GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עומר אלוני: אני מגיע גם כן מהפריפריה וצר לי שאני צריך להגיד שאני מתבייש שזה מה שהאוניברסיטה שלי עושה.
<עומר אלוני: במקום לחזק את המחויבות שלה עבור אוכלוסיות מוחלשות, היא ממהרת להיפטר מאיזושהי בת חורגת.
<עומר אלוני: היא עשתה את זה ב-2009, היו עוד ניסיונות כאלה.
<עומר אלוני: גדי, יש פה שאלות עמוקות.
<עומר אלוני: סליחה, אני לא מבין למה אצה הדרך למי שיושב בהנהלת האוניברסיטה ולגורמים שמקבלים החלטות.
<עומר אלוני: ב-18, ביום ראשון, מתכנס הוועד המנהל של אוניברסיטת תל-אביב להחליט על תוכנית הסגירה של המכינה.
<עומר אלוני: אצה כאן הדרך.
<עומר אלוני: אלו שאלות קריטיות שיש להן השלכה קשה על צעירים.
<עומר אלוני: ב-18 מתכנס הוועד המנהל של אוניברסיטת תל-אביב שזה הדירקטוריון של האוניברסיטה וההנהלה מביאה בפניו את ההחלטה.
<עומר אלוני: הם יקראו לזה איחוד, אנחנו קוראים לזה סגירה של המכינה של תל-אביב, ונראה לנו שגם הנסיבות והעובדות בשטח מדברות על זה.
שמעון אוחיון: ממתי?
<עומר אלוני: משנת תשע"ו.
<עומר אלוני: אני מדבר פה בשם ציבור וזו החלטה שהיא בלתי הפיכה.
<עומר אלוני: כי ברגע שאוניברסיטת תל-אביב סוגרת את המכינה שלה המבנה מיועד לתפקידים אחרים, וחסל סדר המכינה של תל-אביב.
<עומר אלוני: אלו שאלות קשות ועקרוניות.
<עומר אלוני: ייקחו, בבקשה, את פרק הזמן וינסו פיילוט בבר-אילן ויחזרו בפני הרגולציה.
שמעון אוחיון: מה שלא ייאמר כאן, וזה כואב לי מאוד, ומה שלא ייעשה, בסופו של דבר, האמירה של אוניברסיטת תל-אביב היא אמירה שהיא מאוד קשה לי מבחינה חברתית.
שמעון אוחיון: לצערי, זה לא רק אוניברסיטת תל-אביב, גם המל"ג אומר את זה.
שמעון אוחיון: בגיבוי של הסיפור הזה הוא מפריע לי.
שמעון אוחיון: גם עקבתי אחרי כמה דיונים מבחינת המל"ג.
שמעון אוחיון: הנושא החברתי הוא לא כל כך.
שמעון אוחיון: גם המילה "רגולטור" חוזרת עשרים אלף פעם במסגרת המל"ג, כאילו אנחנו חושבים רק על ראייה תקציבית-כלכלית ולא ראייה חברתית.
שמעון אוחיון: לצערי, חבל מאוד שהוות"ת בעיקר מוביל את הנקודה הזו.
שמעון אוחיון: איך אומר?
שמעון אוחיון: אוי לי מיוצרי ואוי לי מיצרי.
שמעון אוחיון: גילוי נאות, קודם כל.
שמעון אוחיון: אני איש בר-אילן.
שמעון אוחיון: אתם יכולים לקבל או לא לקבל מה שאני הולך להגיד ולנסות להתמודד עם הסוגיה הזו.
שמעון אוחיון: אני מכיר את האנשים שמנהלים את המכינה.
שמעון אוחיון: נכון, בעיקרה היא בגרותית, אבל אני גם מכיר תחומי פעילות שהיו ייעודיים שהם בעיקר קשורים לדיקנט הסטודנטים מחוץ-לארץ.
שמעון אוחיון: גדלתי וצמחתי בבר-אילן ואני מכיר את זה ואני יודע שיש שם צוות טוב.
שמעון אוחיון: בניגוד לדעות הקדומות, וזה קצת מקומם אותי, תמיד התגאינו בבר-אילן שאוכלוסיית הסטודנטים מבחינה חברתית, הפריפריה החברתית, היא הגדולה ביותר, וזה עוד לפני שצמחו להן מכללות, אז קשה לי לקבל את זה.
שמעון אוחיון: מה כן הדאגה המרכזית שלי בוודאי בעניין הזה?
שמעון אוחיון: הלוואי, הייתי רוצה לראות התפתחות של מכינות ייעודיות בצורה רצינית בבר-אילן או בכל מקום, ויחליטו כמובן מתוך דאגה ברורה לסגל.
שמעון אוחיון: לא נוכל להפקיר את הסגל כרגע, ואני מקווה ששנה אחת נוכל לעקוב במסגרת ועדת החינוך.
שמעון אוחיון: כולם מדברים על העלייה מצרפת.
שמעון אוחיון: אני מלווה אותה וגם קידמתי כמה הצעות חוק, כולל הכרה בדיפלומות של אנשים בוגרים שלהם.
שמעון אוחיון: מועמדים בוכים אצלי.
שמעון אוחיון: הם אומרים לי: אנחנו יכולים להתקבל לבתי-הספר לרפואה הטובים ביותר בצרפת, אבל פה אנחנו לא מצליחים להתמודד.
שמעון אוחיון: כמעט ולא תראו שסטודנטים עולים מצרפת משתלבים, למשל, בבתי-הספר לרפואה.
שמעון אוחיון: אין לי ספק שאחד הפתרונות זה מכינות ייעודיות.
שמעון אוחיון: אין לי ספק שישנם רופאים יהודים טובים בצרפת וצרפת ודאי נחשבת לאחת מהמדינות המובילות בתחום הרפואה ובחקר הרפואה.
שמעון אוחיון: יש כאן איזשהו חסם תרבותי או טכני שמביא לזה שאנשים לא מתמודדים עם אותה בחינה פסיכומטרית.
שמעון אוחיון: אני מברך מוסדות כמו בן-גוריון שהקימו כל מיני חלופות כדי לקלוט.
שמעון אוחיון: עדיין מפריעה לי האמירה, האמירה היא אמירה חברתית קשה.
שמעון אוחיון: אם בכל זאת רוצים כאן להתייעל מבחינה אדמיניסטרטיבית אז ליבי, ליבי, הייתי כן רוצה שייכלל קודם כל הסגל המקצועי, כי אם אין בבר-אילן סגל שהוא כן מלמד בתחומים הייעודיים בוודאי שהסגל הזה צריך להתקבל.
שמעון אוחיון: כמי שעוקב כל הזמן ורואה כמה אנחנו מזלזלים באותו סגל צעיר ואחרים שעובדים במסגרות כאלו ואחרות – צריך להבטיח גם להם את הביטחון התעסוקתי בעניין הזה ולתת להם.
שמעון אוחיון: הצעתי - אם יש כאן איזשהו כיוון של התייעלות, אני לא חושב שצריכים לחשוש מבר-אילן.
שמעון אוחיון: רבותי, אינני אובייקטיבי ואל תגידו לי שבר-אילן היא אוניברסיטה דתית.
שמעון אוחיון: הייתי רוצה שהיא תהיה יותר דתית, אבל זו לא המציאות.
שמעון אוחיון: יש 70% ויותר ובאים כולם.
שמעון אוחיון: יש גם אוכלוסייה אתיופית גדולה מאוד שמשתלבת בעניין הזה.
בועז טופורובסקי: הם לא מקבלים מעונות.
שמעון אוחיון: כן, יש בעיה.
עמרם מצנע: שמעון, תשמור איתם על קשר.
עמרם מצנע: אולי גם תחזור לשם.
שמעון אוחיון: עמרם, זה מה שאתה מאחל לי כבר?
שמעון אוחיון: אני לא חושש מזה, לא בגלל זה אני מדבר היום כך.
שמעון אוחיון: אגב, אני מחובר.
שמעון אוחיון: אני עדיין מתנדב בבר-אילן ומוביל את מרכז דהאן.
שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, אם נשתכנע שיש פה ייעול באמת מבחינה אדמיניסטרטיבית הייתי רוצה שנוודא שהסגל שלימד באוניברסיטת תל-אביב כן ימשיך להשתלב ויעבוד באוניברסיטת בר-אילן או תחת הניהול של בר-אילן, ואם זה ימשיך להיות בחדרים בתל-אביב תחת ניהול של בר-אילן.
שמעון אוחיון: זה מאוד מאוד חשוב משום שהמגמות הייעודיות, ולא רק הבגרות, זה דבר חשוב מבחינה חברתית וגם מנטלית תרבותית.
שמעון אוחיון: תסלח לי שאני הולך לבקר, אבל בזבזנו שנתיים עם שר החינוך שרצה לבטל את ייחודה של הבחינה הפסיכומטרית.
בועז טופורובסקי: הוא לא רצה לבטל את ייחודה של הבחינה הפסיכומטרית.
בועז טופורובסקי: הוא רצה גם לאפשר לאנשים שהפסיכומטרי קשה להם.
שמעון אוחיון: הוא רצה לבטל את מעמדה המיוחד של הבחינה הפסיכומטרית.
שמעון אוחיון: אבל בד בבד הכריז שהוא בעד צמצום בחינות הבגרות משבע לשלוש או ארבע, וזו הצהרה ברורה.
בועז טופורובסקי: אם אתה רוצה, אני יכול להסביר לך את הרעיון מאחורי זה.
עמרם מצנע: שמעון, תודה רבה.
עמרם מצנע: אתן רשות דיברו למי שרוצה להשמיע את דעתו ולקראת סיום אתן לשני המנכ"לים עוד פעם.
<אורה חכם: כנציגת ציבור אני מתרשמת שאוניברסיטת תל-אביב רוצה להיות מגדל השן.
<אורה חכם: אתה אמרת "פופוליסטי" וזה מעורר אותי קצת ולכן אגיד בוטה.
<אורה חכם: היא תקבל את התלמידים הכי טובים ולא מעניין אותה מכינות ושיבואו מפה ומשם.
<אורה חכם: היא לא תעודד אותם.
<אורה חכם: בסופו של דבר, המצב שלכם לא יהיה טוב, ואני רק אומרת לך כנציג האוניברסיטה.
<אורה חכם: המצב שלכם לא יהיה טוב כי אנשים יודעים להתחשבן טוב.
<אורה חכם: יקימו אוניברסיטה שתיקח את כל אלה שאתה לא רוצה לקבל.
<אורה חכם: כי מה זה 1.9 מיליון?
<אורה חכם: אתה מקבל תקציב מהמדינה בשביל כל המחלקות שלך?
<אורה חכם: האם אתה מקבל כסף ממישהו מבחוץ?
<אורה חכם: אתה מממן בעצמך?
<אורה חכם: המדינה מממנת אותך.
<אורה חכם: אז איך זה שאתה אומר: דווקא למכינה אני רוצה לתקצב?
<אורה חכם: אל תתקצב, תיתן לה כסף.
<אורה חכם: תמצא את הכסף מוות"ת.
<אורה חכם: 1.9 - תכסה, תגדיל ותצהיר שאתה רוצה לכלול כמה שיותר אנשים מהפריפריות החברתיות ואז יתייחסו אליך.
<אורה חכם: גם בבחירות יתייחסו אליך.
<גיא סלומון: קוראים לי גיא סלומון ואני רכז המתמטיקה של המכינה באוניברסיטת תל-אביב.
<גיא סלומון: אני רוצה להגיד שכן יש כאן הונאה, ואסביר את ההונאה.
<גיא סלומון: כיום אין מכינה בבר-אילן.
<גיא סלומון: מה שיש בבר-אילן זה בית-ספר אקסטרני כדוגמת "אנקורי לשיפור בגרויות, וכבודו במקומו מונח.
<גיא סלומון: זה לא מכינה כי המטרה של מכינה זה לתת הזדמנות שנייה.
<גיא סלומון: אף תלמיד היום לא יכול לקבל הזדמנות שנייה כי המשמעות של מכינה ייעודית זה אומר שמחליפים לך את כל תעודת הבגרות.
<גיא סלומון: אתה לא משפר מקצוע אחד או שניים.
<גיא סלומון: בא אותו תלמיד אתיופי או מהמגזר הערבי או תוכנית "אופקים" או "עתידים" או עולים ואין להם תעודת בגרות או שתעודת הבגרות היא מאוד חלשה והם צריכים תוכנית ייעודית.
<גיא סלומון: היום אוניברסיטת בר-אילן התמחתה אך ורק בלשפר לך את הבגרות כדוגמת "אנקורי".
<גיא סלומון: שוו בנפשכם שמחר בבוקר מחליטים שחברת "אנקורי" תפתח מכינה ייעודית בתשע"ו.
<גיא סלומון: היא פותחת מכינה ייעודית, אין לה מושג איך עושים את זה.
<גיא סלומון: היא לא יודעת איך עושים מכינה ייעודית, אבל בתשע"ו היא פותחת מכינה ייעודית.
<גיא סלומון: זאת ועוד, היא תטפל בתוכנית "יואל" של האתיופים, היא תטפל בתוכנית "אופקים" של הפריפריה ובתוכנית "עתידים" של הפריפריה, בעולים חדשים מכל המדינות.
<גיא סלומון: היא תטפל בכל המגזרים האלה, וגם במגזר הערבי ובכולם, בלי שיש לה בזה שום ניסיון.
<גיא סלומון: ולמה?
<גיא סלומון: כי צריך להתייעל.
<גיא סלומון: אז בואו רגע נחשוב.
<גיא סלומון: יש פה מכינה אחת עם 300 תלמידים ש-45 שנה מתמחה במכינה ייעודית ומטפלת בכל התוכניות האלה, וצריך לטפל בהן ברחל בתך הקטנה כי זה אוכלוסיות מאוד מסוימות וצריך מקצועיות ורכזים ואנשים שיודעים לטפל בזה, ובאה מכינה אחרת שאין לה שום ניסיון.
<גיא סלומון: אז בואו נתייעל ונתמזג ונעביר את כל המכינה עם כל הידע הזה לבר-אילן כאשר לא מעבירים כלום.
<גיא סלומון: הסגל לא עובר, אין פה שום התחייבות להעברה של איש סגל אחד, שום התחייבות.
<גיא סלומון: תלמידים לא עוברים, צוות מינהלי לא עובר, יועצות לא עוברות, כל הרכזים של האוכלוסייה הערבית, יש לנו רכזת מדהימה של האוכלוסייה האתיופית – אף אחד לא עובר.
<גיא סלומון: סוגרים אחד, פותחים את השני ואומרים: איחדנו.
<גיא סלומון: לא איחדנו שום דבר.
<גיא סלומון: אני לא מבין.
<גיא סלומון: אם יש פה תום לב, מדוע לא יתכבדו בר-אילן?
<גיא סלומון: לי יש 14 מורים למתמטיקה, להם יש שניים – שיעברו אלינו.
<גיא סלומון: לנו הניסיון.
<גיא סלומון: אני מטפל בכל התוכניות האלה 45 שנה.
<גיא סלומון: אני 11 שנה רכז מתמטיקה בתוכנית ייעודית.
<גיא סלומון: אני בניתי את התוכנית של ההכרה ההדדית.
<גיא סלומון: אתם יודעים שבתוכנית הזו של ההכרה ההדדית בין מכינות בר-אילן לא היו?
<גיא סלומון: הם לא היו כי הם מכינה בגרותית, הם לא מתעסקים עם זה.
<גיא סלומון: ישבתי עם הטכניון, עם בן-גוריון, עם העברית, והם מדברים איתי שצוותים מקצועיים יושבים?
<גיא סלומון: איך זה יכול להיות?
<גיא סלומון: אני רכז מתמטיקה, היא רכזת מדעי חברה, אלכס הוא רכז פיזיקה - הם לא שם.
<גיא סלומון: אז מי בדיוק יושב בין האוניברסיטאות ועושה תוכנית מקצועית?
<גיא סלומון: הרקטורים שלנו?
<גיא סלומון: אני בכלל לא מבין את זה.
<גיא סלומון: שאלתם אם זה הונאה - כן, זו הונאה.
<גיא סלומון: הוא יסגור אצלנו ושנה הבאה הוא מאוד ישתדל שייפתחו שם התוכניות הייעודיות.
<גיא סלומון: הוא יכתוב באתר של בר-אילן: אתם מוזמנים להירשם ל"אופקים" ול"יואל" ול"עתידים", ואתה מאוד מוזמן מהמגזר הערבי, אין שום בעיה.
<גיא סלומון: ואם לא – אז לא.
<גיא סלומון: עברו 45 שנה, האם מישהו ימות אם נחכה 46 שנה?
<גיא סלומון: יתכבדו בר-אילן.
<גיא סלומון: אתם מתעקשים שזה יהיה בבר-אילן?
<גיא סלומון: בבקשה תכתבו עכשיו באתר שלהם שאתם פותחים את כל התוכניות האלה ובואו נראה כמה נרשמים.
<גיא סלומון: אם בשנה הבאה בר-אילן תצליח בתוכניות האלה וימלאו משוב בסוף השנה ואותם תלמידים אתיופים יגידו שהיה פצצה, אין בעיה.
<גיא סלומון: אני אבוא לפה, אוריד את הכובד ואגיד: בואו נעביר.
<גיא סלומון: אבל לא יכול להיות שאחרי 45 שנה.
<גיא סלומון: תחכה 46 שנה, תעשה ניסיון ותראה מה קורה.
בועז טופורובסקי: גדי צריך ללכת וחשוב לי שהוא יקשיב לזה.
בועז טופורובסקי: אתם יודעים, אני בעד מיזוגים בהשכלה הגבוהה.
בועז טופורובסקי: אני חושב שקצת התפרענו בכלל עם כמות המוסדות להשכלה גבוהה ועם כמות המכינות במערכת ההשכלה הגבוהה.
בועז טופורובסקי: אבל משהו כאן מטריד, ואני אומר זאת בלשון המעטה.
בועז טופורובסקי: זה נראה כאילו זה נעשה מהר מדי.
בועז טופורובסקי: במל"ג כרגולטור אפילו לא יודעים איך זה הולך להיראות.
בועז טופורובסקי: כבר בסוף החודש הולכים לקבל את ההחלטה הזו, ב-18, ביום ראשון הקרוב.
בועז טופורובסקי: זה באמת נראה מוזר.
בועז טופורובסקי: זה נראה כאילו מרכז הידע הוא דווקא באוניברסיטת תל-אביב, אבל אוניברסיטת תל-אביב נסגרת, וזו סגירה בפועל.
בועז טופורובסקי: מהניסיון שלי במערכת ההשכלה הגבוהה, גם אמירה: אנחנו נשתדל או ניתן עדיפות לקלוט אנשי סגל שבאים מזה, היא אמירה שאומרת בגדול שרוב אנשי הסגל לא ייקלטו.
בועז טופורובסקי: זה מה שראיתי ברוב שנותיי ויש לי הרגשה שזה יחזור על עצמו.
בועז טופורובסקי: אני רוצה להציע בכל זאת כי אנחנו הרי לא מקבלים את התשובות כאן להכול, אנחנו מקבלים תשובות כלליות.
בועז טופורובסקי: יש כאן הרבה אמירות בסגנון: אנחנו יושבים על התוכניות, אנחנו הולכים לבדוק, אנחנו נוודא שיהיה בסדר, וההחלטות מתקבלות עכשיו.
בועז טופורובסקי: במערכת ההשכלה הגבוהה יש הרבה מאוד ניסיונות למיזוגים שלא יוצאים לפועל ושנים על גבי שנים מדברים עליהם בכל מיני נושאים.
בועז טופורובסקי: תנסו לחשוב על איזשהו פיילוט כי אני מסכים עם מה שאני נאמר כאן.
בועז טופורובסקי: ברגע שתיסגר המכינה באוניברסיטת תל-אביב זה יהיה בלתי הפיך.
בועז טופורובסקי: אם יתברר שזו טעות לא יהיה אפשר להחזיר את הגלגל אחורה וגם אף אחד לא יחזיר את הגלגל אחורה.
בועז טופורובסקי: אני רוצה להאמין שזה מה שיקרה, אני רוצה להאמין שזה הדבר הכי טוב.
בועז טופורובסקי: צריך לנסות לעשות איזושהי תקופה של פיילוט, לנסות להעביר באמת את הידע לבר-אילן בלי לסגור את המכינה באוניברסיטת תל-אביב כי יש מספיק סגל.
בועז טופורובסקי: כמו כן, לנסות אולי לעשות שנה של פיילוט שבה יראו.
בועז טופורובסקי: יש לי הרגשה ומהיכרות שלי עם הרבה מאוד אנשים שלומדים במכינות, אנשים נרשמים למכינה לפי המוסד שבו הם לומדים, אלא אם כן הם לא מתקבלים למכינה הזו ואז הם נרשמים למכינה אחרת.
בועז טופורובסקי: יכול להיות שאפשר לשנות את הראש של אנשים.
בועז טופורובסקי: אבל אני רוצה לראות אנשים מהמגזר הערבי נרשמים למכינה בבר-אילן, אני רוצה לראות את הדברים האלה.
בועז טופורובסקי: יכול להיות שאני טועה.
בועז טופורובסקי: לדעתי, בגלל הסיכון של הטעות, ראוי כן לתת איזושהי תקופה של פיילוט – זה מה שהיה חשוב לי להגיד.
<וורקו מטוקו: שלום לכולם.
<וורקו מטוקו: קוראים לי וורקו, אני בן 26.
<וורקו מטוקו: אני בוגר המכינה.
<וורקו מטוקו: רציתי לספר לכם קצת את הסיפור האישי שלי מנקודת המבט שלי.
<וורקו מטוקו: סיימתי את המכינה לפני שנתיים בדיוק.
<וורקו מטוקו: הגעתי למכינה בעקבות חבר שלי שסיים את המכינה ולמד איתי בתיכון.
<וורקו מטוקו: לא אשקר לכם, בתיכון לא למדתי בכלל.
<וורקו מטוקו: כמו הרבה צעירים, לא באמת ייחסתי חשיבות ללימודים בגלל הבגרות, בגלל נושאים אחרים.
<וורקו מטוקו: בגדול, לא היו לי מספיק נתונים כדי להתקבל.
<וורקו מטוקו: אחרי שסיימתי את הצבא ואת השירות שלי אמרתי שאני חייב להתחיל ללמוד והתחלתי לחפש.
<וורקו מטוקו: הלכתי לכל המוסדות וכולם אמרו לי שעם ציונים כאלה אף אחד לא יקבל אותי, ובצדק.
<וורקו מטוקו: לאחר מכן הבנתי שאני חייב לעשות מכינה.
<וורקו מטוקו: הטכניון והעברית וכל המקומות האלה היו פשוט רחוקים מדי.
<וורקו מטוקו: אני בא ממשפחה יחסית גדולה ואני צריך להיות קרוב לבית.
<וורקו מטוקו: הייתי חייב גם לעבוד וגם לעשות את זה.
<וורקו מטוקו: האלטרנטיבה היחידה שנשארה היא תל-אביב – גם בגלל שחבר שלי המליץ ואמר לי שיש שם מורים.
<וורקו מטוקו: מההיכרות שלי עם מורים בתיכון המורים הם לא בדיוק מורים.
<וורקו מטוקו: כשהתחלתי ללמוד במכינה באמת גיליתי שיש מורים קצת מעבר, מורים שיושבים איתך אחרי השעות שהם צרכים להיות שם, מתקשרים אליך, דואגים שתעשה דברים, יושבים איתך.
<וורקו מטוקו: אני שומע פה במשך שעה ומשהו: צוות זוטר, זוטר, זוטר.
<וורקו מטוקו: עד עכשיו לא היו לי מורים כאלה.
<וורקו מטוקו: היום אני סטודנט שנה ב' לתעשייה וניהול באוניברסיטת תל-אביב.
<וורקו מטוקו: שום מרצה ושום מתרגל לא משתווה למתרגלים שהיו לי בזמן המכינה.
<וורקו מטוקו: אני מאמין באנשים, האנשים האלה קנו אותי.
<וורקו מטוקו: אני חושב שהסגירה הזאת סוגרת את הדלת להרבה צעירים שרוצים כן להיתקל במורים האלה, כן להגיע למקום שבו למורים אכפת.
<וורקו מטוקו: אני חושב שהסגירה של המכינה היא סגירה של צוות עם 40 ומשהו שנים של ניסיון והבנה.
<וורקו מטוקו: השנה הנוכחית הזו גם אחי הקטן בא בעקבותיי והוא כרגע במכינה.
<וורקו מטוקו: הוא עושה את כי אמרתי לו שמדובר במורים שאכפת להם.
<וורקו מטוקו: יש שם את אוהד, את סופי, והרבה מורים שאכפת להם.
<וורקו מטוקו: מאוד כואב לי לראות את המכינה נסגרת כי אני מרגיש ששם באמת היתה לי הזדמנות שנייה.
<וורקו מטוקו: תודה רבה.
עמרם מצנע: האם עוד מישהו רוצה להתבטא?
<ליאת הלבץ: אני ליאת, מנהלת קשרי מימשל.
<ליאת הלבץ: אני רוצה להגיד כמה מילים בשם התאחדות הסטודנטים.
<ליאת הלבץ: אנחנו מסכימים לחלוטין פה עם מה שנאמר בנוגע לחשיבות כמובן של המכינה.
<ליאת הלבץ: אין שנייה לה, ושמענו פה.
<ליאת הלבץ: ראיתי את כל החיוכים סביב השולחן.
<ליאת הלבץ: אני אדגיש את העניין של הסיבה הכלכלית.
<ליאת הלבץ: כל הזמן אומרים: כלכלי, כלכלי, זה לא יעיל, זה לא כלכלי.
<ליאת הלבץ: צריך לחשוב איך עושים את זה יעיל.
<ליאת הלבץ: צריך לחשוב איך הגירעון מגיע למצב שהוא נסבל כי החשיבות פה עולה באמת על כל דבר שהוא.
<ליאת הלבץ: חייבים להשאיר את זה.
<מרגריטה ז'וקוב: שלום לכולם.
<מרגריטה ז'וקוב: שמי מרגריטה ז'וקוב.
<מרגריטה ז'וקוב: אני סטודנטית להנדסה מכנית באוניברסיטת תל-אביב.
<מרגריטה ז'וקוב: במקור אני מגיעה מתוכנית של "אופקים להיי-טק".
<מרגריטה ז'וקוב: סיימתי את המכינה של האוניברסיטה ועל-ידי זה התקבלתי, והיום אני סטודנטית מן המניין לכל דבר.
<מרגריטה ז'וקוב: אני לא טובה בלדבר מול פורום גדול של אנשים, במיוחד עם חשיבות כזאת.
<מרגריטה ז'וקוב: קודם כל, תודה לכם שבאתם היום ובחרתם להיות פה על ההחלטה הגורלית הזו.
<מרגריטה ז'וקוב: כתבתי את הדברים שלי וברשות
<מרגריטה ז'וקוב: כם יהיה לי הרבה יותר קל להקריא אותו.
<מרגריטה ז'וקוב: הקול שלי קצת רועד כי אני מתרגשת.
<מרגריטה ז'וקוב: באופן כללי אני לא מדברת, כמו שאמרתי.
<מרגריטה ז'וקוב: מספרים הם חברים יותר טובים שלי מאשר מילים.
<מרגריטה ז'וקוב: לרוב אני מעדיפה להתעסק בדברים שלי, להישאר בשקט.
<מרגריטה ז'וקוב: גם עכשיו כשאני פה אתכם, חברים שלי לומדים למבחן.
<מרגריטה ז'וקוב: יש מחיר, גם אם בלתי נראה, לבחירה שלי להיות פה היום.
<מרגריטה ז'וקוב: אז למה באתי?
<מרגריטה ז'וקוב: באתי בגלל מי שהייתי יכולה להיות ובגלל מי שאני היום.
<מרגריטה ז'וקוב: אני באה כמו רוב הילדים במדינת ישראל מרקע קשה, בית הרוס, אימא שמנסה לעשות הכול בשביל לעזור לעתיד של הילדים שלה, אבל עם נתוני התחלה מאוד בעייתיים זה לא ממש מתאפשר.
<מרגריטה ז'וקוב: אני באה כמו הרבה נערות ונערים בישראל ממצב שבו מסיימים את הלימודים בכיתה ורצים למלצר, לנקות שולחנות, לשטוף רצפות, ולא כדי לקנות לעצמך סמארטפון וביגוד חדש, אלא כדי לשרוד את השבוע, את החודש.
<מרגריטה ז'וקוב: אני כאן כי היו לי חלומות וחשבתי שהם לא יתגשמו לעולם.
<מרגריטה ז'וקוב: מגיל קטן נמשכתי לתחום המדעים: פיזיקה, מתמטיקה וכימיה.
<מרגריטה ז'וקוב: כל אלה עניינו אותי יותר מהתחומים ההומניים יותר.
<מרגריטה ז'וקוב: לאט לאט העניין והסקרנות הפכו מחלומות לרעיונות יותר מוחשים.
<מרגריטה ז'וקוב: הבנתי בדיוק מה אני רוצה לעשות עם עצמי, רק שהמצב בבית, חוסר הזמן ללמוד כראוי לבגרויות או הכסף להשלים אותן אחר כך, הרחיקו ממני את התקווה להגשים את הדברים.
<מרגריטה ז'וקוב: הסבירות שאסיים את חיי כמלצרית במקום מהנדסת היתה גבוהה יותר.
<מרגריטה ז'וקוב: לא היה כסף ללמוד, לא לבגרויות, כי אין ממש דרך לעמוד בבגרויות כשאתה עובד אל תוך הלילה ואז מגיע לשיעור.
<מרגריטה ז'וקוב: אני כאן כי מקום אחד שינה את זה.
<מרגריטה ז'וקוב: המכינה של אוניברסיטת תל-אביב אפשרה לי ולעוד חולמים כמוני סיכוי לשנות את נסיבות חיינו, להתגבר ולשים מאחורינו רקע קשה, לפתוח דף חדש למי שמוכן לעבוד קשה עבור הגשמת החלומות שלנו.
<מרגריטה ז'וקוב: אני גאה לספר שאני לא מיוחדת, יש עוד רבים כמוני.
<מרגריטה ז'וקוב: רבים שלא נכנעים למצב, אלא נלחמים בכל הכוח.
<מרגריטה ז'וקוב: הגעתי למכינה עם עוד עשרות כמוני, חיילים וחיילות משוחררים, עמוסי סימני שאלה וחוסר ודאות.
<מרגריטה ז'וקוב: גילינו בית חם, סגל מסור וחדור נחישות ותחושת שליחות ותחושת עבודה בצוות שאפשרה לנו להצליח ימי לימודים ארוכים.
<מרגריטה ז'וקוב: שרדנו ייאוש, כישלונות.
<מרגריטה ז'וקוב: הסרנו חלודה וליטשנו את עצמנו כאקדמאיים לעתיד.
<מרגריטה ז'וקוב: למדנו ללמוד, לחשוב, להגיע למסקנות ואז להטיל בהן ספק.
<מרגריטה ז'וקוב: למדנו להיכשל, לקום ולנסות שוב.
<מרגריטה ז'וקוב: למדנו בעיקר תקוה.
<מרגריטה ז'וקוב: יש משהו מיוחד במכינה של אוניברסיטת תל-אביב – האווירה, היחד, החיבור עם צוות עם חזון אמיתי שמוכן להישאר עם הסטודנטים שלו אל תוך הלילה לפני מבחן ובין אנשים שכל החיים חיפשו סיכוי.
<מרגריטה ז'וקוב: זה משהו שבמעט שנותיי לא נתקלתי בו בשום מקום אחר בחברה הישראלית.
<מרגריטה ז'וקוב: אני כאן היום כי אני לא מיוחדת.
<מרגריטה ז'וקוב: אני כאן כי יש עוד המון כמוני שמחכים בתור, שמסרבים ללכת עם המבט תקוע ברצפה, שמסרבים לבלות חיים שלמים עם חלומות על המדף.
<מרגריטה ז'וקוב: אני כאן כי נתנו לי סיכוי.
<מרגריטה ז'וקוב: המכינה היא מקום שסוגר פערים חברתיים.
<מרגריטה ז'וקוב: היא יותר מרק מכינה לאוניברסיטה, היא הזדמנות להיות יותר ממה שסיפרו לך בעבר, יותר מעוד סטטיסטיקה.
<מרגריטה ז'וקוב: אני אחת מעשרות אלפים שמחפשים סיכוי כזה.
<מרגריטה ז'וקוב: אל תסגרו את האור הזה, תנו לנו את ההזדמנות.
<מרגריטה ז'וקוב: תודה.
עמרם מצנע: מרגריטה, בתור אחת שלא מנוסה בלדבר לפני קהל אני נותן לך ציון עשר.
<עינבל בלאו: אנחנו רוצים להגיד שהמורים פנו אלינו לא בגלל החשש שלהם שיפטרו אותם.
<עינבל בלאו: הם באו ואמרו לנו שלתלמידים האלה אין שום סיכוי.
<עינבל בלאו: לא היה אכפת להם מהשכר שלהם, לא היה אכפת להם שנה הבאה.
<עינבל בלאו: הם גם הראשונים שהציעו ואמרו: תקציב – קחו מהשכר שלנו.
<עינבל בלאו: האוניברסיטה אפילו לא שקלה את זה.
<עינבל בלאו: הצענו את זה.
<עינבל בלאו: זו הצעה מאוד הרואית, זה אנשים שלא מרוויחים מיליונים.
<עינבל בלאו: החומר שיש כאן באמת מאפשר לקבוצות האלה להיכנס בסופו של דבר לאוניברסיטת תל-אביב.
<עינבל בלאו: זה לא עוד בית-ספר אקסטרני, יש משהו ייחודי במכינה הזו.
<אהרון אלאור: שמי ד"ר אהרון אלאור ואני יושב-ראש הסקציה לסוציולוגיה ציבורית באגודה הסוציולוגית הישראלית.
עמרם מצנע: מה אתה עושה לפרנסתך?
<אהרון אלאור: אני מלמד במכינה האקדמית 22 שנה מקצועות שונים ורבים במדעי החברה.
<אהרון אלאור: אני רוצה לומר שיסוד העניין כאן הוא כישלון ניהולי של אוניברסיטת תל-אביב בהפעלת המכינה בדיוק באותם שנים של מעבר מ-800 תלמידים ל-300 תלמידים כאשר הצוות מינהלי נשאר כמעט אותו דבר.
<אהרון אלאור: מתקציב של 7 מיליון שקלים של המכינה האקדמית לשנה, 3.5 מיליון הולכים על המינהלה ו-3.5 על כוחות ההוראה.
<אהרון אלאור: זה דבר חסר תקדים בהסדרים אקדמיים כאלה.
<אהרון אלאור: ממה הדבר נובע?
<אהרון אלאור: מכך שרוב הצוות המינהלי הוא קבוע והנהלת האוניברסיטה לא מצאה לנכון למצוא פתרון לעניין הזה כדי להעביר אותם, למרות שהם קבועים, למקומות אחרים באוניברסיטה, וכך נוצר הגרעון למעשה.
<אהרון אלאור: הגירעון הזה לא חייב להיות.
<אהרון אלאור: לאוניברסיטה יש אפשרות לפתור את העניין הזה על-ידי ניוד מינהלי.
<אהרון אלאור: הקביעות היא בתוך האוניברסיטה כמוסד, לא בתוך המכינה - אנחנו יודעים את זה.
<אהרון אלאור: ניתן למצוא את הפתרון בתוך אוניברסיטת תל-אביב.
<אהרון אלאור: עם כל הכבוד לאוניברסיטת בר-אילן, והסוציולוגים הוותיקים, המורים שלי תמיד לימדו אותנו כמה שהם התנגדו לעצם הקמתה של אוניברסיטת בר-אילן כי אמרו: אין מתמטיקה דתית, אין סוציולוגיה דתית, יש דברים אוניברסליים.
<אהרון אלאור: אני כמובן תומך מאוד באוניברסיטת בר-אילן שתגיע במהרה בימינו לרמתה של אוניברסיטת תל-אביב, אבל הדירוגים מדברים בעד עצמם.
<אהרון אלאור: למשל, דירוג שנחאי.
<אהרון אלאור: אוניברסיטת תל-אביב נמצאת באחד המקומות מבין 200 המקומות הראשונים.
<אהרון אלאור: לאוניברסיטת בר-אילן אין שום דירוג.
<אהרון אלאור: אנחנו כמובן מקווים שאוניברסיטת בר-אילן תגיע להישגים גבוהים בעניין הזה, ואני בטוח גם שזה יקרה כי אני מכיר.
<מנחם גרינבלום: אתה יודע מה קורה במדעים וברפואה?
<אהרון אלאור: אני יודע, כן.
<מנחם גרינבלום: אז תגיד.
עמרם מצנע: אנחנו לוקחים את המילים ההשוואתיות בחזרה.
<אהרון אלאור: זה חשוב.
<אהרון אלאור: הדירוגים האלה הם דירוגים פורמליים.
<אהרון אלאור: המועמדים ללימודים במכינה רואים לנגד עיניהם את אוניברסיטת תל-אביב כמותג.
<אהרון אלאור: כשהם יפגשו את השם "אוניברסיטת בר-אילן" ועוד איזה - - - חדה, שגם לא בטוח אם זה כך או אחרת כי כל העניין הוא הימור מבחינת ההרשמה - הרי אנחנו תלויים בהרשמות, לא יהיו הרשמות לא יהיה שום דבר - אז הם יאמרו שליתר ביטחון הם יבחרו אלטרנטיבה.
<אהרון אלאור: הם יגידו: חבל לנו על הזמן שלנו, אנחנו לא יודעים בדיוק מה קורה.
<אהרון אלאור: מה שאני הייתי מציע, אם אני יכול לבקש, זה שוועדת החינוך של הכנסת תערוך הצבעה האם היא מסתייגת מהצעד של אוניברסיטת תל-אביב.
<אסתר סרוק: שמי ד"ר אסתר סרוק ואני באה מהאוניברסיטה העברית.
<אסתר סרוק: אני רוצה לומר אמירה חינוכית חברתית בעניין הזה.
<אסתר סרוק: למעלה מ-30 שנה אני עוסקת בנוער שוליים, בנוער טעון טיפוח, בנוער בסיכון, במסגרות כאלה ואחרות.
<אסתר סרוק: מדבריי עם חבריי לסגלים האחרים ולחבר'ה מאוניברסיטת תל-אביב אני חושבת שהקריאה צריכה להיות אליכם ואל מקבלי ההחלטות.
<אסתר סרוק: חבל שגדי הלך.
<אסתר סרוק: יש פה אמירה חברתית חד-משמעת.
<אסתר סרוק: גם הניסיון מלמד שהאפשרות להוציא ילדים ממעגל המצוקה והסיכון הוא באמצעות השכלה טובה.
<אסתר סרוק: אני חושבת שהעובדה שיש את אוניברסיטת תל-אביב ושהיא יכולה לעזור לשדרג את הסטודנטים או לתת להם איזשהו אופק כמו ששמענו מהסטודנטים, היא אמירה מאוד משמעותית.
<אסתר סרוק: לכן, אחת ההצעות שיכולה להיות היא שאם זו באמת רק מכינה בגרותית אז אם יש איחוד שהאיחוד יהיה בתוך אוניברסיטת תל-אביב, שהמסגרת תימשך.
<אסתר סרוק: יבואו משפרי הבגרויות אל אוניברסיטת תל-אביב, אבל אי-אפשר באמת.
<אסתר סרוק: מבחינת מדיניות אני קוראת לכם לקבל החלטות ולסייע למנוע את הסגירה.
<זוהר אביטן: לעניין הגירעון ולמוטי - רוב מוסדותינו עובדים על פי תעריף ות"ת וחוברת של ות"ת לתנאי העסקת סגלים.
<זוהר אביטן: פרק ה' עוסק בהעסקת סגל המכינות.
<זוהר אביטן: לפי מיטב ידיעתי, אוניברסיטת תל-אביב משלמת פי 2 מאשר המפורט בפרק ה' אותו אני מצטט.
<זוהר אביטן: שנית, יש לי הערכה מלאה לאוניברסיטת בר-אילן, חברים שם, וכד'.
<זוהר אביטן: אני חושב שזו עבודה יוצאת מהכלל, אבל הבעיה היא שגינה יפה זה גינה שיש בה פרחים מהרבה סוגים ולא אותו פרח.
<זוהר אביטן: אותו פרח זה לא גינה יפה.
<זוהר אביטן: בר אילן, אסיים בדברי חכמינו: המציל נפש אחת כאילו הציל עולם מלא.
<זוהר אביטן: זה מה שהנחה את מוסדות ההשכלה הגבוהה מאז ראשית המכינות ב-1965 באוניברסיטה העברית.
עמרם מצנע: עומר, בבקשה.
<עומר אלוני: אני חושב שהקולות שעלו כאן מדברים אפילו בשם עצמם.
<עומר אלוני: לפני שהמנכ"לים יגיבו לנושאים אני רוצה להעלות שני דברים קצרים: ראשית, אם אפשר כשאתם מפנים אליהם את השאלות זה לדבר באופן ספציפי לגבי מה קורה בתשע"ו לגבי התוכניות הייעודיות.
<עומר אלוני: זאת אומרת, שזה ממש יובהר.
<עומר אלוני: חברי הכנסת, אנחנו בשעה של בין השמשות.
<עומר אלוני: אתם שמעתם כאן את הקולות.
<עומר אלוני: בתור נציג הסגל ונציג התלמידים שנמצאים כאן אני מבקש שתצא מכם אמירה נחרצת, או לפחות הפצרה בוועד המנהל של אוניברסיטת תל-אביב לשקול כשהוא מקבל את ההחלטה ביום ראשון כל מהלך, בין אם זה תוכנית פיילוט של תשע"ו בבר-אילן ושהם ינסו קודם כל וייראו.
<עומר אלוני: מדובר פה במערכות אקדמיות מורכבות שיש להן השלכות ממשיות על גורלם של צעירים.
<עומר אלוני: ראינו פה רק שתי דוגמאות.
<עומר אלוני: אני מציע שישקלו או תוכנית פיילוט או כפי שחברתי ד"ר סרוק הציעה למעבר לתל-אביב.