GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעם סמל: אלפי תלמידים לא יבואו למוזיאונים ולתיאטראות ולא יבואו להצגות ולא יבואו לטיולים – אז מה.
<נעם סמל: אז חתמנו על הסכם.
<נעם סמל: אז לא נבוא.
<נעם סמל: אז גם אתה משדר את זה.
<נעם סמל: אני מבקש ממך, טול קורה מבין עיניך, ותחזיר את המערכת לשפיות כמו שאמרה לך נציגת התלמידים.
<נעם סמל: נערה בת 17 אומרת לך דברי אלוהים חיים.
<נעם סמל: אנחנו נעזור לך, נלך איתך.
<נעם סמל: פורום מוסדות התרבות, החברה להגנת הטבע, ההורים, משפחות, ועדי עובדים – נלך איתך.
<נעם סמל: בהחלט אתה צודק – צריך למצוא פתרון קודם כול להגנה המשפטית.
<נעם סמל: אולי צריך להקים ועדה משותפת של משרד המשפטים, משרד האוצר ומשרד החינוך כדי למצוא פורמולה להגן על המורים.
<נעם סמל: אני בעד המורים, אני לא נגד המורים, אבל אני בעד התלמידים ובעד המוסדות.
<נעם סמל: אני חושב שאי אפשר לשדר ערכים סותרים – בפולין כן, ובפלסטינה ארץ ישראל, לא.
<נעם סמל: מה קרה?
<נעם סמל: מה ההבדל?
<נעם סמל: אמרו לך, אם התלמידים מגיעים לפתחי המוזיאון או לפתחי התיאטרון או לפתחי התזמורת הפילהרמונית – מאותו רגע האחריות עלינו.
<נעם סמל: אז זה רק המהלך הזה מבית הספר עד הפתח של המוזיאון או של התיאטרון.
<נעם סמל: אז לכן אני אומר – בואו נפסיק מיד את העניין ונתכנס יחד.
<נעם סמל: בהחלט יש פה דברים נוגעים ללב, וצריך לטפל בהם.
<נעם סמל: חבר הכנסת מצנע, אולי אתה יכול להוביל פה איזשהו מהלך?
<נעם סמל: אני לא יודע מה הכנסת יכולה לעשות, אבל איזו ועדה ממלכתית או ציבורית שתפתור את הבעיה של הפעילות החוץ בית-ספרית.
מסעוד גנאים: לפנינו הרבה דברים חשובים, וכולם דברים חינוכיים.
מסעוד גנאים: תחילה זה ערך חיי אדם שהוא הראשון; שני זה עניין הטיולים שהוא חלק מהעשייה הפדגוגית והחינוכית של בית הספר והתפתחותו של התלמיד; שלישית, אי אפשר לקיים את שני הערכים האלה בלי אחריות.
מסעוד גנאים: אחריות זה החלק החשוב ביותר במערכת החינוכית.
מסעוד גנאים: לכן מורה צריך לקחת אחריות.
מסעוד גנאים: נכון, צריך לוודא שהכול נעשה כשורה וכדין כדי להבטיח את חיי התלמידים.
מסעוד גנאים: אבל אם מישהו פישל, אם קרה מקרה ונפגע תלמיד זה לא אומר שצריך לבטל את הטיולים ולהסיר את האחריות מבית הספר ומהמורים.
מסעוד גנאים: ילד או תלמיד יכול להיפגע בבית הספר, אז מה, לסגור את בתי הספר?
מסעוד גנאים: להשבית אותם?
מסעוד גנאים: לוודא שהכול נעשה באופן תקין כדי להבטיח את חייהם של התלמידים.
מסעוד גנאים: אני יודע שבכל בית ספר צריך להיות רכז טיולים, מאבטחים, מדריכים.
מסעוד גנאים: צריך לצייד את המורה בכול כדי שהטיול יהיה בטוח.
מסעוד גנאים: אבל בסוף אי אפשר לפטור את בית הספר, אי אפשר לפטור את המורה מהאחריות כי לפי דעתי, זה ערך חינוכי.
מסעוד גנאים: בסוף אני אומר – כל הדיון הזה, כל חילוקי הדעות האלה לא צריכים להיות על גבם של התלמידים, וזכותם לממש את זכותם לטייל.
<יצחק קדמן: תודה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להעלות שתי נקודות.
<יצחק קדמן: קודם כול אני רוצה להודות לך שבימים כאלה שהכנסת איננה קיימת - -
עמרם מצנע: אני חופשי ומשוחרר.
<יהודית גידלי: הכנסת קיימת.
<יצחק קדמן: לא כל יושבי-ראש הוועדות זוכרים שיש לנו למרות הבחירות גם מדינה לנהל, וטוב שנזעקת לקיים את הישיבה הזאת.
<יצחק קדמן: ראשית, דיברו פה הרבה מה יהיה אם יעמידו מורה לדין או לא יעמידו מורה לדין אחרי שהאסון כבר קרה.
<יצחק קדמן: לצערי הרב, השאלה הזאת היא לא השאלה המרכזית.
<יצחק קדמן: אנחנו צריכים לשאול, איך אפשר למנוע, ולא איך אפשר להעמיד לדין אחרי שמשהו קורה.
<יצחק קדמן: במניעה כמעט לא עוסקים.
<יצחק קדמן: אנחנו תמיד עוסקים בכיבוי שריפות.
<יצחק קדמן: אנחנו עוסקים בזה טוב, עוסקים בזה רע, מביאים סופר-טנקר, לא מביאים סופר-טנקר – אבל השריפה קרתה.
<יצחק קדמן: מה יעזור להורים האלה שהמורה יועמד לדין?
<יצחק קדמן: זה יחזיר להם את הילד שלהם?
<יצחק קדמן: אנחנו צריכים להשקיע הרבה יותר במניעה.
<יצחק קדמן: במקום שישקיעו כסף ברכישת פוליסות יקרות תשקיעו את הכסף במניעה.
<יצחק קדמן: אני יודע שמשרד החינוך עושה, אבל הרבה יותר.
<יצחק קדמן: מניעה זה הדבר הכי זול לעשות.
<יצחק קדמן: הוא גם הדבר הכי יעיל.
<יצחק קדמן: ואנחנו ממשיכים לכבות שריפות.
<יצחק קדמן: הנקודה השנייה שאני רוצה להעלות – ואני יודע שגל תכעס עליי, ואולי גם אנשים נוספים.
<יצחק קדמן: לדעתי, הדיון פה ומה שקורה עם הטיולים פה נותן לנו הזדמנות פז לחשוב מחדש בכלל על נושא הטיולים של בתי הספר.
<יצחק קדמן: אנחנו הולכים בתלם, לפעמים מכוסי עיניים.
<יצחק קדמן: אני לא בטוח שהמתכונת שהייתה בשנים האחרונות של טיולים היא המתכונת הרצויה ביותר.
<יצחק קדמן: אילו היה תלוי בי – ולא רק מסיבות של בטיחות – וזה אגב, לא רק בטיחות.
<יצחק קדמן: אני שומע ממורים שאומרים, למה לוקחים אותי ממשפחתי יומיים לישון במקום אחר?
<יצחק קדמן: אין אף מקצוע שבו נדרש לעשות תפקיד כזה; לעזוב את המשפחה, לישון בלילות – למה?
עמרם מצנע: אני אתן לדובר להשלים את המשפט.
<יצחק קדמן: אני מציע לחשוב על שינוי רדיקלי במתכונת הטיולים.
<יצחק קדמן: אני מציע לעבור - -
<יצחק קדמן: אדוני היושב-ראש, תן לי משפט אחד.
<קושה פקמן: אתה מציע לטייל דרך האינטרנט?
<יצחק קדמן: אני מציע לעבור לשיטה של טיולים חד-יומיים.
<יצחק קדמן: הם יהיו הרבה יותר זולים - -
עמרם מצנע: יצחק, זה לא נושא הדיון.
עמרם מצנע: הזמן שלנו מתקצר - -
<יצחק קדמן: זה יפתור גם את הבעיה של הדיון הזה פה.
<אלי שיש: אני חושב שרמת ההבנה והידיעה כל כך - -
עמרם מצנע: אבל חבל.
עמרם מצנע: קדמן, תודה.
עמרם מצנע: זה לא נושא הדיון, וחבל על הזמן.
עמרם מצנע: חבל, תראו איך גוררים אתכם לבזבז את זמננו.
עמרם מצנע: ממדריכי טיולים נרשמו שניים – איתן וגיל, בבקשה.
<גיל שטרן: אני גיל שטרן, אני מאגודת מדריכי הטיולים בישראל.
<גיל שטרן: אני מייצג את מאות המדריכים שבנקודת הקצה אנחנו עומדים שכם אל שכם לצדו של המורה בטיול.
<גיל שטרן: אם אתם רוצים לשמוע סיפורים תבואו אלינו כי אנחנו יודעים.
<גיל שטרן: קודם כול ברגעים אלה מפגינים חברינו ליד משרדו של רן ארז וארגון המורים כי המורים האלה כרגע מובטלים.
<גיל שטרן: אלה אנשים שהם עובדי קבלן, עובדים מוחלשים במדינה הזאת, וכרגע אין להם פרנסה להביא הביתה - -
עמרם מצנע: במקום "במדינה הזאת" בוא נגיד – "המדינה שלנו".
<גיל שטרן: - - בזכות שביתה פרועה שארגון המורים נקט.
<גיל שטרן: ארגון המורים לא ענה לפניותינו עוד מההכרזה לפני השביתה עצמה פעם אחר פעם, וחבל שכך.
<גיל שטרן: אני מרגיש מהדיבורים פה שמערכת החינוך פושטת רגל מבחינה ערכית וחינוכית כשקוראים למורה להתנער מאחריות.
<גיל שטרן: מורה יבוא ויהיה כאחד המטיילים, בנופש.
<גיל שטרן: לא – המורה אחראי לקבוצה שלו, הוא מכיר את הכיתה שלו.
<גיל שטרן: המדריך שם כדי לייעץ לו, המדריך מקצועי.
<גיל שטרן: תודה רבה לאגף של"ח ולמנהלת הנוער שמכשיר אותנו.
<גיל שטרן: יש לנו גם השגות וויכוחים עם הנהלים שהארגונים האלה קובעים לנו ותו התקן, אבל נלבן אותם בדיונים ולא בהשבתות ולא בביטול הפרנסה של אנשים.
<גיל שטרן: דבר נוסף – אין לי בעיה, וכל המדריכים אתי ורוצים שלמורים תהיה תוספת שכר, תוספת ביטוח, הגנה משפטית וכו'.
<גיל שטרן: הדרישה לחסינות שכבר דיברתם עליה היא פשוט הזויה.
<גיל שטרן: רציתי להגיד לרן ארז – אתה אומר שהמורים הוכשרו להיות מומחי מקצוע.
<גיל שטרן: גם יוטיוב וויקיפדיה הם מומחי ידע ומקצוע.
<גיל שטרן: המורה הוכשר להיות מומחה לחינוך, וחינוך זה גם בשטח עם 30 ילדים לידו.
<גיל שטרן: ואם יוצא הילד ה-30 שהוא הילד המופרע שהמורה לא יכול להשגיח עליו, והוא לא נקט את כל האמצעים להביא הורה מלווה, לאיים עליו לפני כן או אולי אפילו לא להוציא אותו לטיול, יש סיכוי שהילד הזה ידחוף את חברו מהצוק.
<גיל שטרן: כאן המדריך יכול להיות מייעץ, לעזור, להביא את הקבוצה עד 20 מטר לפני הצוק ולא לקרב אותה כי הוא יודע שיש פה קצת שובבות.
<גיל שטרן: אבל אם המורה הוציא את הילד הזה לטיול ולא הגן עליו הוא אחראי לו, הוא מכיר אותו.
<גיל שטרן: לא הגיוני שארגון המורים ידרוש התנערות של המורה הזה מאחריותו.
<גיל שטרן: אני משתתף בצערם של ההורים.
<גיל שטרן: אנחנו רואים מורים שלצערנו, מתנערים מאחריות גם במצב הקיים ואומרים לנו המדריכים, יאללה, הגעתם לבריכה – תכניסו אותם שיקפצו למים.
<גיל שטרן: מצטערים – הנהלים אומרים לנו שאסור, ואנחנו גוף מייעץ למורה.
<גיל שטרן: אנחנו אומרים למורה שאסור לנו להכניס אותם למים, המסלול ממשיך מפה.
<גיל שטרן: והמורה אומר, יאללה, ותרו, ולצערנו קורים אסונות.
<גיל שטרן: אבל האסונות האלה הם פורמיל.
<גיל שטרן: אם עומדים בנהלים, והנהלים כתובים ומשתפרים כל הזמן המקרים האלה לא יקרו.
<גיל שטרן: עצוב לי.
<גיל שטרן: אם מדריך מתרשל ולא עומד בנהלים אני מבקש מאלי שיש שייקחו לו את התעודה.
<גיל שטרן: רן ארז, אני מבקש ממך לא להגן על מורה שמתרשל.
<גיל שטרן: שיקרא את הנהלים, שיקרא את 100 העמודים האלה בחוזר מנכ"ל, בבקשה.
<קריאה: פחות, לא 100.
עמרם מצנע: אורי דגול, בבקשה.
<אורי דגול: אני מנכ"ל של אגודת אכסניות הנוער בישראל.
<אורי דגול: אנחנו גוף שמוציא כ-400 אלף תלמידים בשנה אך ורק לטיולים רב-יומיים, שזה אומר דרשני.
<אורי דגול: תכפילו כל טיול ביומיים או בשלושה ימים ותקבלו את המספרים שעליהם אנחנו אחראים.
<אורי דגול: מדברים על אלפי טיולים.
<אורי דגול: רן, אנחנו מדברים על גוף שיש לו אלף עובדים שהוא חלק ממערך בינלאומי של אכסניות נוער בעולם.
<אורי דגול: זה גוף ש-76 מדינות חברות בו בעולם.
<אורי דגול: אין אף מדינה – ואני אומר את זה בגאווה כישראלי – שמחזיקה כזה מערך כל כך מקצועי, כל כך מבוקר, כל כך אמין כמו מדינת ישראל.
<אורי דגול: אין דבר כזה בעולם.
<אורי דגול: יש פה פירמידה עצומה שאם אפשר היה לקחת את דף הבריסטול ולהוריד אותו מלמעלה עד למטה, עד אחרון המדריכים ואחרון המטיילים היית רואה איזה מנגנונים עובדים כדי להבטיח את הטיול הזה.
<אורי דגול: אני רוצה להזכיר ליושבים פה שזאת לא הפעם הראשונה, לא הפעם השנייה וגם לא הפעם השלישית שרן ארז משבית טיולים.
<אורי דגול: זאת כבר הפעם הרביעית.
<אורי דגול: כי זה נוח, זה חביב, זה נושא קל, זה נושא פופוליסטי - -
<קריאה: מסיבות שונות.
<אורי דגול: מסיבות שונות.
<אורי דגול: פעם זה על השכר בטענה שיוצאים גם אחר הצהריים אז תנו לנו שעות נוספות; אחר כך זה על נושא של אחריות; אחר כך זה בטענה שלימדו קצת יותר מדי, אז נוותר על הטיול.
<אורי דגול: כל מיני דברים כאלה ואחרים.
<אורי דגול: יש לנו כמעט אלף עובדים באנ"א – אכסניות נוער ארצישראליות.
<אורי דגול: ביום שישי הקרוב, אדוני היושב-ראש, צריכה להגיע אולפנה של 270 תלמידים לאכסניית הנוער בבית שאן.
<אורי דגול: הם לא מטיילים, זאת אולפנה דתית.
<אורי דגול: מקסימום יהיה סיור רגלי בתוך העיירה, אולי לעתיקות.
<אורי דגול: בזה נגמרת הפעילות של האולפנה בטיול הזה.
<אורי דגול: זה הגיע אתמול לוועדת חריגים שעליה מופקד רן ארז, על-פי בקשה שלנו.
<אורי דגול: רן ארז דחה את הבקשה של האולפנה.
<אורי דגול: לא יוצאים.
<אורי דגול: איזו אחריות יש פה?
<אורי דגול: אין פה רחצה, אין פה סנפלינג, אין פה ג'יפים, אין פה טיול בשבילים – אין פה כלום.
<אורי דגול: אני אגיד לך למה, אדוני היושב-ראש – כי זה ציני.
<אורי דגול: יש פה דרישה צינית.
<אורי דגול: אי אפשר הרי לתת פטור פלילי מאחריות לא לי, לא לקושה וגם לא למורה.
<אורי דגול: אי אפשר.
<אורי דגול: אבל זה ציני, זה מלכד את כולם.
<אורי דגול: זה נפלא שיש עכשיו שביתת תלמידים.
<אורי דגול: אני אגיד לך גם למה – התשובה שקיבלתי היא, לא מנכים לנו ימי עבודה עכשיו.
<אורי דגול: אם אנחנו המורים נשבית ינכו לנו ימי עבודה; כשהתלמידים משביתים משלמים לנו.
<אורי דגול: זה נפלא.
<אורי דגול: יש פה התנהלות צינית.
<אורי דגול: ועדת חריגים לא אישרה עד היום שום טיול - -
עמרם מצנע: תודה, אורי.
עמרם מצנע: המסרים הועברו.
עמרם מצנע: אביטל מארגון "בטרם".
<אורי דגול: רק משפט אחד, ברשותך.
<אורי דגול: אני מתחבר לדברים שאמר קדמן.
<אורי דגול: אחד הדברים זה עניין של מניעה.
<אורי דגול: לדעתי, צריך להוסיף חוליה נוספת שהיא הדרכת המורים, ואם רוצים אז גם אנחנו כגופים מוסמכים יכולים להדריך את התלמידים לגבי הנהלים.
<אורי דגול: כל הנהלים שמדובר עליהם – 360 עמודים – זה בעצם 36 עמודים.
<אורי דגול: אם אתה לוקח את הטיול הספציפי - -
עמרם מצנע: אורי - -
<אורי דגול: - - הוא עמוד אחד.
<אורי דגול: כי אתה צריך להדריך על אותה אטרקציה או על אותו יוצא דופן ולא על המצב המכני של האוטובוס או של המטוס לפולין.
<אורי דגול: תודה.
עמרם מצנע: אביטל מארגון "בטרם", בבקשה.
<אביטל אפל פנקס: אני רוצה לפתוח באמירה שעלתה כאן מאוד בבירור: אין בטיחות בלי אחריות.
<אביטל אפל פנקס: לדעתי, הוועדה צריכה לצאת כאן בקריאה מאוד ברורה שאנחנו לא מסירים אחריות.
<אביטל אפל פנקס: זה לא להסיר.
<אביטל אפל פנקס: להפך – זה להגביר אחריות.
<אביטל אפל פנקס: אם אנחנו מתחילים להסיר אחריות אז בואו נבטל את ההפסקות כי שם הכי הרבה תלמידים נפגעים; או את שיעורי החינוך הגופני כי זה מקום שני, ויש שם מתקנים מסוכנים – אז בואו נבטל גם אותם; ואת שיעורי המעבדה ששם הפוטנציאל להיפגע הוא עצום.
<אביטל אפל פנקס: כי אנחנו מסירים אחריות.
<אביטל אפל פנקס: אני לא יכולה לדמיין טיול שבו המורה שמכיר את התלמידים לא מעורב, ויושב ושותה קפה.
<אביטל אפל פנקס: הרי זה לא קורה, זה גם לא קורה בפועל.
<אביטל אפל פנקס: המורים לומדים ברוב המקרים את תחומי האחריות שלהם בדיוק כמו בהפסקה ובדיוק כמו בשיעורים האחרים, ומתפקדים כמו שצריך.
<אביטל אפל פנקס: אם צריך לדרוש משהו זה לדרוש להגביר את הכלים שיש להם, להגביר את ההכשרות שיש.
<אביטל אפל פנקס: אני חייבת להגיד עוד דבר אחד בנושא החינוכי: אנחנו לא רוצים לעטוף את הילדים בצמר גפן, אנחנו לא רוצים להתחיל למנוע מהם דברים.
<אביטל אפל פנקס: אנחנו רוצים ללמד אותם בכל דבר ודבר מה זאת בטיחות.
<אביטל אפל פנקס: כאשר אנחנו יוצאים לטיול בבית ספר אני רוצה שגם המורים יוכשרו כמו שצריך וגם התלמידים יוכשרו כמו שצריך; והטיול, שיש לו ערך חינוכי נהדר לאהבה ולהכרת הארץ צריך לכלול גם מרכיבים של בטיחות בטיול שגם לזה הם יחונכו.
<אביטל אפל פנקס: כך שכאשר בשבת או בחג הם מטיילים הם יכירו את אותם ערכים של בטיחות ויטמיעו אותם, כי בטיחות זאת דרך חיים.
<אביטל אפל פנקס: כך שהקריאה שצריכה להיות זה להגביר את הבטיחות, לא להסיר אותה.
<אביטל אפל פנקס: בשנתיים האחרונות אנחנו מקדמים תכנית לאומית לבטיחות ילדים.
<אביטל אפל פנקס: עברה החלטת ממשלה בפברואר 2012.
<אביטל אפל פנקס: לצערי, החלק השני שלה עדיין לא אושר, והוא מאוד חשוב כי היא כוללת העמקה.
<אביטל אפל פנקס: 16 משרדי ממשלה כתבו תכניות עבודה מאוד מפורטות לחמש שנים קדימה.
<אביטל אפל פנקס: שם בעצם האמירה החד משמעית היא שאחד מחמשת היסודות הכי חשובים הוא להכשיר את אנשי המקצוע ולהגביר את ההכשרה.
<אביטל אפל פנקס: לא יכול להיות שיש איש מקצוע שמטפל בילדים שאין לו אחריות, ואין לו הכשרה.
<אביטל אפל פנקס: לדעתי, זה מה שצריך לצאת היום.
עמרם מצנע: תודה, אביטל.
עמרם מצנע: חבר הכנסת רונן הופמן, בבקשה.
רונן הופמן: אנחנו יושבים בכל מיני דיונים – גם לפעמים בדיוני תקציב – ונדרשים לסוגיה מה יותר חשוב כי הרי הכול חשוב בעניין של חינוך.
רונן הופמן: אבל אני בדעה שעניין של טיולים – הכרת הארץ, אהבת הארץ באופן בלתי אמצעי – זה אחד הדברים החשובים ביותר, וזה הדבר האחרון שצריך ומותר יהיה לפגוע בו.
<קריאה: ולכן פוגעים בו.
רונן הופמן: כמו שאומרים לפעמים שתמונה אחת שווה אלף מילים, אז ודאי נגיעה אחת של תלמיד בצמח שווה בוודאי כמה מאמרים תיאורטיים על אותו צמח או על החיים בסביבה.
רונן הופמן: אבל אני רוצה להתחבר לאמירה האחרונה שנאמרה כאן על-ידי אביטל מ"בטרם".
רונן הופמן: אני עסקתי לא מעט שנים בבטיחות בחינוך בלתי פורמלי, במחנות קיץ – וגם בטיחות לא נלמדת בתיאוריה.
רונן הופמן: כדי להעצים את המודעות לבטיחות שהיא ערך בפני עצמו – זה לא רק כללי התנהגות, מה מותר ומה אסור וחוזר מנכ"ל – צריך להגביר את הטיולים, צריך ללמוד את הבטיחות ולהפנים ולהטמיע את הערכים של בטיחות בשטח תוך כדי החוויה, ולא דרך קריאה של חוזר מנכ"ל, עם כל הכבוד שיש לי לכללים ולמסמכים.
רונן הופמן: לכן אני מאוד מחזק את מועצת התלמידים.
רונן הופמן: אם צריך להגיע למצב שמשביתים את מערכת החינוך אז הסוגיה הזאת של ידיעת הארץ והכרת הארץ זה הדבר שבגינו צריך לעשות את זה.
עמרם מצנע: הסתדרות המורים, בבקשה.
<שרה ישראלי: שלום.
<שרה ישראלי: שמי שרה ויושבת אתי רויטל, ואנחנו נציגות המנהלים.
<שרה ישראלי: אני רוצה להביא את קולם של המנהלים.
<שרה ישראלי: אני רוצה להתחיל מחוזר מנכ"ל – הוא בן 348 עמודים.
<שרה ישראלי: כפי הנראה, כשמשרד החינוך כתב אותו ישבו לידו מומחים, יועצים משפטיים.
<שרה ישראלי: המנהל המסכן שמקבל את החוזר הזה, אין לידו שום יועץ משפטי שמבהיר לו את כל הכללים.
<שרה ישראלי: הנייר סופג הכול.
<שרה ישראלי: יש מגמה של זריקת אחריות מקסימלית על המנהלים, ואני אתן לך דוגמה קטנה.
<שרה ישראלי: בסעיף ההגדרות: "סגל – מי שמשתתף בפעילות החוץ-בית-ספרית מטעם המוסד החינוכי".
<שרה ישראלי: האם ידעת, אדוני היושב-ראש, שסגל זה לא רק מורים מבחינת המנהל?
<שרה ישראלי: ראה זה פלא: המלווה הרפואי הוא חלק מהסגל שלו, המלווה החמוש ועוד כהנה וכהנה.
<שרה ישראלי: חוזרי המנכ"ל שיוצאים לבתי-הספר לא מרחמים על המנהלים, אלא מכסים מישהו למעלה.
<שרה ישראלי: דני היקר, יש רכז טיולים.
<שרה ישראלי: אין לו דקה בבית-ספר להיות רכז טיולים כשהוא מלמד - -
עמרם מצנע: אם אפשר, רק הוריד את הטון.
<שרה ישראלי: סליחה, זה הלהט, אין שום בעיה.
<שרה ישראלי: למנהלים יש להט.
עמרם מצנע: להט זה בסדר.
עמרם מצנע: להוריד את הטון.
<שרה ישראלי: מה שמאוד הפליא אותנו זה שהחוזר נכתב יחד עם תנועות הנוער ועוד כל מיני גורמים.
<שרה ישראלי: עם המורים אף אחד לא התייעץ, ולא לקח אותנו כחלק מכתיבת חוזרים.
<שרה ישראלי: מנהל שיש עליו אחריות כל כך גדולה ונמצא בצומת כל כך חשוב לא יכול לשבת כל היום ולקרוא חוזרים כדי לכסות את עצמו.
<שרה ישראלי: יש חוזר על פינת החי, ויש חוזר על הטיולים וכו'.
<שרה ישראלי: אני רק מזכירה למשרד החינוך שהם רוצים "למידה משמעותית" – של מה?
<שרה ישראלי: של חוזרי מנכ"ל או של הדברים האחרים?
<שרה ישראלי: אם אתם רוצים שלדברים האלה יהיה מקום במערכת תנו לזה ביטוי בשעות, באחריות, בהכנה.
<שרה ישראלי: רויטל תמשיך.
עמרם מצנע: לא, אנחנו עוברים הלאה.
עמרם מצנע: נציגת משרד התיירות, בבקשה.
<אהובה זקן: אני סמנכ"לית משרד התיירות.
<אהובה זקן: עצוב וקשה לדבר כשמדברים על ערך חיי אדם.
<אהובה זקן: לכן קשה לי קצת לדבר על הפן התיירותי, אבל אין מנוס ובכל זאת ארצה לומר כמה דברים בקצרה.
<אהובה זקן: אנחנו במשרד התיירות רואים עצמנו כתובת לתעשיית התיירות, ונאבקים קשה במעבר ממשבר למשבר.
<אהובה זקן: אנחנו עדיין לא הצלחנו לצאת ממשבר צוק איתן כדי לשמר את הענף החשוב הזה שנקרא תיירות – לא רק בפן הכלכלי, אלא גם בפן התדמיתי שהוא לא פחות חשוב.
<אהובה זקן: אנחנו רואים עצמנו כתובת לאותו כוח אדם שבמשך חמישה חודשים אנחנו נאבקים כדי לשמור עליו בתעשיית התיירות.
<אהובה זקן: מחר אנחנו יוצאים לדרך עם חל"ת כדי לשמר את אותו כוח אדם שבזכותו התעשייה הזאת קיימת.
<אהובה זקן: זה כולל, כמובן, עשרות אלפי מורי הדרך שהוכשרו על-ידי משרד החינוך וקיבלו תו תקן, והשלימו לימודים במסלול מורי הדרך.
<אהובה זקן: אנחנו רואים בהם חוד החנית ואת השמירה של הערכים שעלו פה.
<אהובה זקן: אני לא אחזור על החשיבות של הטיולים הללו למערכת החינוך, ובכלל למדינת ישראל ולתושביה.
<אהובה זקן: אני כן אומר, גל, שהחשיבות שאנחנו רואים היא לשמר לא רק את הפרנסה של מורי הדרך, אלא כל העוסקים בעניין – מלונאים, סוכני נסיעות, בתי עסק ואין-סוף נותני שירותים.
<אהובה זקן: בגדול התקווה שלנו היא שלאחר המפגש החשוב הזה יימצאו חלופות, ולו רק משהו זמני לפתרון, ולהשיב חזרה את אותם סיורים חשובים – פתרון ביניים עד לקביעת פתרון קבוע.
<גל יוסף: אני רוצה שננצל את הזמן שנשאר לנו.
<גל יוסף: בהתחלה אמרתי שאני מאוד רוצה שנגיע כאן להסכמה ולהחלטה.
<גל יוסף: שמענו כאן את כולם, וכולם מאוד רוצים להגיע לפתרון, מוכנים לשבת ומוכנים לדבר.
<גל יוסף: אני רוצה לפנות לרן, ברשותך, ולהציע לך להקפיא כרגע את העיצומים כדי שנוכל להמשיך לדבר.
<גל יוסף: יש כאן שיח.
<גל יוסף: מוכנים להקשיב ולפתור כדי להפסיק את המצב שאנחנו נפגעים.
<רן ארז: הסוגיות שאנחנו מדברים עליהן כעת טופלו גם בעבר בפניות למשרד החינוך ולגופים השונים.
<רן ארז: אבל כל ההתכנסות הזאת קרתה רק לאחר שהתחלנו בעיצומים.
<רן ארז: אני לומד פה שהמדריכים מובטלים, ואני לומד פה שלאכסניות הנוער יש 1,000 עובדים שמפסידים כסף.
<רן ארז: גם החברה להגנת הטבע מפסידה כסף.
<רן ארז: כולם מדברים פה על ערכים, אבל גם לא לשכוח שמפסידים כסף.
<רן ארז: התלמידים רוצים לטייל ובצדק.
<רן ארז: דרך אגב, אני אומר פה במאמר מוסגר, לא קרצתי לה, אני לא נוהג לקרוץ לנערות צעירות; אבל לא ביקשתי מהם ולא כלום.
<רן ארז: אמרתי, תעשי מה שנראה לך לעשות.
<רן ארז: ואני רואה שהם למדו אצלנו אזרחות, ועכשיו הם מבצעים את זה הלכה למעשה.
<רן ארז: אני רק מבקש שלא יעברו על החוק.
<רן ארז: אבל זה בסדר גמור – אני לא מתנגד למה שהם עושים.
<רן ארז: בקשר למה שהתחלתי לומר: יש לא מעט גופים שמתפרנסים מעבודת המורים, כולל התיאטראות והמוזיאונים.
<רן ארז: אנחנו, למעשה, הצעד הראשון כדי להגיע לתיאטרון, כדי להגיע לאכסניה ולכל מקום ומקום.
<רן ארז: אולי אנשים לא מכירים אותי, אבל אני ציפיתי לקבל תמיכה מכל האנשים פה, ולא התקפות.
<רן ארז: הפגנות מול ארגון המורים אתם יכולים לעשות חודש - -
<גיל שטרן: הדרישה הייתה הגיונית.
<רן ארז: זה לא יעזור.
<רן ארז: לכן אני אומר:
<רן ארז: הדבר היחיד שאני יכול להעריך מאוד מכל מה שנאמר פה בישיבה, חוץ מדברי היושב-ראש, זה מה שאמר יצחק קדמן.
<רן ארז: המניעה – זה מה שאנחנו רוצים.
<רן ארז: המורים לא מסוגלים בידע שיש להם כרגע – למנוע.
<רן ארז: עכשיו אנחנו עוסקים רק במה שקורה לאחר מכן - -
<גיל שטרן: - - -
<רן ארז: אל תפריע לי, לא הפרעתי לך.
<רן ארז: - - לכן הוא צודק.
<רן ארז: לכן אנחנו רוצים מניעה, וכדי למנוע את זה מי שצריך לעסוק בזה צריך להיות מומחה לזה.
<רן ארז: לא המורה ולא המנהל מומחים לזה.
<רן ארז: אולי מדריכים כן מומחים כי הם לומדים את זה, מקבלים רישיון לזה.
<רן ארז: מורי השל"ח לומדים את זה, מקבלים רישיון.
<רן ארז: שמעתי ממר רוזנר שיש להם הרבה מאוד ועדות במשרד החינוך, הרבה מאוד ג'ובים.
<רן ארז: בזה הם עוסקים – יושבים וכותבים חוזרים.
<רן ארז: הם יושבים, ויש להם ועדה פה וועדה שם וועדה פה וועדה שם.
<רן ארז: אבל תכל'ס לא עושים את מה שאמר יצחק קדמן – המניעה, כי רוצים נייר כדי לכסות את עצמם.
<רן ארז: נניח שנלמד את כל זה בעל-פה – כדי לקשור את החוזר התיאורטי עם מה שקורה בשטח ולהעריך את הסכנה הממשית בשטח מול החוזר, זה סיפור לגמרי אחר.
<רן ארז: מדריכים שלומדים בטיחות לא עושים את זה עם תלמידים.
<רן ארז: הם עושים את זה קודם כול בשיעורים עם עצמם.
<רן ארז: אנשים מבוגרים עושים את זה מתוך רצון עצמי להצליח.
<רן ארז: אנחנו יוצאים לשטח עם 200 תלמידים, עם 300 תלמידים, חלק קדימה, חלק אחורה, המורה באמצע, הוא לא רואה - - -
<קריאה: הקשבת לילדה.
<קריאה: משהו ברור.
<רן ארז: אל תצעק עלי.
<רן ארז: לכן אני אומר שצריך לטפל מניעתית.
<רן ארז: עצם העובדה שנאלצנו לעשות את מה שאנחנו עושים למרות שאנחנו לא אוהבים את זה זאת עובדה.
<רן ארז: עצם העובדה שעשינו את זה, זה מפני שאנחנו רצינו שאנשים יתחילו להתייחס.
<רן ארז: אני מתאר לעצמי שאם אתם רוצים שהמאבק הזה יהיה קצר – מצדי יום, יומיים או אפילו חצי יום – אין לי כל התנגדות.
<רן ארז: הבנתי שיש היום פגישה אצל המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.
<רן ארז: נעשה כמיטב יכולתנו לשכנע אותו למצוא פתרונות חלופיים, למצוא מנגנון חלופי או משהו כזה.
<רן ארז: אנחנו רוצים למצוא פתרון, אבל עובדה שכל עוד לא עשינו עיצומים אף אחד לא התייחס.
<גל יוסף: עכשיו מתייחסים.
<רן ארז: בואו נראה מה מידת ההתייחסות.
עמרם מצנע: אנחנו לא יכולים לפתוח את הדיון - -
<גל יוסף: אני לא אומרת לבטל, אני אומרת להקפיא.
<רן ארז: לא, לא נקפיא.
עמרם מצנע: סליחה, אין צורך.
עמרם מצנע: המסרים הובנו, הדברים עלו.
עמרם מצנע: רן, אני רוצה לצרף את קריאתי לקריאתה של גל, ולבקש מכם לחזור לאלתר לפעילות.
עמרם מצנע: אתה יודע בדיוק מה המשנה ליועץ המשפטי יגיד לך.
עמרם מצנע: מה שהוא כתב בחוות דעתו למשרד החינוך - -
<רן ארז: לא ראינו את זה.
עמרם מצנע: לא חשוב, תראו את זה.
עמרם מצנע: ברור לחלוטין, וגם אתה מבין את זה, שאי אפשר לתת חסינות מפני תביעה פלילית לאף אדם שנמצא במערכת ציבורית ובטח לא למורים שמטפלים עם ילדים.
עמרם מצנע: אבל אני מניח שאפשר למצוא דרכים נוספות בהכשרה או בתגמול מורים שמקבלים על עצמם – הרי אף אחד לא מחייב מורה להיות רכז טיולים.
עמרם מצנע: אין חיה כזאת.
עמרם מצנע: מורה שמסכים מתוך סגל המורים הופך להיות רכז טיולים.
<רן ארז: נכון.
עמרם מצנע: אני מוכן כיושב-ראש ועדת החינוך לכנס צוות יותר מצומצם יחד אתך ועם הנוגעים בדבר – עם ההורים, עם התלמידים ועם היועץ המשפטי – ולנסות למצוא את הכלים שבהם כן אפשר, אבל זה בתנאי שמפסיקים את השביתה לאלתר.
<רן ארז: אני רוצה לשאול אותך – אתה איש ציבור מצליח גם בעיריית חיפה, גם בירוחם, גם בכנסת ובכל מקום – כשאתה יוצא למאבק אתה מכין אותו.
<רן ארז: אתה לא יכול כל הזמן לעשות אנ-דנ-דינו – עכשיו אני מפסיק כי שר החינוך ביקש; והוא אכן ביקש, והפסקנו את זה לחמישה שבועות.
<רן ארז: הוא אמר, תן לי, אני אפתור את הבעיה.
<רן ארז: ביקש חמישה שבועות, ואחרי יום אחד של עיצומים עצרנו.
<רן ארז: אחרי חמישה שבועות התחלנו שוב.
<רן ארז: עכשיו באים התלמידים ואומרים, אנחנו מבקשים לטייל.
<רן ארז: אותן חברות כלכליות אומרות, אנחנו רוצות.
<רן ארז: אתה מבקש בקשה הגיונית וצודקת – תפסיקו, נדבר.
<רן ארז: ואם לא ייצא כלום בעוד חודש, שוב נתחיל?
<רן ארז: לא.
<רן ארז: זה יו-יו.
<רן ארז: יש גם אמינות מסוימת כלפי המורים.
<רן ארז: לכן אנחנו לא מתכוונים להפסיק את העיצומים האלה עד שלא נגיע לאיזשהו פתרון.
<רן ארז: מורה לא חייב לצאת לטיולים – רצוי שייצא.
<רן ארז: זה לא בהסכם העבודה שלנו.
<רן ארז: הסכם העבודה שלנו זה שעות ההוראה שלנו בבית-הספר - -
עמרם מצנע: חבל - -
<רן ארז: - - אבל יש לנו גם דרישות מסוימות.
עמרם מצנע: רן, שאלת אותי.
עמרם מצנע: אני לא אחליף אותך כראש איגוד מקצועי.
עמרם מצנע: אתה מומחה בזה, יש לך הרבה ניסיון.
עמרם מצנע: אני אומר לך בצורה די אובייקטיבית - -
<רן ארז: תשתפו אתנו פעולה – נקצר את המאבק.
עמרם מצנע: לא, המאבק שלכם, לפי דעתי, יצר את המומנטום.
עמרם מצנע: לא צריך עכשיו להמשיך אותו עד למציאת הפתרון.
עמרם מצנע: אפשר להתיישב.
עמרם מצנע: ארגון המורים ידע לעשות שביתות, להפסיק אותן, ואם היה צורך – לחזור חזרה.
עמרם מצנע: אין היום ממשלה, אין שר חינוך - -
<רן ארז: אבל יש יועץ משפטי לממשלה.
עמרם מצנע: היועץ המשפטי לממשלה – אתה יודע מה הוא יגיד לך.
<רן ארז: ראש הממשלה מחזיק את תיק החינוך.
<רן ארז: מה זה, הפקרות?
עמרם מצנע: אבל אתה בעצמך מסכים ומבין שהיועץ המשפטי לממשלה – ובצדק, דרך אגב – אני לא עורך דין ואין לי הכשרה משפטית, אבל ברור לי לחלוטין שאין יכולת, וזה לא נכון לפטור מישהו מאחריות פלילית.
עמרם מצנע: עד שם אפשר לעשות כל מיני תהליכים.
עמרם מצנע: אני חוזר ומבקש – שמעת פה את כל הדוברים – ציבור עצום שנפגע – תלמידים, הורים וארגונים שונים שגם שם מתפרנסים הרבה מאוד אנשים.
<רן ארז: בסדר גמור, בכבוד.
<רן ארז: אדוני, אני רק רוצה הערה קטנה כי אני מבין שמצלמים את זה - -
<רן ארז: - - ופה כל הזמן אמרו אנשים, אולי מחוסר ידיעה, "רן ארז משבית", "רן ארז גורם לפיטורים" וכד'.
<רן ארז: יש לנו הנהלת ארגון מורים.
<רן ארז: ההנהלה מקבלת את ההחלטות שלה, וההחלטות שלה מחייבות את כולם, כולל אותי.
<רן ארז: נכון, אני ממליץ בפני ההנהלה, אני משכנע את האנשים בהנהלה, אבל לא תמיד מסכימים אתי.
<רן ארז: לכן להגיד "רן ארז" זה בעצם לעשות - - -
עמרם מצנע: אנחנו מבקשים שתמליץ.
<רן ארז: - - ספציפיקציה כדי לנסות למצוא את האדם כדי להשפיע עליו.
<רן ארז: לא – מדובר פה בהנהלה, וההנהלה הזאת תקבל את ההחלטות בהתאם לנסיבות.
<גל יוסף: אז אולי כדאי לנסות להעלות להנהלה את עניין ההקפאה.
עמרם מצנע: רן, אל תפחית בערכך.
<רן ארז: חס וחלילה.
<רן ארז: אני לא מחליט מי יהיו חברי ההנהלה שלי, הם נבחרים על-ידי ציבור המורים.
עמרם מצנע: אבל אתה יכול להמליץ.
<רן ארז: זה כן.
עמרם מצנע: ו?
<רן ארז: אנחנו נתכנס, ונמליץ.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר כמה מילים לסיכום הדיון החשוב הזה.