GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יעל וייס-ריינד: זה עושה הבדל של שמיים וארץ ביכולת של הילד ללמוד ולהשתלב.
יעקב מרגי: והיום זה לא בנמצא?
<יעל וייס-ריינד: הרבה מאד ספרים אין.
<יעל וייס-ריינד: גם על זה אבישי יוכל לתת לכם עדות אישית.
יעקב מרגי: אני באמת רוצה לשמוע מה בפרקטיקה, בחיי היום-יום.
<יעל וייס-ריינד: הדבר השלישי הוא נושא הערכות הטכנולוגיות, שכמו ששולמית אמרה יש חוסר של ערכות.
<יעל וייס-ריינד: בעצם, אנחנו מדברים על 192 אביזרים שחסרים, וזה אומר ש-192 ילדים לא יוכלו להשתלב, ללמוד ולמצות את היכולות.
<יעל וייס-ריינד: זה דבר נוסף.
נורית קורן: הם לא תלמידים.
נורית קורן: הם לא משתלבים בכיתה.
נורית קורן: מבחינתי, אני חושבת שהם אינם בכיתה.
נורית קורן: הם גם לא רואים – אף אחד לא רואה אותם.
נורית קורן: איך זה יכול להיות?
<יעל וייס-ריינד: נכון.
נורית קורן: יש לי רק עוד שאלה אחת:
נורית קורן: בבחינות הבגרות הם יושבים בכיתה נפרדת או יחד עם כלל התלמידים?
<שולמית כהן: בהתאם לצורך.
<שולמית כהן: ישנם ילדים שיושבים בנפרד בחדרים נפרדים.
<שולמית כהן: זה נורא תלוי בלקות של הילד ובצרכים שלו.
נורית קורן: כדאי לשים אותם בנפרד.
<יעל וייס-ריינד: השאיפה היא שיקבלו בזמן אמת עם כל האמצעים וייבחנו כמו כולם.
<יעל וייס-ריינד: זה שוויון.
יעקב מרגי: יש לך מה להוסיף, לפני שאני מעביר לו את רשות הדיבור?
<יעל וייס-ריינד: כן.
<יעל וייס-ריינד: הדבר האחרון הוא באמת נושא הקריטריונים שעל פיהם מחלקים.
<יעל וייס-ריינד: איך מחלקים?
<יעל וייס-ריינד: אני יודעת שנעשה מהלך, ועבדנו עם משרד החינוך.
<יעל וייס-ריינד: על-פי איזה קריטריונים ילד מקבל את העזרים הטכנולוגיים שהוא צריך.
<יעל וייס-ריינד: עדיין לא הגענו לאיזה שהוא מקום מוסכם.
<יעל וייס-ריינד: יש לנו אי-הסכמה באמת עם משרד החינוך, והם יוכלו לדבר על זה.
<יעל וייס-ריינד: אנחנו רוצים שההמלצה של מכונים לראייה ירודה, אנשי מקצוע, אופטומטריסטים ורופאי עיניים, תהיה חלק משוקלל מהתהליך, לפני שמחליטים באיזה אביזר מסייע הילד צריך להשתמש.
<יעל וייס-ריינד: בשלב זה אקצר, ואני ארשה לקולגות שלי גם לספר לכם.
יעקב מרגי: אני אעביר את רשות הדיבור לאבישי, אבא של תלמיד.
<אבישי זלינגר: שמי אבישי זלינגר, ואני אבא של בן, ילד בן 9.5 לקוי ראייה שמסיים השנה את כיתה ג'.
<אבישי זלינגר: שמעתי פה ככה את מה שנאמר גם על-ידי המפקחת שולמית כהן.
<אבישי זלינגר: האידיליה – זה נשמע מעולה באמת, ואמרתי: וואו, לפי מה שהיא אומרת כמעט ואין בעיות.
יעקב מרגי: היא אמרה שיש עוד מה לשפר, ולא שהכל אוטופיה.
<אבישי זלינגר: לצערי, המציאות שלנו לא היתה כזו.
<אבישי זלינגר: בן הוא לקוי ראייה וזו לקות די משמעותית.
<אבישי זלינגר: כשהוא התחיל בכיתה א', הושיבו אותו בשורה הראשונה והוא לא יכול היה לראות את הלוח.
<אבישי זלינגר: הוא לא ראה את המורה והוא לא ראה את תווי הפנים, ובמהלך השנה הוא לא השתלב.
<אבישי זלינגר: הוא ישב, והוא היה מפריע בכיתה והיה מדבר.
נורית קורן: מן הסתם בעיות קשב וריכוז.
<אבישי זלינגר: כן, בהמשך למה שאת אמרת.
<אבישי זלינגר: המורה היתה אומרת: "תשמע, הוא מפריע.
<אבישי זלינגר: הוא לא זה...".
<אבישי זלינגר: אמרתי: "בן, למה אתה מדבר בזמן הכיתה?", והוא אמר לי: "אבא, אני לא רואה את מה שהיא כותבת על הלוח.
<אבישי זלינגר: אני לא רואה מה היא עושה.
<אבישי זלינגר: משעמם לי.
<אבישי זלינגר: אז אני מדבר ואני עושה".
נורית קורן: הוא גם שואל את החבר שיושב לידו מה נעשה בכיתה - -
<אבישי זלינגר: כן.
<אבישי זלינגר: שואל מה קורה ומה עושים.
נורית קורן: - - ואז המורה חסר סבלנות ומוציא אותו, נכון?
<אבישי זלינגר: אני רק אציין לפני כן שבתחילת שנה א' היינו צריכים לדאוג לחוברות המוגדלות, שמשרד החינוך שוכח לציין שהחוברות המוגדלות לא תמיד מגיעות ממש בתחילת השנה - -
<קריאה: - - - בפורים.
<אבישי זלינגר: - - אלא בסביבות נובמבר-דצמבר, וגם זה לאחר מאבקים רבים.
<אבישי זלינגר: השנה אמנם זה השתפר.
<אבישי זלינגר: כשהבן שלי התחיל את כיתה א', בהתחלה שלחו לו את החוברת הזאת.
<אבישי זלינגר: לקחו את זה "מדע וטכנולוגיה לכיתה א'", הוציאו פשוט את הכל ושמו רק מלל וגם לא שמרו על הדף.
<אבישי זלינגר: למשל: אם המורה אומרת "תפתחו בעמוד 8", אני מזמין אתכם למצוא איפה זה עמוד 8.
<אבישי זלינגר: ככה אנחנו קיבלנו בהתחלה את החוברות.
<אבישי זלינגר: ישר פנינו ואמרנו: "לא מקובל עלינו.
<אבישי זלינגר: זה לא יכול להיות".
<אבישי זלינגר: גם הילד שלי הוא לא עיוור.
<אבישי זלינגר: אני חושב שהטיפול בילדים עיוורים הוא יחסית קצת יותר פשוט; זה ברייל וכו'.
<אבישי זלינגר: לילדים לקויי ראייה ההתאמה הרבה יותר קשה, וזה כל אחד לפני הצרכים שלו.
חנין זועבי: יש רק אחד בכיתה שלו.
<אבישי זלינגר: יש רק אחד בכיתה.
<אבישי זלינגר: לאחר מכן קיבלנו את החוברות המוגדלות.
<אבישי זלינגר: הבאתי לכם פה את מה שהוא סוחב כל בוקר, וזה יום אחד בלימודים.
<אבישי זלינגר: אני מזמין אתכם לראות מה ילד בן 6.5 צריך לסחוב לבית-הספר ובחזרה, וזה המשקל יחד התיק ויחד עם הכל.
<אבישי זלינגר: הבאתי פה גם את החוברת ואת התיק שלו.
<אבישי זלינגר: אני מזמין אתכם לנסות להרים את זה ולהסתובב עם זה יום שלם.
<אבישי זלינגר: בנוסף, כמובן, כמה שמנסים לעשות אותן איכותיות, החוברות מתפרקות מהר ולא מחזיקות מעמד, וגם בעצם לא נותנות מענה כי הילדים רואים בגדלים שונים וברקעים שונים והחוברת באמת לא נותנת את המענה.
<אבישי זלינגר: במהלך כיתה א' התחלנו לראות שבאמת הצרכים לא נענים.
<אבישי זלינגר: בכיתה ב', גם אחרי המלצה של הרופאה שלו וגם המלצה של המורה התומכת שלו – ודרך אגב, גם המורות התומכות, אתם אומרים שזה שמונה שעות שבועיות, וכשאנחנו עזבנו את הגן המיוחד, גן אלי"ה, דיברו אתנו על מורות תומכות שבאות, ונתנו רקע וכו' ויצאתי ואמרתי: "וואו, איזה יופי.
<אבישי זלינגר: משרד החינוך נותן מענה והכל", ורק אז גיליתי שרק אם הילד עיוור, נכה, בלי ידיים ובלי רגליים ומחובר למכונת הנשמה הוא אולי יקבל שמונה שעות שבועיות.
<אבישי זלינגר: רוב הילדים לקויי הראייה לא מקבלים את שמונה השעות האלה.
יעקב מרגי: כרגע הוא ברשות דיבור.
יעקב מרגי: לאחר מכן ידבר מי שירצה לתקן או לומר.
יעקב מרגי: אני מבקש: בלי הפרעות.
<אבישי זלינגר: במהלך כיתה ב' המליצו לנו על ערכה לתלמיד, שזו בעצם מחשב נייד שיש בו זרוע עם מצלמה שגם מקרין על המסך את הלוח ואת המורה וגם הילד יכול להוריד ולהקרין ולהגדיל לעצמו את הדפים.
<אבישי זלינגר: פנינו למשרד החינוך בבקשה לקבל את הערכה.
<אבישי זלינגר: נענינו מהר מאד בתשובה שלילית.
<אבישי זלינגר: נאמר לנו בהתחלה, קודם כל על-ידי המורות התומכות, שהוא יקבל רק בכיתה ו'.
<אבישי זלינגר: אחרי זה קיבלנו אימייל ממשרד החינוך שזה רק בכיתה ה' ושלילד בכיתה ב' אין את המיומנויות להשתמש במחשב נייד ובערכה לתלמיד, שאין לו מה לעשות עם זה ושיש לזה הרבה פונקציות והוא לא יוכל להשתמש.
<אבישי זלינגר: אני כתבתי חזרה למשרד החינוך, למנכ"לית וגם לשר החינוך דאז.
יעקב מרגי: זה לא מתאים לפרסומת – הבן שלי מפעיל סימולטור במחשב, אבל הוא לא יכול לחצות את הכביש.
<אבישי זלינגר: קודם כל, זה נכון מאד.
<אבישי זלינגר: משרד החינוך לא השכיל להבין שהילדים של היום הם לא כמונו לפני 20 שנה.
<אבישי זלינגר: הילדה שלי בת ה-5 לוקחת לי את האייפון ומטפלת בו ועוזרת לי לתפעל את התקלות.
<אבישי זלינגר: כמו שאמרתי, פנינו למשרד החינוך, וקיבלנו תשובה שלילית.
<אבישי זלינגר: אמרתי להם: "תראו, יכול להיות שהוא לא באמת יכול להשתמש בכל הפונקציות.
<אבישי זלינגר: נכון, הוא לא יכול לשמור קבצים, והוא לא ישמור קבצים והכל.
<אבישי זלינגר: אבל הוא כן יכול לראות את הלוח, הוא כן יכול להשתתף יותר בכיתה בעזרת זה".
יעקב מרגי: תסכם, כי השעון מאותת.
יעקב מרגי: גם השעון הזה, למרות שהוא מאיר באדום על גבי שעות, הוא בעל לקות והוא מאחר בדקות אחדות.
<מיכל מנקס: את זה גם עיוור צבעים לא רואה.
<אבישי זלינגר: אין בעיה.
<אבישי זלינגר: בקצרה: לאחר חודשים ארוכים של אימיילים והכל פנינו לתקשורת, ועשו עלינו כתבה בעיתון.
<אבישי זלינגר: הפלא ופלא, אחרי הכתבה בעיתון תוך יומיים קיבלנו את הערכה לתלמיד.
חנין זועבי: איפה אתה גר?
<אבישי זלינגר: אני גר בישוב ליד מודיעין.
<אבישי זלינגר: קיבלנו את הערכה לתלמיד, והוא באמת התחיל להשתמש בערכה לתלמיד.
<אבישי זלינגר: פשוט מהיום הראשון היה שינוי.
<אבישי זלינגר: הוא אמר: "אבא, אתה יודע, המורה שלי לובשת שרשרת כל יום", וזו שרשרת שהיא לבשה כל השנים.
נורית קורן: הוא פתאום ראה דברים.
<אבישי זלינגר: הוא התחיל להשתתף בכיתה והתחיל להיות מחובר והתחיל ללמוד והיו ציונים.
<אבישי זלינגר: השינוי היה מדהים.
<אבישי זלינגר: נכון שבהתחלה הוא לא השתמש בכל הפונקציות, והוא השתמש במה שהוא היה צריך.
<אבישי זלינגר: היתה לו סייעת, והסייעת עזרה לו.
יעקב מרגי: אני עד היום לא משתמש בכל הפונקציות של האייפון שלי, שהבן שלי אומר לי שהוא כבר ענתיקה.
<אבישי זלינגר: הדבר האחרון שרציתי להגיד הוא לגבי הקבצים הדיגיטליים.
<אבישי זלינגר: אנחנו היום בשנת 2015.
<אבישי זלינגר: לא יכול להיות שילד בכיתה ג' צריך להסתובב עם הדבר הזה.
<אבישי זלינגר: החוברות הדיגיטליות צריכות להיות מונגשות.
נורית קורן: נגישות מכיתה א'.
יעקב מרגי: רבותי, אנחנו ממש בדקותיים שלפני הסיכום.
יעקב מרגי: אני רואה המון אכזבות על כך שלא מיצינו, שלא דיברנו ולא נתנו.
<קריאה: יש פה את הפסיכומטרי.
יעקב מרגי: - - אבל, אנחנו לא רוצים להחטיא ורוצים להגיע לסיכום ולדרישות מול משרד החינוך.
יעקב מרגי: תבחרו, ולא אבחר במקומכם, מי הכי חשובה או מי הכי חשוב.
<קריאה: עבאס.
יעקב מרגי: עבאס – אני זוכר אותו מהוועדה הקודמת להנגשה.
יעקב מרגי: מי שזוכרת אותי ומחייכת זו החמודה מולי.
יעקב מרגי: מי שמכיר אותי כיו"ר ועדת משנה להנגשה במוסדות להשכלה גבוהה בקדנציה הקודמת – אותה נחישות תהיה גם בתחום הזה, באותו קצב ובאותה מהירות.
יעקב מרגי: משרד החינוך, לפני שאני נותן לעבאס לדבר – ולא יהיו עוד ידיים, כך שחבל לכם ואל תנסו.
יעקב מרגי: עבאס הוא אחרון הדוברים לפני הסיכום שלי – הייתי רוצה לדעת: אתם נעזרים במומחה להנגשה?
יעקב מרגי: יש מי שיודע לענות לי?
יעקב מרגי: לפי החוברות, אני מבין שלא.
יעקב מרגי: גם אני יכול לאלתר חוברות כאלה.
יעקב מרגי: לפני כן, עבאס.
יעקב מרגי: למרות האמפתיה שלי אליך, עשה זאת בקצרה.
<עבאס עבאס: אני יודע.
<עבאס עבאס: תודה.
<עבאס עבאס: קודם כל, אני באמת מברך על הדיון.
<עבאס עבאס: אני עורך-הדין עבאס, מנכ"ל עמותת אלמנארה לקידום אנשים עם מוגבלות.
<עבאס עבאס: טוב שלפחות אדם אחד מכל הדיון, הוא עם מוגבלות בראייה ומדבר.
<עבאס עבאס: אני מביא את קול האוכלוסייה.
<עבאס עבאס: כאדם שאוטוטו יהיה מורשה נגישות, אני חושב שבמשרד החינוך, כמו שהתחלת לדבר, קיימת חובה מיידית לעשות הטמעה מה זו נגישות לכל גווניה החל מנגישות טכנולוגית, נגישות מידע ואף נגישות חברתית.
<עבאס עבאס: אני מציע שהצוותים במשרד החינוך, אפילו המורים בכלל, יעברו הדרכות איך מתייחסים לאדם עם מוגבלות בתור אדם ולא רק בתור נזקק לצורך לימודי גרידא, כי בסך-הכל אני בתור אדם עם מוגבלות או אדם עם לקות ראייה חשוב לי היה שאקבל סוציאליזציה כשהייתי תלמיד בבית-הספר.
<עבאס עבאס: מעבר לזה שבאמת התחשבו בי והשגתי ציוני 100 בכל הבחינות, חשובה מאד ההשתלבות החברתית, ההתייחסות בתור אדם.
<עבאס עבאס: לצערנו, בחברה הערבית ובכלל יש מקום באמת לשדרוג ברמה של הצוותים.
<עבאס עבאס: אני מחדד את עניין המרכזים.
<עבאס עבאס: באמת כתושב נצרת, אני חושב שזה ממש מפליא שאין עוד מרכז בנצרת.
<עבאס עבאס: בתור ארגון, אני פונה לשולמית, חברתי: נשמח מאד לשתף פעולה.
<עבאס עבאס: ברשותך, נקודה אחרונה – אני מאד אשמח, אם משרד החינוך יעודד שילוב של מורים אקדמאיים לקויי ראייה ועיוורים - -
<עבאס עבאס: - - שהם בעצמם ילמדו, כי זה באמת מאד-מאד יעזור.
נורית קורן: צודק.
<קריאה: אדוני היושב-ראש, אני חושבת שלא נגענו בנקודה קריטית.
יעקב מרגי: אני חושב שלא נגענו בהרבה.
יעקב מרגי: עבאס, תודה.
<מורן כהן: כבוד היושב-ראש, - - -
יעקב מרגי: אני מבטיח לכם – מנהלת הוועדה שומעת – שלא צריך יום הזדהות כדי לטפל בבעיות.
יעקב מרגי: צריך לטפל בבעיות בשגרה ולא רק בחירום.
יעקב מרגי: אני מבטיח דיון נוסף מעמיק, לאחר שאקבל את הדרישות שלי בסיכום.
<מורן כהן: יש כאן משהו קריטי לעכשיו כי זה מעכב לי את התהליך בקבלה ללימודים וזה מעכב אותם.
יעקב מרגי: גברתי, סליחה.
יעקב מרגי: בעיה אישית?
יעקב מרגי: – תוכלו - - -
<מורן כהן: זה לא אישי.
<מורן כהן: באתי כנציגה של אוכלוסייה שלמה.
<מורן כהן: זה אלפי שקלים וכולה כדי להתקדם ולהצליח בחיים, וזה לא - - -
יעקב מרגי: תוכלי להפנות אלינו את הבקשה.
<מורן כהן: אני צריכה עכשיו להיכנס לאוניברסיטה - - -
<קריאה: שתהיה התייחסות בסיכום, כדי שמשרד החינוך יהיה מוכן לקראת הישיבה הבאה.
<קריאה: שתי נקודות - - -
יעקב מרגי: תוכלי לומר לי אותן גם אחרי זה.
יעקב מרגי: זה לא פיקוח נפש.
יעקב מרגי: אנחנו מוגבלים בזמן, ואנחנו גוזלים - - -
<מורן כהן: - - -
יעקב מרגי: אנחנו מוגבלים בזמן, ואני אמור לפנות את האולם הזה.
יעקב מרגי: באולם הזה זה משודר, ואני אמור לפנות את האולם.
יעקב מרגי: אני קורא את נקודות הסיכום, וודאי שזה לא הכל.
יעקב מרגי: זה תם לא נשלם.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי, יהיו דרישות ממשרד החינוך שיובאו אלינו, ונקיים דיון נוסף בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לתקצב בדרישת התקציב הקרובה רכישת ערכות אישיות לכלל התלמידים העיוורים – שלא יהיה תלמיד במערכת החינוך שלא תהיה לו ערכה אישית.
יעקב מרגי: הכמות לא גדולה.
יעקב מרגי: אם הם, משרד החינוך, צריכים עזרה ממני להראות להם מקורות מימון, אני אתן להם.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להיערך לפתיחת מרכזים לעיוור בישובים הערביים בפריסה ולפי צורך וגודל האוכלוסייה.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למנות לאלתר במשרד החינוך מומחה להנגשת מערכות החינוך השונות לטובת אנשים עם מוגבלות.
יעקב מרגי: תודה רבה לכל המשתתפים.
יעקב מרגי: נמשיך לעקוב.
יעקב מרגי: אני מבקש ממשרד החינוך את התשובות לבקשותי בתוך 30 יום מיום הדיון הזה.
יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.
יעקב מרגי: 24 ביוני 2015, ז' בתמוז ה'תשע"ה.
יעקב מרגי: הנושא על סדר-היום: דוח משרד התרבות - אין אף מוזיאון, סינמטק או בי"ס לאמנות ביישוב ערבי של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.
יעקב מרגי: ידידנו, עיסאווי, הכבוד הוא לי.
עיסאווי פריג': תודה, תודה.
יעקב מרגי: והנושא השני ב"חדא מחתא", מה שנקרא: הצעה לסדר שהועברה לדיון בוועדה של חבר הכנסת איימן עודה: רק 3% מתקציב משרד התרבות מיועד לחברה הערבית.
יעקב מרגי: אומנם אלו שני נושאים, אבל אחד שזור בשני, לכן נקיים דיון אחד ארוך, משותף ונשמע ונלמד ונחכים ונסכים ונתבע.
יעקב מרגי: הכבוד הוא לנו שנמצאת אתנו בדיון מנכ"לית משרד התרבות והספורט.
יעקב מרגי: תרשי לי, אומנם החולצה אדומה, אבל אעזור לך.
יעקב מרגי: אחת המנכ"ליות של משרדי הממשלה.
<אורלי פורמן: תודה רבה.
יעקב מרגי: והכבוד הוא לנו שהיא משתתפת אתנו.
יעקב מרגי: אין לי ספק שהיא גם תוכל להחכים אותנו ולומר לנו מה לא נעשה ומה נעשה עד היום, מה ייעשה, בעזרת השם.
יעקב מרגי: אז לא אאריך, הכותרות מדברות בעד עצמן, שאלו הנושאים לסדר-היום.
יעקב מרגי: לפני שאתן למנכ"לית משרד התרבות לומר את דבריה בעקבות הדוח או בעטיו של הדוח – אשמח אם הרחש בחש יהיה יותר בשקט, אני מבין שלהפסיק אותו אי-אפשר, ואת המקלדת שלנו אי-אפשר, אז גם רעש וגם מקלדת – לפני שאתן את רשות הדיבור, הסדר יהיה כזה – לטובת חברי הכנסת שלא הספיקו להכיר את הסדר בדיון בוועדה, ברוכים הבאים לכולם, נוכחות מרשימה – קודם כול ידברו מציעי ההצעות.
מסעוד גנאים: היוזמים.
יעקב מרגי: היוזמים.
יעקב מרגי: ולאחר מכן, אעביר את רשות הדיבור למנכ"לית, שתאמר לנו את דבריה, ואז יתחיל הדיון שהסדר שלו כזה: חבר כנסת ואורח, חבר כנסת ואורח.
מסעוד גנאים: מי אורח?
מסעוד גנאים: יש חבר כנסת?
יעקב מרגי: לא כמו מי שאומר, יש כאלה שאומרים: קודם כל ניתן לחבר כנסת ולבן-אדם, חס ושלום.
יעקב מרגי: אני לא מאלה שנהנים לחבוט בעצמם, וגם אין סיבה.
יעקב מרגי: אז המציעים, ולפי הסדר כפי שנכתבו בסדר-היום של הוועדה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת עיסאווי פריג', תציג לנו את הנושא, בבקשה.
עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, שלום רב לכל הנוכחים, רציתי גם לראות בין הנוכחים חברים מהרוב היהודי, אבל אני לא רואה אף אחד כאן.
עיסאווי פריג': כל התרבות הערבית רק - - -
מסעוד גנאים: היושב-ראש שלנו מייצג אותם.
יעקב מרגי: אותי לימדו, אבי עליו השלום אמר לי: אם אתה כאן, כולם כאן.
יעקב מרגי: אז אני כאן.
עיסאווי פריג': מה לעשות, התרבות הערבית רק מעניינת את – בכל אופן, אדוני היושב-ראש, בשבועות האחרונים היה צונאמי של כותרות ומדיניות סתימת פיות, וציפיתי כאן שגם השרה בעצמה תהיה.
עיסאווי פריג': עם מדיניות סתימת הפיות והכותרות אמרתי לעצמי: מאחורי המתקפה הזאת מסתתר משהו, כנראה שהתרבות הערבית מקבלת עשרות מיליונים שיש את הדבר הזה.
עיסאווי פריג': חזרתי לשורשים, ישבתי עם אנשי האוצר – ואני רואה את איליה מאגף התקציבים כאן – וקיבלתי נתונים.
עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, כשאני מקבל את הנתונים, התקציב הזעום של משרד התרבות הוא בסך הכול כמיליארד שקל.
עיסאווי פריג': הוא תקציב זעום אם אנחנו מסתכלים באופן כללי על כל מדינות ה-OECD והמדינות האירופיות.
עיסאווי פריג': האחוז שהולך למשרד התרבות מהתקציב הכללי נע בין 1% ל-2% במדינות העולם המתקדמות.
עיסאווי פריג': אצלנו האחוז, עם כל הכבוד, שזה מביש להזכיר את זה, הוא 1.18%.
<אורלי פורמן: 0.18%.
עיסאווי פריג': 0.18%.
עיסאווי פריג': דהיינו, התרבות לא קיימת אצלנו, לא בסדר עדיפות.
עיסאווי פריג': אני מדבר ברמה הכללית.
יעקב מרגי: התרבות קיימת.
יעקב מרגי: היא לא מתוקצבת או לא נתמכת.
עיסאווי פריג': היא לא בסדר העדיפות.
יוסף ג'בארין: התרבות לא קיימת אצל המשרד.
אוסאמה סעדי: יענו, תרבות מצוינת.
עיסאווי פריג': מתוך מיליארד השקלים, אני מעיין בחוברת התקציב, אדוני, התקציב הזה: מטה משרדים - 82 מיליון שקל; מינהל תרבות - 770 מיליון שקל; מינהל ספורט - 99 מיליון שקל; רזרבות - 35 מיליון שקל, זה התקציב, וזה נמצא ברמת תוכנית, לא ברמת תקנה.
עיסאווי פריג': ירדנו לרמת התקנות: מתוך 770 מיליון שקל - מינהל התרבות, החברה הערבית מקבלת קרוב ל-14 מיליון שקל.
עיסאווי פריג': מחישוב שחישבתי על פניו, 14 מיליון שקל החברה ערבית מקבלת מהתקציב הקיים, דהיינו, כל אזרח ערבי מקבל על-פי ערך השוויון הדמוקרטי הישראלי שבעה שקלים לשנה, זה מה שהאזרח הערבי מקבל ממשרד התרבות.
עיסאווי פריג': נכון שהאזרח היהודי מקבל 80 שקל, שזה גם נמוך בעיני.
יעקב מרגי: אני מבקש, חלק מהאזרחים היהודים.
עיסאווי פריג': אה, חלק, כן.
עיסאווי פריג': לא, התורנים, אתם מקבלים לא רע.
יעקב מרגי: עזוב, בוא.
עיסאווי פריג': אתם באחוז טוב, ראיתי.
יעקב מרגי: יש את החרדים, התורני – אצלנו יותר מורכב מאצלכם, אז בוא.
חנין זועבי: אבל יותר טוב.
יעקב מרגי: את לא נשארת חייבת, את זה אני יודע.
עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אני רוצה להיות יעיל בדיון, אני רוצה כותרות שיש תוספת, והמצב הוא לא חדש, המצב לא חדש, המצב שנים על גבי שנים.
עיסאווי פריג': עברתי על התקנות, אדוני, של מינהל התרבות, ואיפה החברה הערבית נמצאת?
עיסאווי פריג': רק לסבר את האוזניים: תקנת מינהל התרבות של החברה הערבית בשנת 2014 - 11 מיליון, ב-2015 - 11.8 מיליון, תקנת פרסים - 550,000 שקל, תקנת מוזיקה - 488,000 שקל ותקנת פסטיבלים - 590,000 שקל – סך הכול 14 מיליון שקלים.
עיסאווי פריג': שאלתי, אמרו לי: יש מוזיאונים, יש תקנה של מוזיאונים, שאלתי את עצמי, בתקנה הזאת כתוב - 1.4 מיליון שקלים למוזיאונים, שמשולמים תחת הכותרת "ערבי".
עיסאווי פריג': שאלתי איפה המוזיאונים?
עיסאווי פריג': אז אמרו לי: יש מוזיאון בשם "ג'ו אלון" שמתעסק באסלאם, איפה זה נמצא?
<אורלי פורמן: בתרבות הבדואית.
<יהודית גידלי: בדואים.
<יהודית גידלי: בנגב.
יעקב מרגי: בנגב.
<אורלי פורמן: בנגב.
עיסאווי פריג': הוא בעצם ביישוב בדואי?
עיסאווי פריג': הקצו - - -
אוסאמה סעדי: באיזה אוהל שם.
עיסאווי פריג': ואיפה הוא נמצא?
עיסאווי פריג': אני לא יודע.
עיסאווי פריג': "ג'ו אלון", איפה הוא?
יעקב מרגי: רבותי, רבותי, בואו, אומנם התחלנו – חבר הכנסת, כשהייתי מתלונן על המורה שלי, היו אומרים לי: כל מורה והשיגעון שלה, כל ראש ועדה והשיגעון שלו.
יעקב מרגי: אני רוצה לתת לכולם לדבר, אבל יהיה סדר ולא מקהילות.
יעקב מרגי: תשמרו את קריאות הביניים.
יעקב מרגי: חוץ מהפריבילגיה היחידה שיש לי, לי מותר להתערב בדיון.
עיסאווי פריג': שני מוזיאונים, אדוני היושב-ראש, מוזיאון "ג'ו אלון", שאני לא יודע איפה זה.
יעקב מרגי: זה קרוב אלי.
עיסאווי פריג': זה קרוב אליך?
עיסאווי פריג': אני איש הנגב, זה קרוב אלי.
עיסאווי פריג': זה ברהט או בשגב-שלום?
<קריאה: יהב-להבים.
יעקב מרגי: להבים.
יעקב מרגי: זה ליד תחנת הרכבת רהט-להבים.
עיסאווי פריג': בלהבים.
עיסאווי פריג': יער להבים.
עיסאווי פריג': וזה נחשב תחת הכותרת "תמיכה בערבים".
עיסאווי פריג': ויש את מוזיאון האסלאם, שאלתי, איפה זה?
<יהודית גידלי: בירושלים.
עיסאווי פריג': זה בירושלים.
עיסאווי פריג': אז את מוזיאון האסלאם - - -
יעקב מרגי: רבותי, לא לעזור לו, כי מי שרוצה לתקן אותו, אחר כך בהמשך, כי יש לי שמיעה בעייתית.
עיסאווי פריג': ומוזיאון "ג'ו אלון" שמקבל 1.4 מיליון שקל, וזאת התמיכה תחת הכותרת "תמיכה למוזיאונים בחברה הערבית".
עיסאווי פריג': בתקנה למוסדות תרבות במצוקה - אפס, ירושלים מקבלת 30 מיליון - תקנת ירושלים, הערבים - אפס, תקנת אומנות פלסטית - אפס, תקנת מחול - אפס, תקנת קולנוע - אפס, מבנים - אפס, יש כמה שיפוצים.
עיסאווי פריג': אני עובר על כל זה, גברתי המנכ"לית, כאזרח ישראלי אני רואה את הדברים האלו ומתבייש.
עיסאווי פריג': עיקרון השוויון שכולם מדברים עליו, כשזה מגיע לחצר שלנו הוא נעלם.
עיסאווי פריג': הוא נעלם.
עיסאווי פריג': כל אזרח, אם את מתרגמת את התמיכה בתרבות, מתבטאת בשבעה שקלים, זה מביש.
יעקב מרגי: עיסאווי, רק משפט.
יעקב מרגי: אנחנו ב-11:00 נכנסים למליאה, אפילו לא 11 ודקה; דבר שני, יש לנו שמונה ח"כים מכובדים שרוצים לדבר, ויש אורחים שרוצים להשיב לכם, ואני רוצה לתבוע את התביעות שלי, לכן בוא נתמקד.
עיסאווי פריג': אין בעיה, אני מסיים, אדוני, אני מתמקד.
עיסאווי פריג': אני מבקש מכבודו לצאת מכאן עם מסקנה, ולא עם כותרת בעיתון שמאוד קל לייצר.
עיסאווי פריג': אני רוצה כותרת בעיתון של שרת התרבות: הוספתי כסף למשרד התרבות.
עיסאווי פריג': אני רוצה מסקנה ולא רק שבאים ומדברים, בסדר, אדוני?
יעקב מרגי: בגיל שלנו, אתה יודע, יש לנו ערך לזמן.
יעקב מרגי: בזבזנו הרבה ממנו, אז אנחנו לא מכלים את הזמן, ונבקש, בעזרת השם, גם תשובות.
יעקב מרגי: חבר הכנסת עודה איימן יושב-ראש הרשימה המשותפת, בבקשה, המציע השני.
איימן עודה: כבוד היושב-ראש, כבוד המנכ"לית, מנהלת הוועדה, חברי חברי הוועדה, האורחים, במיוחד מפורום עמותות התרבות, אהלן וסהלן.
איימן עודה: מרכז "מוסאוא", אהלן וסהלן.
איימן עודה: זה שאנשי תרבות טורחים ומגיעים בבוקר, כלומר, קמים בבוקר בשעה חמש, והחיים של אנשי תרבות הם חיי לילה, אז זה אומר עד כמה שהאנשים חפצי תרבות וחפצי חיים נאורים.
איימן עודה: וזה שמהרשימה המשותפת, כולל חבר הכנסת עיסאווי פריג', כולם מגיעים לפה, זה אומר עד כמה הנושא חשוב עבור האוכלוסייה שלנו.
איימן עודה: אדבר בשלוש הדקות שאני אמור לדבר בהם, כי פשוט מאוד עם נתונים כאלה קשה להפריז בדיבורים על האפליה.
איימן עודה: הדבר כתוב שחור על גבי לבן, דוח מבקר המדינה כבר התייחס לנושא, יש החלטת בג"ץ, יש מיפוי צרכים גם מטעם משרד התרבות.
איימן עודה: אבל כמו שאנחנו יודעים שיש ועדות, והיו ועדות יותר גדולות, כמו ועדת אור, אחריה ועדת טרכטנברג, אז יכול להיות שהוועדות יגידו דברים שהם כל כך חיוביים בכיוון הנכון, אבל מבחינה מעשית אנחנו רואים איך ממסמסים את הנושאים.
איימן עודה: אם אנחנו מדברים כבר על התרבות, אז אחד מאנשי הרוח הדגולים של האוכלוסייה הערבית, אמיל חביבי, אמר פעם שלקח לחלק מהיהודים 50 שנה בשביל ללמוד את המילה הערבית "אהלן", מילת ברכה, אז הוא מקווה שלא ייקח להם עוד 50 שנה בשביל ללמוד את המילה "סהלן", בשביל להגיד "אהלן וסהלן" בבת-אחת.
איימן עודה: לכן, אני מקווה שלא לומדים ומכירים את האפליה תוך 50 שנה, ואחרי זה ייקח לנו עוד 50 שנה בשביל לצמצם את הפערים.
איימן עודה: פה הדבר כתוב שחור על גבי לבן שמוזיאונים - אפס, בתי-ספר לאומנות - אפס, פעילות קולנוע, סינמטק – אפס, כלומר, זה מצטרף לכל מיני אפסים, כמו בתי-משפט - אפס, למשל, כמו זה שהמדינה לא הקימה ולו יישוב ערבי אחד במשולש או בגליל, אפליה שהיא כל כך ברורה.
איימן עודה: לכן, אנחנו צריכים לא לנתח אלא לגשת אל העיקר, אל הפתרונות.
איימן עודה: לכן, כבוד היושב-ראש, כבוד המנכ"לית, יש לי הצעה ספציפית שקיבלתי ממרכז "מוסאוא" – תודה רבה איאד, וגם ג'ואד, וגם סאמח, בוודאי ערין עאבדי – ההמלצות אומרות ככה: העלאה מיידית לחלקה של התרבות הערבית בתקציב התרבות הכללית ב-20%, זה האחוז שלנו בחברה, 20%.
איימן עודה: מה לגבי האפליה המתקנת?
איימן עודה: אנחנו עוד נמשיך לדבר, מה עם העוול ההיסטורי?
איימן עודה: עוד נמשיך לדבר על העוול ההיסטורי, אבל לפחות, לפחות, להתחיל מעכשיו לסגור את הפער לשנים הבאות.
איימן עודה: ואנחנו עוד נמשיך לבקש לתקן את העוול שנגרם במשך שנים ארוכות.
איימן עודה: "התאמת הקריטריונים הכלליים לצורכי התרבות הערבית ופתיחת האפשרות לעמותות הערביות לגשת לתקציבים הכלליים מבלי למנוע מהם לגשת לתקנה התקציבית של התרבות הערבית או לתקנות תקציביות אחרות; הכנת תוכנית ממשלתית בין-משרדית, בניית מבני תרבות ומפעלי תרבות לחברה הערבית, שתוביל לחיזוק התרבות הערבית ברמה המקומית והארצית; והקמת יחידה משותפת למשרד האוצר, הבינוי והשיכון והתרבות והספורט, שתוביל לבניית מתקני תרבות ומבני תרבות אזוריים שישרתו את האוכלוסייה הערבית ויאפשרו קיום חיי תרבות ופעילויות תרבות תוך הדגשת קיומם של מפעלי עוגן אזוריים; ביטול ההתניה במצ'נג ליישובים באשכולות 1 עד 4 בפעילויות תרבות; בתיאום עם משרד התיירות יוקם צוות בין-משרדי לקיום פסטיבלים עונתיים, שישקפו את הייחודיות התרבותית המקומית לעידוד תיירות מקומית ואחרת ולהעשרת חיי התרבות המקומיים; תמיכה בעמותות תרבות ערביות גם בערים מעורבות; הקמת ועדת בדיקה לייסוד בית-ספר לאומנות בחברה הערבית; הקמת ועדת היגוי לייסוד חמישה מוזיאונים בחברה הערבית, שלושה מוזיאונים אזוריים למורשת הערבית שיפעלו בשלושה אזורים בצפון, במרכז ובדרום - מוזיאון האומנות ומוזיאון הטבע והאדם; עידוד היצירה הספרותית; ייסוד ועדה מקצועית שתמונה על חלוקת פרסים ומענקים לסופרים ולכותבי כתבי עת בשפה הערבית; הקמת ועדה מקצועית שתבחן את אתרי המורשת והשימור בחברה הערבית, והכנת תוכנית מקצועית לשימור אתרים אלה; ספריות, הקמת ספריה ציבורית ביישובים שאין בהם ספרייה; מימון סדנאות יצירה וכתיבה בשפה הערבית".
איימן עודה: אחת הבעיות זאת בעיית השותפות.
איימן עודה: אנחנו נמצאים באופוזיציה כל הזמן, אז לא רואים לנכון לשתף אותנו.
איימן עודה: אנחנו נישאר באופוזיציה, יש לנו עמדה פוליטית אידיאולוגית כל כך ברורה, אבל יש ייחוד לאוכלוסייה הערבית.
איימן עודה: לכן, כשהמשרד יראה בעמותות, יראה גם ברשימה המשותפת שותפה בהכנה, באיך מצמצמים את הפערים, בלי זה לא נגיע לצמצום פערים.
איימן עודה: זאת תפיסת עולם, או לראות בנו שותפים או שאתם יודעים מה הערבים צורכים, למה הם נזקקים, אז אתם תחליטו.
איימן עודה: אני מבקש את הגישה הזאת של שותפות יחד עם הרשימה המשותפת, שקיבלה יותר מ-85% מהקולות של האוכלוסייה הערבית, יחד עם העמותות, לרבות מרכז "מוסאוא" והפורום לתרבות ערבית, שנהיה שותפים.
איימן עודה: אז הצעתי הקונקרטית היא ההצעה הראשונה, העלאה מיידית של חלקה של התרבות הערבית בתקציב התרבות הכללית ל-20%.
יעקב מרגי: כפי שאמרתי, מייד אחרי חברי הכנסת המציעים אעביר את רשות הדיבור למנכ"לית משרד התרבות, שתתייחס פחות או יותר גם לדוח וגם לדברים שנאמרו.
<אורלי פורמן: בוקר טוב לכולם, כבוד היושב-ראש חבר הכנסת מרגי, קודם כול, הצלחה רבה בתפקידך, נשמח להגיע לוועדה ולהציג את הפעילות הענפה של משרד התרבות והספורט בתחומי התרבות, הספורט, הטקסים והאירועים הממלכתיים, וכמובן, רשות העתיקות ושימור האתרים.
<אורלי פורמן: מכובדי חברי הכנסת, אנשי התרבות, רמדאן כרים, זה קודם כול.
<אורלי פורמן: אז באמת שיהיה לכם חודש - - -
<קריאה: שטרי.
<אורלי פורמן: אני מביאה את דברי היום לעצם העניין שהעלו שני חברי הכנסת, גם בשם שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.
<אורלי פורמן: אני רוצה לחזור על מה שכבר אמרה השרה כמעט על כל במה אפשרית במהלך החודש האחרון לגבי המדיניות שלה.