גבריאל הבה: מי שלוקח את הסיכון בעבודה זה האימהות.
<גבריאל הבה: זאת האמת.
<גבריאל הבה: לא קל היום לאמא להשיג שוב את העבודה שלה.
<אבנר עורקבי: למה לא עושים שם בית ספר?
נועה ביתן: שלום, אני נועה, עו"ד בעמותת אקי"ם ישראל.
נועה ביתן: יש 2,500 ילדים עם מוגבלות שכלית קלה.
נועה ביתן: אני רוצה להשלים את הדברים שלו.
נועה ביתן: הנושא של ילדים עם מוגבלות שכלית קלה הוא קצת שונה מילדים עם מוגבלויות אחרות - הם לא זכאים היום לתוכנית לימודים בסוכות, בחנוכה, בפסח ובחופשת הקיץ.
<רויטל לן כהן: אל תעשי את הסקטוריאליות הזאת.
נועה ביתן: אבל בקבוצה של ילדים עם מוגבלות שכלית, הקבוצה היחידה שלא זכאית לתוכניות לימודים בחופשה הזאת - ילדים עם מוגבלות שכלית קלה, וכולם יודעים שמוגבלות שכלית קלה, כמו שגבריאל הסביר כעת, זו מוגבלות קשה ולא קלה.
נועה ביתן: הוצאנו דוח בעזרת מחקר של הכנסת בנושא שירותים לילדים עם מוגבלות שכלית קלה.
נועה ביתן: יש אפליה ברורה לעומת ילדים עם מוגבלות שכלית ברמות הנמוכות יותר.
נועה ביתן: אחד הנושאים הקריטיים הוא החופשות, שהם לא מקבלים.
<כנרת חנני יהודאי: שמי כנרת חנני יהודאי.
<כנרת חנני יהודאי: אני חברה בהנהגת ההורים העירונית של העיר ראשון לציון, שחבר בארגון ההורים הארצי.
<כנרת חנני יהודאי: בראש ובראשונה אני אם לילד שלומד בבית ספר ייחודי שקמים בראשון לציון, הנותן מענה לילדים על הספקטרום האוטיסטי.
<כנרת חנני יהודאי: אני מהלקות היותר קשה.
<כנרת חנני יהודאי: החופשות שלנו, הקייטנות שלנו מתנהלות עד 15 באוגוסט.
<כנרת חנני יהודאי: אנחנו בהנהגת ההורים שלנו בשקמים בחרנו לצאת מהקופסה.
<כנרת חנני יהודאי: ראינו שמשרד החינוך על כל בעלי התפקידים שלו לא הצליח ליתן לילדינו מענה נכון וטוב ללקות שלו.
<כנרת חנני יהודאי: לכן בחרנו ליישם תקציבים ממשרדים אחרים, למשל, כדוגמת משרד הבריאות, והכנסנו לבית הספר את העמותה לילדים בסיכון, הנותנת לילדינו בשעות אחר הצהריים טיפולים פרא רפואיים.
<כנרת חנני יהודאי: העמותה הזאת יכולה לעבוד כל השנה.