GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה מזרחי: אני הערתי תוך כדי דיון, גם אמרתי לך את זה: הדיון פה ממש לא הטאבלטים.
משה מזרחי: ויש פה איזושהי סוגיה מאוד עקרונית, ואני רוצה להגיד לכם: זה סוג של סימפטום.
משה מזרחי: לא עכשיו הוד השרון על המדוכה כי יושבים פה גם מבתי ספר במקומות אחרים.
משה מזרחי: אני קורא בעיתונים על מחאות על אייפדים ובבתי ספר אחרים.
משה מזרחי: ואני תוהה, דרך אגב, מה יקרה, למשל, בקריית שמונה כש-90% מההורים יגידו: אנחנו רוצים טאבלטים?
משה מזרחי: מה יגיד משרד החינוך?
משה מזרחי: אתה תיתן להם את הטאבלטים?
משה מזרחי: בכפר קאסם יצביעו90% מההורים.
משה מזרחי: הנהגת ההורים תרצה טאבלטים.
משה מזרחי: מה אתם עושים?
משה מזרחי: אתם מפריטים את זה?
משה מזרחי: מגלגלים את זה למי שיש לו?
משה מזרחי: עכשיו, מה שעולה פה מהדיון הזה זה התהליך.
משה מזרחי: ואני רוצה להגיד לכם שאני גאה שדווקא מהוד השרון, אנשים שיש להם, יכולים לקנות את הטאבלט הזה, מבחינה ערכית ועקרונית מתנגדים - - -
עמרם מצנע: חבר הכנסת משה מזרחי, לא שמעתי אותך אף פעם כך מתרגש.
משה מזרחי: כי זה מכעיס אותי.
משה מזרחי: זה בליבת החינוך שלנו, ואנחנו התומכים - - -
עיסאווי פריג': הם נמצאים במקום אחר והדיון במקום - - -
משה מזרחי: אני אומר לכם ואני שומר את המשפט של מישהי פה מהנהגת ההורים שאמרה: הם רוצים טאבלטים בחינם.
משה מזרחי: זה מזעזע לאן הבאתם את האנשים האלה להגיד דברים כאלה.
משה מזרחי: הם רוצים טאבלטים בחינם?
משה מזרחי: האנשים האלה יכולים לקנות טאבלטים לכל בית הספר.
משה מזרחי: הם צריכים להוריד את הכובע שיש אנשים ערכיים.
עיסאווי פריג': עזוב את זה, תפסיק.
עיסאווי פריג': נו, די.
עיסאווי פריג': באמת.
עיסאווי פריג': לא, - - -
משה מזרחי: אנשים ערכיים שמעלים בעיה עקרונית שהיא לא נוגעת להוד השרון.
משה מזרחי: חבר'ה, זה משרד החינוך.
יפעת קריב: אז כאילו אתה נגד - - - במערכת החינוך.
משה מזרחי: דקה ואל תפריעי.
משה מזרחי: - - - דקה.
עיסאווי פריג': זה משהו אחר.
יפעת קריב: לא, כי ככה זה משתמע.
משה מזרחי: לא, לא, לא, לא, מה פתאום.
משה מזרחי: התכנית היא יפה מאוד.
משה מזרחי: ופה החלק של המדינה.
עמרם מצנע: נו, אז מה אתה מציע?
יפעת קריב: אז אני לא מבינה מה אתה אומר.
משה מזרחי: אז תנו לי לסיים.
משה מזרחי: תראה, אף אחד לא יוצא נגד התכנית, ואני בטוח שגם ההורים לא נגד הקדמה.
משה מזרחי: למרות שיש מחקרים שהתפרסמו במשרד החינוך – אני מחזיק מהאתר – על מידת המשקל של ההתפתחות, אבל נעזוב את זה.
משה מזרחי: עשיתם דיון פה וכולי.
משה מזרחי: פה אני חרד, השחרור של הרצועה, שמשרד החינוך התיר את הרצועה לגמרי, והוא - - - כרגולטור.
משה מזרחי: תראה, אני אתן לך דוגמה: אתה שומע פה, בדיון, על העניין הזה של הסכמות הורים ותחשבו גם על ילדים וגם על הורים וגם על מי שאין לו, שמאלצים אותו להגיד – אני מדבר על חסרי היכולת – לא מי שמבחינה ערכית חושב שהמהלך הזה לא נכון.
משה מזרחי: משרד החינוך היה צריך להיות צמוד למהלך כזה, להכין אותו, ולא להביא למצב איום ונורא כזה שנמצא בבתי ספר אחרים.
משה מזרחי: יושבים פה לא רק מהוד השרון.
<קריאה: גם מראשון לציון.
משה מזרחי: עכשיו, אני מקריא לכם משהו ממשרד החינוך, לא אני.
משה מזרחי: משרד החינוך בא ואומר על התהליך, לא המטרות, התהליך הוא עקום, ומשרד החינוך משך ידו.
משה מזרחי: אני חושב שלזה התכוונה הגברת ברכת קלימשטיין לוי כשהיא דיברה.
משה מזרחי: לא מי קובע.
משה מזרחי: לזה היא אמרה, רבאק.
משה מזרחי: למה לתת לכל רשות ללכת באיזשהו תהליך שלפעמים הוא נכפה גם על ההורים?
משה מזרחי: ושאנחנו יודעים את זה גם מהמסתננים שמגרשים אותם מרצון למדינה שלישית.
משה מזרחי: אני אומר את זה בצחוק.
משה מזרחי: אבל תראו מה כותבת מנהלת אגף יישומי חוק ומדיניות ממשרד החינוך, המינהל הפדגוגי: שכל התהליך הזה היה לא תקין, לא חוקי, בניגוד, כן?
משה מזרחי: בניגוד לנהלים של משרד החינוך.
משה מזרחי: אז זאת השאלה: איפה משרד החינוך?
משה מזרחי: ואיך הוא הניח לזה שיגיע למצב הנוראי הזה?
משה מזרחי: אני נגד זה שבתי ספר שיכולים, ביחד עם ההורים ובהסכמה מוחלטת; לא להגיד להם, למסכנים, בריש גלי – אתה כבר שם לב לאיזה מצב מגיע – על הגב של הילדים, להגיד: חבר'ה, מי שלא יכול שיבוא אלינו, אנחנו ניתן לו.
משה מזרחי: חישבו, זה הכול.
משה מזרחי: ולכן אני אומר: משרד החינוך כשל פה בהובלת התהליך.
משה מזרחי: והוא צריך להתערב התערבות חדה, כי זה קורה בהרבה מקומות, ולקחת את זה לידיים שלו, ולוודא שחלילה הדברים האלה לא על גב ילדים ולא על גב של ילדים שלא יכולים ולא של ההורים.
עמרם מצנע: חבר הכנסת משה מזרחי, תודה רבה.
יפעת קריב: אבל עם כל הנאום הזה - - -
עמרם מצנע: חברת הכנסת יפעת קריב, אני אתן לך לדבר.
יפעת קריב: - - - להגיד דברים.
עמרם מצנע: אבל אני אתן לך.
עמרם מצנע: גם חבר כנסת מותר לו להשמיע קול, אפילו מרוגש מאוד, וזה עוד לא אומר שהוא צודק.
<קריאה: אגב, אתה צודק.
עמרם מצנע: נפגשנו פה.
עמרם מצנע: כי יש חלק שחושבים ככה וחלק חושבים אחרת וזה לגיטימי.
משה מזרחי: על הדרך.
עמרם מצנע: עזוב את הדרך.
עמרם מצנע: אתה לא נתת לי תשובה מה אתה מציע לעשות.
עמרם מצנע: אני רוצה לספר לך ולמאזינים שכניסת בכלל מחשבים למערכת החינוך נעשתה בעיקר על ידי רשויות מקומיות, לא על ידי משרד החינוך.
עמרם מצנע: את כל אלפי המחשבים, עם תחילת המערכת לפני 15 שנה, 20 שנה, לא משרד החינוך אלא ההורים, הרשויות המקומיות החזקות, והחלשות השיגו גם תרומות.
עמרם מצנע: ולכן הוויכוח פה הוא לא על איזשהם עקרונות פילוסופיים.
עמרם מצנע: הוויכוח הוא מה באמת עושים במציאות הזו, איך מתמודדים איתה: אל"ף, נכון.
עמרם מצנע: ואני גם חושב שתהליכים צריכים להתבצע נכון.
עמרם מצנע: בי"ת, על פי חוק.
עמרם מצנע: כן, רגע, רגע.
משה מזרחי: נו, אז מה?
משה מזרחי: מה לא אמרתי מה לעשות?
משה מזרחי: לעשות כמו שצריך.
עמרם מצנע: חברת הכנסת יפעת קריב, מאיפה את?
עמרם מצנע: מאיזו מקום בארץ את?
יפעת קריב: טוב.
יפעת קריב: אז למען הגילוי הנאות אני מהוד השרון, אבל אף אחד מארבעת ילדיי לא לומדים בבתי הספר האלה ולא לומדים בתכניות האלה.
יפעת קריב: בסדר?
עמרם מצנע: אבל הם למדו בטח.
יפעת קריב: הם לומדים במערכת חינוך.
יפעת קריב: לא. לא.
יפעת קריב: אחד בהרצליה ואחד בדמוקרטי.
יפעת קריב: הם לא, לא בבתי הספר הללו.
יפעת קריב: אז קודם כל אני רוצה להגיד שאני כאן - - - אבל מעורבת רגשית, כי דיברתי עם כל ההורים בכל הצדדים, עם באמת ייצוג מאוד-מאוד גדול של הורים.
יפעת קריב: ובמהלך השבוע, אני אומרת, העמדות שלי, ככה השתנו.
יפעת קריב: לא השתנו כמו ששמעתי והקשבתי וראיתי.
יפעת קריב: אני רוצה לומר כמה דברים: קודם כל, בהרבה מאוד דיונים בוועדה הזאת אנחנו דנים בקדמה ובטכנולוגיה, ואנחנו רוצים שמערכת החינוך תתקדם ותהיה מותאמת טכנולוגית.
יפעת קריב: הלוא יצאו מפה כל חברי הכנסת, ורציתי להראות לכם לפני כמה רגעים איך כולם לא זזים בלי הדבר הזה.
יפעת קריב: אני הלוא רצה מדיון לדיון.
יפעת קריב: דמיינו רק היום פה במקביל.
יפעת קריב: אם הייתי סוחבת ספר על כל דיון שאני נמצאת בו רק היום, הייתי מסתובבת פה עם קלסרים, שלא לדבר על תרמיל על הגב או מזוודה.
יפעת קריב: פה יש לי את כל הדיונים שמתקיימים בכנסת במקביל, כל יום, כל היום, השבוע, בשנייה.
יפעת קריב: הכול נשלח.
יפעת קריב: ודרך אגב, גם חוסך נייר, איכות הסביבה, הכול, אבל אף אחד מאיתנו - - -
משה מזרחי: אף אחד לא מתווכח על זה.
יפעת קריב: שנייה.
יפעת קריב: דקה.
יפעת קריב: אני אומרת: זו קדמה - - -
משה מזרחי: - - - אף אחד שמתווכח על זה.
משה מזרחי: לא מתווכחים על זה.
יפעת קריב: על זה אין ויכוח – בסדר.
יפעת קריב: ואני רוצה לחזק את זה ולהגיד שמערכת החינוך צריכה ללכת לקדמה ולטכנולוגיה, חד משמעית, ולהתקדם לזה, ולא לסחוב על הגב - - - כמה דיונים אנחנו מקדמים, מקיימים בנושא הזה.
יפעת קריב: אני רוצה להגיד שאני גם מכבדת אידיאולוגיה.
יפעת קריב: הגברת ברכת קלימשטיין לוי הציגה כאן אידיאולוגיה, אני מכבדת אידיאולוגיה.
יפעת קריב: יכול לבוא בן אדם ולהגיד: אני מטעמים אידיאולוגיים מתנגד לזה.
יפעת קריב: אני, מטעמים אידיאולוגיים, אחת הבנות שלי לומדת במערכת החינוך הדמוקרטית, כי זה הטעמים האידיאולוגיים שלי.
יפעת קריב: לקחתי אותה.
יפעת קריב: אני לא תוקפת את מערכת החינוך הרגילה, אלא הזזתי אותה למערכת חינוך שאני חושבת שמתאימה יותר לטעמים האידיאולוגיים שלי.
יפעת קריב: מותר לבוא אידיאולוגית ולהגיד: אני לא מסכים לזה, אני רוצה את זה.
יפעת קריב: דרך אגב, גם מותר להמשיך ללמוד בבדידים.
יפעת קריב: אם מישהו רוצה ללמד את הילדים שלו בבית בבדידים – זכותו המלאה.
יפעת קריב: אני בעד אידיאולוגיה, אני בעד אנשים שבאים עם עמדה ועם סדר יום משלהם, וזה בסדר גמור.
יפעת קריב: אבל אני אומרת שמה שקרה כאן, בעצם עברנו כאן איזשהו גבול.
יפעת קריב: קודם כל, אני מסכימה שזה נהיה מכוער בין ההורים וזה נהיה מכוער ברמה המקומית.
יפעת קריב: וכן ברמה המקומית ולא הארצית.
יפעת קריב: כי באה עיריית הוד השרון מטעמים אידיאולוגים, ואני רוצה - - -
משה מזרחי: לא שמעתם את בת ים.
יפעת קריב: על בת ים לא דיברו איתי, אני לא - - -.
יפעת קריב: שם בבת ים גם - - -
<קריאה: גם בראשון לציון.
משה מזרחי: לא, אני רק אומר: זה רק סימפטום.
משה מזרחי: לא הוד השרון פה על המדוכה.
משה מזרחי: עזבו את הוד השרון.
יפעת קריב: אני רוצה לומר שמה שקרה כאן, ואני רוצה רגע להחמיא לעיריית הוד השרון שהחליטה לקחת על עצמה תכנית ולהתקדם קדימה בקדמה, ובאה ואמרה: אני גם לוקחת את הספרים על חשבוני, ואני באמת מממנת אותם.
יפעת קריב: אני לא מטילה עוד עול פרט לעלות.
יפעת קריב: אבל מה שנעשה כאן לקוי, ופה אני רוצה להעביר ביקורת פעם אחת על העירייה וגם על משרד החינוך, זה הנושא של ההורים.
יפעת קריב: אני חושבת שצריכה להיות הכנה הרבה יותר עמוקה להורים, בעיקר להורים שהם היום רוצים להיות מעורבים ולא מתערבים.
יפעת קריב: ההורים אומרים לך: אנחנו לא רצים להתערב.
יפעת קריב: אנחנו רוצים ללכת ליום העבודה שלנו.
יפעת קריב: אנחנו לא רוצים לשבת ולהיות כאן.
יפעת קריב: אנחנו רוצים להיות הורים מעורבים.
יפעת קריב: ההכנה עם ההורים, גם ברמה המקומית, גם ברמה הארצית, הייתה הכנה לקויה.
יפעת קריב: גם אני קראתי את החומרים וראיתי, ואני חושבת שזו המסקנה שצריכה רגע אחד לעצור.
יפעת קריב: זה לא שמישהו מתנגד לקדמה ולטכנולוגיה.
יפעת קריב: אני חושבת שבסך הכול הכוונות של כולם היו כוונות טובות, אבל זה נהיה מכוער.
יפעת קריב: הידרדרנו למקום לא טוב.
יפעת קריב: אני מבקשת מהוועדה למצוא פתרון, גם ברמה הארצית, אבל גם ברמה המקומית.
יפעת קריב: אנחנו בסך הכול, אני אומרת, רוב ההורים רוצים לתת את המקסימום לילדים שלהם, לתת להם את הקדמה ואת הטכנולוגיה, אבל רוצים להבין מה המשמעות של הקרינה ורוצים להבין מה המשמעות של הספר הזה מבחינת לשבת ולהסתכל, והמבנה של הגב והעיניים.
יפעת קריב: יש הרבה מאוד שאלות, ומותר להורים לקבל תשובה לכל שאלה שיש להם - - - בנושא הכספי, אני חושבת שהנושא די הובהר: מי שאין לו, לא יצטרך לרכוש את זה.
יפעת קריב: אין פה עול כספי.
יפעת קריב: המערכת נותנת.
יפעת קריב: הספרים ניתנו בחינם.
יפעת קריב: אבל חד משמעית, אני אומרת: הקדמה חשובה, הרעיון חשוב.
יפעת קריב: אנחנו דורשים טכנולוגיה.
יפעת קריב: ברמה הפרטנית אני חושבת שמול ההורים נעשו הרבה טעויות.
איתן כבל: באופן טבעי, אמנם אני לא גר בהוד השרון, יש לי שלוש בנות – יש לי ארבע בנות, ברוך השם, אבל שלוש כבר נמצאות בתוך המסגרות החינוכיות – ואינני רוצה לעסוק בעניין של הפוליטיקה של מערכת החינוך בראש העין.
איתן כבל: גם יש לי עניין שם – אני מכיר את ראש העיר.
איתן כבל: הוא בן משפחה שלי.
איתן כבל: אני לא רוצה להתעסק בצד הזה.
איתן כבל: אני רוצה להתעסק ממקום אחר של הורה לתוך התהליך הזה.
איתן כבל: לבוא לכאן מנקודת מבט אחרת לגמרי.
איתן כבל: נכון, חברי כנסת הם מלאכים עם קרניים, אבל כן, הם גם הורים לכל דבר ועניין, שמתחבטים בשאלות כלכליות ומתחבטים בבעיות שמונחות לפתחנו כל יום.
איתן כבל: אז קודם כל, אני אומר את זה לכם כאן.
איתן כבל: השאלה שמונחת לפתחנו בעניין של כן אייפד או לא היא הפחות חשובה, כי אייפד יהיה, איתנו או בלעדינו.
איתן כבל: זה רק שאלה של זמן.
איתן כבל: אני חושב שגם התכוון לכך חבר הכנסת - - -
משה מזרחי: ודאי.
איתן כבל: ברור לנו.
איתן כבל: אף אחד מאיתנו לא מתכוון שתלמידים יגיעו עם אבני סיתות ופטישים כדי לסתת את שיעורי הבית.
איתן כבל: יש כאן עניין מרכזי אחד: מה מערכת היחסים המתקיימת יום-יום, שעה-שעה, בין הורים לבין בתי הספר, לבין מערכת החינוך המקומית, לבין מערכת החינוך הארצית?
איתן כבל: מה החוט המקשר, המחבר?
איתן כבל: ואיפה מתחילה חובתו של ההורה?
איתן כבל: איפה היא מסתיימת?
איתן כבל: איפה החובות של היישוב?
איתן כבל: איפה החובות והזכויות של ההנהלה של משרד החינוך?
איתן כבל: ולמה אני אומר את זה?
איתן כבל: כי אני מוצא את עצמי כהורה, וגם חבר כנסת שמרוויח לא רע, אתה לא יכול למצוא את עצמך כל הזמן נמצא במצב שאתה כל הזמן במערכת חינוך שמגדירה את עצמה חינם, - -
משה מזרחי: שוויונית גם.
איתן כבל: שוויונית.
משה מזרחי: שוויונית יעני.
איתן כבל: - - שרק מה כשאני קורא את הטפסים, ואתה אומר: ואללה, תשמע, אין ברירה.
איתן כבל: ואני עכשיו אומר לכם את זה כך.
איתן כבל: אינני מסתכל על עצמי כשאני מקבל את הטפסים האלה.
איתן כבל: אני הרי מכיר את השכנים שלי, ואני מכיר את התלמידים, ואנחנו מכירים את כולם, ואתה אומר לעצמך: אל אלוהים, מה קורה פה?
איתן כבל: איזה מין דבר זה?
איתן כבל: ולכן, אומר לך את זה כך.
איתן כבל: אני כבר לא רוצה לעסוק בשאלה מאיזה גיל צריך להכניס אייפדים ומחשבים.
איתן כבל: זה דיון מקצועי לכל דבר ועניין.
איתן כבל: אני לא יודע, אני יכול להמליץ, לפחות, מה שנקרא, מהתחושות שלי כהורה, אבל אני לא יודע להגיד את זה מעבר לכך.
איתן כבל: אבל לי ברור שאין מצב שרשות מקומית, קו נטוי, מדינה, יכולה להכניס לכיתה או לבקש מהורים להיות.
איתן כבל: זה או.
איתן כבל: כמו שאתה – אני בטוח בזה, אדוני היושב ראש – שבית ספר שרצה לעבור לאייפדים, אין לי ספק שמערכת החינוך שאתה עמדת בראשה וניהלת את העירייה שלה, לא אמרת להורים: נראה, שכל אחד יביא.
איתן כבל: וישלמו וייקחו ולא יביאו.
איתן כבל: אין חיה כזו.
איתן כבל: זו לא שאלה של יכולת, זו פשוט מחשבה עקומה.
איתן כבל: אני לא אומר שלא צריך לעשות את זה.
איתן כבל: אני טוען שאין דבר כזה.
איתן כבל: זה כמו שאני מקבל כהורה שיעורי בית מבית הספר.
איתן כבל: לא רוצה שיעורי בית.
איתן כבל: אני הורה, אני לא תלמיד בבית הספר.
איתן כבל: וכשאני חלק ממערכת החינוך, הורה לזה, אני לא רוצה שלילד שלי יהיה ולילד שיושב לידו, אני יודע שבמקרה הטוב יהיה כי אנחנו נעשה מגבית, ואני אלך.
איתן כבל: לָמָה?
איתן כבל: לֵמָה?
איתן כבל: למה כל הזמן לגרום לאנשים להיות במצב שבו הם נעלבים ועלובים?
איתן כבל: וילדים סוחבים טראומות מגיל אפס עד גיל, לא יודע מה, על הדברים הקטנים האלה.
משה מזרחי: ממש.
איתן כבל: על הדברים הקטנים.
איתן כבל: לכן, אני אומר את זה ככה: אדוני היושב ראש, הצעתי היא פשוטה.
איתן כבל: אתה שאלת את חבר הכנסת משה מזרחי מה הוא מציע.
איתן כבל: בבית ספר שאין, העירייה יודעת לספק לכל הכיתה אייפדים או מחשב או כל דבר אחר, לא יוכנס, עם כל הכאב והצער שבעניין.
איתן כבל: זו איננה מטלה שמונחת לפתחם של ההורים.
יפעת קריב: אבל אתה מפלה בין רשויות חזקות לרשויות חלשות.
איתן כבל: אני מדבר שוטף, למה את מפריעה?
יפעת קריב: לא, אבל בין רשויות - - -
איתן כבל: אבל סליחה, אני מדבר שוטף.
איתן כבל: ביקשתי עזרה?
עמרם מצנע: אפילו בחוק ישראל היום לא התרגשת כל כך.
יפעת קריב: לא, זה חלק כבר - - -
<קריאה: חברי הכנסת מתרגשים יותר מההורים היום פה.
איתן כבל: קודם כל, אני אומר לך את זה כך: כמו בישראל היום, שגם התראיינתי.
איתן כבל: אתה יודע שאני לא לוקח משהו, אני באתי לפה במיוחד.
איתן כבל: אני לא חבר ועדת החינוך, התרבות והספורט, ואתה יודע שאני מגיע מעת לעת לנושאים שאני חושב שהם בנפשנו.
איתן כבל: ואני אומר את זה לך כאן:
איתן כבל: אנחנו כל הזמן עוסקים בפערים חברתיים.
איתן כבל: כל הזמן אנחנו מדברים גבוהה-גבוהה על הפערים החברתיים.
איתן כבל: שוכחים שבסוף זה תלמיד בכיתה שאין לו סנדוויץ', שאין לו תיק, שהוא בא בלי מגפיים – הדברים הקטנים.
איתן כבל: אני חווה את זה.
איתן כבל: יש לי שלוש בנות, ברוך השם.
איתן כבל: אני עושה הכול כדי לתת להן הכול.
איתן כבל: ואני אומר לך, אדוני היושב ראש:
איתן כבל: אני אבקש להצביע על הצעה שאומרת שבתי ספר – עד כמה שידינו משגת על פי החוק – שאינם יודעים לספק לכל התלמידים שלהם מוצר שבו כל הכיתה מתבקשת, ואיננו נחלת כלל ילדי ישראל או נחלת, שזה לא יוכנס.
איתן כבל: עיריית הוד השרון, שאני מכבד אותה, ובוודאי את ראש העיר שהוא ידיד אישי שלי – לא רוצה?
איתן כבל: בבקשה, תוציא את זה.
איתן כבל: תשלם.
עמרם מצנע: כן, חבר הכנסת איתן כבל, תודה רבה.
<קריאה: ולמה אתה לא מחייב - - -?
איתן כבל: לא, לא, סליחה, בחייאת רבאק, אתה שואל אותי שאלה כזו?
איתן כבל: תגיד, מה עשית?
איתן כבל: מה, אני ילד?
איתן כבל: מה זה, מה, יש הבדל עצום - - -
עמרם מצנע: חבר הכנסת איתן כבל, חבר הכנסת איתן כבל - - -
איתן כבל: לא, לא, סליחה - - -
עמרם מצנע: לא, לא, אבל, אבל - - -
איתן כבל: לא, יש הבדל גדול בין ספרי לימוד - - -
<קריאה: לא, זה לא.
יפעת קריב: חבר הכנסת איתן כבל, אתה - - -
איתן כבל: סליחה, תסלח לי, תסלח לי, תסלח לי.
איתן כבל: קודם כל, אל תחלק לי ציונים.
איתן כבל: אל תגדיר מה מנת האיי-קיו שלי, אם הבנתי או לא הבנתי.
איתן כבל: יכול להיות שיש בינינו מחלוקת עקרונית איך דברים יכולים להיתפס, ויכול להיות שאולי תשכנע אותי.
איתן כבל: אל תגיד לי: לא הבנתי.
איתן כבל: אני לא אמרתי לך: לא הבנת.
איתן כבל: אז בוא, קודם כל, נסדר את העניינים בינינו.
איתן כבל: עכשיו, אתה רוצה שאני אסביר, אם היושב ראש ייתן לי, אומר לך: ידעתי שהשאלה הזו אכן תגיע, ומבעוד מועד הכנתי אותה בביתי בדרך.
איתן כבל: אז אם תרצה, גם אני אגיד לך את ההתייחסות שלי.
עמרם מצנע: מר דרור אלוני.
<דרור אלוני: אני יושב כאן כחבר בוועדת החינוך של מרכז השלטון המקומי.
<דרור אלוני: הנושא של הטכנולוגיה, יש לו ערך חברתי ממדרגה ראשונה משום שהוא מקרב פריפריה למרכז באמצעים טכנולוגיים.
<דרור אלוני: זאת אומרת, הוא מנגיש אמצעי למידה ושיטות למידה למי שנמצא במקומות מרוחקים וגם בקבוצות קטנות.
<דרור אלוני: מי שהתחיל את זה זה דווקא בבתי חולים, במקומות כאלה שבהם נמנע מהילדים להגיע לכיתה מסודרת ולמורים איכותיים.
<דרור אלוני: הנושא הזה של קדמה טכנולוגית בחינוך הוא ארוך שנים.
<דרור אלוני: הוא לא חדש.
<דרור אלוני: היישום של המאה ה-21 במופע הקיים שלו, כפי שמשרד החינוך מוביל אותו, התחיל בתקופתו של מר גדעון סער שקבע את היעדים וקבע תכנית.
<דרור אלוני: וכפי שאני מבין את זה, ואני תשע שנים חבר בוועדת החינוך של השלטון המקומי, לא ניתן לתקשב את כל מערכת החינוך בתקציב הקיים היום.
<דרור אלוני: חברי הכנסת, אגב, ניתן לנייד משאבים.
<דרור אלוני: אני חושב שכמה נמ"רים יכולים לפתור את בעיית התקשוב בכל מערכת החינוך.
<דרור אלוני: ואם יורידו כמה נמ"רים אפשר לצייד את כל בתי הספר בארץ במחשבים.
איתן כבל: בזה אני איתך.
<דרור אלוני: ולכן זה עניין של סדרי עדיפויות.
<דרור אלוני: עכשיו, בנסיבות הקיימות כשסל התקציב שעומד כרגע לממשלת ישראל, כפי שהוא יאושר בוודאי גם בתקציב 2015, המשרד לא מסוגל לבצע את זה.
<דרור אלוני: לכן, נרתמו במידה רבה מאוד עמותות להיכנס לנעליהם של אותם מוסדות שבהם לא ניתן לקיים את זה, אותן רשויות.
<דרור אלוני: ויחד עם זה, בסוף נשארו רשויות מקומיות, בעיקר מהסוציו-אקונומי הגבוה, שהן לא יקבלו ולא ייכנסו לאמות המידה האלה – לא של העמותות ולא של משרד החינוך ובצדק.
<דרור אלוני: עכשיו, אנחנו לא מתקדמים עם התכנית, עם הדיון על סל תלמיד, סל חינוך לתלמיד, מכל מיני סיבות.
<דרור אלוני: לא נוח לנו להיכנס לנושא הזה.
<דרור אלוני: משום שזה, הנושא של מחשב אישי לכל תלמיד, בוודאי ייכנס לסל.
<דרור אלוני: איך הוא ייכנס?
<דרור אלוני: מתי הוא ייכנס?
<דרור אלוני: אנחנו נדון בו כשנגיע לדיון, אבל לא עסקנו בסוגיה הזו.
<דרור אלוני: ובאין יכולת לממשלת ישראל או למשרד החינוך לממן את הנושא הזה, האם אנחנו מחליטים לחסוך מתלמידים ברשויות איתנות או חזקות את הטכנולוגיה או למצוא חלופה?
<דרור אלוני: הרשויות נדרשות, ואני יודע שהן עושות את זה.
<דרור אלוני: נוח לי לקחת היום את עיריית תל אביב שהשקיעה מכספה הון עתק, להכניס את כל מערכת החינוך לנושא התקשוב.
<דרור אלוני: הייתי נוכח, נכחתי השבוע בישיבה של מחוז תל אביב שבו דובר על כך שיבקשו מההורים לרכוש אייפדים בשנת הלימודים הבאה בעלות של 1,800 שקל ליחידה, אחרי שקיבלו הנחה של 30%.
<דרור אלוני: כי נגמר התקציב למשרד החינוך ולעירייה בתחום התקשוב, ובכל זאת רוצים לספק לילדים סביבה מתוקשבת.
<דרור אלוני: המושגים האלה של לוח וטוש, חבר'ה, עברו מן העולם.
<דרור אלוני: קצב הגעת המידע שהילדים שלנו דורשים והמורים מסוגלים לספק להם הוא גבוה יותר מהלוח ומהספר שנכתב והודפס ואושר לפני חמש שנים.
<דרור אלוני: אגב, גם "העיפו" עליו שני מפמ"רים כי היה ויכוח לגבי התוכן.
<דרור אלוני: בתכנים הרלוונטיים הדיגיטליים גם אין מגבלות.
<דרור אלוני: גם אין פוליטיקה.
<דרור אלוני: אפשר לקחת ימין ושמאל, פשיזם וקומוניזם והכול ביחד ולערבב ולעשות יצירה.
עמרם מצנע: מר דרור אלוני, תגיע לנקודה, מה קורה?
עמרם מצנע: האם ברמה התיאורטית נדרשת הסכמה של מאה אחוז מההורים של בית ספר או של ישוב כדי להכניס משהו שקשור בהשתתפות הורים?
<דרור אלוני: אדוני היושב ראש, אני רוצה לגלגל את זה לפתחך.
<דרור אלוני: אתה מידי שנה מתבקש לאשר את תשלומי החובה ותשלומי הרשות להורים.
<דרור אלוני: אני חושב שצריכה להיות אמירה ברורה, שברשויות מעל סוציו-אקונומי 7 או כפי שמוגדר באמות המידה, חלק מתשלומי הרשות יהיו המחשבים האלו.
<דרור אלוני: אין ברירה.
<דרור אלוני: חייבים לגעת בזה.
<דרור אלוני: זה לא פופוליסטי.
<דרור אלוני: זה לא נעים.
<דרור אלוני: זה לא נוח.
<דרור אלוני: לא נוח לשר החינוך, לא נוח לחברי הכנסת.
<דרור אלוני: חברים, רוצים קדמה?
<דרור אלוני: חייבים לשלם.
<דרור אלוני: אנחנו על בריאות משלמים, אנחנו על חינוך משלמים.
עמרם מצנע: תראו, יש לי פה הרבה שמות, אני רק לא יודע למה זה מתייחס.
עמרם מצנע: אני רוצה הורים משני הצדדים.
איתן כבל: אני רק אומר לך, אדוני היושב ראש, אם זו התפיסה שמשלמים על הכול ואין ברירה, אנחנו עוסקים בדיוק בתקציב בימים אלה.
איתן כבל: זה קרב מרכזי על מקומה של מדינת ישראל במערכת היחסים עם הציבור.
איתן כבל: אבל זה הקרב.
איתן כבל: זה הקרב.
יפעת קריב: זה קרב מרכזי על הקדמה.
יפעת קריב: סליחה, זה קרב על קדמה.
יפעת קריב: חבר הכנסת איתן כבל, להישאר מאחורה או להתקדם קדימה.
איתן כבל: זה עדיין, גם אם לא מנצחים אין זה אומר שרק החזקים ינצחו.
<קריאה: אבל אז לא מספיק הכסף.
איתן כבל: החזקים לא מפסיקים לנצח.
איתן כבל: עוד לא שמעתי, ואני מכבד את מר דרור אלוני, - -
איתן כבל: - - שפעם ראשונה משתמשים בחזקים להגיד שלא יקרה - - -.
איתן כבל: באמת.
יפעת קריב: חבר הכנסת איתן כבל, להיפך.
יפעת קריב: זה נותן - - -
איתן כבל: מישהו אמר - - - האם מישהו פה אמר שאנחנו מתנגדים לטאבלטים - -
איתן כבל: - - או לקדמה?
איתן כבל: האם מישהו אמר את זה?
<הדס תגרי: לא נכון - - -
עמרם מצנע: אני רוצה רק לומר לכם שהוועדה בראשותי עוסקת יום יום בנושא של סגירת פערים בחברה הישראלית.
עמרם מצנע: אותי לא צריך ללמד.
עמרם מצנע: אני הייתי גם בחיפה וגם בירוחם.
עמרם מצנע: ואם יש נושא שמטריד אותי מאוד והוא בדרגת פשע, אפרופו ידידי, חבר הכנסת משה מזרחי - -
משה מזרחי: פשע חמור נקרא לזה.
עמרם מצנע: פשע חמור.
עמרם מצנע: - - זה העובדה שאנחנו לא מתמודדים באמת עם הפערים החברתיים, ואפשר להתמודד איתם.
עמרם מצנע: עכשיו, אמרתי את זה רק כדי לומר לכם שבלי יכולת לחשיבה קצת מחוץ לקופסא לא נצליח להתקדם.
עמרם מצנע: אפשר לשבת פה, בחדר הזה, והוא סופג הכול, ולדבר על כך שצריך להוסיף תקציבים, וצריך לשנות סדרי עדיפויות של המדינה – אני לא צריך לספר לכם.
עמרם מצנע: אתם, כולכם, עוקבים יום יום שאולי נהיה מחוסרי עבודה עוד מעט – ולכן הבעיה בסוף היא מה עושים?
עמרם מצנע: וכמי שגם היה ראש רשות 15 שנה, אתה בסוף הולך על קווים אדומים, על הקשקש, כדי לקדם נושאים, וכדי להתמודד איתם ולפתור אותם.
<קריאה: יש לי פתרון.
עמרם מצנע: אני שמעתי את הפתרונות.
עמרם מצנע: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם שבימים אלו, מתנהל כבר חודשים ארוכים – נדמה לי שהוד השרון גם בעניין הזה כיכבה.
עמרם מצנע: כי הלוא היום כולם הולכים לבג"ץ כל הזמן – מאבק בין הורים שכועסים שלא נותנים להם את האפשרות לשלם יותר, לבין הורים שלא רוצים לשלם את המינימום.
עמרם מצנע: אז הא לכם, הנה לכם כבר ויכוח.
עמרם מצנע: ומשרד החינוך לאחרונה – נדמה לי שהוד השרון הגישו את הבג"ץ – - -
<קריאה: מספר תלמידים - - -
עמרם מצנע: - - לאפשר לרשות לגבות ולפצל כיתות - -
<קריאה: כיתות א'-ב'.
עמרם מצנע: - - בסוף לאסוף כסף.
<קריאה: אפשר לחשוב מחוץ - - -
יפעת קריב: ראש הרשות הגיש.
יפעת קריב: חשוב לציין את זה.
יפעת קריב: אפילו - - -
<קריאה: - - - זה לא היה חשוב.
<קריאה: - - - היה יותר חשוב.
עמרם מצנע: ולכן אני רוצה לומר לכם שבסוף צריך להחליט מה הם סדרי העדיפויות, מה הדברים החשובים ואיך מתקדמים.
עמרם מצנע: את דעתי אני אגיד בסוף אם לא הבנתם עד עכשיו.
<יורם זיני: שלום.
<יורם זיני: שמי יורם זיני.
<יורם זיני: אני הורה לתלמידה ותלמיד בהוד השרון.
<יורם זיני: דיברו פה על פריפריה.
<יורם זיני: אז אני באתי מהפריפריה, באתי מבאר שבע.
<יורם זיני: משפחה לא מי יודע מה - - -.
<יורם זיני: אבל אני רוצה, ככה, לציין כמה נקודת שאני יושב שהתעלמו.
<יורם זיני: כי בתור הורה שרואה את טובת בתו - - -
<קריאה: גם אנחנו - - - טובת ילדינו.
<יורם זיני: שנייה.
<קריאה: הוא עוד לא אמר כלום.
<יורם זיני: תשמעו, כל הדיון הזה אתם רק מתפרצים.
<יורם זיני: אולי תתנו לי לדבר פעם אחת מההתחלה ועד הסוף בלי להתפרץ?
<יורם זיני: בסדר?
<יורם זיני: תודה.
<יורם זיני: עכשיו, אני הייתי בין המתנגדים.
<יורם זיני: דרך אגב, אנחנו קיבלנו את ההודעה על הטאבלטים עוד בשנה שעברה.
<יורם זיני: אני יכול להגיד לכם את זה בוודאות.
<יורם זיני: לא קנינו ספרים.
<יורם זיני: לא קנינו שום ספר, כלום, כי ידענו שיהיו טאבלטים.
<יורם זיני: עד שהייתה את אותה פרזנטציה לא הייתה התנגדות.
<יורם זיני: דרך אגב, אם מסתכלים על זה: אם עכשיו כל ההורים היו משלמים לטאבלטים השיחה הזאת לא הייתה קיימת.
<יורם זיני: בואו נשים את זה על השולחן.
<יורם זיני: אם כל ההורים, אם היו משלמים לי את הטאבלט שאני קניתי לבת שלי.
<יורם זיני: אם זה, לא היה פה דיון.
<יורם זיני: לא היה פה שום דיון.
<יורם זיני: אז הדיון העקרוני פה הוא רק אם ההורים ישלמו או לא ישלמו.
<קריאה: ממש-ממש לא.
עמרם מצנע: הוא אומר את דעתו, חברים.
<יורם זיני: ויעידו פה כמה אנשים שצעקתי עליהם הרבה – ויש פה כמה מהמתנגדים שהיו לי איתם המון שיחות.
<יורם זיני: היא יושבת פה – לנסות להבין על מה ההתנגדות.
<יורם זיני: מה הבסיס להתנגדות.
<יורם זיני: גם בנושא הקרינה ניסיתי להקים – הטענה הראשונה הייתה הקרינה – אמרתי להורים: אוקיי.
<יורם זיני: בסדר.
<יורם זיני: יאללה.
<יורם זיני: תביאו בבקשה 40 טאבלטים, נעשה בדיקה בעצמנו.
<יורם זיני: לא בית הספר, בלתי תלוי.
<יורם זיני: שלא אחרי זה יגידו שמשרד החינוך.
<יורם זיני: שום.
<יורם זיני: נעשה.
<יורם זיני: שום עזרה מאף הורה.
<יורם זיני: זה רק מוכיח שבעצם ההתנגדות היא לא הקרינה פתאום.
<יורם זיני: נעלמה.
<ברכת קלימשטיין לוי: איזה ידע יש לך בקרינות?
<ברכת קלימשטיין לוי: מה המקצועיות שלנו כהורים להבין את זה?
<יעקב בן עמי: אבל יש לך - - - שעושים בדיקות.
<יעקב בן עמי: למה אתה - - -?
<יורם זיני: אני לא עושה את הקרינה.
<יורם זיני: אני רק מביא את - - -
<ברכת קלימשטיין לוי: לא, אבל אין לנו ידע, לא לך ולא לי.
<ברכת קלימשטיין לוי: להביא בודקי קרינה?
<ברכת קלימשטיין לוי: יש את משרד הבריאות.
<יעקב בן עמי: יש משרדים שעושים את הבדיקות.
<יעקב בן עמי: למה אתה צריך לעשות את הבדיקות?
<קריאה: - - - גם את זה מפריטים.
<ברכת קלימשטיין לוי: זה בדיוק העניין: הכול ההורים, בודקים קרינות.
<ברכת קלימשטיין לוי: ההורים מסתובבים עם בדיקות קרינה.
<ברכת קלימשטיין לוי: זה מטורף.
<יעקב בן עמי: אבל חברות פרטיות עושות בדיקות, אז אתה רוצה - - -?
<קריאה: הוא לא התכוון שהוא עושה את זה בעצמו.
<יורם זיני: אני לא אעשה את זה בעצמי.
<קריאה: נביא חברה - - -
<יורם זיני: נביא חברה.
<יורם זיני: יש המלצה של משרד החינוך.
<יעקב בן עמי: אז תביא, מה אתה צריך את ההורים?