GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי פאטל: בארגון ההורים בירושלים, לאחר שעשינו בדיקה, ואנחנו גם יושבים בעירייה, ואני יושב בוועדת היגוי והטאבלטים בעירייה, הגענו למסקנה והוצאנו מכתב רשמי- - -
<עופר רימון: לי כאן סם אומר שהוא אחראי, אגב – סם קפלן, הוא מנהל אגף תשתיות, תחזוקה ובקרה אצלנו.
<עופר רימון: הוא מוביל את כל פעולות הבקרה האלה – הבדיקות לירושלים הושלמו ביום חמישי האחרון, ונשלחו באופן מרוכז, כל הבדיקות לעירייה, שעשינו שם.
<עופר רימון: אנחנו מסיימים ברשות מסוימת, אנחנו שולחים את כל הבדיקות שעשינו.
<עופר רימון: אנחנו שולחים את זה לעירייה ולמשרד להגנת הסביבה, כי אנחנו לא רוצים לייצר פאניקה.
<עופר רימון: אנחנו רוצים שמישהו שיודע לקרוא את הדוחות, יעשה תיווך.
<עופר רימון: לכן חשוב לנו שהמשרד להגנת הסביבה יוביל את זה, כפי שציינתם פה, כי הא יודע לקרוא דוח.
<עופר רימון: הוא יודע מה חמור ומה לא חמור.
<עופר רימון: רוב הבעיות הן בתחחם החשמל, ואנו לא רואים עצמנו כמומחים בתחום החשמל, מעדיפים שמי שיוביל את זה יהיה המשרד להגנת הסביבה ויעשה תיווך, כי אתה לא רוצה לייצר פאניקה או להודיע עכשיו ברשות שכל בתי הספר מסוכנים, כי זה לא מה שאומרים הדוחות.
עמרם מצנע: אבל המסלול הזה הוא בלתי-סביר.
עמרם מצנע: הכתובת היא הרשות המקומית.
<עופר רימון: זה מה שאנחנו עושים.
עמרם מצנע: אבל אתם מכניסים פה את המשרד לאיכות הסביבה, שכבודו במקומו מונח, ויש לו תפקידים חשובים.
עמרם מצנע: אתה כל פעם חוזר: העברנו למשרד לאיכות הסביבה, אנחנו לא מומחים.
עמרם מצנע: גם המשרד לאיכות הסביבה הוא משרה מטה.
עמרם מצנע: אין לו מערכת מומחים שיכולה לטפל בחוט חשמל.
<עופר רימון: אנחנו מעבירים במקביל.
עמרם מצנע: אבל יש פה אמירות כפולות.
עמרם מצנע: האחריות היא על השלטון המקומי, נקודה.
עמרם מצנע: הוא צריך למצוא את אנשי המקצוע ואת המומחים ואת החברות החיצוניות, שצריכים לטפל בזה.
קריאה: כמו שהמבקר קבע.
עמרם מצנע: זה לא שהמבקר קבע; זה דבר קבוע מימי בראשית, רק כל פעם מזכירים את זה מחדש.
עמרם מצנע: זו גם הערה לחבר הכנסת נהרי, סגן שר החינוך לשעבר – חבר כנסת כמה?
עמרם מצנע: 20 שנה?
משולם נהרי: 16.
עמרם מצנע: אבל יהיה 20.
עמרם מצנע: האחריות היא השלטון המקומי, ובתי הספר הממלכתיים, הרשמיים מה שנקרא, עומדים בפיקוח קבוע של כל נושא הבטיחות.
עמרם מצנע: הם לא זקוקים לרשיון שזקוק לו בית ספר, מה שקראת לו פרטי, כי הם בעצמם אחראים.
עמרם מצנע: אתה נותן רשיון למי שהוא חיצוני אליך.
עמרם מצנע: אתה נותן רשיון לבית ספר פרטי, כי הוא מקבל את הסמכות.
משולם נהרי: זה תנאי.
עמרם מצנע: אבל אני אומר לך כראש רשות.
עמרם מצנע: משרד החינוך מוציא, והרשות המקומית אחראית עם מערכת הבטיחות שלה לבדוק כל שנה לקראת תחילת שנת הלימודים את כל נושא הבטיחות – לא רק את נושא החשמל ואת ה- WIFI.
עמרם מצנע: ואם ראש העיר התרשל, הוא יושב בבית סוהר.
משולם נהרי: ואם היא לא בודקת?
משולם נהרי: יש לו אכיפה?
עמרם מצנע: ודאי שיש לו אכיפה.
עמרם מצנע: גם בית ספר יסודי או גן ילדים או תיכון, יש סמכות לסגור אותו אם הוא לא עומד בנושא הבטיחות.
עמרם מצנע: הבעיה שלנו חוזרת כל פעם מחדש, כי אנחנו לא מספיק בהירים בנושא האחריות.
עמרם מצנע: אין בעיה עם הגדרת האחריות.
עמרם מצנע: כמו שאם יש מדרגה שבורה, מישהו צריך לתקן אותה.
עמרם מצנע: מנהל בית הספר צריך לעדכן את הרשות, כי הרשות לא נמצאת בבית ספר כל בוקר, לראות שיש מדרגה שבורה.
עמרם מצנע: אם יש מתקן משחקים בגן ילדים, שאינו תקין, הגננת צריכה לבקש מהרשות שיבואו לבדוק ולהסיר או לתקן אותו.
עמרם מצנע: כך בכל דבר.
עמרם מצנע: אין בעניין הזה אי-הבנות.
עמרם מצנע: גם זה שאתם עושים בדיקות, אגב, אתם עושים את זה מחוץ לאחריותכם.
קריאה: נותנים שירות.
עמרם מצנע: כן, אבל יש בזה גם כן איזושהי אמירה.
עמרם מצנע: אתם הרשות המקומית לא עושים: אנחנו נעשה, במקום לכפות על הרשות המקומית לעשות את הבדיקות ולדווח לכם.
עמרם מצנע: לכן גם הכתובת שלכם, אתה אומר שאתה יושב בתוך העירייה.
עמרם מצנע: זו הכתובת – הרשות המקומית.
עמרם מצנע: היא לא צריכה לחכות לבדיקות של משרד החינוך.
<אבי פאטל: אבל במקרה הזה המשרד עשה את הבדיקות.
עמרם מצנע: אז הוא שלח את זה לרשות המקומית.
עמרם מצנע: הרשות המקומית צריכה לתקן את התקלה הזאת.
משולם נהרי: ועד אז אחד ימשיך לזרוק על השני.
משולם נהרי: עשרים שנה זורקים.
משולם נהרי: על מה אתה מדבר?
משולם נהרי: תראה דוחות, תראה מה קורה במערכת החינוך.
עמרם מצנע: גם דוח מבקר המדינה לא עשה בדיקות קרינה; הוא בדק במספר רשויות, כפי שהוא עושה מדגמית, הוא בדק את ההתייחסות שלהם לנושא בדיקות הקרינה.
עמרם מצנע: הוא בדק ברשויות המקומיות את התנהלותם בנושא הקרינה.
<אבי פאטל: לגבי הנחיות המשרד, הייתי מצפה שהמשרד ינחה את מנהלת בית הספר, להעביר את תוצאות הבדיקות לוועד ההורים.
<אבי פאטל: בנוסף, ההמלצה של ארגון ההורים בירושלים, במיוחד שמתקיים פרויקט טאבלטים בשכבות ז' עד י"ב והולך להתרחב, ההמלצה היא לא לקיים בכלל נושא של טאבלטים בכיתות א' עד ד', ובתנאים מסוים בלבד בכיתות ה' ו-ו'.
<אבי פאטל: זו ההמלצה שלנו לאחר שבחנו ושקלנו את כל הדברים, והעברנו את הדברים לראש מינהל חינוך בירושלים.
עמרם מצנע: גם בתחום הזה העצמאות בסוף היא של מנהל בית הספר והרשות המקומית, להחליט מבחינה פדגוגית לאן הולכים.
עמרם מצנע: יעל.
<יעל לוין: אני יעל לוין, אם לשני ילדים, ילדה בת 10 וילד בן 8.
<יעל לוין: אני הופעתי בוועדה הקודמת באותו עניין לצערי.
<יעל לוין: אני רוצה לספר מה קורה בשטח.
<יעל לוין: גרתי בתל-אביב עד סוף שנת הלימודים האחרונה.
<יעל לוין: הבת שלי נחשפה מגיל 7 לקרינה אלחוטית שכללה ראוטר בכל כיתה, לפטופ לכל ילד כל וסלולרי בתיקים של רוב הילדים, דלוקים כל היום.
<יעל לוין: הבת שלי קיבלה מתנה לכל החיים – היא הפכה להיות רגישה לקרינה, שזה אומר שהיא סובלת מכאבי ראש בבית הספר.
<יעל לוין: כמובן, היא לא לבד; מצאתי רק בבית הספר שבו היא למדה עוד 30 ילדים.
<יעל לוין: כרגע עברנו לגליל העליון מסיבות משפחתיות.
<יעל לוין: חשבנו ששם המצב יהיה הרבה יותר טוב, ושהבת שלי תוכל סוף-סוף ללמוד בבית ספר בלי כאבי ראש ולא לסבול.
<יעל לוין: מצאנו מצב יותר חמור.
<יעל לוין: מצאנו שהמועצה האזורית גליל עליון לא קיימה בדיקות קרינה מעולם, באף אחד מבתי הספר של הגליל העליון.
<יעל לוין: פניתי למועצה האזורית בתחילת שנת הלימודים הנוכחית.
<יעל לוין: אמרו שהטלתי להם פצצה על השולחן, כי הם לא ידעו בכלל שצריך לקיים בדיקות קרינה, הם לא ידעו מה ההתנהלות מול זה, הם לא שמעו, והם יבדקו את זה, אבל הם לא מבטיחים לי שזה יהיה בזמן הקרוב, כלומר זה יכול לקחת הרבה זמן, כי בתי הספר לא תחת חסותם.
<יעל לוין: בתי הספר במועצה הם פרטיים, הם צריכים ללמוד את הנושא.
<יעל לוין: אנחנו היום כמעט 4.5 חודשים מתחילת שנת הלימודים.
<יעל לוין: עדיין לא נעשה דבר.
<יעל לוין: לא נעשו אפילו בדיקות קרינה.
<יעל לוין: הבת שלי ממשיכה לסבול מכאבי ראש.
<יעל לוין: אני לקחתי מד קרינה ביתי, מדדתי בבית הספר קרינה ליד ארונות חשמל.
<יעל לוין: מצאתי קרינה גבוהה.
<יעל לוין: מצאתי בכיתת מדעים, שהיא לא יכולה להיכנס אליה, 28.5 מיליגהאוס.
<יעל לוין: בכיתה נוספת, שהבן שלי לומד, ארון חשמל שצמוד לכיתה, מצאתי במרחק 50 ס"מ 15 מיליגהאוס.
<יעל לוין: זה המצב שבו הילדים שלי לומדים.
<יעל לוין: הבת שלי עם כאבי ראש.
<יעל לוין: פעם בשבוע אני מגיעה לבית הספר, מוציאה את הילדה מהכיתה, כי היא לא יכולה להיכנס לכיתה שיש בה ארונות חשמל, שזה כיתת מדעים, כי אם היא נכנסת, כואב לה הראש למשך כל היום.
<יעל לוין: אני מוציאה אותה משיעור ויושבת אתה בחוץ בקור של 8 מעלות בגליל העליון ולומדת אתה מדעים, כדי שהיא לא תיכנס לכיתה ותסבול.
<יעל לוין: כך כבר כמעט 4.5 חודשים.
<יעל לוין: זה אחרי ששלוש שנים אנחנו באותו סיפור.
<יעל לוין: שלוש שנים שהילדה לא יכולה ללמוד בבית הספר.
<יעל לוין: ואני שואלת פה את כל מי שקשור, עד מתי זה יהיה?
<יעל לוין: עד מתי הבת שלא לא תוכל ללמוד בבית ספר בלי כאבי ראש?
<יעל לוין: מספרים פה שבדקתם, תבדקו.
<יעל לוין: שום דבר לא קורה בשטח.
<יעל לוין: בשטח הילדים סובלים.
<יעל לוין: הבת שלי לא לבד.
<יעל לוין: יש הרבה ילדים שסובלים מכאבי ראש, לא יכולים ללמוד בבית ספר, לא יכולים להתרכז בלימודים.
<יעל לוין: מה הנזק שנעשה בגוף שלהם, אף אחד לא יודע.
<יעל לוין: אין לי אפילו רופא לגשת אליו, שיבדוק מה קרה לבת שלי, מה יקרה לה, מה זה כאבי הראש האלה בבית הספר, מה זה עשה לה בגוף.
<יעל לוין: אין תשובות.
<עמיר בורנשטיין: שלום.
<עמיר בורנשטיין: שמי עמיר בורנשטיין, אני פעיל בתחום של קרינה ורגישות לקרינה.
<עמיר בורנשטיין: אני בעצמי רגיש לקרינה ונפגע קרינה.
<עמיר בורנשטיין: השתתפתי גם בישיבות הקודמות.
<עמיר בורנשטיין: אני רוצה לחזור ולהודות לך על הליווי הצמוד של הנושא הזה שוב ושוב.
<עמיר בורנשטיין: אני רוצה להתרכז בנושא קרינת רדיו סלולר אלחוטי.
<עמיר בורנשטיין: לכאורה המצב בסדר גמור, הכול נבדק.
<עמיר בורנשטיין: המצב השטח, כפי שאמרה יעל, רחוק מהמצב הזה.
<עמיר בורנשטיין: משרד הבריאות ויועציו לא מכירים בהשפעות הבריאות של חשיפה לקרינת רדיו, סלולר, WIFI, אינם מכירים בנושא של רגישות לקרינה, וכשמובאים בפניכם ילדים שנפגעו, ילדים שסובלים מכאבים, הם אומרים שזה משהו אחר, שזה לא זה.
<עמיר בורנשטיין: כמובן, לא מתייחסים ולא מכירים, אז כמובן שאין בעיה.
<עמיר בורנשטיין: המשרד להגנת הסביבה קובע תקן שאינו מגן, הוא גבוה מאוד, ובהצמדה אליו, ברפרנס אליו כל בדיקות הקרינה יוצאות תקינות.
<עמיר בורנשטיין: בבדיקות הקרינה מבוצעים ממוצעים על משך זמן של עשר שניות, דקה, שש דקות.
<עמיר בורנשטיין: משתמשים במדי קרינה שאינם רגישים מספיק ואינם מהירים מספיק.
<עמיר בורנשטיין: פועל יוצא של הנושא שלא בא לידי ביטוי נושא ריבוי האותות וריבוי התדרים בכיתה כזאת אלחוטית, עם ארבעים סלולרים דלוקים בתיק, עם ארבעים טאבלטים לילדים ושני ראוטרים שאינם ביתיים אלא מקצועיים; רמת הקרינה שלהם יותר גבוהה.
<עמיר בורנשטיין: בדיקות קרינה ה-RF יוצאות תמיד תקינות ומקבלות סוג של חותמת גומי.
<עמיר בורנשטיין: משמשות סוג של חותמת גומי.
<עמיר בורנשטיין: משרד החינוך פורס WIFI, מתגמל בתי ספר שפורסים WIFI וטאבלטים.
<עמיר בורנשטיין: הוא לא אוסק שימוש סלולרי בכיתות.
<עמיר בורנשטיין: כשמובאים אליו ילדים שנפגעו, הוא מעביר את הנושא למשרד הבריאות.
<עמיר בורנשטיין: משרד הבריאות מעביר לסיצדקי.
<עמיר בורנשטיין: אף אחד לא מכיר ברגישות או מנגיש את מערכת החינוך לאנשים שנפגעו.
<עמיר בורנשטיין: גם הישיבה הזאת לא מונגשת, ואני ורגישים אחרים שנמצאים פה, סובלים גם מהדרך, גם מהשהייה פה.
<עמיר בורנשטיין: רק דוגמה קלה, כמה זה נראה לכם מופרך, אבל זה אמתי לגמרי, וזה יהיה אמתי לגמרי כשאתם תרגישו את זה או כשהילדים שלכם ירגישו את זה – רק אז אולי תבינו את זה.
<עמיר בורנשטיין: אם נחכה למחקרים רפואיים שיוכיחו את זה מעל כל ספק, ואנחנו מדברים על מה שנקרא ספירת גופות, על ספירה של אנשים שנפגעו, זה הילדים שלנו.
<עמיר בורנשטיין: בגלל הפריסה של האלחוטי, בגלל חוסר האיסור בשימוש בסלולרי בבתי ספר, בגלל הבעיות ב- - - , שאני לא רוצה לדבר עליהן כי דיברו מספיק, ועדיין לא מבצעים תיקונים כמו שצריך.
<עמיר בורנשטיין: רגישות לקרינה זה אומר שאדם שנהיה רגיש, אולי יכול קצת לשפר את המצב שלו, והוא יהיה, כנראה, רגיש לקרינה לנצח.
<עמיר בורנשטיין: תמיד הוא יסבול מכאבי ראש בסביבה אלחוטית, והיום כל סביבה היא סביבה או אלחוטית או סלולרית או שילוב של הדברים.
<עמיר בורנשטיין: מהישיבה האחרונה שהיתה הגיעו אליי אישית עשרות דיווחים של ילדים מאשדוד, מירושלים, מבאר-שבע, בתי ספר שפרסו בהם אלחוטי.
<עמיר בורנשטיין: היו בהם חריגות קרינה בתדר נמוך ויש בהם גם שימוש בסלולרי.
<עמיר בורנשטיין: ילדים שהפכו להיות רגישים לקרינה.
<עמיר בורנשטיין: המספר הזה ילך ויגדל.
<עמיר בורנשטיין: אנחנו עכשיו רואים רק את מקרי הקצה הראשוניים.
<עמיר בורנשטיין: זה יקרה בכל בית ספר שיש בו אלחוטי ולא עשו בו שימוש בסלולרי ולא מטופלים בו בעיות הקרינה בתדר נמוך.
<עמיר בורנשטיין: תודה.
<איזבלה קרקיס: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שצוינו פה בקשר להתייחסות של משרד הבריאות לתלונות שמוגדרות כרגישות יתרה לשדה אלקטרומגנטי.
<איזבלה קרקיס: קודם כל חשוב לציין, שעדיין אין הגדרה בעולם, כללית, על המחלה שנקראת רגישות יתרה לשדה אלקטרומגנטי.
<עמיר בורנשטיין: יש הגדרה לסבל, וגם בו יש להתחשב.
<איזבלה קרקיס: הקשבתי לכל מילה ולא הפרעתי לך.
<איזבלה קרקיס: תן לי לדבר בבקשה.
<איזבלה קרקיס: בקשר לרגישות יתרה לשדה אלקטרומגנטי, נכון שתוארה בחלק מהמדינות תסמונת של רגישות יתרה, שכוללת בתוכה סדרת סימפטומים מאוד כלליים.
<איזבלה קרקיס: עדיין אין הגדרה של המחלה אלא אוסף של תלונות וסימפטומים, שלא ניתן להבדיל בינם לבין מחלה אחרת על-פי עדויות ועל-פי הבדיקות.
<איזבלה קרקיס: מבחינתנו, כאשר היו תלונות, למשל ספציפית מבית ספר נגבה, עשינו בדיקה מאוד מעמיקה ומפורטת של התלונות.
<איזבלה קרקיס: בדקנו לגבי כל ילד ספציפי על תלונות כאלה.
<איזבלה קרקיס: ביקשנו גם לעבור בדיקה רפואית של כל ילד, כולל אפילו בדיקות MRI.
<עמיר בורנשטיין: MRI בעצמו זה קרינה.
<בן עמי יעקב: צריך לומר את הדברים האמתיים.
<יעל לוין: זה לא נכון.
<איזבלק קרקיס: לא הפרעתי לכם.
<איזבלק קרקיס: בבקשה תנו לי לסיים.
<בן עמי יעקב: אבל תספרי אמת.
<איזבלק קרקיס: אני מספרת אמת.
<בן עמי יעקב: הבן שלי סבל.
<בן עמי יעקב: את אומרת שבדקתם.
עמרם מצנע: אוציא אותך מהישיבה.
<איזבלה קרקיס: אני באופן אישי ביקשתי להעביר אליי את כל המסמכים הרפואיים של הילדים.
<איזבלה קרקיס: המנהלת של בית הספר נגבה שיתפה פעולה, והעבירה את כל המסמכים.
<איזבלה קרקיס: אנחנו גם בדקנו את כל המסמכים הרפואיים.
<איזבלה קרקיס: באף בדיקה של ילד, עם כל אוסף הבדיקות שנעשו, כולל רופא ילדים שמתמחה בבעיות נוירולוגיות בילדים, הוא בעצמו בדק והעביר את הסיכום של הבדיקה, שאין מבחינתו ממצאים פתולוגיים בילדים האלה.
<איזבלה קרקיס: זה לא היה ילד אחד.
<איזבלה קרקיס: היו כל השכבות של הילדים, נבדקו וסוכמו בדוח.
<בן עמי יעקב: קיבלת את הדוח של- - -
<איזבלה קרקיס: בנוסף, אנחנו מתעדכנים ומתייעצים.
<איזבלה קרקיס: נכון שפרופ' סדצקי אינה עובדת המשרד, אבל התייעצות, כי היא המומחית ברמה בין-לאומית, ואנחנו מתייעצים אתה בנושאים הרפואיים, כולל גם כל העדכונים של ארגון הבריאות העולמי בנושא החשיפה לקרינה בלתי-מייננת והתוצאות הבריאותיות שקשורות לכך.
<איזבלה קרקיס: נכון להיום באוקטובר 2014 ארגון הבריאות העולמי כותב שאין הוכחה סיבתית בין חשיפה לבין העדויות המצטברות בעולם לגבי התלונות הבריאותיות.
<איזבלה קרקיס: עד 2016 ארגון הבריאות העולמי מתכנן לעשות את הרביזיה, שזה כולל גישה למחקרים אפידמיולוגיים קליניים, שמדינת ישראל ומשרד הבריאות לוקחים חלק בעניין הזה, ומבצעים מחקרים מאוד מעמיקים בקרב הילדים, כולל התייחסות לרגישות לשדה אלקטרומגנטי.
<עמית ברון-גלבר: שלום.
<עמית ברון-גלבר: שמי עמית, הורה מראשון לציון.
<עמית ברון-גלבר: הילדים שלי בני 8 עד 12.
<עמית ברון-גלבר: יש קצת דו-פרצופיות בדיון הזה, כי אני חושב שיש פה אפילו קולות שאומרים להוציא את המחשוב מכיתות הלימוד עצמן, לא להנגיש את כל נושא המחשוב כחלק מהתהליך הפדגוגי.
<עמית ברון-גלבר: ברגע שכן רוצים למחשב את הלימודים, יש אלטרנטיבות: אינטרנט אלחוטי ואינטרנט קווי.
<עמית ברון-גלבר: אני מהנדס קרינה אלקטרומגנטית במקצועי, ואם אני צריך לבחור באיזו סביבת לימודים הילדים שלי ילמדו, אני מעדיף שהם יהיו בכיתה עם ארבעים טאבלטים בקרינה אלחוטית מאשר כתה שבה 30, 40 מחשבים קבועים, 300, 500 ואט הספק כל אחד מהם עם כבלי חשמל.
<עמית ברון-גלבר: כמו שכל המדידות אומרות פה, בדרך כלל הקרינות המסוכנות זה מארונות חשמל.
<עמית ברון-גלבר: צריכים לשים את זה על המאזניים.
<עמית ברון-גלבר: אני מבין את הבעיות שלכם.
<בן עמי יעקב: אבל תציג את הדברים.
<עמית ברון-גלבר: אני גם רוצה לדבר, מה אכפת לך?
<עמית ברון-גלבר: אני מסתכל על זה בראש ובראשונה כהורה, אבל גם כמהנדס קרינה אלקטרומגנטית במקצועי.
<עמית ברון-גלבר: הרבה יותר מפחיד אותי שילדים יישבו בכיתות קבועות עם ארבעים מחשבים כל הזמן.
<עמית ברון-גלבר: הפתרונות שמשרד החינוך מציע, שזה עמדות קבועות של מורה ומעבדות אינטרנט קווי או עגלה של טאבלטים של ניידת- - - מבעוד מועד, לדעתי, המקצועית וגם כהורה, אני מעדיף כיתה של ארבעים טאבלטים מאשר ארבעים מחשבים קבועים.
<עמית ברון-גלבר: אני חושב שיש לזה הרבה מאוד סימוכין בכל המחקרים.
<צבי מילשטיין: תודה.
<צבי מילשטיין: צבי מילשטיין, מנהל אגף איכות הסביבה בעיריית ראשון לציון.
<צבי מילשטיין: ראשון לציון היתה במדגם של מבקר המדינה, ובוצעה בדיקה אצלנו בקשר לעריכת מדידות קרינה בבתי ספר.
<צבי מילשטיין: אנחנו צוינו בדוח כרשות היחידה שבה בוצעו בדיקות כנדרש, אבל לא בתדירות מספקת.
<צבי מילשטיין: אני פניתי לרגולטור שלי, שזה פרופ' סטיליאן, הממונה על הקרינה במשרד להגנת הסביבה.
<צבי מילשטיין: ידוע שבמוסדות חינוך מארונות החשמל ומתקנים אחרים של חשמל צריכים לבצע בדיקה פעם בחמש שנים, אלא אם חל שינוי במערכת אספקת החשמל או תוספת החלפת המזגנים, למשל, או מתקני חשמל אחרים.
<צבי מילשטיין: בנושא של ה-RF, אין פה הוראה מפורשת, מה התקופות שצריכים לבצע את הבדיקה.
<צבי מילשטיין: באותו זמן שבחוזר מנכ"ל משרד החינוך כתוב שצריך לבצע בדיקה ELF פעם בשנה, והבדיקות של RF - פעם בחצי שנה.
<צבי מילשטיין: זה גורם לבלבול.
<צבי מילשטיין: לכן כשהייתי עם הנציגים של מבקר המדינה, הדגשתי שאני עובד לפי הנחיות מסוימות, מקצועיות, לעומת מה שקורה בחוזר.
<צבי מילשטיין: פניתי גם לגורמי משרד החינוך.
<צבי מילשטיין: אני יודע שהגיעו להסכמה כלשהי, שאכן הבדיקה תהיה פעם בחמש שנים, אלא אם זה שונה.
עמרם מצנע: יש חוזר מנכ"ל, והוא הקובע.
עמרם מצנע: אין פה בלבול.
עמרם מצנע: משרד החינוך מנחה את מערכת החינוך.
עמרם מצנע: המשרד לאיכות הסביבה מנחה את כל הארץ.
<צבי מילשטיין: כגורם מקצועי אנחנו נדרשים לבצע את זה, ואם זה כך, זה יהיה, כפי שנדרש בחוזר.
<חיליק רוזנבלום: אלא אם יש שינויים במערכת, ואני לא מכיר בית ספר שלא יחליף את המחשבים במהלך חמש שנים.
<צבי מילשטיין: לא מחשבים.
<צבי מילשטיין: דיברתי על מזגנים, תוספת כיתות.
<חיליק רוזנבלום: אין מצב שלא יחליף בחמש שנים.
<אבי פאטל: בהחלט יש מצב.
<אבי פאטל: אפילו שבע ושמונה שנים.
<אבי פאטל: ודאי.
<צבי מילשטיין: דבר נוסף, טיפול, כי אנחנו דוגלים בטיפול קבע.
<צבי מילשטיין: לא רוצים משהו זמני, כי כל מה שקורה בכיתה, זה דינמי.
<צבי מילשטיין: אם שולחן של תלמיד עומד פה, מחר הוא יהיה במקום אחר, פעם זה גורן ופעם זה ח' ודברים אחרים.
<צבי מילשטיין: לא בזה מדובר.
<צבי מילשטיין: אם יש חריגה בקרינה ממתקן שנמצא מאחורי הקיר, יש לטפל בו.
<צבי מילשטיין: אחד הדברים הוא טיפול בארון חשמל באמצעות מהנדס חשמל או חשמלאי מוסמך.
<צבי מילשטיין: פה זה אחד הדברים שאפשר לעשות את זה, ולהתפטר מזה.
<צבי מילשטיין: ידוע לי, שנדמה לי שיש סטנדרט או תקן לשטח פר תלמיד בכיתה.
<צבי מילשטיין: היום כיתות קטנות – נסו להזיז מטר אחד, ואז כולם נמצאים כמו סרדינים בקופסה.
<צבי מילשטיין: זה לא מה שרוצה המורה ומנהלת בית הספר.
<צבי מילשטיין: אנחנו הולכים לכיוון ביצוע מיגון באמצעות קיר.
<צבי מילשטיין: נאמר פה שזה מאוד זול, 500, 1,000 שקלים מקסימום, משהו כזה.
<צבי מילשטיין: זה לא כך, אבל בריאות התלמידים יקרה יותר.
<צבי מילשטיין: לכן בכל מקום שנוכל לעשות מיגון כזה, שיהיה צמוד לקיר, זה מה שיהיה.
<צבי מילשטיין: אנחנו בראשון היום עושים סקר.
<צבי מילשטיין: משרד החינוך, אכן בוצע באמצעות חברה חיצונית בדיקות בראשון.
<צבי מילשטיין: לקחנו את כל הדוחות שהיו צריכים לתקן אותם בגלל כל מיני דברים על-ידי חברה שביצעה את הבדיקות על-מנת שיעמדו בדרישות המשרד להגנת הסביבה.
<צבי מילשטיין: עשינו רשימה.
<צבי מילשטיין: אנחנו הולכים עכשיו לבצע סקר – מקומות, ואיזה פתרון מתאים לכל אחת מהנקודות האלה.
<צבי מילשטיין: דבר נוסף, אוכלוסייה שמאוד חריגה בנושא הזה ולא הזכירו אותה, למרות שדיברנו על גני הילדים, גני הילדים של המגזר הדתי בכלל, גני ילדים פרטיים ומעונות, גם ויצ"ו וגם נעמ"ת.
<צבי מילשטיין: אף אחד לא נגע במקומות האלה.
<צבי מילשטיין: ילדים רכים מגיל אפס והלאה, אכן יש להדגיש גם את הדבר הזה.
<צבי מילשטיין: אם אפשר לענות לרמי, בקשר למגרשי ספורט.
<צבי מילשטיין: בראשון, איפה שעובר קו 161 קילו וולט, ביצענו שם בדיקות באמצעות חברה חיצונית.
<צבי מילשטיין: אפשר לבצע שם פעילות, אבל לגילאים מסוימים ושעות מסוימות.
<צבי מילשטיין: לא רוצים לעמוד עם השומר, לומר: אתה כן, אתה לא.
<צבי מילשטיין: לא נעשה סלקציה.
<צבי מילשטיין: סגרנו את זה, ותוך שנה וחצי לאחר דין ודברים עם חברת החשמל ושיתוף פעולה אתם קו 161 קילו וולט הולך להיות להטמנה תוך שנה וחצי.
<צבי מילשטיין: ברגע שהכול יהיה בסדר, ולא יהיה הקו הזה, כי גם הסכנה מהנפילה של הקו זה יותר גרוע, אנחנו נרשה להיכנס לאותה- - -
עמרם מצנע: מי מממן את הורדת הקו לאדמה?
<צבי מילשטיין: 50-50 עירייה וחברת החשמל.
<צבי מילשטיין: יש הסכמה היום, עובדים בשיתוף פעולה.
<צבי מילשטיין: יש צוות מוביל.
<צבי מילשטיין: זה זז קדימה.
<בן עמי יעקב: השאלה שלי לגבי החשמל בגנים, התופעה היא ידועה.
<בן עמי יעקב: כלומר ידוע שיש שם קווי חשמל.
<צבי מילשטיין: הם לא בשימוש.
<בן עמי יעקב: אבל בונים מתחת לזה מגרז ספורט.
<בן עמי יעקב: תהיה רציני.
<צבי מילשטיין: לא בשימוש, ונסגר, ויש מודעות לנושא.
<בן עמי יעקב: ביודעין, שיש מעל זה קווי חשמל.
<צבי מילשטיין: היו צריכים לעשות הטמנה לפני זה.
עמרם מצנע: עד לפני מספר שנים כל הנושא של ארונות חשמל וקווי מתח ושנאים בכלל לא היה על סדר-היום הציבורי.
עמרם מצנע: אתה אומר: בונים.
<בן עמי יעקב: גם היום.
עמרם מצנע: היום הרבה יותר.
עמרם מצנע: צריך לתקן.
עמרם מצנע: הנושא הזה של קווי מתח עליונים שעוברים בהרבה מאוד מקומות – כמה כאלה יש בארץ?
<בן עמי יעקב: השכל הישר אומר:
<בן עמי יעקב: אל תבנה מגרשי ספורט- - -
עמרם מצנע: אבל השכל הישר משתנה.
עמרם מצנע: עופר, זכות הסיכום שלך.
עמרם מצנע: כמה משפטים, ואסכם.
<עופר רימון: בעניין ה-WIFI, מה שדיברו עליו, אנחנו עומדים מול בית משפט.
<עופר רימון: נתנו את עמדתנו.
<עופר רימון: אנחנו מנסים לעשות את המקסימום לא לדבר בשני קולות, אלא לעבוד על העיקרון של הזהירות המונעת, ומצד שני, לאפשר את הקדמה, שתיכנס לבתי ספר.
<עופר רימון: אנחנו חושבים שזה הקו הנכון, אבל זה יידון בבית משפט.
עמרם מצנע: אני רוצה לסכם את הדיון הזה, וכפי שאמר עמיתי וידידי חבר הכנסת נהרי, זה לא הדיון האחרון - לא בנושא בטיחות בכלל, ואני מניח שלא בנושא איומי הקרינה בפרט, כי הנושא הזה מתפתח מכל מיני כיוונים, ואנחנו לומדים כל פעם כל דבר מחדש, והדברים משתים, והנושא הוא מורכב מאד.
עמרם מצנע: שמענו פה חלק מהאנשים, חלק מהדברים, ויש תפישות עולם שלפעמים מנוגדות.
עמרם מצנע: שתיים, אמרתי כבר כמה דיונים - תכננו לעשות דיון, אולי עוד נעשה אותו בחודשיים הקרובים, על כל נושא המדיניות של משרד החינוך בתחום הפדגוגי, כי משם נובעים הדברים.
עמרם מצנע: אבל אין ספק שמשרד החינוך הולך לכיוון שאני לפחות באופן אישי חושב שהוא כיוון נכון, וזה המכשירים הניידים, בין אם זה טאבלטים למיניהם ובין אם זה סמארטפונים למיניהם.
עמרם מצנע: בכלל, התופעה היום, שהסמארטפונים גדלים, הטאבלטים קטנים, ובסוף יהיה אמצעי אחד שיקראו לו סמארטפון או טאבלט, זה כבר לא כל כך משנה.
עמרם מצנע: והמדיניות של כל אחד שמביא את האמצעי שלו, הוא כיוון נכון, ובסופו של דבר המכשירים האלה מחוברים במערכות אלחוטיות.
עמרם מצנע: אין ספק שזה הכיוון – לא רק בבתי הספר; אתה הולך היום לכל מרכז קניות.
עמרם מצנע: הרחובות עצמם, בתי הקפה, המסעדות - בכל מקום זה קיים, ואגב, גם בתחום הסלולרי, שיצר הרבה מאוד פעילות, הוא היום קצת נרגע, כי נדמה לי שיש הבנה, שככל שיש יותר אנטנות ויש יותר כיסוי, בסופו של דבר הנזק הפוטנציאלי הוא יותר קטן.
עמרם מצנע: וכמובן, צריך ברקע תמיד לומר שמערכות הבריאות והגנת הסביבה תמיד מדברות על זהירות מונעת, כי אנחנו לא יודעים את מה שאולי נדע בעוד שנה, בעוד שנתיים ושלוש, והנזק הוא, כמובן, בלתי-ניתן לתיקון.
עמרם מצנע: שלוש, אני שוב מדגיש – אני לא המצאתי את זה – האחריות על כל נושא הבטיחות במרחב בית הספר ומחוצה לו זה על הרשות המקומית.
עמרם מצנע: כשאומרים: אחריות, מתכוונים לכך שיש הדרגים המקצועיים, יש הדרגים הנבחרים, המנהלים, והם אחראיים על זה.
עמרם מצנע: אגב, אני ממליץ למשרד החינוך, את הבדיקות שאתם עושים, תעשו ברשויות חלשות, ששם או אין מודעות או אין מספיק כסף או אין יחידות סביבתיות.
עמרם מצנע: לא בכל הרשויות המקומיות בארץ יש יחידות סביבתיות.
עמרם מצנע: ולכן לכו לא לראשון, גם לא לירושלים.
עמרם מצנע: לפריפריה.
<יעל לוין: לגליל העליון.
עמרם מצנע: המועצה האזורית גליל עליון היא אחת המועצות החזקות בארץ.
עמרם מצנע: בעקבות מה שאמרת, אדבר עם ראש המועצה.
עמרם מצנע: אין דבר כזה, שהם לא מודעים לעניין הזה של עיסוק באיומי הקרינה.
עמרם מצנע: גם אנשים קוראים את דוחות מבקר המדינה; בטח ראשי רשויות שרוצים ללמוד לפחות על מה עשו לאחרים, כדי שלא יעשו אצלם.
עמרם מצנע: אין בנושא האחריות ספק.
עמרם מצנע: אני מקווה שנעשה דיון בשבוע הבא בנושא אחר – השבתת הטיולים בבתי הספר, שגם שם חוזרים למקור האחריות.
עמרם מצנע: האבסורד הזה, שארגון המורים משבית את הטיולים כי יש המלצה להעמיד לדין סגן מנהל בבית ספר כי ילד טבע.
עמרם מצנע: מה, למורה בבית ספר אין אחריות גם אם לא יוצאים לטיול, בתוך בית ספר?
עמרם מצנע: כשאני שולח את הילד שלי לכיתת לימוד, למורה בכיתה יש אחריות, ואם הוא לא מקיים את האחריות שלו, הוא יעמוד לדין.
עמרם מצנע: הלא זה כל מהות העניין.
עמרם מצנע: לכן אין ויכוח בנושא האחריות ובנושא הבטיחות.
עמרם מצנע: אני חוזר על זה כמעט בכל דיון.
עמרם מצנע: אני חושב שאם נדגיש את נושא היררכיית האחריות, ולא ניקח כל פעם שמישהו לא מקיים את תפקידו, עושים שלייקעס, אז מישהו אחר לוקח, ובזה פוגעים במסלול האחריות.
קריאה: מתי יהיה הדיון?
עמרם מצנע: כשאקבל לו אישור.
עמרם מצנע: יש פוליטיקה עכשיו.
עמרם מצנע: לא לכל דבר מסכימים.
עמרם מצנע: אני מקווה שתוך כמה ימים.
עמרם מצנע: לי יש מספיק זמן.
עמרם מצנע: דיון חשוב מאוד, אין ספק.
עמרם מצנע: יחד עם זאת, אני שומע את יעל לא בפעם הראשונה, אני עמיר.
עמרם מצנע: אני גם מבין את עמדת המערכות המקצועיות.
עמרם מצנע: יש פה בעיה, שצריך להתייחס אליה ברצינות, ברגישות ובזהירות.
עמרם מצנע: לכן, עופר והשלטון המקומי, מדיניות הפעלת המערכות האלחוטיות צריכה להיות מבוקרת.
עמרם מצנע: אני לפחות הייתי בכמה בתי ספר, וראיתי שיש מודעות, בבתי הספר שביקרתי.
עמרם מצנע: סוגרים את ה-WIFI כשלא צריך אותו.
עמרם מצנע: בכלל למדו את הרעיון הזה, שאפשר לסגור אותו, אפשר לנטרל אותו וכן הלאה, כלומר ההנחיות שאתם מוציאים, צריך באמת לפקח עליהן, לבדוק אותן, ובסוף מנהל או מנהלת בית הספר היא הגורם הדומיננטי בניהול המשאב הזה במירכאות של הקרינה, כדי לעשות את המציאות בבית ספר יותר נקייה.
עמרם מצנע: במקומות שבהם יש ילדים שסובלים, ילדים שיש להם רגישות, צריך מנהל בית הספר – אני לפחות גיליתי את זה בשני בתי הספר שביקרתי, גם בראשון וגם בתל-אביב, שיש רגישות, ומנסים בכל זאת להתמודד עם הבעיה הזאת, למרות שמערכות הבריאות לא מצאו עד היום קשר ישיר, קשר נסיבתי.
עמרם מצנע: הדבר הבא הוא נושא הבדיקות.
עמרם מצנע: גם כאן המשרד לאיכות הסביבה נותן את ההכשר ואת הסמכות לחברות אזרחיות בארץ לבצע בדיקות.
עמרם מצנע: זה מאוד חשוב, כי איך עושים את הבדיקה - יש לה השפעה כמובן על תוצאת הבדיקה.
עמרם מצנע: העניין הזה מאוד חשוב.
עמרם מצנע: אין כמעט יחידות סביבתיות שמפעילות בעצמן בדיקות.
עמרם מצנע: קנו מכשירים, הכשירו אנשים, ומבצעות בדיקות; זה בדרך כלל חברות אזרחיות, שהיחידות הסביבתיות מפעילים אותן, אבל לא מעבר לזה.
עמרם מצנע: הנקודה הבאה היא שקיפות.
עמרם מצנע: אין סיבה בעולם שהדברים לא יהיו נחלת הכלל.
עמרם מצנע: כל בדיקה שעושים – בדיקה מוסמכת; לא הבדיקה שהורה עשה, ועכשיו מכניסים אותה לרשת ועושים סתם רעשים.
קריאה: השאלה, באיזה שלב.
עמרם מצנע: יש בדיקה, אפשר לפרסם אותה.
עמרם מצנע: הרשות המקומית האחראית צריכה לבצע את התיקון.
עמרם מצנע: הדוגמה של נתניה – אמרתי למנכ"ל: אתם טעיתם, כי מה שעשיתם בכך שלא פרסמתם נתונים שהיו לכם, יצרתם תחושה שאתם מסתירים משהו, ובאמת היה שם רצון טוב.
עמרם מצנע: הם אמרו: לקחנו את זה ואמרנו:
עמרם מצנע: תוך חודש-חודשיים נתקן את כל התקלות, ואז נדווח לציבור.
עמרם מצנע: התוצאה היתה, כפי שראינו, סתם תחושה של הסתרה.