GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<כנרת חנני יהודאי: אם ייתנו לה לעבוד כל השנה, אם תפתחי את בית הספר שקמים כל השנה, העמותה תיתן להם טיפולים פרא רפואיים ברצף, ללא עצירה, והאמיני לי – זה לא שבועיים, כי אם אני מסתכלת על החיים שלנו במדינת ישראל, אז מייד אחרי השבועיים האלה יש עוד חודש וחצי חגים, וזה כבר הופך להיות סוג של חודשיים, וחודשיים מתוך השנה הזאת זה מהותי עבור הילדים.
<כנרת חנני יהודאי: זה מהותי עבור הצוות החינוכי בבית הספר.
<כנרת חנני יהודאי: זה מאוד מאתגר.
<כנרת חנני יהודאי: כשאני מסתכלת על מערכת החינוך, שאתם קוראים לזה מערכת החינוך המיוחד, אני אומרת לעצמי: המערכת היא מיוחדת.
<כנרת חנני יהודאי: החינוך הוא אותו חינוך.
<כנרת חנני יהודאי: אני מצפה מהילד האוטיסט שלי, לעשות בדיוק כמו האח המחונן שלו: להתנהג באותה צורה, לשמוח ולא לקפוץ משמחה, לחכות בתור.
<כנרת חנני יהודאי: כל הדברים הללו יכולים לקדם את הילדים שלנו.
<כנרת חנני יהודאי: שינוי קטן בחשיבה, רוטציה בחופשות תוך כדי השנה – אין יותר כלכלי מזה.
<כנרת חנני יהודאי: שתצאנה הסייעות והמורות בסביבות מאי; לא בסביבות אוגוסט.
<כנרת חנני יהודאי: שתהיה רוטציה.
<כנרת חנני יהודאי: תרחיבו את הצוות החינוכי.
<כנרת חנני יהודאי: אלה דברים שלדעתי, לא צריך תקציבים גדולים; צריך יישום וביצוע של התקציבים הממשלתיים.
נורית קורן: בית הספר אצלכם פועל כל השנה?
<כנרת חנני יהודאי: הוא פועל עד 15 באוגוסט.
<כנרת חנני יהודאי: נשארים לנו שבועיים חופש.
<כנרת חנני יהודאי: בתוך הקייטנה יש בלגאן לא קטן.
<כנרת חנני יהודאי: 15 – זה כולל הקייטנה.
<כנרת חנני יהודאי: כשאני רוצה לקחת את הבן שלי באותה שעה שאני לוקחת בדרך כלל, ב-15:30, ולהתעסק בניהול כספים, כי אני רואת חשבון, לפחות עד 15:30, בתקופת הקייטנה הסייעת שיוצאת להביא לי את הילד – אני מרחמת עליה.
<כנרת חנני יהודאי: אני כבר מפסיקה לרחם על הילד.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אביבית ברקאי-אהרונוף, עו"ד, ארגון בזכות.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: כמה דברים, אשתדל לא לחזור על דברים שנאמרו: ראשית, אנחנו מדברים על חוזר מנכ"ל משנת תשס"ד.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: בעצם בחוזר הזה התחילה ההבחנה הלא ברורה, שלא ברור מה מקורה, בין ילדים עם צרכים שונים, שמצד אחד, יש לנו ילדים עם מוגבלות שכלית, ילדים עם הפרעות התנהגות קשות, ילדים מעוכבי התפתחות, מעוכבי שפה, שזוכים לחופשה עד סוף חודש יולי, ומהצד השני יש ילדים עם צרכים שונים, שזוכים לחופשה ארוכה יותר, עד 15 באוגוסט, כפי שהוזכר כאן.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: קודם כל, לא ברור מה טיבה של ההבחנה הזאת ומדוע היא נעשתה.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני מבקשת כאן לצאת בקריאה למשרד החינוך, שיבחן מחדש את החוזר הזה, מדוע הוא נכתב, על סמך מה ההבחנה הזאת, וישתדל לתקן אותו כמה שיותר מהר.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: מעבר לאורך החופשה, באותו חוזר יש גם הבחנה לעניין השירותים הפרא רפואיים.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: לחלק מהילדים שמקבלים במהלך השנה את השירותים הללו, מופסקים הטיפולים הללו באותה תוכנית חופשה, ולחלק מהילדים ממשיך הטיפול הזה בתוכנית החופשה.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: נאמר כאן משהו לגבי יעילות הטיפולים בחופשת הקיץ.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: אני מזכירה שבשנה שעברה - זה בעצם התחיל לפני שנתיים – היתה לנו סוגיה דומה במעונות היום השיקומיים.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: במעונות היום השיקומיים חופשת הקיץ הסתיימה ב-8 באוגוסט, כמו במעונות היום הרגילים.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: באו ההורים ובצדק רב ביקשו: אנו מבקשים חופשה כמו בחינוך המיוחד, עד 15 באוגוסט, כדי לא ליצור הפסקה משמעותית וממושכת של שלושה שבועות, שבהם לא ניתנים לילדים הטיפולים הללו.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: באמת משרדי הבריאות והרווחה נרתמו כאן.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: ד"ר הדר ירדני ממשרד הבריאות אמרה בעצמה, והיא המומחית ואשת המקצוע, שגם אם היו ניתנים אותם שירותים פרא רפואיים במסגרת קופות החולים, גם אם ניתן היה לקבוע תור ולקבל טיפול, השירותים הללו לא יעילים - מדובר באנשי מקצוע חדשים, ועד שהם מכירים את הילד, הטיפול לא יעיל.
<אביבית ברקאי - אהרונוף: לכן יש חשיבות נוספת לכך שאת הטיפולים ימשיכו לתת אותם אנשי מקצוע.
נורית קורן: אני רוצה לתת לעוד שני הורים.
נורית קורן: אני מתנצלת בפני חברי הכנסת.
נורית קורן: חשוב לי לשמוע את ההורים.
<קובי כהן: שלום, שמי קובי כהן, ואני הורה לילד בחינוך המיוחד.
<קובי כהן: בעצם אנחנו טענו מספר טענות: אחת, בהתייחס למה שאמרה הגברת יוליה - טענת אפליה.
<קובי כהן: יש כאן, לדעתי, אפליה בין ילדים עם לקויות בשכיחות נמוכה לילדים עם לקויות בשכיחות גבוהה.
<קובי כהן: זה דבר ראשון.
<קובי כהן: דבר שני, פגיעה ברצף הטיפולי.
<קובי כהן: מה שנאמר כרגע, זה עניין מהותי.
<קובי כהן: זה עניין של חודשיים.
<קובי כהן: 15% מהשנה הילדים מפסיקים לקבל טיפול.
<קובי כהן: לדעתי, מדינת ישראל צריכה לתת מענה רחב יותר לכל ילדי החינוך המיוחד, כלומר כל ילד בחינוך המיוחד, ולא משנה מה הצורך שלו, צריך לתת לו מענה.
<קובי כהן: העניין הוא שהרשות המקומית או משרד החינוך לא נותנות חלופה של קייטנה לילדים הללו.
<קובי כהן: גם אם הייתי רוצה לרשום ילד כזה לקייטנה - אין לי היכולת.
<קובי כהן: האופציה היחידה שברשותי היא להפסיק לעבוד חודש וחצי, ולשבת עם הילד בבית.
<קובי כהן: בעוד שילדים אחרים יכולים להשתכשך בקייטנת מים וסבון או קייטנת כדורגל, ויש להם מענה, דווקא לילדים האלה, שלא חטאו, אין להם שום מסגרת.
<קובי כהן: ילד כזה, שמפסיקים לו חודש וחצי פעילות, יוצא מאיפוס.
<קובי כהן: הם צריכים שגרה.
<קובי כהן: קל וחומר כשאתה מפסיק להם את הטיפולים.
<קובי כהן: אני גם אישית פניתי לקופת החולים, ביקשתי כבר לקבוע תורים מ-1 ביולי עד 31 באוגוסט.
<קובי כהן: אמרתי להם: רבותיי, אנא העבירו לי את רשימת התורים כדי שנוכל להיערך עם טיולים, חופשות וכדומה.
<קובי כהן: לא קיבלתי תשובה.
<קובי כהן: התשובה היא שכנראה, אין מקום, אין יכולת.
<קובי כהן: כשפניתי למשרד הבריאות, לד"ר הדר ירדני, יש לי כאן תשובה כתובה ממנה.
<קובי כהן: היא טוענת, כמו שאמרה עו"ד אביבית אהרונוף – היא כותבת כך: חודש וחצי של טיפול נראה לי מאוד לא יעיל.
<קובי כהן: תהליך ההיכרות וההסתגלות יהווה את מרבית התקופה.
<קובי כהן: הייתי פונה למעון ומבקשת כלים כדי לספק את התרגול בבית.
<קובי כהן: אני הורה שעובד מ-07:00 עד 18:00, אמור עכשיו לתרגל את הילד שלי?
<קובי כהן: זה נשמע לא רציני ולא ענייני.
נורית קורן: אתם כהורים לילדים עם צרכים מיוחדים – אני מאוד מעריכה אתכם, וכל הכבוד לכם, שאתם מנסים לקדם את הילדים שלכם.
נורית קורן: זו משימה לא קלה.
נורית קורן: אנחנו נשתדל לעשות כל מה שנוכל.
נורית קורן: רויטל ואז סער אמיר, כי אנחנו צריכים לסיים.
נורית קורן: רק תזדרזו.
<רויטל לן כהן: זה מהמם בעיניי ששולחים אותנו לטפל בילדים שלנו, וכשאנחנו מגיעים לוועדות השמה, אומרים לנו שאנחנו לא אנשים מקצועיים.
נורית קורן: או הורים מטרידנים.
<רויטל לן כהן: אי-אפשר להחזיק את המקל בשתי קצותיו.
<רויטל לן כהן: היה שר שצעק עלינו: די, אבל הוא כבר לא פה.
<רויטל לן כהן: קודם כל, הסקטוריאליות היא גם בין הנכויות, אבל היא גם בין הילדים – אותו ילד, במערכת החינוך, בין אם הוא בשילוב בכיתה קטנה או בחינוך מיוחד, זה הרי אמור להיות עניין של בחירה, אבל יוצא שילד משולב, ילד בכיתה קטנה וילד בחינוך המיוחד הכוללני לא יקבלו אותו דבר.
<רויטל לן כהן: אין שום קשר, זה שרירותי לחלוטין.
<רויטל לן כהן: זה לא הגיוני וגם לא פדגוגי.
<רויטל לן כהן: מעבר לגיל מסוים אין פתרונות בכלל.
<רויטל לן כהן: זה קורה גם בענייני חינוך מיוחד, שמעבר לגיל מסוים הם הופכים להיות קייטנה.
נורית קורן: בואו נתרכז בקייטנה, כי הדיון הבא יהיה על החינוך- - -
<רויטל לן כהן: אני מתרכזת בקייטנה.
<רויטל לן כהן: כשהילדים קטנים, אפשר לעשות אתם משחקים או דברים, ואז הם יכולים כל מיני סוגי צוותים.
<רויטל לן כהן: מעבר לגיל מסוים אי-אפשר לעשות את זה יותר, ואז יוצא שגם בתוך הקייטנות האלה אין בעצם מענה, והם בעיקר מחכים שהיום ייגמר.
<רויטל לן כהן: אני רוצה לדבר על אותו ילד – הרבה פעמים הסיבה שההורים לא בוחרים בשילוב, היא בגלל שאין לילדים משולבים מענים, כי גם כשהם הולכים לקייטנות הרגילות – אל"ף, לא תמיד הקייטנות הרגילות מסכימות לקבל אותם; בי"ת, אחר כך אומרים להם – הסייעת שלך, סוף-סוף הגענו לזה שהיא חייבת לעבוד כל השנה, אבל היא לא רוצה ללכת לקייטנה – אנחנו לא יכולים לחייב אותה.
<רויטל לן כהן: אנחנו שולחים מישהו שלא, שולחים מישהו שכן.
<רויטל לן כהן: גם אחרי גיל מסוים אין יותר קייטנות לילדים, ואז יוצא שילדים משולבים, אחרי גיל מסוים – כיתה ג'-ד' - אין להם מענים בכלל, ומשרד החינוך לא מוכן להתגמש על כל מיני פתרונות אחרים, ויוצא שמגיל מסוים אין להם פתרונות, ולכן הם נאלצים ללכת לחינוך המיוחד, גם אם לא רצו לבחור בזה.
<רויטל לן כהן: לגבי אחריות עירונית – אני לשנייה שמה גם את הכובע שלי כחברת מועצה.
<רויטל לן כהן: אני מועצה בדירוג 8, אני יכולה לדאוג לילדים, נגיד.
<רויטל לן כהן: מה קורה ברשויות עירוניות בדירוג 4?
<רויטל לן כהן: הם לא ידאגו לילדים.
<רויטל לן כהן: מה זה אומר?
<רויטל לן כהן: שיש ילדים ברשויות מסוימות שיש להם פתרונות, כי הרשות העירונית לוקחת אחריות כי יש לה כסף, ויש ילדים שלא נעשה את זה?
<רויטל לן כהן: זו אחריות ממשלתית, זו אחריות של השלטון המרכזי.
<רויטל לן כהן: אין דבר כזה.
<רויטל לן כהן: זו צריכה להיות אחריות של המדינה כמדינה.
<רויטל לן כהן: האחריות העירונית צריכה להיות מה שמעבר ולא השירות הבסיסי.
<רויטל לן כהן: לגבי שיח משותף, יכול להיות שיש פה שיח משותף, אבל אם אנחנו נמצאים שבועיים לפני סןף השנה, לא דיברתם אתנו על זה - זה אומר שלא היה שיח משותף.
<רויטל לן כהן: אני יודעת שאתם מנסים, אבל לא היה.
<רויטל לן כהן: לגבי הילדים שמסיימים בצהריים את הקייטנות, וב-12:00 מתחילה ההסעה – יש ילדים שהם שעה וחצי-שעתיים מרחק.
<רויטל לן כהן: הם מגיעים הביתה בשעה 14:00.
<רויטל לן כהן: הפעם האחרונה שהם אכלו זה 08:00.
<רויטל לן כהן: אי-אפשר להתייחס לזה כאילו ב-12:00 נגמר היום.
<רויטל לן כהן: אם החלטתם שנגמר ב-12:00, תחשבו על זה שהביתה הוא מגיע ב-14:00.
<רויטל לן כהן: וגם השעה 12:00 לא הגיונית.
<רויטל לן כהן: שנים אנחנו אומרים שהמתי"א – מרכז התמיכה היישובית של משרד החינוך – יוצא לחופש באוגוסט.
<רויטל לן כהן: איך אתם יוצאים לחופש באוגוסט?
<רויטל לן כהן: זה בדיוק החודש שצריך לדאוג גם למה שקורה עכשיו וגם למה שיקרה בספטמבר.
<רויטל לן כהן: לא ייתכן שהם יוצאים לחופש באוגוסט.
<רויטל לן כהן: שייצאו במאי, שייצאו בפברואר.
<רויטל לן כהן: זה לא הגיוני.
<רויטל לן כהן: ולגבי הקייטנות שמנסות לגייס תרומות, כי זה ילדים עם צרכים מיוחדים, התוצאה של זה היא לקבע את המסכנות בחברה, ואחר כך אנחנו לא יכולים לצאת לשם ולומר: אנחנו שווים בין שווים.
<רויטל לן כהן: אי-אפשר משך שנים לומר: תעזרו לנו – אנחנו מסכנים.
<רויטל לן כהן: זה לא עובד כך.
<רויטל לן כהן: זו אחריות ממשלתית, כי מגיע.
<רויטל לן כהן: זו זכות ולא חסד.
נורית קורן: צודקת.
נורית קורן: אנחנו חייבים לסיים את הדיון פה בנושא הזה.
אורלי לוי אבקסיס: יש פה חברים שצריכים להגיע לוועדות נוספות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עוקבים אחריהם ומלווים אותם לא בשנה הראשונה.
נורית קורן: אתן לאמיר סער, ואם מישהו ירצה להוסיף משפט- - -
<אמיר סער: שלום, אני אמיר סער, ואני חבר בפורום ועדי ההורים היישוביים ובוועד ההורים של גבעתיים.
<אמיר סער: אני הורה צעיר.
<אמיר סער: פעם ראשונה השנה, הבן שלי בן 4, נכנס לגן שפתי.
<אמיר סער: אין לו המורכבות הגדולה, רק הילד שלי חי בבועה בתחילת השנה, וכל הטיפולים מאוד עזרו לילד להשתלב.
<אמיר סער: עכשיו אנחנו מגיעים לחודש יולי, ואתם מבטלים לנו את הטיפולים.
<אמיר סער: אנחנו מגיעים לחודש אוגוסט, ואין לנו קייטנה.
<אמיר סער: זה אומר שאני עכשיו ב-14:00, כי הגן נמשך ביולי עד 14:00, צריך לעזוב את העבודה, אני ואשתי, ולמצוא פתרונות לילדים.
<אמיר סער: למה ילד רגיל, העירייה, הרשות המקומית נותנת לו פתרון לחודש אוגוסט - לנו אין.
<אמיר סער: מנסים למצוא פתרונות, המצאות של גננת פרטית שתבוא ותממן את זה.
<אמיר סער: בעיריית גבעתיים – אולי יש להם הכסף; יש עיריות שאין להן את זה.
<אמיר סער: זה צריך להיות פתרון הרבה יותר גדול ומערכתי.
<אמיר סער: הסיפור, שיש פה שלמה שכבר שנים נמצא – אני חדש.
<אמיר סער: אותי מפתיעים כל יום מחדש.
<אמיר סער: הגננת שלי בחודש יולי מסיימת לעבוד בשעה 13:30.
<אמיר סער: הגן נמשך עד 14:00.
<אמיר סער: למה?
<אמיר סער: אפילו היא לא יודעת.
<אמיר סער: אנחנו רוצים לתת לילדים האלה קביים כדי לשלב אותם בחברה, ובעצם בחודשים יולי ואוגוסט זורקים להם את הקביים – נחזור לספטמבר, שגם הוא חגים.
<אמיר סער: חבל.
<אמיר סער: צריכים למצוא פתרונות.
נורית קורן: חברים, צריכים לסיים.
נורית קורן: אנחנו משודרים.
נורית קורן: אני מבקשת ממש במשפט, כי אנחנו צריכים לפנות את החדר.
<שוקי בידר: שמי שוקי בידר.
<שוקי בידר: אני אבא לילד אוטיסט בן 10.5.
<שוקי בידר: קודם כל המון תודות.
<שוקי בידר: אדבר על נקודה שלא דיברו עליה, והיא נוגעת בעיקר להורים חרדיים.
<שוקי בידר: החופשה בין 15.8 עד 1.9 יוצאת בחודש העברי בין ב' אלול לי"ז אלול.
<שוקי בידר: זה הזמן שכל האחים של הילד נמצאים בלימודים.
<שוקי בידר: אם יש מישהו שיעזור לי לגדל את הילד, כי אשתי נכה נפשית, זה הבן שלי, בן 12.
<שוקי בידר: הוא הפך למטפל בגיל קטן.
<שוקי בידר: גם הוא לא יהיה לי.
<שוקי בידר: אני לא יכול להתמודד לבד.
אורי מקלב: מעבר לזה, המתנדבים לא יכולים להתנדב.
נורית קורן: אני ממש מתנצלת.
אורלי לוי אבקסיס: אם עכשיו לא יהיה פתרון, בכל שנה- - -
נורית קורן: אנחנו נצא עם מכתב למשרד החינוך ולשר החינוך, ואני אפנה לראש הממשלה, שיתערב פה כדי לפתור את הבעיה הזאת, כדי שיהיה מענה הולם עכשיו בקייטנות.
יפעת שאשא ביטון: צריך המלצות קונקרטיות.
נורית קורן: יהיו המלצות קונקרטיות.
קריאה: רק אם אפשר לתחום את הדברים בלוחות זמנים, כדי שנוכל להיערך.
<רויטל לן כהן: עוד שבועיים זה חופש.
נורית קורן: אנחנו צריכים לפנות את החדר.
נורית קורן: נמשיך את הישיבה בחדר הוועדה - אסיים שם את המסקנות.
נורית קורן: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך, להקצות כסף לקייטנות, כבר השנה.
סתיו שפיר: אפשר לדעת, מה העלות של הקייטנות, שהיא כל כך בעייתית?
נורית קורן: שאלנו את בני ביטון, שהוא סגן יושב-ראש השלטון המקומי.
נורית קורן: הוא אמר שעד מחר הוא ייתן לנו פחות או יותר כמה העלות.
סתיו שפיר: אין פה נציגי האוצר?
קריאה: אני לפגישה הבאה.
יפעת שאשא ביטון: ברשותך, לא מספיק להגיד שצריך להקצות כסף, כי צריך פשוט לפרק את זה לצעדים אופרטיביים.
יפעת שאשא ביטון: צריך לדון בסוגיית הסייעות.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא ניתן דברים קונקרטיים- - -
נורית קורן: רק התחלנו.
נורית קורן: אנחנו מבקשים, תוך שבוע ימים, אם תוכלו לתת לנו מה עלות התקציב – המשך הקייטנות, לפחות עד 15.8.
נורית קורן: מצדי, שיהיה עוד סוף אוגוסט.
קריאה: את לא יכולה לומר עד 15 באוגוסט.
נורית קורן: אני מבקשת שזה יהיה עד הסוף, אבל נאמר לנו שיש ילדים שמסיימים ב-30, ויש שמסיימים ב-15.
נורית קורן: אנחנו רוצים לדעת, האם ניתן יהיה לעשות את הקייטנה עד 30, ומה העלות של זה.
נורית קורן: אנחנו רוצים שיהיה ארוך לכולם, ולא עד 12:30.
נורית קורן: בנושא הסייעות והטיפולים הפרא רפואיים, שהם ימשיכו כל זמן הקייטנה.
נורית קורן: אנחנו מבקשים תוך שבוע את המספרים של התקציב ומה שצריך.
נורית קורן: ממשרד החינוך אנחנו מבקשים תוכנית מלאה, שתראה לנו, איך אנחנו עושים כבר השנה את הקייטנות, ותוכנית לשנה הבאה.
<רויטל לן כהן: כולל גמישות בפתרונות לילדים משולבים כבר בחופש הזה, שיוצאים לחופש בעוד עשרה ימים.
נורית קורן: בבקשה, חבר הכנסת מקלב.
אורי מקלב: אני מבין שמאבדים רסן קצת, וזה נכון, אבל עוד נקודה אחת מכל הנקודות שדיברתם עליהם, זה נושא שפנו אליי מנהלי בתי ספר, שהם כן ממשיכים במסגרת כזו או אחרת בתוך בתי הספר, במסגרת קייטנה בית ספרית.
אורי מקלב: יש ילדים בכיתות מקדמות ובכיתות משלבות, שלא יכולים להשתלב בפעילות הזאת, וכל ההשקעה בשילוב יורדות לטמיון, כי אין להם הסעה להגיע למסגרת.
אורי מקלב: כפי שאנחנו יודעים, הכיתות המשלבות והמקדמות - אלה לא בתי ספר שכונתיים; ילדים מוסעים מקצה העיר האחד לשני כדי להגיע.
אורי מקלב: אין הסעות.
קריאה: יש הסעות.
אורי מקלב: השלטון המקומי מפסיק את ההסעות לכיתות המשלבות והמקדמות ב-1.7.
אורי מקלב: פניתי למר גיספן עכשיו, ולא קיבלתי תשובה בעיריית ירושלים.
אורי מקלב: בשנה שעברה לא יכלו לשלב.
אורי מקלב: ילדות בכו- - -
קריאה: יש הסעה בחינוך המיוחד עד 30.7.
אורי מקלב: זה לא עובד בכיתות המקדמות.
אורי מקלב: זה לא חינוך מיוחד.
אורי מקלב: אם יש, סגרנו עניין.
נורית קורן: אני רוצה לסגור את הדיון על הקייטנות.
אורי מקלב: לא לקיים מסגרת חדשה או להמציא את הגלגל; בסך הכול להמשיך את ההסעות, הקיימות, כי ילד שגר בשכונה מרוחקת, ומוסע עד הכיתה המתאימה לו, הוא מרגיש שקורעים אותו מהכיתה.
אורי מקלב: כל מה שהשקיעו כל השנה, עכשיו יורד לטמיון.
נורית קורן: נוסיף את עניין הקייטנות בחינוך המשלב, שגם להם צריך לדאוג למסגרת, ואם צריך להכניס אותם לחינוך המיוחד, כי לא ייתכן- - -
<רויטל לן כהן: להיות גמישים בפתרונות.
<רויטל לן כהן: יש המון פתרונות.
נורית קורן: אני מתכוונת שבתקציב הזה של החינוך המיוחד, שגם הילדים המשלבים יוכלו להיות עד 16:00.
יפעת שאשא ביטון: לא יכולים עד 16:00, כי זה תלוי בתוכנית – צריך להאריך את התנאים כאילו הוארכה שנת הלימודים.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שעושים בגנים, ואפשר לעשות את זה בחינוך המיוחד, וזה משאיר את כל הקונסטלציה ברצף, בלי שום עניינים.
<רחלי אברמזון: אני מבקשת שנשמור על המושג של הארכת שנת הלימודים, כי אנחנו מדברים על הארכת שנת הלימודים בכל ההיבטים הפדגוגיים, בעיקר בעקבות הדיון החשוב הזה.
קארין אלהרר: גברתי יושבת-הראש, אני רק רוצה לוודא: המשרדים החינוך והאוצר קיבלו שבוע להכין תוכנית מסודרת ותוכנית בצדה.
קארין אלהרר: כולל פתרון לילדים משולבים.
נורית קורן: ואם צריך שמשרד הרווחה ייכנס לפה, גם הוא.
<רויטל לן כהן: כולנו מוכנים להיות שותפים.
<רויטל לן כהן: יש לנו ותק של עשרות שנים בעניין הזה.
נורית קורן: במסגרת הבנייה החדשה שדיברה עליה מפקחת משרד החינוך, ההורים יהיו שותפים מלאים.
<לאה פרנקל: לאה פרנקל, הסתדרות המורים.
<לאה פרנקל: אני מבקשת מילה בעניין הזה.
<לאה פרנקל: הסיכום מאוד מקובל.
<לאה פרנקל: אני נציגת אלה שיבצעו את כל ההחלטות שיוחלטו היום.
<לאה פרנקל: אני מבקשת שני דברים: אל"ף, לא לשכוח את אלה שעושים את העבודה, ולא לשפוך את התינוק יחד עם המים.
<לאה פרנקל: יש אנשים שעובדים מאוד קשה.
<לאה פרנקל: דבר אחד: לא לשכוח את המורים שיעשו את זה, שעושים את זה.
נורית קורן: לא שכחנו.
<לאה פרנקל: ודבר שני, בבקשה, המורים יהיו שותפים לעניין של התכנון וההארכה.
<לאה פרנקל: חשוב שהם יבואו ברצון, בהבנה ובהכלה.
נורית קורן: דיברנו על זה קודם, שהמורים צריכים את החופש שלהם, שזה יהיה בסבב.
נורית קורן: אני מסכימה מאוד, שההורים שיהיו שותפים.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת – פרוטוקול מספר 4.
יעקב מרגי: בסך-הכל, זה מאתמול – ארבע ישיבות מאתמול היום.
יעקב מרגי: הכנסת מציינת היום יום העיוור, מה שמכונה Blind day – יום ההזדהות עם אנשים בעלי עיוורות ולקויות ראייה.
יעקב מרגי: את היום הזה יוזמת, מארגנת ונותנת חסות חברתי, חברת הכנסת קארין אלהרר שמיד תברך אתכם ואותנו על הדיון, ונשחרר אותה לשאר האירועים וההתחייבויות שלה.
יעקב מרגי: כפי שאתם יודעים – ודאי יש כאלה שמיד יתקנו אותי בנתונים כ הדברים נעים, ואנחנו נשענים על מקורות מידע – כפי שדווח לי, כפי שקיבלתי, ואם אני מדייק, יש כ-25,000 בעלי תעודות עיוור במדינת ישראל.
יעקב מרגי: לדעתי, יש בעלי לקויות למידה כאלה שלא מוגדרות או שלא מוכרות, ואם נתחיל לעגן אותן זה יהיה מאות אלפים; כולנו בעלי מוגבלות כלשהי, ויש כאלה שנהנים כלכלית מזה גם.
יעקב מרגי: בכלל, אוכלוסיית בעלי לקויות הראייה, העיוורים, מבחינתי, מגיל קטן היא אוכלוסייה כשרונית ואיכותית.
יעקב מרגי: אני חייתי בסביבה של אנשים בעלי עיוורון ולקויות ראיה.
יעקב מרגי: אני חושב שהם יכולים להשלים, בהרבה דברים טובים ואחרים, את אלה שאין להם את הלקות הזאת, את המגבלה הזאת.
יעקב מרגי: אני חושב שזה דבר נכון, דבר חשוב, שהכנסת מציינת את היום הזה.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים הרבה על קבלת האחר או על הנגשת החברה, בכלל על כל אגפיה, לטובת אותם אנשים עם מוגבלויות.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים הרבה לאחרונה, וטוב שכך.
יעקב מרגי: לטעמי, אנחנו עושים, אבל עושים לאט ומעט.
יעקב מרגי: אני מקווה שהשנים הקרובות, הסמוכות אלינו, לשליחות שלנו, יתאפיינו בהאצת התהליכים האלה כפי שיודע מי שהשתתף אתי, ואני רואה פה חלק מהדמויות פה, והן מוכרות.
יעקב מרגי: הייתי אפילו צריך קצת להרגיע את אחת מהן, והיא יושבת מולי והיא תחייך עוד מעט בדיון ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
יעקב מרגי: לאט-לאט, אבל בעזרת השם אנחנו נעשה הכל כדי להנגיש את החברה וגם את הלבבות של החברה – את ההשכלה, את מערכות החינוך.
יעקב מרגי: אנחנו בוועדת החינוך, ובוודאי וודאי ניתן דגש בקדנציה הזאת להנגשת מערכת החינוך מהגיל הרך ועד ההשכלה הגבוהה בתחנה הכי-הכי-הכי בכירה בסגל האקדמי לאנשים עם מוגבלויות בכלל ולאנשים עם עיוורון ולקויות הראייה בפרט.
יעקב מרגי: בזה אסיים את דברי הפתיחה שלי ואעביר את רשות הדיבור לחברתי, חברת הכנסת קארין אלהרר.
קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה.
קארין אלהרר: בוקר טוב לכולן ולכולם.
קארין אלהרר: אני רוצה באמת לברך את יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת מרגי שהיה הראשון מבין כל יושבי-ראש הוועדות שמיד נענה לבקשה לקיים את הדיון בנושא של היום הזה.
קארין אלהרר: אנחנו נדבר על ה-Blind day גם במליאה ובשמונה ועדות בכנסת היום, ואני חושבת שזה חסר תקדים ל-Blind day.
קארין אלהרר: אנחנו נדבר, לאורך כל היום, על צרכים של אנשים עם לקויות ראיה ועיוורון, וכמובן גם על מה המדינה עושה ומה היא צריכה לעשות הרבה-הרבה יותר בנושא הזה, על מנת באמת לשלב אנשים עם מוגבלויות ראיה בחברה.
קארין אלהרר: זה אך ורק סמלי שאתה היית הראשון שהסכים, כי הכל באמת מתחיל בחינוך ובשילוב בחינוך, ואני מאמינה בזה בכל לבי.
קארין אלהרר: אני סמוכה ובטוחה שהדיון המשמעותי שיתקיים כאן בוועדה יתרום גם הוא לקיומו של השילוב המיוחל.
קארין אלהרר: אני מברכת אתכם ומתנצלת על כך שלא אוכל להישאר.
קארין אלהרר: אני רצה לוועדה אחרת.
קארין אלהרר: יום מוצלח ודיון פורה.
יעקב מרגי: קארין, שיהיה יום מוצלח ומהנה.
יעקב מרגי: בינתיים, הצטרפו אלינו חברי-כנסת לדיון – ואני מאמין שבהמשך הדיון יצטרפו נוספים – חבר-הכנסת מיקי מכלוף זוהר, חברת-הכנסת נורית קורן וחברי חבר-הכנסת דב חנין.
יעקב מרגי: בדיון ננהיג כך: חבר-כנסת מדבר, ואורח מדבר.
יעקב מרגי: מנהלת הוועדה מסתובבת בין האורחים, ומי שרוצה לדבר יירשם.
יעקב מרגי: תוך כדי אנחנו נקיים את הדיון ונגיע גם לאיזה שהן תובנות.
יעקב מרגי: נשמע את משרד החינוך – מה הוא תרם ומה יש לו עוד לתרום בחלקו.
יעקב מרגי: כך נביא תועלת מהדיון הזה מעבר להזדהות ומעבר לאמפתיה ולסימפתיה.
יעקב מרגי: חבר-הכנסת מיקי זוהר, בבקשה.
מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש, ראשית, ישנם שבאים לעבודה וישנם שבאים לעבוד.
מכלוף מיקי זוהר: עליך נאמר: מאלה שבאים לעבוד.
מכלוף מיקי זוהר: אנחנו באמת שמחים לראות שיש לנו בלו"ז, באופן יומיומי, ועדות אתך.
דב חנין: אלה תמיד נושאים חשובים.
מכלוף מיקי זוהר: זה סימן שבאמת הנושאים מעניינים וחשובים, ושמחתי לקחת חלק בוועדה הזו ולשבת כחבר בה.
מכלוף מיקי זוהר: לגבי חברת-הכנסת קארין אלהרר, יש לשבח אותה על העשייה החשובה שלה, הדווקנית שלה, בכל מה שקשור לאנשים בעלי מוגבלויות ונכויות.
מכלוף מיקי זוהר: זה דבר מבורך.
מכלוף מיקי זוהר: גמילות חסדים בחברה זה ערך עליון לחברה, ולכן אנחנו משבחים אותה ומעריכים אותה, וכמובן נסייע בידה.
מכלוף מיקי זוהר: בעיניי, נכות של מוגבלות בראייה היא אחת מהנכויות הקשות שאדם יכול, חלילה, לקבל, מסיבה אחת פשוטה: ההתמודדות היומיומית לא קלה, ואנחנו, הנבחרים, צריכים לעזור ולתת את הכלים, ככל שניתן כמובן, כדי להתגבר על הקשיים היומיומיים, ולשם כך נבחרנו.
מכלוף מיקי זוהר: כפי שציינתי בתחילת דבריי, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש:
מכלוף מיקי זוהר: בכל דבר שיש בו קשר לגמילות חסדים לחלש אתה תמצא אותנו עוזרים ומסייעים בידך להגיע למטרות שהצבת לפניך.
מכלוף מיקי זוהר: שתהיה לנו באמת המשך עשייה פורה ומוצלחת בעזרת השם.
יעקב מרגי: אבקש את מנהל אגף הבחינות במשרד החינוך, משה דקלו.
יעקב מרגי: תצטרף לשולחן ושב ליד מיקרופון.
יעקב מרגי: התחום שלך הוא אגף הבחינות, ובסוף-בסוף מטרת הלימוד זה להשיג את הידע, ההשכלה והתארים, אבל אחד האמצעים זה הבחינה.
יעקב מרגי: הייתי רוצה לדעת מה הייחודיות, מה ההנגשה, מה הן ההקלות, ומה משרד החינוך עושה בכל הרמות למען אוכלוסיית האנשים עם העיוורון ולקויות הראיה.
<משה דקלו: מזה שנתיים, מאז הקימה המנכ"לית לשעבר, הקמנו ועדה של הנגשה.
<משה דקלו: הגשנו מסמכים מאוד מקיפים.
דב חנין: מתי הוקמה הוועדה הזאת?
דב חנין: אמרת: "המנכ"לית לשעבר".
<משה דקלו: זה התחיל יחד עם הרב פירון.
<משה דקלו: הקמנו מאוד מקיפה והגשנו מסמכים, ויש מסמך מקיף מאוד של משרד החינוך בראשות מיכל כהן בנושא הנגשה בכלל גם בהיבטים הפיזיים וגם – מונח שאנחנו הכנסנו אותו למערכת: הנגשה פדגוגית.
<משה דקלו: הנגשה זה לא דבר רק של שיפועים, מעליות וכאלה דברים, אלא איך מנגישים חומר לימודי ובאלו אמצעים.
<משה דקלו: בסך-הכל, יש מסמך מאוד גדול שאנחנו הכנו בעניין הזה.
<משה דקלו: אצלול לתוך בחירות הבגרות.
דב חנין: אדוני אמר "הנגשה".
דב חנין: אדוני יכול לתאר לנו את הדרכים העיקריות של ההנגשה ואת סדר העדיפויות שלכם בין מודלים שונים של הנגשה או אולי מישהו אחר מהמשרד.
יעקב מרגי: הוא כרגע בתחום הבחינות.
יעקב מרגי: תתרכז בתחום שלך.
<משה דקלו: בחינות.
<משה דקלו: אני לא רוצה להרחיב.
יעקב מרגי: תתמקד בתחום שלך.
<משה דקלו: אוקיי.
<משה דקלו: ברשותכם, אני אתמקד רק בבחינות.
<משה דקלו: אני חושב שזה איזה שהוא אירוע - - -
יעקב מרגי: אם תעשה את זה בכישרון רב, תעשה את זה ב-3-2.5 דקות גג.
<משה דקלו: תודה.
<משה דקלו: במשך שנים אנחנו מקפידים באגף הבחינות, ויש לנו גם ועדת חריגים ויש לנו כל מיני ועדות, ואנחנו נוגעים בזה באופן אישי.
<משה דקלו: ילדים בעלי לקויות ראיה ועיוורים מקבלים את כל האפשרויות להיבחן במירב הסקאלה שקיימת.
<משה דקלו: בדרך-כלל, במשך שנים התרצינו בכך שילדים עיוורים נבחנים בעל-פה יחד עם מורה מיוחד שמגיע על מנת לבחון אותם בעל-פה.
<משה דקלו: האמצעים הטכנולוגיים התרחבו.
<משה דקלו: הכנסנו המון תמונות לתוך בחינות הבגרות, המון נספחים עם צבע, למשל מפות.
<משה דקלו: הכנסנו מולטימדיה, הכנסנו בתוך בחינות מתוקשבות בתוך הבחינות.
<משה דקלו: אנחנו נמצאים היום עם רפרטואר מאד גדול של אמצעים נוספים שבעצם אנחנו צריכים לגשר בינם לבין צרכים של נבחנים עיוורים.
<משה דקלו: השנה, זו השנה השנייה כבר, אחרי שגמרנו את הניסויים, הצלחנו לבחון – עכשיו, במועד הקיץ האחרון – למעלה מ-4,000 ילדים באמצעות תוכנה מיוחדת שנקראת Eye Test בשיתוף עם מט"ח.
<משה דקלו: אנחנו בוחנים ילדים בעלי לקויות ראיה.
<משה דקלו: אנחנו יכולים להנגיש להם את השאלון: (א) בהגדלה; (ב) אנחנו יכולים להשמיע להם אותו; (ג) אנחנו יכולים שהם יראו את התשובות שלהם, כלומר אנחנו מקליטים אותם.
<משה דקלו: אנחנו מקבלים את כל האמצעים.
<משה דקלו: אם הם רוצים, הם יכולים להקליד את התשובות שלהם.
<משה דקלו: בסך-הכל, תוכנת ה-Eye Test שלנו נתנה מענה ל-4,000 ילדים בכל הסקאלה – לא עיוורים, אבל לכל הילדים.
<משה דקלו: אנחנו גם בחנו בתנ"ך 1,370 ילדים.
<משה דקלו: אנחנו מרחיבים את העניין הזה.
יעקב מרגי: משה, אין ספק שנתת סקירה שפחות או יותר מראה שיש נכונות ויש הכרה של הנושא.
יעקב מרגי: נשמע גם את בעלי העניין ואת נציגי האוכלוסייה, אם צריך השלמות.
יעקב מרגי: השאלה היא כזו, וזה מה שבדרך-כלל, אנחנו, כממסד, חוטאים, ופה אני רוצה לשמוע: האם הביורוקרטיה, התנאים להכרה, הדרך להכרה ולקבלת אותם אביזרים ועזרים או אותן הקלות היא פשוטה או שזה מסלול חתחתים שאנחנו רואים בתחומים אחרים?
<משה דקלו: יש דבר אחד יותר קל ודבר אחד יותר קשה.
<משה דקלו: דבר אחד זה הטכנולוגיות, וזה דבר יותר קשה.
<משה דקלו: בסך-הכל, מבחינתנו באגף הבחינות, כל ילד בעל לקויות ראיה או עיוור מקבל את כל מה שהוא צריך בהתאם לדרישות שקובעים בפיקוח על עיוורים.
יעקב מרגי: התהליך.
<משה דקלו: התהליך מאד טריוויאלי.