GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון אוחיון: וכאן, כשמגיעים לארץ, ואתה אינך מספר את סיפורו של כל אחד ואחד אתה בעצם מונע ממנו את תחושת השייכות, אתה הופך אותו למנוכר וזר.
שמעון אוחיון: הוא לא משתלב, לא כולם השתלבו בתרבות המערבית ומצד שני תרבותו הוכחשה.
שמעון אוחיון: נדמה לי שפרופ' פוירשטיין דיבר על אותה תקופה וקרא לה מקופחי תרבות, לא נקלטת בתרבות המערבית כל כך מהר, לקח זמן רב, ומצד שני תרבותך הוכחשה, או אם כבר, נוצר לה דימוי נמוך ואז נוצר מצב של מקופחי תרבות.
שמעון אוחיון: הסיפור, כשאנחנו מתעניינים בו אנחנו רואים שמדובר בעונש כפול, אומר פרופ' שמואל טריגנו במחקר המקיף שלו.
שמעון אוחיון: הוא כתב שני ספרים על כך ואני מצטער שהוא איננו איתנו היום, אבל הוא היה בכנס האקדמי ביום חמישי.
קריאה: יש נייר שלו פה.
שמעון אוחיון: אני יודע, אנחנו עוד נתרגם ונפיץ את המאמר שלו לכל החברים.
שמעון אוחיון: יש לו שני ספרים, לא רק המאמר הזה, הוא עסק בסוגיה של יהודי האיסלם, של היהודים בעולם האיסלם.
שמעון אוחיון: הוא מדבר על העונש הכפול, לא רק שלא תיעדת ולא סיפרת ולא נתת תחושת שייכות, גם מה שנוגע לרכושם שהוחרם ונלקח מהם, גם לא זכה לטיפול באופן טבעי.
שמעון אוחיון: אם אתה לא קיים, אם הסיפור שלך הוא לא חלק מן ההוויה היומיומית שהתקיימה במדינת ישראל, ולא חשוב כרגע ההסברים, בוודאי היו הסברים, אני לא רוצה להפחית, שמדינת ישראל הייתה עסוקה מאז ובוודאי מהטראומה הגדולה ביותר בתולדות עם ישראל, מהשואה, בקליטת יהודי אירופה אחרי השואה הקשה והטרגדיה הגדולה לעם ישראל.
שמעון אוחיון: היו בוודאי הסברים, אבל זה איננו מונע מהתייחסות לעובדה שבסופו של דבר היה עונש כפול.
שמעון אוחיון: אבל מה אנחנו עושים?
שמעון אוחיון: אנחנו נמצאים בוועדת החינוך ואני רוצה לשבח את המנכ"לית שכבר עשתה צעד ראשון והוציאה חוזר מנכ"ל שמציע שמונה סוגים של פעילויות, תכניות לימודים, שיעורים ופעילות כדי להתחיל לעסוק בנושא הזה.
שמעון אוחיון: זה מעט מזער אבל זו התחלה טובה.
שמעון אוחיון: אנחנו מצפים שבתי הספר, בשיתוף 'יד בן צבי', שגם קיבל תקציב לכך, ואני רוצה להודות גם לסגן שר האוצר, כדי להכין חומרים, תכניות וחוברות חדשות, מעודכנות, מקיפות, לתלמידי בתי הספר, אני מצפה שתנועות הנוער ישלבו את זה גם בפעילויות שלהן וכל הסיפור של הקהילות הללו, של קהילות יוצאי ארצות ערב בכלל גם ישתלב בפעילויות שלהם.
שמעון אוחיון: אני חושב שאנחנו עברנו את התקופה הזאת שפעם דיברו רק על הצד הקולינרי.
שמעון אוחיון: לא שאני מזלזל בצד הקולינרי, תמיד אומרים שבכל זאת אדם ניכר גם בכוסו וכיסו והמטבח בוודאי גם מעיד וזה יפה, אבל זאת לא התרבות.
שמעון אוחיון: זו איננה רק התרבות.
שמעון אוחיון: אי אפשר להסתפק בפעילויות שמתמקדות אלא צריך לספר את הסיפור, יחד לחוות אותו, לדון בו.
שמעון אוחיון: אני מצפה שארגונים כמו הסינמטק, ולא כרגע אכנס לוויכוח אם הוא מוצא מקום לקיים סדרה, הרצאה על הנכבה הפלסטינאית, ולא מדובר על הרצאה אחת או על אירוע אחד, אלא על סדרה ועל פסטיבל שלם, אני מצפה ממנו שיספר את הסיפור של עמי, של 50% בני עמי.
שמעון אוחיון: בעצם זה של כל העם, זה לא שייך רק לאותם 50%, זאת ההיסטוריה שצריכה לעניין והיא חלק מכל העם כולו.
שמעון אוחיון: ואני מקווה שגם מוסדות תרבות כמו הסינמטק, גם הוא צריך לתקן ולספר את הסיפור.
שמעון אוחיון: ואחרונים הארגונים.
שמעון אוחיון: רבותיי, כל ארגון וארגון, כל פעילות, ואני שמח על כך שחלקם כבר אימצו זאת וכל יום בסביבת יום האירוע, יום הציון, הם מקיימים פעילויות, הרצאות, ימי עיון וכו'.
שמעון אוחיון: רק כך נוכל לצעוד יחד ולתקן את העוול ההיסטורי שנעשה לקהילות הללו.
עמרם מצנע: אם אפשר לקצר, כי אני מזכיר שב-11:00 אנחנו צריכים לסיים ואני רוצה לשמוע מהאנשים שהגיעו לכאן.
נסים זאב: אני מבין, בוודאי אני חושב שהבמה צריכה להיות קודם כל לנציגים פה ולראשי העדות שנמצאים כאן, לנו יש הרבה זמן לדבר יותר מאוחר.
נסים זאב: אדוני היושב ראש, קודם כל אני רוצה להודות לך על הכנס הזה שראית לנכון לקיים בוועדת החינוך, זו הוועדה המתאימה ביותר והרלוונטית ביותר לגבי הנושאים שאנחנו מעלים, לדורות עולם, לבנינו ובני בנינו למען יידעו הדורות הבאים אחרינו.
נסים זאב: ידידי חבר הכנסת שמעון אוחיון, שבמשותף העלינו את הצעת החוק של כל מה שקשור להנחלת מורשת יהדות יוצאי ארצות ערב.
נסים זאב: אני אומר לכם שב-2009, כאשר העליתי את הצעת החוק לפיצוי פליטים יוצאי מדינות ערב במסגרת הליך השלום, אתם לא יודעים עד כמה הייתה התנגדות, אפילו מצד הממשלה.
נסים זאב: זה נשמע הזוי.
נסים זאב: אגב, פעמיים זה נפל בוועדת שרים לענייני חקיקה, אפילו אחרי שקיבלתי הבטחה משר המשפטים וראש הממשלה שזה יעבור בוועדת שרים לענייני חקיקה הנושא הזה עבר וההתנגדות הייתה כל כך נחרצת, 'מה פתאום פליטים?
נסים זאב: אנחנו בארץ ישראל', 'אנחנו כבר נמצאים פה, מה אנחנו חוזרים 70 שנה אחורה?
נסים זאב: ' והשאלה באמת שנשאלת היא מה אנחנו צריכים להעלות את הנושא.
נסים זאב: אני אומר לכם ממש בקצרה, אני לא אגזול מזמנכם, חשוב לי לשמוע את כולכם, דווקא היום במסגרת תהליך השלום אנחנו צריכים לזכור שבדרישה המקבילה לפלסטינאים אנחנו צריכים להעלות את הדרישות והעוולות שנעשו כמעט למיליון אזרחי מדינת ישראל, ביניהם זה הוריי.
נסים זאב: אמי מספרת שכשהיא הייתה הולכת מהבית לבית הספר ומבית הספר לבית היו סוחבים לה את השערות ומשליכים אותה לרצפה, כשהיא הייתה בת 12.
נסים זאב: ברוך ה' היא בריאה ושלמה.
נסים זאב: היא זוכרת גם את תקופת פרהוד ב-41'.
נסים זאב: אלה דברים שאנחנו לא נוכל לשכוח אותם ואסור לנו, צריך להעלות אותם לדורות כדי שאנחנו בתביעות שלנו ועל פי מתווה קלינטון ועל פי החלטת הקונגרס מ-2008 שבו הייתה החלטה כן להכיר בפליטים, צריך לזכור שיש פליטים בשני הכיוונים, גם אצל הפלסטינאים, ודאי אם מכירים בהם, אבל יש את הפליטים היהודים.
נסים זאב: אסור לנו להתעלם מעצמנו.
יחיאל חיליק בר: קודם כל לברך את שמעון על היוזמה הזו, ונסים שמוביל את זה ויוביל את זה גם בכנסת הבאה ואני בהחלט מקווה, לאור הבחירות, שהכנסת הבאה - - -
שמעון אוחיון: וגם יושב ראש ועדת החינוך, אני לא ציינתי את זה, משום שהחוק הזה קודם גם בזכותו.
יחיאל חיליק בר: ודאי.
יחיאל חיליק בר: אני מקווה שבכנסת הבאה יהיו ואני מאמין שיהיו מי שיובילו את הדברים האלה.
יחיאל חיליק בר: אני גם מברך על מה שהנשיא אמר ואני זוכר גם את האמרות בזמנו של אהוד ברק וכו', אני רק רוצה להבטיח לכולנו דבר אחד, גם בחקיקה, שאנחנו לא נסתפק בדברים ההצהרתיים ובדברים המכבדים ובטקסים ובימי הציון.
יחיאל חיליק בר: זה חשוב, אין ספק וטוב שזה קורה מאשר שלא יקרה, אבל החינוך שדיברת עליו, ההטמעה, על זה שילדי ישראל שנולדים, כמוני, אני בן למשפחה מרוקאית, אמנם קלקלו אותי עם חצי אשכנזי, אבל לא כולם מושלמים, אבל אני לא למדתי בבית ספר את ההיסטוריה של אבא שלי, את התרבות המדהימה.
יחיאל חיליק בר: נחשפתי לזה רק בשלב מאוד מאוד מאוד מרוחק, אפילו באוניברסיטה, כי רציתי.
יחיאל חיליק בר: הייתי בפעילי ציבור ובפעילויות של הקשת וכו', וגם אז זה לא מקובל, שזה צריך להיות בכל מיני חדרים ומסדרונות צדדיים ומערכת החינוך לא מלמדת כמו את המורשת המאוד חשובה של יהדות אירופה, שאין הרבה דברים יותר חשובים מזה, מה שעברנו, אבל כמו שאתה אמרת, נסים, יש יהדות שלמה וההיסטוריה והמורשת שלה כל כך מפוארת, כל כך צבעונית, כל כך עמוקה, שאנחנו חייבים לדאוג להטמעה אמיתית.
יחיאל חיליק בר: לא חייב להקדיש לזה את החיים שלך, אבל ילד צריך לקבל בערכי החינוך הבסיסיים שלו את המורשת המזרחית, בין אם הוא מזרחי ובין אם לא, מה קרה, מאיפה באנו, מה השורשים שלי.
יחיאל חיליק בר: וכמובן בנושא הפליטוּת, ואני מתחבר למה שאתה אומר, נסים, בכל תכנית מדינית שהייתי מעורב בה, גם מפלגת העבודה, אתה יודע, אני אומר, צריך לחשוב, יש פליטים פלסטינים, מכירים, לא מכירים, אבל אם אנחנו מגיעים למצב שיש הכרה, בין אם זה בפיצוי כספי ובין אם זה בהכרה בסבל ובין אם זה הכרה בטרגדיה, חייבים להבין שהדבר הזה קרה גם בצד השני.
יחיאל חיליק בר: אם אנחנו רוצים לערב את מדינות ערב לצד הפלסטינים בהסכם שלום עתידי חייבים לחשוב לאיזה מתווה אנחנו מגיעים כדי שיידעו שהדבר הזה הוא מראה חד צדדית.
יחיאל חיליק בר: אדוני היושב ראש, אני רואה פה המון פעילים שבמשך השנים מקדמים את הדברים האלה, ואנחנו איתם, זה דינה לוין, רפא בן שושן ומר אדווין שוקר, שהגיע לפה מחו"ל, ואני מודה לך, מצנע, למרות שאתה לא חטאת במזרחיות, שהנושא הזה חשוב לך ואתה מבין כאיש חינוך למה צריך לעשות את התיקון הכול כך חשוב הזה.
יחיאל חיליק בר: אני רוצה שהילד שלי, הראל מאיר, יגדל למערכת חינוך שמסבירה לו מאיפה סבא שלו בא, מה קרה לעם שלו, גם באירופה וגם במדינות ערב, ומדובר פה באמת, נסים, כמו שאמרת, על כמעט מיליון אנשים שהתרבות והמורשת שלהם כמעט נעלמה.
יחיאל חיליק בר: ותסלחו לי שאני לא מסתפק בשירים מזרחיים בגלגלצ או בכל הדברים הסמליים האלה שאומרים פתאום 'הנה, תראו כמה מזרחיים' ויש עכשיו רמטכ"ל מרוקאי, שאגב, צריך לברך, יש רמטכ"ל מרוקאי ראשון ואני מברך אותו, אבל אל לנו לטעות ולהסתפק בדברים הסמליים האלה, והנה נתנו והנה קיבלו - - -
עמרם מצנע: היה גם רמטכ"ל עירקי.
יחיאל חיליק בר: היה גם רמטכ"ל אירני.
יחיאל חיליק בר: קודם כל אם מדברים על סמליות, אנחנו נירגע באמת כשיהיה ראש ממשלה מזרחי, אבל נדבר על זה, בוא נראה מתי זה יקרה.
עמרם מצנע: לא בנגלה הבאה, אתה מקווה.
יחיאל חיליק בר: בנגלה הבאה אני מוותר בשביל בוז'י.
יחיאל חיליק בר: אגב, אמא של בוז'י מצרייה, כך שיכול להיות - - - אז אני מברך את שלושתכם.
יחיאל חיליק בר: אני חייל במאמץ הזה.
יחיאל חיליק בר: באמת יישר כוח אדיר למה שאתם עושים.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר לכם שאני באמת נחשפתי כל השנים, אבל באחרונה גם כשחוקקנו את החוק הזה שבזכותו אנחנו כאן וגם חוק נוסף שנמצא על השולחן, יש לא מעטים שהשתתפו איתנו בדיון הראשון שעשינו בנושא חוק המורשות והעדות, שנראה, אולי ננסה לחטוף איכשהו את השבוע הקרוב ולהעביר אותו בזריזות, שלא יישאר על השולחן, אבל אני מוכרח לומר שנחשפתי לעולם עשיר מאוד ובעיקר בזכותכם ובזכות נוספים שלא נמצאים כאן, שהקימו ארגונים, מתנדבים, קהילות.
עמרם מצנע: למרות שלא היה חוק הם עסקו ועוסקים בכך שנים ארוכות ויוצרים את התנועה הזאת, את המומנטום הזה של שמירת המורשת, ההיסטוריה, הסיפור, הנרטיב, של החברה הישראלית.
עמרם מצנע: ניתן עכשיו זכות דיבור לכם.
עמרם מצנע: אני באמת מבקש לקצר, כי כמו שאמרתי לא נספיק להקיף את כולם.
עמרם מצנע: יש לי רשימה, אבל מי שירצה בנוסף אז כמובן נוסיף אותו.
עמרם מצנע: נתחיל ברפא בן שושן.
רפא בן שושן: בוקר טוב לכולם, אדוני היושב ראש, חברי כנסת נכבדים.
רפא בן שושן: אני רוצה להיות קצר, כבקשת היושב ראש, ואני רוצה להגיד דבר אחד.
רפא בן שושן: תולדות קהילות המזרח בישראל היו תמיד נחשבים לנספח של משהו אחר, אפנדיציט של משהו, הם לא היו בזרם המרכזי, יותר מדי היו בצד, במיוחד בנושא החינוך.
רפא בן שושן: אם אנחנו צריכים לעשות משהו זה לשנות את כל הקונספט שלנו בהבנה של תולדות ישראל.
רפא בן שושן: לא לראות את מורשת המזרח כדבר נוסף בתולדות ישראל, אלא להביא הבנה כוללת שתולדות ישראל הם כלל עם ישראל ולשנות את כל הקונספציה הזו ולהכניס את זה לזרם המרכזי ולא לזרם הנספח.
רפא בן שושן: זה מה שצריכה לעשות מערכת החינוך, לא תוספת, אלא שינוי כיוונים.
רפא בן שושן: אני רוצה רק להדגיש דבר אחד ובזה אני אסיים.
רפא בן שושן: במשך 500 שנה, לפחות מהקהילה שאני בא, מרוקו, הייתה כתיבה נפלאה בעברית.
רפא בן שושן: אם אנחנו לוקחים את כל הכתיבות שהיו בעברית בתולדות ישראל ב-500 השנים האחרונות, הכתיבה הכי מובחנת בישראל היום זה הכתיבה של השירה המרוקאית שהייתה, היא העברית של היום.
רפא בן שושן: לא חיכו למאפו, לא חיכו לברנר, לא חיכו לביאליק, אלא הייתה שירה.
רפא בן שושן: לא היה סוריאליזם ולא פרנס ולא שירה מודרנית, אבל הייתה שירה שכולה עטופה במובנים של התנ"ך ובניבים של האגדה.
רפא בן שושן: זו שירה שהיא בזרם המרכזי של הישראליות.
רפא בן שושן: היא לא קיימת במערכת החינוך וזו דוגמה, היא בכלל לא קיימת, וזה חבל כי זו שפה נהדרת.
רפא בן שושן: אז כשאני אומר שצריך לחשוב בצורה אחרת על מערכת החינוך צריך את הנושא של קהילות המזרח לשים כזרם מרכזי לא פחות מאחרים.
רפא בן שושן: תודה לכם.
עמרם מצנע: אלירז קראוס, משרד החינוך, בבקשה.
עמרם מצנע: אחר כך פרופ' מוריס רומני.
אלירז קראוס: זה בוקר מיוחד.
אלירז קראוס: אני חושבת שמרגישים באווירה שהתהליך הוא תהליך מאוד חשוב, גם ציון טקסי ויצירת אווירה ציבורית עוזרים לנו מאוד ויוצרים סינרגיה עם מה שאנחנו יכולים לעשות בתוך הכיתות במערכת החינוך ובדרך הזאת אחד יחזק את השני.
אלירז קראוס: בהקשר של יום הפליטות.
אלירז קראוס: קודם כל חשוב לי מאוד להדגיש שבשלוש השנים האחרונות הפרק העוסק בחורבן קהילות יהודי ארצות האיסלם בצורות השונות שבה הדבר הזה התרחש נמצא בחומר החובה לבחינות הבגרות.
אלירז קראוס: נערכו על זה ימי עיון והשתלמויות מורים בכל רחבי הארץ, הוכנו חומרי הוראה לנושא הזה וסרטונים שישמשו את המורים ואת התלמידים בכיתות והנושא הזה מופיע בבחינות הבגרות.
אלירז קראוס: זאת אחת הדרכים להבטיח, זה לא אומר, אני רוצה להגיד את זה, כשאתה מכניס משהו כחובה, קודם כל הכנסת את זה, זה נוכח, עכשיו צריך להצליח להאהיב את הנושא ובאמת שיבינו את הסיפור, כמו שאמר היושב ראש.
אלירז קראוס: אבל זה נמצא בחינוך הממלכתי בשלוש השנים האחרונות.
אלירז קראוס: החינוך הממלכתי דתי עכשיו נמצא במהלך של יישום של תכנית חדשה וזה בחומר החובה לבחינות הבגרות החל מכיתה י"א של שנה הבאה.
אלירז קראוס: היישום שלה צומח, היא תגיע לפרקה לבגרות בכיתה י"א בשנה הבאה.
אלירז קראוס: זה שלב אחד.
אלירז קראוס: אני רוצה לציין, מאחר שהוזכר פה 'יד בן צבי', שהכנת החומרים נעשתה בשיתוף פעולה עם 'יד בן צבי' ובהכנה משותפת וגם בסיוע מקצועי וכלכלי שלהם.
אלירז קראוס: השבוע נערך, ב-30 בנובמבר, שיעור סינכרוני שהוצא לכלל בתי הספר לציון יום הפליטות.
אלירז קראוס: השיעור הזה כלל קטעי סרטים מבית מורשת יהדות בבל, הרצאה של בן דרור ימיני, שהכותרת שלה הייתה 'הנכבה היהודית', עדות אישית של גב' לבנה זמיר מארגון קהילת יוצאי מצרים.
אלירז קראוס: זה שיעור, אז כל דבר היה ביחידה קצרה, שאפשר להרחיב עליה אחר כך בכיתה, אז הייתה הרצאה קצרה של הרב חיים סבתו ומצגת שמציגה אישים בולטים יוצאי ארצות האיסלם שהרימו תרומה חשובה בתחומים שונים בחיים כבר במדינת ישראל.
אלירז קראוס: דבר נוסף שנעשה, 'יד בן צבי' הוציא גיליון מיוחד, שלם, של כתב העת 'עת-מול' שמופץ חינם לבתי הספר, למורים להיסטוריה, ועומד לרשותם כדי שהם יוכלו על הבסיס הזה לבחור איזה נושא הם רוצים להרחיב בתוך הכיתה כשהם מלמדים את הנושאים האלה של תולדות יהדות ארצות המזרח.
אלירז קראוס: גם פרופ' טריגנו, שהוזכר כאן, נפגש עם הצוות של הפיקוח על הוראת ההיסטוריה, העמיד לרשותנו מאמרים וחומרים שמעובדים להוראה ומופצים לכל המורים להיסטוריה.
אלירז קראוס: זה יהיה במפורש מדיניות שבה נעודד תלמידים שלומדים היסטוריה מורחב לעשות עבודות חקר על יהדות ארצות המזרח.
אלירז קראוס: אלה שעושים הערכה חלופית היום ברפורמת הלמידה המשמעותית, חלק מהציונים של הבגרות הם על עבודות, לא הכול בבחינת בגרות חיצונית שהזכרתי קודם.
אלירז קראוס: יהיה עידוד לבחור בנושאים האלה כנושאים שעליהם תלמידים עושים עבודות.
אלירז קראוס: פה זה מלכתחילה בחירה והרבה מאוד חופש של בתי הספר, אבל החומרים מועמדים לרשות המורים ויש בהחלט מדיניות לעודד את העיסוק בנושאים האלה.
אלירז קראוס: יושבת לידי מיה בן מאיר, שהיא מדריכה ארצית להיסטוריה.
אלירז קראוס: הייתי רוצה שהיא תרחיב על ההמלצות שלנו לסיורים בארץ.
אלירז קראוס: אנחנו ממליצים היום, שוב במסגרת הלמידה המשמעותית ולמידה מחוץ לקירות הכיתה, על אתרים ספציפיים עם תכנית סיור שמקשרת לחומר הלמידה.
אלירז קראוס: גם הנושא הזה של יהדות ארצות המזרח נמצא בתוך מומלצי המפמ"ר לסיור והייתי רוצה שתתארי בכמה משפטים מה עשינו שם.
מיה בן יאיר: בוקר טוב.
מיה בן יאיר: לפני כשנה וחצי החלנו תכנית חדשה תחת מפמ"ר היסטוריה, ד"ר אורנה כץ אתר, שהתכנית הזאת נקראת 'מומלץ מפמ"ר'.
מיה בן יאיר: אנחנו מגיעים לכל מיני אתרים, מוזיאונים, שיש להם קשר לתכנית הלימודים, אנחנו מסיירים במקום, בודקים שההדרכה מקצועית ואחר כך נותנים המלצה למורים להיסטוריה כיצד לשלב את זה בתחום הלימוד.
אלירז קראוס: כשמנהל המקצוע ממליץ על אתר שמשתלב בתכנית זה מאוד מדרבן את המורים.
מיה בן יאיר: בספטמבר האחרון פרסמנו המלצה על סיור במרכז מורשת יהודי בבל שנמצא באור יהודה ודיברנו על כך שיש שם חיבור גם לחטיבת הביניים, בכיתות ז', כאשר הילדים לומדים על עלייתה של דת האיסלם אז הם מתעסקים בנושא של מעמד היהודים תחת הדת הזאת.
מיה בן יאיר: יש במוזיאון הזה בהחלט פתח להרחבה.
מיה בן יאיר: ובנוסף, בכיתות התיכון בנושא בונים מדינה, כשאנחנו בונים גם על חורבן הקהילות האלה וגם קודם לכן, בבית שני, כשאנחנו מדברים על הקהילה שם, מאיפה השורשים שלה, אז במוזיאון הזה עשינו חיבור ויש המלצה לכל בתי הספר, היא הועברה למורים להיסטוריה, להגיע למקומות האלה ולסייר בהם.
עמרם מצנע: פרופ' מוריס רומני, בבקשה.
מוריס רומני: חברי הכנסת, בוקר טוב, קהל נכבד.
מוריס רומני: אני רוצה להעלות שתיים או שלוש הצעות איך ליישם את החוק הזה בפועל.
מוריס רומני: מספר אחת, לערב את מדינות אירופה וארצות הברית לפעול למען הצלת הרכוש הקהילתי, אם זה ספרים, כלים, הארכיונים הקהילתיים ולדרוש את החזרתם, כפי שעושים היום בגרמניה.
מוריס רומני: היום יש הרבה מקומות שאפשר לפנות אליהם דרך מדינות אירופה וארצות הברית.
מוריס רומני: דבר שני, לא להסתפק אך ורק במערכת החינוך שלנו בארץ, אלא לספק חומר ולדרוש מקהילות בארצות הברית ובאירופה לכלול חומר זה הן בספרי לימוד והן לערוך סרטים ובאינטרנט.
מוריס רומני: מניסיוני בארצות הברית ובאוניברסיטאות שונות הופתעו לשמוע את הנושא הזה סטודנטים יהודים ולא יהודים.
מוריס רומני: הם לא ידעו על הנושא של פליטות של היהודים שהגיעו מארצות ערב לישראל כפליטים, הם ידעו אך ורק על הפליטים הפלסטינאים.
מוריס רומני: לא רק זה, אלא שאנחנו משום מה היינו כובשים וכו' וכו'.
מוריס רומני: דבר שלישי ואחרון, באוניברסיטאות שלנו בארץ לקח זמן להכניס קורסים.
מוריס רומני: ב-1981 אני יסדתי את המרכז למורשת יהדות ספרד והמזרח על שם אלישר ומאז נכנסו קורסים על עדות שונות באנתרופולוגיה, בסוציולוגיה, בהיסטוריה, בספרות, אבל לצערי לא כל זה חלחל או שזה חלחל חלקית למערכת החינוך של בתי ספר יסודיים או תיכוניים.
מוריס רומני: לכן חשוב שספרי ההיסטוריה שיודפסו מהתחלת השנה הבאה והלאה יכללו את הנושא שהיהודים האלה הגיעו לארץ גם כפליטים אבל גם כציונים.
מוריס רומני: תודה רבה.
אדווין שוקר: אחרי 2,600 שנה אני נאלצתי עם משפחתי לברוח ב-1971 כפושעים בלילה, בלי כלום, עזבנו את כל מה שהיה לנו וכשהגענו לפה מבגדד, מעירק, הודינו לה' שנשמותינו נשארו.
אדווין שוקר: כשהגיע סבא שלי ב-1951 לאף אחד לא היה זמן לרשום את סיפורו, כשהגיע אבא שלי ב-1971 לאף אחד לא היה עניין להקליט אותו.
אדווין שוקר: אני עכשיו כמעט בן 60 והילדים שלי נולדו בחו"ל, בלונדון, אני מבקש מהוועד הזה, תשקול שאין הרבה זמן, החלון לרשום ולכתוב ולשמוע סיפורים זה לא הרבה ואני מאחל לכם מזל בעבודה הקשה הזאת והאחריות ההיסטורית הזאת.
אדווין שוקר: אבל אני רוצה להגיד רעיון אחר לגמרי.
אדווין שוקר: אנחנו הבאנו איתנו הרבה יותר מאוכל, רספיז ומוזיקה.
אדווין שוקר: אנחנו הבאנו איתנו חוכמה וידע בני 2,600 שנה.
אדווין שוקר: הגורל הכתיב למדינת ישראל להיות באמצע 22 מדינות ערב, כבר כמעט 400 מיליון ערבים, בשוק הגדול של המזרח התיכון אנחנו בני בית, אנחנו יודעים מתי למכור ומתי לקנות, אנחנו יודעים את מי לכבד ומתי, תנצלו את זה.
אדווין שוקר: ישראל התרכזה לפתח את הצד המערבי שלה ועשתה את זה בהצלחה רבה, אני מקווה, אני מלא תקווה וחלום שה-30 בנובמבר יהיה נקודת תפנית לא רק למזרחיים אלא לכל מדינת ישראל, ואני מקווה שסוף סוף ישראל מתחברת לצד המזרחי שלה.
אדווין שוקר: תודה.
עמרם מצנע: לינדה מנוחין, בבקשה.
לינדה מנוחין: קודם כל אני מגיעה היום עם סיפוק.
לינדה מנוחין: הייתי מאוד סקפטית לפני כמה שנים שייצא משהו מהחוק שהתקבל, שחבר הכנסת נסים זאב עמל כל כך הרבה למענו ואחרי כל המאמצים שחבר הכנסת אוחיון, יושב ראש השדולה, עשה ביחד איתך.
לינדה מנוחין: אז קודם כל יש תחושת סיפוק.
לינדה מנוחין: זה דבר אחד.
לינדה מנוחין: דבר שני, אני מתחברת למה שאמר חבר הכנסת חיליק, שאסור לנו להסתפק בלעשות וי על הסעיפים שנעשו עד עכשיו.
לינדה מנוחין: אז גם אם אני חושבת שההיסטוריה שמטפלים בה במשרד החינוך, היסטוריה של מעל 2,500 שנה, אם יקדישו עמוד אחד לכל שנה אז אנחנו נקבל 2,500 עמודים במשרד החינוך בתכניות הלימוד וזה נורא חשוב, לא רק האיך אלא גם הכמה.
לינדה מנוחין: אנחנו מדברים פה על עשר מדינות פלוס אירן, אז יש פה המון קהילות עם המון תרומות בהרבה תחומים וטוב נעשה אם באמת נשקף את העשייה הזאת בחלק מהחומרים שהמשרד מלמד.
לינדה מנוחין: דבר אחרון, אני רוצה להפנות שוב את תשומת הלב לסרט 'צל בבגדד', שאני עשיתי איתו מסע של 4 שנים כמעט שעלו לי באמת בדם עד שהצלחתי לחצות את המשוכה הזאת.
לינדה מנוחין: אני אשמח מאוד אם כל הקהילות יאמצו את הסרט הזה כדי שתהיה עדות אחת לפחות כסרט, כי אין סרטים רבים בתחום הזה, לצערנו.
לינדה מנוחין: הקרנות לא כל כך תומכות בנושאים כאלה, לעומת נושאים אחרים שהם שנויים ונמצאים במיינסטרים בשיח פה בארץ.
לינדה מנוחין: אני רוצה להודות לכל אחד מכם בוועדות השונות, שקידמו ועשו למען הנושא החשוב הזה.
לינדה מנוחין: תודה.
עמרם מצנע: ירון אטיאס, בבקשה.
ירון אטיאס: אני יושב ראש עמותת הדסים, במה להתחדשות רוח יהדות ספרד.
ירון אטיאס: אנחנו פועלים בתקופה האחרונה בכמה וכמה מישורים ובכלל זה בפעילותנו במסגרת מערכת החינוך.
ירון אטיאס: אני רוצה להתחבר לדברים שאמר חבר הכנסת חיליק וגם לדברים שאמרו כאן נציגי משרד החינוך.
ירון אטיאס: באופן כללי, ואני מאוד שמח על כך שזכינו לכך שסוף סוף ישנן נקודות מאוד מאוד מסוימות שבהן לימודי ההיסטוריה נהפכו לחובה.
ירון אטיאס: באופן כללי, וזה בדיוק האבל הגדול שבדבר, מרבית החומרים המצויים כיום בתכניות הלימודים בתחום ההיסטוריה, הספרות, מחשבת ישראל, האזרחות, לימודי העשרה, הלימודים המשלימים, כולם כולם כולם כאשר הם מגיעים ליהודי ספרד והמזרח הם אך ורק חומרי בחירה.
ירון אטיאס: כאשר אנחנו מציבים את הדברים כבחירה אנחנו מייצרים מצב - - -
אלירז קראוס: זה - - -
ירון אטיאס: ברובו.
ירון אטיאס: אני יכול להביא נתונים.
אלירז קראוס: זה נמצא בחובה לבגרות היום.
ירון אטיאס: אני מבין, גברתי, ואני רוצה להסביר.
ירון אטיאס: כאשר הדברים ברובם הם חומרי בחירה, הדבר נתון לרעיונותיהם של מנהלי בתי הספר, המדריכות המחוזיות וכן הלאה וממילא היכולת להביא לשינוי באופן הזה היא פחותה.
ירון אטיאס: ללא שהדברים יהיו חובה לא יתקיים שום שינוי משמעותי ואני רוצה לתת דוגמה בדבר.
ירון אטיאס: ציינה כאן גברתי, נציגת משרד החינוך, מקודם את השיעור הסינכרוני, אגב הנפלא, שיצרתם.
ירון אטיאס: בעמותת הדסים אנחנו ניסינו לעשות לזה יחסי ציבור וקידום, בסופו של דבר מספר בתי הספר שהתחברו לשיעור, לצערי - - -
אלירז קראוס: 110.
ירון אטיאס: 110 בתי ספר מתוך כלל מערכת החינוך.
אלירז קראוס: 5,000 תלמידים.
אלירז קראוס: זה פעם ראשונה.
ירון אטיאס: אם אנחנו מסתכלים לדוגמה על יחידות הבגרות שקודם צוינו בהיסטוריה מתוך המיפוי שאנחנו ערכנו ביחידות הבגרות בהיסטוריה, ואני אתן נתונים מאוד מאוד בקצרה כדי לאפשר גם לאחרים לדבר, בתוך החלקים המחייבים אף לאחר התכנית החדשה נוצר מצב שההיקף בו מדובר על יהודי ספרד והמזרח לא עולה על 15% מכלל חומר החובה הנלמד.
ירון אטיאס: גם כאשר אנחנו מגיעים למצב שלומדים 5 יחידות מוגבר היסטוריה, מתוך שמונה נושאים הניתנים לבחירה, לדוגמה ההיסטוריה של ארצות הברית, ישנם בסך הכול שני נושאים דומים לזה על יהודי ספרד והמזרח.
ירון אטיאס: זה מעט מאוד וזו בחירה.
נסים זאב: שניים מתוך שמונה?
ירון אטיאס: מתוך שמונה, רק בבחירה.
ירון אטיאס: כמו לדוגמה נושא לבחירה, ההיסטוריה של ארצות הברית.
ירון אטיאס: היא מאוד חשובה כאן במדינת ישראל ולצידה העמידו גם את יהודי ספרד והמזרח.
לילי הלפרין: לא צריך לבטל את זה, זה לא במקום.
ירון אטיאס: אני לא אמרתי במקום, אני רק מנסה להבהיר נקודה.
ירון אטיאס: דוגמה שאנחנו יצאנו בתקשורת לפני חודשיים, על יחידת הלימוד במחשבת ישראל בחינוך הממלכתי דתי.
ירון אטיאס: ספר שנכתב בו למעשה עולם הפילוסופיה הנלמד כיחידת חובה בחינוך הממלכתי דתי, הובאו בו במסגרת החלק המדבר על ימי הביניים 140 מקורות מ-90 הוגים, כל 90 ההוגים וכל 140 המקורות האלה היו אך ורק מיהדות אשכנז ונמצא שם מקור אחד עם הוגה אחד מיהדות ספרד.
ירון אטיאס: כל עוד המצב ייוותר כמות שהוא וכל התיקון שאנחנו עורכים כאן ומסגרת הדברים שמקדמת הוועדה או מסגרת מה שמשרד החינוך מקדם יהיה אך ורק בתחום הרשות אנחנו לא נתקדם הרבה.
ירון אטיאס: בזכות ההידברות שלנו למול מפמ"ר מחשבת ישראל נערך היום בינינו ובשיתוף עם 'ממזרח שמש' חברינו היקרים תיקון בתוך ספר הלימוד.
ירון אטיאס: אבל לא ככה זה צריך להיעשות.
ירון אטיאס: זה צריך להיעשות, אדוני היושב ראש, באופן כזה שהעולם של ההגות, התרבות, החינוך של יהודי ספרד והמזרח יהיה חלק אינטגרלי וחובה בתוך מערכת החינוך ובתוך תכניות הלימודים.
ירון אטיאס: תודה.
עמרם מצנע: נשמע מורה ומחנך, יהושע דרורי.
דרורי יהושע: אני חבר בארגון 'ממזרח שמש', שותף גם לדברים שנאמרו והוצגו פה על ידי קודמי.
דרורי יהושע: אבל אני רוצה לספר סיפור מהשטח, של מורה שעובד בבית ספר הרטמן, חלק מהזמן בבית הספר קשת.
דרורי יהושע: רוב המשרה שלי בבית ספר הרטמן, קשת, קדמה, ואני רואה את עצמי כמחנך דרך הוראה של מקצוע התלמוד.
דרורי יהושע: לפני יומיים לקחתי את התלמידים שלי להפגנה נגד הצתת בית הספר הדו לשוני.
דרורי יהושע: אמרתי להם, 'חבר'ה, זה ערך יהודי ממדרגה ראשונה לצאת כנגד הדבר הזה'.
דרורי יהושע: אנשים מסתכלים ואומרים, רגע, אתה גם דתי, גם מזרחי וזה מה שאתה אומר?
עמרם מצנע: ואתה גם שמאלן.
דרורי יהושע: אתה גם שמאלני, מה קורה?
דרורי יהושע: ה' ישמור.
דרורי יהושע: תבדוק, אתה בסדר?
דרורי יהושע: אבל ניגשתי למנהל בית הספר, לשאול דוד, אמרתי לו 'אני לוקח אותם, אני הולך לעשות שם שיעור בחוץ בעקבות ההפגנה'.
דרורי יהושע: לימדתי אותם שיעור של הרב חלפון הכהן שאומר את הדברים הבאים, על הפסוק 'וייצא אל אחיו וירא בסבלותם', אומר הרב חלפון הכהן, שהיה רבה של ג'רבה, 'למה נבחר משה לתפקיד שלו?
דרורי יהושע: בגלל הפעולות שהוא עשה.
דרורי יהושע: דבר ראשון, 'וייצא אל אחיו', אני חושב שזה מה שהוועדה עושה היום, וייצא אל אחיו, יוצאים אל האחים ורואים בסבלותם.
דרורי יהושע: אז המקרה הראשון הוא מאוד פשוט, מצרי מכה עברי, ודאי שתעמוד לימין היהודי כנגד המצרי.
דרורי יהושע: לאחר מכן שני יהודים, זה כבר מעניין, אבל הוא גם עומד לימין אותו הנעשק, ככה אומר הרב חלפון הכהן זצ"ל.
דרורי יהושע: לאחר מכן הוא הולך למדיין, שני גויים רבים, מה אתה מתערב?
דרורי יהושע: אבל יש שם נשים שידן על התחתונה לעומת הגברים הרועים, שהם לא בסדר והוא מציל את המדייניות ויוצא לו גם מזה משהו נחמד וטוב, הוא מתחתן עם בת נשיא מדיין.
דרורי יהושע: ואומר הרב חלפון הכהן, על אף שייראה בעיניך הדבר קשה ומוזר, אם יקום יהודי וירים את היד על יהא מי שיהא, מוסלמי, והוא נותן שם כמה, צריך אתה לעמוד כמשה לצד הנעשק.
דרורי יהושע: זו המסורת שלנו.
דרורי יהושע: זה צריך לחזור ולומר, יש דברים שאינם קשורים לימין ושמאל ואת זה עמדתי והסברתי לתלמידים שלי.
דרורי יהושע: ושוב ושוב היה דיון מאוד ער והגיעו מבית ספר קשת גם כן, עם מנהל מאוד מאוד מוכשר, שמעון אביכזר, שגם הוציא תלמידים וחזר על אותם הדברים באוזנם.
דרורי יהושע: זאת אומרת יש לנו המון המון מה להביא למרכז הבמה.
דרורי יהושע: אני חושב שמה שאמר מורי ורבי רפא לפני כן, הסיפור הוא שינוי קונספטואלי.
דרורי יהושע: זה לא נושא לבחירה.
דרורי יהושע: יש שני היבטים, האחד הוא בשינוי, האחד הוא שכל אחד ימצא את זהותו ויביא את הנרטיב שלו, זה אחד, השני, יש פה מאבק על זהותה היהודית של מדינת ישראל, היא מסורתית, היא איננה דתית באופן מובהק, כל אחד רוצה, אני שומר תורה ומצוות, אבל כל אחד לאן שירצה שייקח את הדברים, אבל לכולם יש חלק בתרבות ישראל, באלוהי ישראל והדברים ארוכים ארוכים ארוכים שאפשר להביא אותם.
דרורי יהושע: רק אזכיר דבר אחרון.
דרורי יהושע: אנחנו שותפים למהלך של מבצע שנקרא 'החכם היומי'.