GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זבולון אורלב: כאמור, השלטון המקומי הודיע על החלטתו בשל אי קיום הבטחות ממשלה וקיצוצים בתקציבי חינוך.
זבולון אורלב: העניין הרביעי הוא העדר תקציבים לפתרונות חינוכיים, מבנים בטוחים והסעות ממוגנות ביש"ע ובאזורים נוספים שבסיכון.
זבולון אורלב: אני מודה למשרד החינוך שהסכים להשאיל לנו את אולם ברקת ועד לסיום הישיבה זה שטח הכנסת.
זבולון אורלב: בסוף שנת תש"ס, ראשית שנת הלימודים תשס"א, התפוצצה בתקשורת פרשת הקריאה ופורסמו נתונים חמורים וקשים של כישלונות בהבנת הנקרא אצל תלמידים בגילאים שונים.
זבולון אורלב: זה פורסם בעיתון "הד החינוך", עיתון "ידיעות אחרונות" ועוד עיתונים, כאשר ארגון ההורים פנה וצעק ונשמעו צעקות מכל הכיוונים.
זבולון אורלב: ועדת החינוך והתרבות קיימה דיון מהרציניים ביותר שהיא קיימה באותה תקופה וניסינו לעשות שני דברים.
זבולון אורלב: ראשית, לשכנע את משרד החינוך שיש בעיה, להגיד לאנשי המשרד שיש לנו בעיה, ואני מודה שהיה קושי להסביר ושאנשי המשרד יפנימו שיש פה בעיה.
זבולון אורלב: הקושי השני היה איך מתמודדים עם הבעיה הזאת ואני זוכר שאפילו נאלצנו לאיים שנקים ועדת חקירה פרלמנטרית וכך הגענו להסכמה שתהיה ועדה ציבורית שתהיה מורכבת גם ממומחים וגם מאנשי ציבור כדי שהיא תשב ותחקור ותגיש המלצות משותפות גם למשרד החינוך וגם לוועדת החינוך והתרבות.
זבולון אורלב: היום החיים שקטים, אבל מי שיזכור את אותם ימים, היינו צריכים לעמול קשה מאוד ולהיאבק שתקום הוועדה הזאת ואני שמח שפרופסור רינה שפירא הסכימה לעמוד בראש הוועדה וגם חברי הוועדה ששוחחתי אתם בזמנו אישית אחד אחד כדי שיסכימו להיות חברים.
זבולון אורלב: תוך כדי הישיבה היו לחצים כאלה ואחרים בקשר למינויים השונים אבל אמרתי אז לכולם שהמבחן בסופו של דבר הוא בתוצאות.
זבולון אורלב: אתמול שרת החינוך ואני קיבלנו את ההמלצות ובהבנה בין שנינו החלטנו מיד לקיים ישיבת ועדה כדי שהדוח יוצג.
זבולון אורלב: אני מציע שניגש ישר לעניין ואני מזמין את פרופסור רינה שפירא להציג את הדוח, לאחר מכן אבקש מפרופסור רם פרוסט להשלים, לאחר מכן ידברו השרה ואנכי ונפתח את הדיון לנוכחים.
רינה שפירא: אסור שזה יהיה.
רינה שפירא: זאת הייתה נקודת המוצא שלנו.
רינה שפירא: הגענו לסוף הדרך כרגע עם דוח שמציע מהפך ולמהפך יש שלוש רגליים.
רינה שפירא: המהפך הוא בדרכי הוראת הקריאה, אנחנו מציעים התארגנות אחרת של המשרד כשמטפלים בנושאים.
רינה שפירא: אנחנו לא יועצים ארגוניים של המשרד אבל לשם טיפול נושאי כמו הטיפול הזה שהוא בעצם רוחבי מבחינת היחידות של המשרד, אנחנו מציעים טיפול קצת שונה ואנחנו מציעים טיפול אחר במערכת עצמה כולל המורים בבתי-הספר.
רינה שפירא: זה המהפך שלנו.
רינה שפירא: אני רוצה להתחיל בתודות ולהודות לוועדת החינוך והתרבות על היוזמה שהייתה לכם בעצם הקמת הוועדה ולך אדוני היושב-ראש על עקשנותך הידועה לי מזמן ושהוכיחה את עצמה גם עכשיו.
רינה שפירא: תודה על זה שהתעקשת שאני אקבל את ראשות הוועדה, בהחלט כמו שאתה זוכר הייתה לי התלבטות, ועל שאפשרת לנו לבוא ולהציג את הנושא.
רינה שפירא: אני מודה מאוד לשרת החינוך ולמנכ"לית משרד החינוך שלא הייתן שם בהתחלת הדרך אבל אנחנו מגישים לכם את הממצאים ואנחנו רואים בזה בפירוש אפשרות אתגר ויש בזה פוטנציאל שאתן כמנהיגות את המשרד היום, ואני רואה מסביבי עוד כמה שמנהיגים, תיקחו את זה ונסו ללכת עם זה.
רינה שפירא: בוודאי יהיו לכם הערות, בוודאי לא הכל אפשר לעשות, לא טיפלנו בצדדים הפדגוגיים המדויקים כי לא חשבנו שזה ענייננו, אבל אני מודה לכם על זה שאתם כאן.
רינה שפירא: ברשותך, אני רוצה להציג את החברים בוועדה שהייתה לי אתם חצי שנה של עבודה הכי אינטנסיבית, הכי מעשירה והכי מרתקת שיכולה להיות.
רינה שפירא: זאת ועדה שמורכבת מאנשים שיש להם תחומי מחקר שונים, באים מתחומי ניסיון מאוד מגוונים ורואים את הנושא מזוויות שונות.
רינה שפירא: זה היה בהחלט אתגר.
רינה שפירא: לצדי יושבים שני פרופסורים שתחום התמחותם הוא חקר הקריאה וזה היה נהדר שהם היו בוועדה – פרופסור רם פרוסט ופרופסור איריס לוין.
רינה שפירא: איריס לוין עצמה בזמן האחרון קיבלה על עצמה להיות יושבת-ראש ועדה מתוך המשרד, ועדה לבדיקת הקריאה בגן הילדים.
רינה שפירא: רוחמה קציר הייתה בוועדה שלנו נציגת המשרד והיא יושבת-ראש הוועדה הפנימית שהמשרד הקים כשהרעש התחיל ואנחנו שמחנו מאוד שכיושבת-ראש היא ישבה בוועדה שלנו ושימשה איזשהו מקשר בינינו לבין הוועדה הפנימית לבין המשרד.
רינה שפירא: כרגיל מצד אחר יושב שי לחמן שהוא המורד הידוע והוא נציג הציבור אבל האמת היא שהוא נציג ההורים ועושה זאת אפילו כשהוא לא יושב-ראש ארגון ההורים ואני חושבת שהוא ימלא תפקיד זה עד שהילדים שלו יהיו אבות.
רינה שפירא: על כל פנים, שי לחמן היה מיוצג בוועדה בתוקף איש ציבור ובתוקף שי לחמן.
רינה שפירא: בוועדה ישנם עוד שני חברים שכרגע הם בחו"ל.
רינה שפירא: דוקטור צביה ולדן שהיא מבית ברל ועוסקת בתחום הזה וטביעות אצבעותיה בהחלט ניכרות ויש לה דעות מאוד ברורות ומוצקות בעניין, והיא הייתה חברה מאוד פעילה אצלנו.
רינה שפירא: פרופסור יצחק פרידמן שגם כן בחו"ל והוא יושב-ראש מוסד סולד ובתחומי המחקר שלו אפשר לומר שהתחום שלו הוא הערכה.
רינה שפירא: אני רוצה לציין שהגענו למסקנות פה אחד ואי-אפשר לומר שבישיבות הראשונות חשבנו שזה יקרה.
רינה שפירא: כמה מלים על עצמי.
רינה שפירא: אני לא חוקרת בתחום חקר הקריאה אבל אני כן מורה וכן איש חינוך ויצא לי ללמד עשר שנים גם קריאה כי בשנות ה50- במעברות ובכל המקומות שאני הייתי לא ידעו לקרוא.
רינה שפירא: אני חושבת שאני דוגמה חיה למי שגמרה את סמינר זרם העובדים והייתה שם שיטה פרוגרסיבית שאמרו לנו ללמד בשיטה שהיום אנחנו קוראים לה שלמה או אם אתם רוצים לקרוא לה מכלול.
רינה שפירא: באתי עם כל ספרי התיאוריה שהייתי צריכה ללמד וראיתי מה קורה אצלי ושמתי את הספרים האלה בצד ועברתי לשיטה שהסבא שלי לימד בחדר והילדים ידעו לקרוא.
רינה שפירא: לומר שזה שכנע אותי אז ולומר שזה הכשיר אותי לשבת בוועדה, אני לא יודעת, אבל בניסיון חיי הקטן זה מה שקרה לי.
רינה שפירא: חוץ מזה אני עוסקת בסוציולוגיה של בתי-ספר לקהילות וזה מקרב אותי לנושא של קריאה כבסיס לתרבות, כבסיס לתקשורת בין אדם לאדם, כבסיס לתקשורת עם האחר, וכבסיס להסתכלות החברתית על הנושא, וגם אולי בגלל הניסיון הארגוני הרשיתי לעצמי לקחת את הנושא כשמצאנו שהנתונים מוליכים אותנו לבעיה הארגונית ולזה אני עוד אגיע.
רינה שפירא: אני רוצה לומר שעבדנו כוועדה חצי שנה אינטנסיבית, פגשנו מומחים, שמענו את המומחים שלנו, קראנו חומרים, קראנו מחקרים, קיבלנו הרבה מאוד חומרים ממשרד החינוך והיה שיתוף פעולה מלא ויוצא מן הכלל עם משרד החינוך ואני רוצה לומר את זה בצורה מאוד ברורה.
רינה שפירא: כמעט שלא היו שאלות שלא נענינו, ואני אומרת כמעט כי היו כמה שלא, אבל בדרך כלל באמת עם הרבה שיתוף פעולה.
רינה שפירא: הבאנו גם מומחים מבחוץ, היו לנו גם תגובות מהציבור, ובדוח יש איזשהו ניתוח שלהן.
רינה שפירא: נקודת המוצא שלנו הייתה החברה הנתונה שלנו.
רינה שפירא: אנחנו לא פעלנו בחלל אלא פעלנו בחברה הישראלית.
רינה שפירא: החברה הישראלית, חברה התרוגנית עם ערכים ליברליים, עם תהליך שעובר ממרכוז לביזור, עם יותר ויותר אוטונומיה לקהילות ולבתי-ספר ומצב כזה שמשליך גם על בתי-הספר ועם תחושה של רגע אחד, אולי האוטונומיה הזו הלכה יותר מדי רחוק ולא נקבעו קווים אדומים.
רינה שפירא: זו הייתה נקודת המוצא.
רינה שפירא: לא היינו ועדת חקירה ולכן לא חיפשנו אשמים.
רינה שפירא: אפילו אם היינו רוצים לחפש אשמים, אני לא חושבת שהיינו מוצאים כי שלושת הדברים שאמרתי בהתחלה בתור מהפך, הם המרכיבים העיקריים.
רינה שפירא: זה לא רק שיטת הקריאה, זה לא רק המשרד, זה לא רק מה שקורה בבתי-הספר אלא זה הכל ביחד.
רינה שפירא: בכל אלה יש הרבה זכויות, הרבה יתרונות והרבה בעיות.
רינה שפירא: אולי אכזבנו כמה אנשים על-ידי זה שלא יצאנו בשיטה המקובלת היום של שחור-לבן, זה נורא ואיום וזה נהדר ונפלא.
רינה שפירא: ניסינו לעזוב את הנורא ואת האיום ואת הציונים וללכת על מה כן.
רינה שפירא: עסקנו בעבר בניתוח ואנחנו עוסקים בעתיד לגבי מה צריך להיות ועל זה אני רוצה לדבר.
רינה שפירא: הלכנו בדרך הגיונית על מה הנתונים ואם אלה הם הנתונים, מה קורה בשיטה, אולי זאת השיטה, מה קורה במשרד, אולי המשרד לא מעביר מסרים ברורים, אולי במשרד יש חוסר תיאום, ואם שני אלה בסדר, אולי המורים לא בסדר ואולי מה שקורה בבתי הספר לא בסדר.
רינה שפירא: ברשותכם, אני אדבר ביעף על שלושה תחומים שהזכרתי.
רינה שפירא: נתונים, הנתונים הדרמטיים האלה שאמרתי בהתחלה.
רינה שפירא: ניסינו לחפש עוד נתונים והפלא ופלא, כמעט שאין.
רינה שפירא: אין כמעט נתונים על מצב הקריאה בבתי הספר בארץ שלנו.
רינה שפירא: היה משוב ב1996-, יש עכשיו משוב אבל אין לנו עדיין תוצאות.
רינה שפירא: יש כל מיני מחקרים וקיבלנו אינפורמציה על די הרבה מחקרים מגברת אילנה זיילר שיושבת כאן, אבל הדברים הם מאוד נקודתיים ולא מסתדרים לתמונה שלמה.
רינה שפירא: אין נתונים.
רינה שפירא: מצאנו לפי די הרבה עדויות שחלק מהמצב של חוסר נתונים הוא גם כי הייתה אידיאולוגיה שלא צריך שיהיו נתונים כי הדברים ילכו והדברים יזרמו, ואם אנחנו נעסוק בנתונים, אנחנו החברה, אז אולי זה יפריע לכמה אנשים ואולי אפילו דיברו במונחים של סטיגמות חברתיות ואלה היו חלק מהסיבות מדוע אין נתונים ולפחות זה מה שנמסר לנו.
רינה שפירא: במידה שנמצאו נתונים, במידה שהיו נתונים, לא מצאנו הפקת לקחים מאוד שיטתית, לא מצאנו היזון מאוד ברור בין התמונה שהנתונים האלה נותנים ובין מה שקורה עם הנתונים האלה אחר-כך בשטח, ואני אגיע לפירושים שלנו למה אנחנו חושבים שזה קרה, שהרי במשרד בוודאי יושבים אנשים שיודעים לא פחות מאתנו – ואני חושבת הרבה יותר מאתנו – איך להתמודד עם מה שקורה בשטח.
רינה שפירא: אני כבר אקדים ואומר אולי בתור רמז שאנחנו חושבים שהמבנה של המשרד המסוים אולי הוא חלק מהעניין מעבר לצד האידיאולוגי.
רינה שפירא: לא ראינו הרבה יישום, לא ראינו הרבה היזון, לא אהבנו את הדבר הזה וזה אפרופו עבר.
רינה שפירא: לגבי מה שאנחנו מציעים, אנחנו מציעים קודם כל להוריד את העניין של אידיאולוגיה נגד מבחנים.
רינה שפירא: צריך לדעת את המצב, אסור לברוח מהמצב, מעת לעת צריכות להיות הערכות.
רינה שפירא: הערכות צריכות להיות לדעתנו, גם הערכות פנימיות שעושים בתי-הספר בעצמם, אנשי החינוך על עצמם, בודקים את עצמם, מיישמים את זה בתוך היחידות שלהם וגם הערכות חיצוניות ומה שאנחנו קוראים חיצוניות זה להביא מומחים אובייקטיביים ולדאוג שמעת לעת - זו בעיה של המשרד, בעיה של המחוזות – תהיה גם בדיקה חיצונית אובייקטיבית וגם יהיה היזון.
רינה שפירא: התמונה הכללית שתהיה קשורה להערכה שעושה המורה עצמו על-ידי פורטפוליו ומעקב, להערכה שעושה בית הספר עצמו על עצמו והמערכת כולה ביחד, אנחנו חושבים שזה יכול לתת מענה.
רינה שפירא: אני חוזרת לבעיה של ההיזון ואומרת שצריך להיות הרבה יותר היזון, הרבה יותר קשר בין הממצאים שעושה הערכה לבין המסקנות שמחר צריכות להיות בשטח.
רינה שפירא: לגבי הוראת הקריאה.
רינה שפירא: מצאנו יותר מארבעים שיטות הוראה ואני בטוחה שיש יותר, כי מאז שפורסם שיש ארבעים שיטות הוראה, כבר הגיעו אלי טלפונים רבים שסיפרו על שיטות נוספות.
רינה שפירא: אני רוצה לומר שמצאנו חלק משיטות ההוראה שהן פשוט מדהימות ביצירתיות ובמקוריות ולא יודעים עליהן.
רינה שפירא: דבר אחד שמצאנו בהכללה, ואני אומרת את זה בהכללה ומאוד בזהירות, במרבית השיטות, אחרי הניתוחים שאנחנו ניתחנו מה צריך להיות בשיטות של הוראת קריאה, לא מצאנו את הרכיבים הבסיסיים שאנחנו חושבים שצריכים להיות ואת זה אני אומרת חד-משמעית ויפרט את זה מבחינה מדעית פרופסור רם פורסט.
רינה שפירא: הרכיבים הם דברים שקשורים לפענוח, לניקוד, לשטף קריאה, ליכולת הערכה, ששיטת הקריאה תהיה כזאת שניתן להעריך אותה ולא סובייקטיבית רחמנא ליצלן, לא הילד בעצמו יכול לומר שהוא יודע לקרוא ולכן זה סימן שהקריאה היא בסדר, וגם לא, תרשו לי, המורה.
רינה שפירא: הילד זה טוב שהוא יגיד, המורה טוב מאוד שהוא יגיד, אבל גם צריכה להיות איזושהי הערכה אובייקטיבית לגבי אותם הרכיבים האם הם קורים או לא קורים ומה התוצאה.
רינה שפירא: אלה הדברים העיקריים.
רינה שפירא: כל שיטה אפשרית כי אנחנו נותנים הרבה אמון במורים ובבתי הספר בתנאי שיהיו בהם המרכיבים שאנחנו טוענים שחייבים להיות.
רינה שפירא: אני חוזרת ואומרת שכל שיטה אפשרית, בתנאי שהם יהיו.
רינה שפירא: אתם רוצים בדרך אחרת?
רינה שפירא: חייבים להיות מרכיבים מסוימים בהוראת קריאה וזה המינימום ההכרחי.
רינה שפירא: מעבר לזה, יצירתיות, מקוריות, הרבה טקסטים, הרבה רלוונטיות, הרבה כיף.
רינה שפירא: מצאנו שיטות שהמערכת מעודדת אותן.
רינה שפירא: שיטת בלי סודות זו שיטה שחמישים אחוז מהמערכת עובדים בה, שיטה מעניינת, מאוד רלוונטית, מאוד דינמית אבל היא לא בודקת את עצמה ואין בה את כל הרכיבים.
רינה שפירא: אני בכוונה מזכירה אותה בתור שיטה כי היא הנפוצה ביותר.
רינה שפירא: זה מצב שלא צריך להיות כי שיטת בלי סודות צריכה לבדוק את עצמה ובהנחה שההמלצות שלנו מתקבלות ילכו בכיוונים שלנו.
רינה שפירא: בתי הספר בוחרים שיטות לפי הכיף, לפי האופנה וגם שמענו עדויות לא מעטות על לחצים שהופעלו על-ידי המשרד.
רינה שפירא: לא עשינו חקירה בנושא אבל היו רמזים והם הלכו ובאו שהמשרד העביר מסר שכדאי שיהיו בשיטה מסוימת.
רינה שפירא: חשוב לומר שאישור ספרי לימוד זה אומר אישור שיטה מסוימת.
רינה שפירא: מצאנו גם בעיות בדרכים של אישור ספרי הלימוד.
רינה שפירא: היינו, גם זו בעיה.
רינה שפירא: אם ספרי הלימוד מאושרים בדרך מסוימת, השיטות מקבלות אישור בדרך מסוימת וזה עובר לשדה בצורה מסוימת.
רינה שפירא: גורמים שמתערבים בשטח.
רינה שפירא: הרבה כסף הולך במשרד, למה לגורם הזה, למה לא לגורם השני, לפי מה מחליטים, האם מחדשים את ההחלטה, יש גורמים שעושים עבודה נהדרת אבל האם יש חידוש להחלטה, ואני מתכוונת גורמים שמטפלים במתקשים.
רינה שפירא: גורמים מתערבים זה מושג בעולם החינוך.
רינה שפירא: לגבי הוראת הקריאה דבר אחרון וחביב.
רינה שפירא: לוח זמנים.
רינה שפירא: מה המערכת מצפה שילד ידע כשהוא בגן וכשהוא גומר את הגן ומה היא מצפה כשהוא גומר את כיתה א'.
רינה שפירא: בהמלצות שלנו – ואני עוברת לעתיד – אנחנו אומרים מרכיבים בסיסיים, לתת אמון במורה שהוא יבחר בהתאם לרלוונטיות של הכיתה שלו ולאוכלוסייה אבל בתנאי שיהיו הרכיבים האלה, לשפר את הסביבה האוריינית של בתי-הספר במיוחד באזורי מצוקה ששם המצב הוא חמור ביותר, ולוח זמנים.
רינה שפירא: אני משערת שרם פרוסט יפתח את זה, אבל לוח זמנים שלנו בקצרה זה שהילד בגן יכיר את האותיות, ידע לכתוב אותן, יכיר גם את ההתחלה של הניקוד ואת התבניות.
רינה שפירא: בכיתה א' אנחנו מציעים כבר בחנוכה מבחן ראשון שיאתר מתקשים ויתחילו לעבוד אתם אותם הגורמים המתערבים.
רינה שפירא: בין פסח לראש השנה, אחרי עבודה עם הכיתה כולה ועם המתקשים, אנחנו יוצאים מהנחה שהכיתה כבר יכולה לקרוא.
רינה שפירא: רונית תירוש אמרה לי בטלפון איך אנחנו מציעים בסוף כיתה א' כשיש לנו נתונים כל כך חמורים לגבי תלמידים בכיתה ד' ואפילו לגבי תלמידים בכיתה ח'.
רינה שפירא: כן, אנחנו חושבים שזה ניתן.
רינה שפירא: אנחנו מאמינים שזה לא רק שיטת ההוראה - וכאן אני עוברת לנושא של המשרד – אלא גם כיצד המשרד והמערכת מתמודדים עם זה וזה הנושא הבא שלי.
רינה שפירא: מילה אחת לגבי המשרד.
רינה שפירא: אמרתי, המשרד עושה עבודה נהדרת ואפילו מצאנו מסמכים של מדיניות.
רינה שפירא: כלומר, יש הצהרות של מדיניות מה המשרד רוצה אבל אין גישה מערכתית.
רינה שפירא: המשרד עובד כפרודות.
רינה שפירא: אני קוראת לזה לטיפונדיות.
רינה שפירא: יש את הלטיפונדיות של המדען, יש של אגף ההערכה, יש של החינוך היסודי, יש של תוכניות לימוד ויש ויש אבל אין את החיבור כשעושים ניתוח רוחב.
רינה שפירא: אם אנחנו מדברים על הוראת קריאה, כשיש מחקר שיוצא מטעם המדענית, רצוי שהאגף לחינוך יסודי ידע שהולך להיות כזה מחקר ושאולי יהיה לו SAY.
רינה שפירא: לא בטוח שאנשי המחקר תמיד יסכימו למחקר הזה, אבל שידעו אנשי החינוך שיש מחקר כזה.
רינה שפירא: שאגף ההערכה ידע איזה מחקרים יצאו מהמדען ושהמדען ידע איזה מחקרים יצאו וסוכמו באגף ההערכה.
רינה שפירא: שיהיו מחוברות לזה תוכניות לימוד ותוכניות לימוד עושות כנראה עבודה מצוינת עם המון משימות ועם המון תוכניות אבל השאלה האם הן באמת פועל יוצא מהנושאים האלה שציינתי.
רינה שפירא: אנחנו ממליצים על התקציב שהזכרתי קודם.
רינה שפירא: אנחנו ממליצים על גישה מערכתית, אנחנו ממליצים על הידוק הקשר בין כמה יחידות שהזכרתי אותן, אנחנו ממליצים מאוד על איגום משאבים לשנה ואולי לשנתיים לנושא הקריאה ושזה יהיה נושא שהמערכת חושבת שהוא בעדיפות עליונה ויהיה ברור לאן הולכים המשאבים ומי נותן למה ומדוע.
רינה שפירא: אנחנו גם ממליצים על הקמת שתי ועדות שתעזורנה לנושא הזה להמשיך הלאה כדי שהעבודה שלנו לא תישאר באיזשהו מקום נסתר כמו שקורה להרבה דוחות ולאו דווקא במשרד החינוך.
רינה שפירא: אנחנו מציעים ועדה פנימית בראשות המנכ"לית שהיא תמשיך את הוועדה.
רינה שפירא: אני חושבת שהוועדה של רוחמה קציר תהיה הוועדה שמתאמת בפנים ואנחנו ממליצים שהשרה תמנה ועדת היגוי שתמשיך פחות או יותר את ההרכב הזה וימשיכו לעסוק במדיניות ובאותן נקודות שאנחנו לא הספקנו.
רינה שפירא: אחרון חביב, הכשרת מורים ואי אפשר בלי זה.
רינה שפירא: לא העמקנו בנושא.
רינה שפירא: יש לנו התייחסות לזה שהיא מבוססת על הדוח של גברת שרה זיו שנתנה לנו את הדוח שלה.
רינה שפירא: בדיונים שהיו לנו אנחנו לא מרוצים מהעמקה בנושא אבל אני רוצה לומר בכל-זאת שאנחנו חושבים שצריך להיות מחקר בנושא, אנחנו חושבים שצריך להיות קשר בין שלושה קודקודים: הכשרת מורים, משרד, אנשי המחקר באוניברסיטאות.
רינה שפירא: הדברים ביניהם צריכים להיות קשורים ויזינו אחד את השני.
רינה שפירא: אנחנו חושבים שצריך לדאוג להמשך ההשתלמויות ואם האוזן שלנו קלטה קיצוץ בהשתלמויות, אנחנו אומרים שמהמקום הזה לא, אל תקצצו, תמשיכו את השתלמויות המורים כי זה חשוב ובלי זה לא ניתן.
רינה שפירא: מה שנותנים בסמינר זו רק ההתחלה ואני אומרת את זה גם בתור מורה.
רינה שפירא: אתה מגיע לשדה, אתה יודע איפה אתה יודע ואיפה אתה לא יודע.
רינה שפירא: להמשיך בהשתלמויות, להמשיך לעקוב ולתת לשדה לעבוד עם אמון מלא.
רינה שפירא: לסיכום.
רינה שפירא: הייתה ביקורת על העבר ואני מקווה שיש כאן בשורה גם לעתיד.
רינה שפירא: אפילו מצאנו ציטטה של יהודה עמיחי שמתאימה והוא כותב: "אני רוצה לחיות עד שגם המלים בפי לא יהיו עוד אלא תנועות ועיצורים, אולי רק תנועות, רק צלילים רכים".
רינה שפירא: מה יכול להיות יותר טוב מאשר הסיום הזה?
רם פרוסט: אני חושב שהדוח הזה – ואני אנסה לנמק מדוע – מציע את המהפך אולי הדרמטי ביותר בתולדות הוראת הקריאה בישראל.
רם פרוסט: לא שבישראל לא היו בעבר שיטות משיטות שונות, לימדו בעבר בשיטה פונטית ולימדו בעבר בשיטת השפה כמכלול, אבל אני חושב שהדוח הזה אומר עמדה מאוד ברורה ואומר דברים לגבי העבר, מה היה בסדר ומה לא היה בסדר, וגם דברים לגבי העתיד.
רם פרוסט: לגבי העבר הדוח קובע בבירור שמשרד החינוך אימץ בעשורים האחרונים שיטה שאנחנו קראנו לה השפה השלמה ובארץ היא הרבה פעמים מוכרת כשיטת השפה כמכלול.
רם פרוסט: השיטה הזאת הייתה מבוססת על שילוב די קטלני של עקרונות מוטעים ושל אידיאולוגיה של שלילת המחקר המדעי.
רם פרוסט: העקרונות המוטעים של השיטה הזו התבססו על הבנה לא נכונה שרכישת הקריאה היא פונקציה טבעית והיא תופיע במוקדם או במאוחר לו נקיף את הילד רק בסביבה אוריינית נאותה וכל הבעיות ברכישת הקריאה יש לייחס אותן לבעיות של מוטיבציה ושעמום.
רם פרוסט: עיקרון מוטעה שונה הוא שפירוק ומיומנויות מפריע להוראת הקריאה והדבר הזה נשלל בכל מחקר מדעי שהוא.
רם פרוסט: עידוד של ניחוש קריאה לא מדויקת, אי-תיקון שגיאות כתיב מתוך איזושהי גישה פרוגרסיבית של עידוד יצירתיות שמונעת מהילד את הכרת העיקרון האלפביתי.
רם פרוסט: הדברים האלה בסדרה של מחקרים - וגם בוועדת חקירה מאוד נרחבת של הקונגרס האמריקאי שסקר קורפוס נרחב ביותר של עבודות ומחקרים, מאות אלפי מחקרים שלוועדה שלנו הייתה כמובן נגישות אליהם, אבל כמובן שלא עמדו לנו לא היכולת ולא המשאבים של ועדת חקירה של הקונגרס - בעצם סיימו בעולם את מלחמת הקריאה ואני מאוד מקווה שהדוח הזה יסיים את מלחמת הקריאה גם בארץ.
רם פרוסט: אמרתי שילוב קטלני של שני דברים כאשר האחד הוא עקרונות מוטעים אבל במיוחד הגישה האידיאולוגית שמחקר אובייקטיבי איננו רצוי ורק מחקר איכותי סובייקטיבי הוא הנכון.
רם פרוסט: אנחנו כולנו יודעים שבמדע כל תיאוריה שאינה מעמידה את עצמה להפרכה ואינה מעמידה את עצמה לבדיקה, דינה לחלוף מן העולם.
רם פרוסט: הסיבה שהשיטה הזאת נשארה בכיתה כל כך הרבה שנים נבעה בדיוק מן העובדה שבשום אופן לא היה ניתן לבדוק את היעילות והאפקטיביות שלה, ואני חושב שהדוח מבהיר בצורה ברורה ביותר את הקושי שבגישה כזו.
רם פרוסט: מטרת הדוח לא הייתה לעשות חשבונות עם העבר אלא פשוט לבוא ולומר מה מהיום והלאה אסור שיקרה יותר במדינת ישראל בתחום הוראת הקריאה.
רם פרוסט: אני חושב שהדוח גם קובע לראשונה בתולדות הוראת הקריאה בישראל מה בדיוק צריכה לכלול כל שיטה של הוראת הקריאה מבחינת עקרונות היסוד שלה.
רם פרוסט: אנחנו בכוונה בחרנו שלא לעסוק בשמות של שיטות מאחר שדינן של שמות של שיטות להשתנות והדבר הזה קרה בכל העולם.
רם פרוסט: שיטות שהיו שיטות של השפה השלמה לא נעלמו אלא פשוט החוברות שלהן הוחלפו תחת כותרות שונות.
רם פרוסט: אין שום טעם לבוא ולהתייחס לשיטה זו או אחרת בשמה כי מחר היא עלולה פשוט להשתנות ולשמור על כותרתה או להישאר ולשנות את כותרתה.
רם פרוסט: אולי הדוגמה הבהירה ביותר של התופעה הזאת התגלתה לוועדה בשיטת בלי סודות שהתחילה אולי את דרכה האקדמית כשיטה פחות או יותר מאוזנת ולאחר מכן, עם השנים, לפחות לפי כותבי ומעצבי השיטה בגלל תחושה שהייתה להם על רוחות שנשבו במשרד החינוך, עברה שינוי דרמטי ביותר והפכה להיות שיטה שעומדת ברוב עקרונותיה על שיטת השפה השלמה למרות ששמה נשאר כמו שהוא.
רם פרוסט: לכן אין טעם לדון בשמות של שיטות אלא צריך לדבר על רכיבים ועל עקרונות שיאמרו מה חייב להיות בכל שיטה.
רם פרוסט: הדוח אומר דברים שמהווים לדעתי, ואני חושב לדעת כל חברי הוועדה, מהפך של 180 מעלות במדיניות משרד החינוך לגבי הוראת הקריאה ואני ארצה לומר בדיוק מה הם.
רם פרוסט: קודם כל, אנחנו בדוח הזה מבהירים מה הם רכיבי השיטה, אנחנו מבהירים מה הן הנורמות שנדרשות מכל שיטה ומה הן דרכי ההערכה שכל שיטה חייבת לעמוד בהן.
רם פרוסט: לגבי הרכיבים.
רם פרוסט: כל שיטה שילמדו בה בישראל לפי הדוח הזה תהיה חייבת לכלול הוראה של מיומנויות פענוח.
רם פרוסט: אני בכוונה מדגיש את הדבר הזה, לא מכיוון שאני רוצה לומר שהוראת הקריאה כולה מבוססת על מיומנויות פענוח אלא כי נושא מיומנויות הפענוח היה בבסיס המאבק בין השיטה הפונטית לגישת השפה השלמה.
רם פרוסט: גישת השפה השלמה שללה הוראה ישירה של מיומנויות פענוח והדוח קובע בבהירות שכל שיטה שינקטו בה בכיתות הנמוכות בישראל חייבת ללמד מיומנויות פענוח.
רם פרוסט: כלומר, הבנת העיקרון האלפביתי, פירוק להברות, הפרדה בין עיצורים ובין תנועות, הבנת האפיונים המיוחדים של הדרך שבה הכתב העברי מייצג את הצלילים של השפה, אות-צליל, אות-צליל, הכרת הניקוד, הדרך שבה הניקוד מייצג תנועות לעומת אותיות.
רם פרוסט: הדברים האלה חייבים להיות כלולים בכל שיטה.
רם פרוסט: לא רק זאת אלא הדוח אומר בבהירות שהוראה זו איננה יכולה להיות יותר הוראה מזדמנת אלא היא חייבת להיות הוראה מפורשת.
רם פרוסט: כלומר, לא ניתן יהיה לבוא ולטעון שהכרת האותיות והצלילים זה דבר שהילד יקבל מעצמו תוך כדי עיסוק בטקסטים אלא ההוראה הזו חייבת להיות מפורשת וישירה וחייבת להיכלל בכל קוריקולום לימודי של כל הוראת קריאה בישראל.
רם פרוסט: הדבר הזה איננו אומר חס וחלילה שהוראת הקריאה תתחיל בזה ותסתיים בזה כי הוראת הקריאה היא דבר כמובן מורכב הרבה יותר והיא דורשת גם טיפוח הלשון, היא דורשת טיפוח הלשון כבסיס להבנת הקריאה, היא דורשת אוצר מלים, היא דורשת סביבה אוריינית אבל לא תיתכן שום שיטה להוראת קריאה בישראל שאיננה כוללת את הרכיב הזה.
רם פרוסט: דבר שני.
רם פרוסט: לכל שיטה, אם היא תיושם, יש נורמות ברורות ביותר שהיא צריכה לעמוד בהן.
רם פרוסט: שוב, אני מדגיש את הדבר הזה כי זה היה בבסיס הוויכוח ובבסיס הטעות של גישת השפה השלמה.
רם פרוסט: אני רוצה להדגיש לגבי גישת השפה השלמה שטענה שקריאה זו פונקציה שצריכה להופיע בטבעיות ולא כדאי ללחוץ על הילד אם הוא איננו קורא היטב, ואם הוא לא יקרא השנה הזאת, אז אולי הוא יקרא בשנה הבאה, וכמו שילד אולי מאחר בדיבור, אז לא נורא גם אם הוא מאחר בקריאה.
רם פרוסט: אני רוצה להזכיר את הממצאים מוועדת החקירה של הקונגרס בארצות-הברית שהראו בפירוש שאם עד גיל תשע הילד מאובחן כבעל הפרעות ברכישת הקריאה, יש סיכוי כמעט של תשעים אחוז שהוא יזכה עם הוראה מתקנת להישגים אקדמיים ללא שום צלקת בעצם מהפיגור הראשוני.
רם פרוסט: לעומת זאת, אם הוא לא אובחן עד גיל תשע, יש סיכוי של 75 אחוזים שהוא תמיד יגרור אחריו פיגור אקדמי כלשהו.
רם פרוסט: חוסר הצבת נורמות היה כשל חמור ביותר במערכת, הנזקים שנגרמים לילדים שאינם מאובחנים בגילים מוקדמים הם נזקים חמורים ביותר ולכן כל שיטה שמלמדים בה קריאה בישראל חייבת לעמוד בנורמות מסוימות.
רם פרוסט: אם ילד או תלמיד או כיתה אינם עומדים בנורמות האלה, הם ידרשו כמובן טיפוח נוסף ועזרה נוספת.
רם פרוסט: הנורמות הן, ואנחנו כבר מתייחסים לגיל הגן, כאשר בגיל הגן כבר חייב ילד להיות בעל מודעות פונולוגית, כלומר, הכרת הצלילים של השפה.
רם פרוסט: חייבים להסביר ולהתחיל להבהיר לילד את העיקרון האלפביתי, הוא יהיה חייב לדעת או להתחיל בדרכו לעצב אותיות, והוא כבר יהיה בעל יכולת בסיסית שתאפשר לו רכישת קריאה נאותה בכיתה א'.
רם פרוסט: לגבי הוראת הקריאה בכיתה א', הדוח קובע בצורה ברורה ביותר שעד לחג הפסח בשנה הראשונה הציפייה מהילד שהוא ילמד לקרוא מלים בצורה שוטפת ואם הוא לא עשה זאת עד סוף חג הפסח, אזי כמובן אפשר לבוא ולבחון אותו פעם נוספת בסוף כיתה א' אבל המטרה איננה לעשות בחינות אלא המטרה היא פשוט לראות בחג הפסח מי זקוק למעט יותר עזרה, מי זקוק למעט יותר טיפוח, ומי זקוק למעט יותר השקעה על מנת שהוא לא יגרור לשנים הבאות איזה שהם חוסרים או פיגורים בתחום הקריאה.
רם פרוסט: הדוח גם קובע בפירוש שבאותן שכבות שאין להן אולי רקע אורייני רחב כמו שכבות אחרות, אותן שכבות אוכלוסייה, הפתרון האחראי והישיר של הוראת מיומנויות, לא רק שאיננו מקפח את השכבות האלה אלא אפילו תומך בהן ובמיוחד לשכבות האלה הוראת המיומנויות היא דבר חיוני ומועיל.
רם פרוסט: הדבר השלישי שהדוח קובע בפירוש זה שכל שיטה חייבת להעמיד את עצמה לבדיקה אובייקטיבית מדעית.
רם פרוסט: אנחנו למשל שמענו ממעצבי שיטת בלי סודות שהם החליטו על דעת עצמם, מתוך הבנתם את המערכת, לשנות את שיטתם.
רם פרוסט: אנחנו שאלנו האם עקבו ומדדו האם האנשים לומדים לקרוא בשיטה שלהם והתשובה הייתה לא.
רם פרוסט: כל שיטה חייבת להיות מסוגלת להעמיד את עצמה לבדיקה אובייקטיבית של הצלחה.
רם פרוסט: בנוסף לזה הדוח קובע בפירוש שהערכה אובייקטיבית של הצלחה של כיתות בבתי ספר הוא דבר שצריך להיעשות בשגרה ושוב, לא על-מנת לבוא ולהראות מי בסדר ומי איננו בסדר, אלא על-מנת לבוא ולאתר כיסים יותר חלשים שיינתן להם יותר סיוע ויותר משאבים.
רם פרוסט: אלה הדברים.
רם פרוסט: זה העבר וזה העתיד.
רם פרוסט: זו הסיבה שאני חושב שהדוח הנוכחי מהווה תפנית דרמטית ביותר ואולי מהפך לעומת הדברים שהתרחשו עד היום.
זבולון אורלב: אני חושב שהחשיבות הגדולה ביותר של הדוח זה שמקצוע הוראת הקריאה הוא לא עוד מקצוע הוראה אלא הוא עומד בדרגה אחת מעל כולם כי הוראת הקריאה היא תנאי הכרחי ליתר המקצועות.
זבולון אורלב: אני חושב שפה יש תרומה אדירה של הדוח שבעצם קובע שוב בניסוח עדין שאומר שזה הדבר היחידי שלא שנוי במחלוקת, מה הם תפקידי בית הספר, אבל הוא אומר במלים אחרות שמדינת ישראל תדע שהוראת הקריאה חייבת להיות מקצוע שעומד ברמה כשלעצמו עם בדיקה עצמית.
זבולון אורלב: לא יכול להיות שילד יעבור את כיתה ג' מבלי שהוא בקיא לחלוטין במיומנויות הקריאה.
זבולון אורלב: אני כמובן קורא לשרת החינוך ליישם את הדוח הזה.
זבולון אורלב: אגב, כל דוח, מבחנו ביישומו ובביצועו.
זבולון אורלב: יש יתרון עצום למדינת ישראל שיש שרת חינוך חדשה ויש מנכ"לית חדשה וכולנו הרי בני אדם ותמיד יש לנו כל מיני מחויבויות להגן על העבר וכדומה, אבל כאן יכולה להתגלגל לידי השרה והמנכ"לית זכות גדולה מאוד.
זבולון אורלב: ועדת החינוך יכולה רק להתריע, להעיר, אבל היא לא יכולה לעשות כי העשייה היא בידי הרשות המבצעת, בידי השרה ובידי המנכ"לית.
זבולון אורלב: יכולה להתגלגל לידיכן זכות ענקית, אולי הגדולה ביותר, לפעול בנושא הזה.