GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל זילברמן: אתמול למדנו ביחד את הטקסט של ברל כצנלסון שמדבר על גורל העבודה העברית בימים אלו, הוא כותב את המאמר הזה בשנת תרצ"ד, זה בספר השישי שלו, והוא מספר שם בעצם על זה שבמושבות – הוא כותב את זה ב-1933, והוא אומר שב-1933 בזיכרון-יעקב יש 6% עובדים יהודים שעובדים בעבודה עברית.
יואל זילברמן: אנחנו מבינים שיש איזשהו תהליך שהדור הצעיר מגדל יותר ויותר את הלימונים, את החסות, את התפוחים האלה בדבר הזה שנקרא famvile בפייסבוק עם מעט מאוד חיבור לאדמה, מעט מאוד קשר לאדמה.
יואל זילברמן: והדבר הזה קורה בגלל הרבה תהליכים שאנחנו מכירים, אחד, שהם תהליכים אמיתיים שיש חקלאות שיותר מתקדמת וכן הלאה.
יואל זילברמן: אם לפני 40 שנה היו 60,000 חקלאים, אז היום יש 11,000 חקלאים, משקים לצורך העניין.
יואל זילברמן: זה ברור מצד אחד.
יואל זילברמן: מצד שני, אנחנו מבינים שכל התודעה הציבורית לגבי חשיבות שמירת הקרקע – היום כשאזרח בישראל הולך לצימר בצפון ורואה פרות שמנמנות וכבשים שמנמנות אוכלות באחו, הוא בכלל לא יודע שהחקלאי שכרגע רץ אחרי הכבשים האלה רץ אחריהן כי הכבשים האלה כרגע פלשו לו לשטח המרעה, כמו שקרה הבוקר בבית-לחם הגלילית, וכמו שקרא הבוקר ביבניאל, וכמו שאנחנו יודעים שקורה בעוד הרבה מקומות אחרים.
יואל זילברמן: אנחנו מבינים שיש תהליך שזה תהליך של התנכרות לסיפור האדמה במדינת ישראל.
יואל זילברמן: זאת אומרת, היום זה בסדר עדיפות אחרון ובחוסר, נקרא לזה חוסר רצון פה של הבניין הזה להתעסק בנושא הזה.
יואל זילברמן: אני חושב שהיום הזה זה יום יקר מאוד, חשוב מאוד.
יואל זילברמן: אני חושב שבסופו של דבר הכוח העיקרי שלנו – ומי שרוצה מוזמן לבוא לראות, השנה הגיעו קצת יותר מ-10,000 חבר'ה לשטח וחוו חוויה שמבחינתם זו חוויה מעצבת משנת חיים.
יואל זילברמן: הם פגשו שלושה דברים: הם יצאו מהאווירה הממוזגת הזאת לאווירה שבה הם מתלכלכים, מזיעים, נשרטים, עובדים קשה; מצד שני, עוזרים לחקלאי שזה יכול להיות פלג אברוצקי בן כמונים, זה יכול להיות עמנואל במכמנים, זה יכול להיות נעמן דג בלכיש, בכל רחבי הנגב והגליל.
יואל זילברמן: ובמפגש הזה הם הבינו מה התפקיד של אותו חקלאי, ולא פחות מזה, מה התפקיד שלהם בלשמור על אותה אדמה.
יואל זילברמן: ואסכם ואגיד שכל הדבר הזה לא יכול לקרות בלי קודקוד שלישי, אנחנו מבינים שהמלחמה הכי גדולה שלנו זה מלחמה בשטחיות, לא פחות מזה.
יואל זילברמן: אתמול החבר'ה המקסימים שפגשתי בתל-עדשים שגרים במושב שפעם היה נקרא תל-עדש, מושב השומרים הראשון, אחרי זה הקימו את כפר-גלעדי כמו שכולם יודעים.
יואל זילברמן: כששאלנו אתמול: מי זה ברל כצנלסון ומי זה אהרון דוד גורדון?
יואל זילברמן: אז בשונה מחבר'ה צעירים שאמרו לי בעיר אחת בישראל שזה רחוב בעיר שלהם, אז הם אמרו שאלו אנשים ציונים.
יואל זילברמן: כששאלנו מה זו ציונות?
יואל זילברמן: הם אמרו, תשמע, אנחנו לא באמת מבינים מה זו ציונות היום, אבל זו ציונות.
יואל זילברמן: ואנחנו מנסים לרדת מרמת הכותרות והסלוגנים לרמת השטח, ולרמה שחבר'ה יתלכלכו ויבינו שבלי שאתה מתלכלך כולך בבוץ, אין דרך אמיתית לחזור לאדמה.
יואל זילברמן: אחד, אנחנו מזמינים את מי שנמצא פה להצטרף לראות את הפעילות; ושתיים, לעזור לחזק אותה.
יואל זילברמן: ושוב, שיהיה יום טוב.
עמרם מצנע: חשוב מאוד לזכור שחקלאות זה לא רק ענף ייצור כלכלי.
עמרם מצנע: חקלאות זה הקשר אל אדמה, אל הקרקע, - -
שמעון אוחיון: נכון, אל האדמה.
עמרם מצנע: - - בעצם אל הערכים ולמקורות, ובזה אני מסכים מאוד.
עמרם מצנע: תודה רבה ליואל מ"השומר החדש".
עמרם מצנע: ונחזור חזרה לבית-ספר העל-יסודי "רגבים".
עוזי צוקר: תוכנית "רגבים" זו רשת של שלושה בתי-ספר כרגע – קודם כול צריך להגיד פה תודה רבה למשרד החינוך ולמשרד החקלאות שמאוד עוזרים לנו – של חבר'ה תיכוניסטים מכיתות ט' עד י"ב.
עוזי צוקר: אגיד את סדר-היום כדי שיהיה ברור: קמים כל בוקר בחמש וחצי; עובדים בחקלאות משבע עד שתיים-עשרה; אנחנו נמצאים בקיבוץ טירת-צבי בעמק המעניינות, עובדים בכל ענפי החקלאות שיש בעמק המעיינות ועמק הירדן: גד"שים, מטעים, לולים, חממות, בננות, מדגים; בשעה שתיים-עשרה חוזרים חזרה, אוכלים ארוחת צהריים, מתקלחים, לומדים לתעודת בגרות עד שעה ארבע, לימודים רגילים לתעודת בגרות, יש 85% בגרות; ומארבע עד שש לומדים - - -
עמרם מצנע: איפה שני בתי-הספר האחרים?
עוזי צוקר: יש אחד בגולן ואחד בחבל חלוצה.
עוזי צוקר: ומארבע עד שש לומדים בבית-מדרש.
עוזי צוקר: בעצם אנחנו נכנסים לעבודה בתור עובדים רגילים מן המניין, עושים את כל העבודות, מהעבודות הכי, נקרא להן "שחורות", כמו איסוף ואיסוף גזם ועד הפעלת מערכי ניעור של שקדים וזיתים.
עוזי צוקר: החבר'ה בעצם, הצוות, אנחנו מגיעים כל בוקר, עובדים אתם ביחד.
עוזי צוקר: החבר'ה היום נחשבים בעמק המעיינות כוח העבודה מהטובים שיש.
עוזי צוקר: יש לנו כל השנה ביקוש יותר גדול ממה שיש לנו חבר'ה בשביל העבודות האלה.
עוזי צוקר: רק אתן דוגמה, לקיבוץ שדה-אליהו ועין-הנציב ביחד יש בערך 1,000 דונם של זיתים, הם פנו אלינו לפני שלוש שנים, אמרו שאם אנחנו מסוגלים להעמיד צוות של עשרה חבר'ה, אז הם ייקנו מערך של מנערות למסיק, זה בערך 200,000 שקל למערך כזה, העמדנו עשרה חבר'ה והם קנו, אחרי שנה הם פנו אלינו עוד פעם אם אתם יכולים להעמיד עוד צוות, נקנה עוד מערך.
עוזי צוקר: היום כבר שנה שלישית שאנחנו מפעילים שני צוותים קבועים שם.
עוזי צוקר: בחופש הגדול - - -
עמרם מצנע: זה בתי-ספר פנימייתיים?
עוזי צוקר: כן, כרגע זה לבתי-ספר פנימייתיים, אבל זה ילך ויתפשט, ויהיה - - -
עמרם מצנע: הם שייכים לחטיבה להתיישבות?
עוזי צוקר: למינהל לחינוך התיישבותי.
עמרם מצנע: למינהל לחינוך התיישבותי.
עמרם מצנע: מישהו מהתלמידים פה?
דור בן נון: אני תלמיד בכיתה י"ב בתוכנית "רגבים" כבר שלוש שנים.
עמרם מצנע: מאיזה בית-ספר?
דור בן נון: התוכנית בטירת-צבי.
דור בן נון: אני תלמיד שהיה בתוך מערכת החינוך שלא ממש הרגיש שהוא ממצה את היכולות שלו בלשבת כל היום.
דור בן נון: יחסית הייתי מסתדר עם הלימודים ולא היו לי יותר מדי בעיות עם זה, וחיפשתי מקום שבו אוכל לעשות טיפה מעבר בגיל התיכון כשאני חושב שאפשר.
דור בן נון: הגעתי ל"רגבים" ולאט לאט נכנסים לזה.
דור בן נון: החקלאות, מעבר לזה שזה מכניס לך המון המון תוכן לסדר-יום, אתה הולך לישון בתחושה הרבה יותר טובה, זה ממש מפתח.
עמרם מצנע: אתה הולך לישון עייף.
דור בן נון: אני הולך לישון עייף, ולא עייף כל היום.
דור בן נון: יש פה תלמידים שאולי יכולים להסכים אתי שכשאתה נמצא בבית-ספר כולם עייפים כל הזמן, שמים את הראש על השולחן, צריך לגרד אנשים.
דור בן נון: אז אתה ערני ביום וישן בלילה, ואתה מרגיש איך זה באמת מפתח לך את הנפש, את הנשמה, הקשר של הבן-אדם לאדמה.
דור בן נון: לאט לאט אתה רואה איך התהליך הזה עובד, אתה לא מחפש פתרונות ברגע, ואתה עובד קשה ומזיע.
דור בן נון: בהתחלה אתה לא מבין כלום, לא מבין למה אתה עושה, אתה עובד סתם, ולאט לאט עם העבודה הרוחנית, הנפשית שכל אחד עושה, אתה נקשר באמת גם לעצמך וגם לאדמה דרך זה.
עמרם מצנע: איך החצי השני של היום עם הלימודים והבגרויות?
דור בן נון: החצי השני, טוב, אני לא צריך לגלות פה סוד לאף אחד, אבל לימודי הבגרות כמו שהם היום, אנחנו עושים תעודת בגרות מלאה לגמרי בשעתיים-שלוש ביום, והחבר'ה אצלנו לא באמת גאונים, בסדר?
דור בן נון: אני חייב לציין, אנחנו לא איזה עילויים מבחינה שכלית, ממש לא.
שמעון אוחיון: אתה אומר רק שעתיים-שלוש.
דור בן נון: כן.
עמרם מצנע: מספיקים מה שאחרים עושים ביום שלם.
דור בן נון: אם רוצים ללמוד.
דור בן נון: הבעיה שהיום לא נותנים לבן-אדם אפילו אחריות על הבגרות שלו.
דור בן נון: אם אתה אומר לו: אתה אחראי, אז בן-אדם נכנס לשיעור כשהוא רוצה ללמוד הוא לומד, עושה את זה והולך הביתה.
דור בן נון: מי שצריך לעשות את זה.
דור בן נון: ואחרי זה יש לימודים בבית-המדרש, לימודי קודש טיפה, שגם לאט לאט בן-אדם יותר מוצא את עצמו שם.
דור בן נון: נראה לי שכך נכון יותר לפתח בן-אדם, לא - - - יותר מדי.
דור בן נון: אני מקיבוץ מירב.
עמרם מצנע: בגלבוע?
דור בן נון: כן, ירדנו לעמק ועובדים בו.
עמרם מצנע: יש עוד מישהו מהתלמידים?
עמרם מצנע: אז נעבור לעבודות חקר.
ז'ן קלוד אטלי: שלום לכולם, שמי ז'ן אטלי ואני מדריך ארצי להוראת מדעי החקלאות, אני עובד עם אבי אלקיים.
ז'ן קלוד אטלי: מקצוע החקלאות, כפי שהוא נלמד במוסדות החינוך של המינהל לחינוך התיישבותי בבתי-הספר האזוריים והעל אזוריים, זה מקצוע שמזמן ללומדים חוויה מעניינת, מאתגרת, שפע של אירועים, והרבה מאוד עניין וסקרנות שבמהלכן הילד מתוודע אל בעיות וקושיות רלוונטיות.
ז'ן קלוד אטלי: ודרך אותן בעיות וקושיות אנחנו מגרים אותו ומניעים אותו לחקור ולבדוק סוגיות שונות מתחום החקלאות.
ז'ן קלוד אטלי: לא אכביר במילים, הבאתי אתי תלמיד שעושה עבודת גמר בתחום מדעי החקלאות, וארצה להציג, א', את המנחה שלו ד"ר אלונה עובדיה שתישא כמה דברים; ולאחר מכן את התלמיד שיציג את פירות העבודה שלו.
אלונה עובדיה: אני עובדת במכון וולקני ומנחה עבודות גמר בבית-ספר מקווה ישראל, בית-ספר חקלאי שמקדם מגוון רחב של עבודות גמר בנושאים חקלאיים.
אלונה עובדיה: אנחנו עושים את העבודות השנה במכון וולקני במגוון רחב של תחומים, עבודות ברמה מאוד גבוהה.
אלונה עובדיה: תשמעו עכשיו את אוראל מספר על העבודה שהוא יעשה.
אלונה עובדיה: אנחנו משתמשים בציוד טכנולוגי מאוד מתוחכם, אתם תראו, הם עושים הפקות של DNA, של RNA, מריצים ג'לים, יודעים לנתח את התוצאות.
אלונה עובדיה: אוראל יסביר לכם עכשיו על העבודה שלו.
אוראל ג'רהיאן: שלום רב, תלמיד בבית-הספר החקלאי "מקווה ישראל", בית-הספר החקלאי הראשון בארץ-ישראל, וכחלק מלימודי החקלאות בבית-הספר אני עושה גם עבודת גמר.
אוראל ג'רהיאן: הנושא הוא כמובן "רמת התבטאות של mRNA של איזואנזימים ל-ACS בצמחי הרוקולה".
אוראל ג'רהיאן: העבודה תתבצע במכון וולקני בהנחייתה של ד"ר אלונה עובדיה במעבדה של ד"ר דוד קינגסבוך ובשיתוף של המורה מר זאב.
אוראל ג'רהיאן: צמח המחקר הוא רוקולה, זה הצמח מעלי הבייבי שכולנו מכירים וקונים בסופר, הוא זה שנותן את הטעם החריף העוקצני בין מרכיבי הסלט, אבל מאחורי הטעם יש לנו שתי מגבלות עיקריות בגידול של צמח הרוקולה.
אוראל ג'רהיאן: המגבלה הראשונה היא פריחה מוקדמת.
אוראל ג'רהיאן: הפריחה המוקדמת בצמחי הרוקולה מורידה את איכות הטעם ואת איכות הרמה התזונתית של הצמחים לשיווק.
אוראל ג'רהיאן: המגבלה השנייה שיש לנו היא הצהבת העלים לאחר הקטיף.
אוראל ג'רהיאן: אנחנו מעבירים את העלים לאחסון והם מצהיבים מוקדם מדי, זה פוגע באיכות השיווק לחו"ל.
אוראל ג'רהיאן: במחקרים שנעשו בצמח המודל ארבידופסיס נמצא כי קיימת בקרה של השעון הגנטי והביולוגי על מועד הפריחה בצמחים.
אוראל ג'רהיאן: השעון הביולוגי מושפע מאורך היום, אורך הלילה והטמפרטורות לאורך היממה.
אוראל ג'רהיאן: גם לנו בני-האדם יש שעון ביולוגי, אנחנו לפעמים מרגישים אותו כשאנחנו משבשים אותו לאחר טיסות ארוכות, ואנחנו חשים עייפות וחולשה.
אוראל ג'רהיאן: מסדרת ניסויים בארבידופסיס יצרו צמחים מהונדסים גנטית שעשו בהם שינוי בבקרת השעון הביולוגי.
אוראל ג'רהיאן: השינוי הזה התבטא באיחור משמעותי בפריחה לצד האטה בתהליך ההזדקנות של העלים לאחר הקטיף, זה ביחס לזן הבר.
אוראל ג'רהיאן: לצמחים האלו יש גם שינויים פיזיולוגיים כמו תת-פסיג ארוך ומראה שיחני.
אוראל ג'רהיאן: רק אציג את זה שנייה, אתם יכולים לראות שכאן תת-הפסיג הוא קצר, פה הוא ארוך יותר, פה איכות העלים לא טובה, אבל פה העלים יותר צהובים, פה הם ירוקים יותר, הם נשמרים באיכות טובה יותר, וזה אומר הרבה לגבי השיווק בהמשך.
אוראל ג'רהיאן: מזה הסיקו את המסקנות והפעילו את הדברים במעבדה במכון הוולקני ויצרו זן מוטנט לזן הרוקולה, הזן הזה נקרא "רוק-עד".
אוראל ג'רהיאן: זאת ההזדמנות לומר שמדינת ישראל משווקת את רוב יבול הרוקולה שלה למדינות אירופה, מדובר ב-15,000 טון של רוקולה מדי שנה.
אוראל ג'רהיאן: יש לציין שאירופים מסרבים לאכול מזון מהונדס גנטית, ולכן השיטה בה בחרנו להשתמש היא ביצירת שינויים גנטיים על-ידי מוטגנזה כימית.
אוראל ג'רהיאן: מוטגנזה כימית בעצם דומה למה שקורה באבולוציה.
אוראל ג'רהיאן: קיצרנו את תהליכי האבולוציה, כביכול כדי ליצור זן איכותי יותר.
אוראל ג'רהיאן: בדומה לזן הארבידופסיס יש לנו פריחה מאוחרת יותר וכושר השתמרות משופר לאחר הקטיף.
אוראל ג'רהיאן: מה המשמעות של הדבר?
אוראל ג'רהיאן: זה אומר שאנחנו יכולים לאפשר לסוחרים הישראלים לשווק את הרוקולה בחו"ל באמצעות דרך ימית, זה מוריד ברמה משמעותית את ההוצאות של יצוא הרוקולה לחו"ל ותורם לכלכלה הישראלית.
אוראל ג'רהיאן: אנחנו לא יודעים איפה התרחשה המוטציה בזן המוטנט של הרוקולה, ומכאן אנחנו גוזרים את העבודה שלי.
אוראל ג'רהיאן: אנחנו חייבים להגן על הפטנט הישראלי מפני חיקויים ברחבי העולם ולכן נצטרך למצוא סמנים שיבדילו אותו מהזן המסחרי.
אוראל ג'רהיאן: כך נוכל לשמור על הפטנט הישראלי, וכמו שאמרתי, זו המצאה ישראלית כחול-לבן לגמרי.
אוראל ג'רהיאן: על מנת לנסות להבין היכן התרחשה המוטציה עשו במכון הוולקני סדרת ניסוים שבהם הוסיפו חומרים שונים למצע ההנבטה, וגילו שחומר שנקרא ACC גורם לצמצום אורך תת-הפסיג בשני זני הרוקולה.
אוראל ג'רהיאן: מכאן אנחנו מסיקים שהמוטציה משפיעה על פעילות האנזים שנקרא ACS.
אוראל ג'רהיאן: ועכשיו אני מגיע לעבודה שלי.
עמרם מצנע: אני מבקש שורה תחתונה, כי הבנו הכול.
אוראל ג'רהיאן: סיימתי, זה בסדר גמור.
אוראל ג'רהיאן: אבדוק את התבטאות mRNA של שני איזואנזימים כדי לדעת האם יש הבדל בהתבטאותם בין שני זני הרוקולה.
אוראל ג'רהיאן: המטרה היא להגן ולמצוא טביעת אצבע ייחודית לפטנט הישראלי כדי לשמור עליו מפני פעילות בלתי חוקית בארץ ובעולם.
אוראל ג'רהיאן: תודה רבה.
אבי אלקיים: ברשותכם, כ-105 עבודות גמר מתבצעות מדי שנה במינהל לחינוך התיישבותי בכפרי נוער, וזו אחת העבודות, ואנחנו כל שנה מעלים את המספר.
אבי אלקיים: חילקנו מספר עבודות סביב השולחנות למי שרוצה לעיין.
אבי אלקיים: אני מודה לכם.
אבי אלקיים: תודה.
עמרם מצנע: הצטרפה אלינו חברת הכנסת איילת שקד.
שמעון אוחיון: קודם כול אני מודה לך, יושב-ראש ועדת החינוך, וגם ליושב-ראש השדולה, שאחד המושבים המסיימים של הקדנציה הקצרה הזאת זה המראה המלבב הזה שיחד אתו לפחות עם החיבור לאדמה ועם המראה הטבעי הצבעוני הזה הוא מאוד מאוד יפה, וזה בוודאי מלווה אותנו.
שמעון אוחיון: תראו, אני יושב בוועדת החינוך, ישבתי כשנתיים, אני שם לב שאחד הדברים המטרידים אותנו זה הדימוי והמעמד של חינוך מקצועי, בוודאי בכלל זה גם החקלאות.
שמעון אוחיון: אני שמח שאתם קוראים לזה מדעי החקלאות בעניין הזה, כי זה באמת אחד המאבקים שצריכים להיות לכם.
שמעון אוחיון: יש פה הזדמנות גם לא רק לעניין כלכלי-חברתי אלא גם בוודאי גם לחינוך ערכי.
שמעון אוחיון: אני רוצה לחזור למה שאמר ראש פרויקט "השומר החדש" שהיה פה וציטט את א-דה גורדון ואת ברל כצנלסון.
שמעון אוחיון: אבל מה לעשות ובחברה שלנו ישנם אנשים שגם יוצרים את האווירה ההפוכה, לא את החיבור לאדמה, אין לנו את א-דה גורדון, ברל כצנלסון, כפי שאומרים היום.
שמעון אוחיון: יש לנו אנשים כמו נתן זך, לצערי, שמעודד ירידה מן הארץ ומדבר על חיים טובים בברלין, וזאת הבעיה של החברה.
שמעון אוחיון: אם רוצים חיבור לאדמה, רוצים חיבור לארץ, בוודאי יכולים למצוא זאת גם במסגרת החינוך החקלאי.
שמעון אוחיון: אני מתפעל מאוד מעבודות החקר, והן באמת דוגמה נפלאה.
שמעון אוחיון: הלוא שר החינוך דיבר על למידה משמעותית.
שמעון אוחיון: אחד הדגלים, הסמלים שלו שעליהם הוא דיבר זו למידה משמעותית.
שמעון אוחיון: זוהי למידה משמעותית, זאת למידה משמעותית משום שלא מדובר פה בשינון, בחזרה על חומר אלא ביציאה לשטח, בעבודת חקר, לימוד, וכל מה שקשור בכך.
שמעון אוחיון: והמפליא ביותר, אני שומע את האנשים האלה, כנראה גם חיבור לאדמה עושה את זה, גם ההבעה של אוראל, כיצד הוא הרצה את הדברים, איך הוא הציג את הדברים בצורה קולחת, שוטפת, גם אם המושגים היו מאוד קשים וזרים לנו, אבל הנה לך, אולי באמת יש משהו בזה, שהחיבור לאדמה גם מחבר אותנו לחוויה התרבותית, להוויה שלנו כאן בעניין הזה.
שמעון אוחיון: אבל כדי לא להסתפק במילים בלבד.
שמעון אוחיון: אני חושב שמערכת החינוך שיש בה רק 7,000 תלמידים המתמחים במקצוע החקלאות הוא בוודאי מתי מעט.
שמעון אוחיון: וכנראה שהדבר הזה נוגע כמובן גם לתשתיות ולהשקעה בתשתיות ולהכשרה ולתשומת הלב ולמעמד שאנחנו נותנים.
שמעון אוחיון: אינני רואה סיבה מדוע, אדוני היושב-ראש, מקצוע החקלאות שהוא מדעי לחלוטין, איננו במעמד שווה למקצועות כמו פיזיקה, כימיה, וזוכה גם להכרה כפי שהמקצועות הללו זוכים.
שמעון אוחיון: ואנחנו כאן במדינת ישראל, מדינה שרוצה לטפח גם את המחקר ואת המחקר המדעי, ואת החיבור לאדמה, את החיבור שלנו לשורשים, את הצד הערכי בוודאי ובוודאי צריכים גם לשים בראש סדר העדיפות.
שמעון אוחיון: ואני לא חושב שצריך פה לראות בזה מקום מפלט.
שמעון אוחיון: הלוא זה בוודאי אחד מהמקצועות המתקדמים, הטכנולוגיים הטובים ביותר שיש לנו כאן במדינה, שאנחנו יכולים להשתבח גם בתוצרים שלו.
שמעון אוחיון: אנחנו סובלים מדימוי בעבר, כפי שגם הדימוי של החינוך המקצועי, וצריך פה להילחם בכך.
שמעון אוחיון: ולכן, אני רואה פה שלושה דברים, כן הייתי ממליץ במסגרת ועדת החינוך: א', לפעול להכרה במקצוע הזה כמקצוע במעמד שווה לפיזיקה, כימיה ואחרים בעניין הזה; להכניס אותו המקצוע ליבה בחטיבת הביניים ולתמוך בתשתיות.
שמעון אוחיון: לא להסתפק באותן חוות מעטות, אלא להרחיב את התשתיות כדי שאנשים יוכלו לקבל חינוך מקצועי ראוי ברמה גבוהה מאוד וגם עם חיבור לארצנו לאדמה הזאת.
עמרם מצנע: בית-מדרש "קדם" לתורה ועבודה.
עמרם מצנע: מי מציג?
שמעון שורק: צהריים טובים, אני חבר קיבוץ שדה-אליהו בעמק המעניינות, אני מציג את בית-המדרש שלנו, בית-מדרש "קדם", בית-מדרש "קדם" זו תוכנית ייחודית שהקמנו לפני כעשר שנים, והרעיון הוא לאפשר לצעירים אחרי השירות הצבאי, לפני היציאה ללימודים אקדמאים להתנסות בשלושה דברים: עבודה חקלאית, לימוד תורה משמעותי, ועוד תחום שאנחנו נגיד עליו גם משפט בהמשך, אנחנו קוראים לו עבודת ה' בחבורה.
שמעון שורק: התלמידים שלנו באים ממש מכל גווני הקשת של הציבור הישראלי, יש כאלה שהתעניינו ביהדות שלהם, יש כאלה מלידה, יש כאלה שבתקופת הצבא ואחר כך, רוב רובם בוגרי יחידות קרביות, חלק יחידות מיוחדות, חלק גם קצינים.
שמעון שורק: בינתיים יש לנו 150 בוגרים, ואנחנו קולטים כל שנה שתי קבוצות של כ-15 תלמידים.
שמעון שורק: בזמן שהתלמידים אצלנו הם מממנים את עצמם, זה גם חלק מהאידיאולוגיה, על-ידי עבודה שלהם, וגם מי שבוגר צבא יכול לזכות גם במענק של עבודה מועדפת.
שמעון שורק: מילה אחת על המקום שהקים, על האכסניה על שדה-אליהו, קיבוץ ותיק, נוסד ב-39', אנחנו שייכים לקיבוץ דתי, ידוע שאנחנו החלוצים של החקלאות האורגנית בארץ, גם הבעלים של מפעל "ביו-בי" של יישומי החרקים המועילים, מי שאוכל תותים היום ולא אוכל רעלים אז זה בזכות שדה-אליהו.
שמעון שורק: ואולי הכי חשוב לענייננו, אנחנו קיבוץ שלא נעזר בעובדים זרים, ובמקום זה נעזרים בעובדים גם מהקיבוץ, גם מהסביבה, גם במתנדבים מהארץ ומחו"ל, כולל גם את תוכנית "רגבים".
שמעון שורק: אנחנו קיבוץ שיתופי לכל דבר, זה גם מאוד מאוד עוזר לרוח הקבוצה.
שמעון שורק: עבודת האדמה אצלנו, כפי שנאמר לפני זה, זה חלק מתוכנית הלימודים, זה חלק שאנחנו מאמינים בו, זה לא רק עניין של פרנסה.
שמעון שורק: רק אספר משהו אישי שלא תכננתי להגיד אותו, נחתתי בארץ לפני 28 שנה, אז היה שליח בני עקיבא נחמיה רפל שיושב פה הביא אותי, נחתתי ישר לתוך סדר-יום של לקום בחמש בבוקר, ללכת לעבוד בכרם, ולאחר מכן ללמוד תורה, זה מה שקשר אותי לארץ.
שמעון שורק: וחלק ממה שרצינו לעשות, זה לעשות אותו דבר גם לבני הארץ, לקשור אותם לארץ, אנשים שלא יוצאים לטיולים בחו"ל לשנתיים ועושים איזשהו טרק, אלא אפשר לעשות גם את המסע הזה כאן.
שמעון שורק: העבודה אצלנו היא חלק ממה שאנחנו מלמדים.
שמעון שורק: עבודה חקלאית, כל מי שעבד בעבודה חקלאית יודע שזה מלמד משמעת, זה מלמד את האדם לעבוד בצוות, זה מלמד את האדם להיות קשוב לסביבה, וזה מכניס את האדם במקום המרוץ כל הזמן אחרי דברים וירטואליים, זה מקשר את הקשר של האדם עם המציאות ואת איך שהוא מתמודד עם המציאות.
שמעון שורק: אעביר את המיקרופון לעמיתי הרב יעקב נוקד, ראש בית-המדרש יסביר קצת.
עמרם מצנע: רגע, רצינו לשמוע איזה תלמיד, לא?
שמעון שורק: יש גם תלמיד.
עמרם מצנע: לא, אי-אפשר פה, יש פה הרבה דוברים.
שמעון שורק: אין בעיה, נביא לך תלמיד.
עמרם מצנע: בוא, תביא לנו תלמיד.
אבי ברזני: שלום, אני חייל משוחרר, השתחררתי לפני כמה חודשים.
אבי ברזני: הצטרפתי לתוכנית הזאת של "קדם".
עמרם מצנע: איפה שירתת?
אבי ברזני: בחיל ההנדסה.
אבי ברזני: אני חושב שמאוד חשוב לחייל משוחרר – את הצבא מאוד קשה לעבור, ואני חושב שמאוד חשוב ללמוד לימודי יהדות, מי שמעוניין בזה, עם עבודה חקלאית, זה מאוד מחבר אותך לארץ וגם אתה משתחרר רגוע.
עמרם מצנע: מאיפה אתה במקור?
אבי ברזני: אני מעמק המעיינות ליד שדה-אליהו, ממושב בית-יוסף.
אבי ברזני: אני במקרה, להבדיל מכל החבר'ה, גדלתי עם משפחה חקלאית, אני מכיר את הקשיים של משפחה חקלאית, דיברו על זה ב"שומר החדש", ואני רוצה לציין את זה בדיוק.
אבי ברזני: אני חושב שמאוד יפה כל מה שמשקיעים בהיי-טק מסביב שכל הנוער מתחנך פה לחקלאות, אבל אני חושב שלחקלאי עצמו אין עזרה, כי אני גדל לזה, אני רואה יום-יום את הקשיים שכל החבר'ה במושב עוברים ואת ההורים שלי, אז אני חושב שזה מאוד חשוב.
עמרם מצנע: על מה מבוסס המשק של ההורים?
אבי ברזני: על עגבניות ומלפפונים.
אבי ברזני: רוב המושב כזה.
עמרם מצנע: חברת הכנסת שקד.
איילת שקד: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ועדת החינוך, וזבולון כלפה יושב-ראש הלובי החקלאי, אנחנו עוד לפני הבחירות לקחנו החלטה כמפלגה להתרכז ולעזור להתיישבות העובדת ולחקלאות.
איילת שקד: זבולון הוא לצערי הקיבוצניק היחידי בכנסת, זו תעודת עניות לתנועה הקיבוצית, תעבדו על זה לבחירות הקרובות, קיבלתם הזדמנות קרובה מתמיד.
איילת שקד: לאורך כל השנתיים האלה זבולון הוביל והייתי השוליה שלו, ניסינו לעזור כמה שאפשר, בין אם זה בהתנהלות מול העובדים הזרים, בין אם זה בהתנהלות מול הרגולטורים, גם לקיבוצים, גם למושבים וגם לחקלאים בכלל בחוות הבודדות.
איילת שקד: אני מאוד מאוד מקווה שבכנסת הבאה, מכיוון שהבחירות האלה נכפו עלינו, יהיה ייצוג עוד יותר משמעותי להתיישבות העובדת.
איילת שקד: אני אומנם תל-אביבית, אבל בעלי קיבוצניק ואני מכירה את הסיפור הזה מקרוב, ולכן גם עזרתי לזבולון בכל מה שאפשר.
איילת שקד: אנחנו רואים את ההתיישבות כערך, זה כמובן גם מפעל כלכלי משגשג, אבל גם ערך כשלעצמו, בין אם זה באספקת המזון לכל המדינה ובין אם זה ערך תפיסת הקרקע.
איילת שקד: ואנחנו מבחינתנו נמשיך לעשות, אני מקווה, גם בכנסת הבאה כל מה שאפשר למען פיתוחה ושגשוגה של החקלאות בישראל.
עמרם מצנע: תוכנית לאומית חקלאית לצעירים.
שמוליק שוורץ: אני ממייסדי ומנהלי "תוכנית נטעים", שזו תוכנית לאומית חקלאית לצעירים בוגרי צבא ברמת הגולן.
שמוליק שוורץ: לפני שאספר בקצרה רבה על התוכנית, אני רוצה לומר ראשית למה היא נותנת למעשה מענה.
שמוליק שוורץ: "תוכנית נטעים" באה בכדי לגשר על הניכור המשמעותי שאנחנו חוזים בשנים האחרונות בין הצעיר הישראלי, הצעירה הישראלית, דתיים, חילוניים כאחד, בנים, בנות, משוחררי צבא, בין עבודת האדמה לבין המגע הישיר עם עמל הכפיים, עם החינוך לעבודה, החינוך למסירות, לקשר עם האדמה.
שמוליק שוורץ: הדבר השני שאנחנו מבקשים לתת לו מענה הוא הניכור בין הצעיר הישראלי לבין הערכים, לבין השורשים, השורשיות היהודית הערכית הציונית החברתית.
שמוליק שוורץ: וכדי לתת מענה אמיתי עמוק משמעותי לבעיית התעסוקה, לתת אפשרות גם למשקים חקלאיים וגם לצעירים להיפגש יחד ולייצר אכן, בגולן כרגע, כוח עבודה משמעותי.
שמוליק שוורץ: "תוכנית נטעים" הוקמה לפני שלוש שנים ב-2012, כיום מונה כ-120 צעירים שמגיעים למחזור שמונה חודשים ברמת-הגולן, פזורים ב-11 משקים ברמת-הגולן, גרים בארבעה קיבוצים, עובדים מבתי אריזה, מדגי, מטעי בננות, נשירים, כרמים, בכל עבודה שצריך ברמת-הגולן.
שמוליק שוורץ: למעשה "תוכנית נטעים" מחברת בין הצעירים לבין עבודה חקלאית, שישה ימים בשבוע הם עובדים בחקלאות.
שמוליק שוורץ: בשעות הערב, ארבע פעמים בשבוע אחר הצהריים הם לומדים, עוסקים בתחומים של ציונות, של יהדות, של חיבור לערכים בחברה הישראלית.
שמוליק שוורץ: הם עוסקים למעשה במעורבות קהילתית בגולן, והם חיים למעשה בחיי קבוצה.
שמוליק שוורץ: אני רוצה להביא לפה בקצרה את הקול של הצעירים.
שמוליק שוורץ: התוכנית בשיתוף פעולה גם עם משרד החקלאות.
שמוליק שוורץ: פה גם המקום להגיד תודה למנכ"ל משרד החקלאות, לרמי כהן, לדנה, לחיבור, לקשר שנוצר, לתמיכות המשמעותיות בתוכניות מעין אלו.
שמוליק שוורץ: יש צעירים רבים, מאות צעירים שמתדפקים על דלתנו בשנה, אנחנו עורכים כנסים בכל רחבי הארץ, כנסי היכרות.
שמוליק שוורץ: לצערי הרב, אנחנו יכולים לקבל רק אחד מארבעה פונים בשל היעדר תעסוקה ומיטות ועוד הרבה דברים.
שמוליק שוורץ: למעשה, אנחנו רואים התעוררות משמעותית בכל רחבי הארץ.
שמוליק שוורץ: אנחנו נותנים לה מענה בצפון הארץ בגולן, כאשר עניינו כרגע גם להתרחב לעמקים ולכיוון הגליל.
שמוליק שוורץ: יש צעירים רבים שמבקשים ורוצים להשתלב בעבודה חקלאית, במגע עם חיי קבוצה, בשותפות, במעורבות בקהילה, בהיחשפות לפריפריה, בהיחשפות לערכים של חיים קהילתיים כפריים שיתופיים.
שמוליק שוורץ: אנחנו נותנים מענה ל-120 צעירים בשנה, כאשר לו היה מקום והייתה האפשרות היינו יכולים גם לתת מענה ל-600 ול-700 צעירים.
שמוליק שוורץ: אני פונה לוועדת החינוך, לאדוני היושב-ראש, לצוות הוועדה, להרים את הנושא הזה על סדר-היום משום שלמעשה אנחנו עדים להתעוררות רחבה בכל רחבי הארץ, מהערבה ועד צפון הארץ של צעירים רבים שרוצים לקחת חלק בתוכניות כאלו.
שמוליק שוורץ: יש כבר שותפים, גם בממשלה, ובגופים נוספים שכבר מבינים שמתחוללת אל מול עיננו מהפכה משמעותית, מהפכה אמיתית, ערכית, ציונית מאין כמותה של אנשים צעירים שרוצים להתקרב, רוצים לגעת באדמה, רוצים לייצר באמת מענה ערכי וליצוק משמעות לתוך חייהם.
שמוליק שוורץ: תודה רבה.
עמרם מצנע: "קורס עתידים".
זבולון כלפה: דנה תייצג אותם.
עמרם מצנע: דנה
אבי אלקיים: עד עכשיו ראינו את הילדים עולים בגילאים, עכשיו נסתכל מכיוון משרד החקלאות על התוכנית כולה.
דנה הורנשטיין: שלום לכולם, אני מאוד מתרגשת להיות פה, זאת בעצם הפעם הראשונה שאנחנו מציגים את התוכנית שלנו של חינוך לחקלאות בצורה רשמית מחוץ לכותלי המשרד, ולא יכולתי לבקש פורום מכובד יותר, אז תודה, ותודה לחבר הכנסת כלפה.
דנה הורנשטיין: בעצם יזמנו את תוכנית חינוך לחקלאות מתוך שתי מטרות עיקריות: האחת היא יצירת היכרות עם ערכי החקלאות ושיפור תדמית החקלאות בישראל; והשנייה, עידוד וטיפוח דור צעיר בחקלאות ובתחומי משקי חקלאות.
דנה הורנשטיין: זאת התוכנית במלואה, כתבנו תוכנית אסטרטגית רב-שנתית לאחר שמיפינו את התוכניות הקיימות בארץ, לא את כולן כי יש המון, ולאחר שביצענו מידוד, בנצ'מרק עם מדינות נוספות בעולם.
דנה הורנשטיין: אתם יכולים לראות שהיא מחולקת לטווח מיידי, טווח בינוני וטווח ארוך.
דנה הורנשטיין: תיכף אגיד מה הספקנו לעשות השנה ב-2014 - גייסנו לטובת התוכנית תקציב של 5 מיליון שקלים, גירדנו ל-6 מיליון שקלים, וזה בעצם מה שהצלחנו לעשות השנה.
דנה הורנשטיין: קודם כול, אלו הקריטריונים.
דנה הורנשטיין: חשוב לשתף אתכם בקריטריונים שנבחנו לבחירת הפעילויות שעשינו השנה, כשהקו המנחה הוא שבשנת 2014 התמקדנו בחיזוק והתאמה של תוכניות קיימות במקום יצירת תוכניות חדשות.
דנה הורנשטיין: בשנת 2015 כולי תקווה שנצליח לעשות גם תוכניות חדשות.
דנה הורנשטיין: אז מתוך התוכנית זה מה שהצלחנו לגעת.
דנה הורנשטיין: לא אחזור על תוכניות שכבר הוצגו כדי לא לבזבז את הזמן של היושבים פה, אתן סקירה מהירה.
דנה הורנשטיין: השותף העיקרי שלנו בתוכנית הוא משרד החינוך והמינהל לחינוך התיישבותי, נוח לי ביניהם.
דנה הורנשטיין: הם משתתפים אתנו גם בתוכנית של חקלאות בקהילה, גם בחוות החקלאיות, כמו ששמעתם.
דנה הורנשטיין: בחוות החקלאיות במסגרת תוכנית חינוך לחקלאות נרחיב את הפעילות שלהם – בתקווה שיעבור התקציב בוועדת הכספים פה ליד עכשיו – נרחיב את הפעילות שלהם גם לשעות הפנאי אחר הצהריים פעם בשבוע, זו תוכנית שתהיה פתוחה לכל הקהילה.
דנה הורנשטיין: אנחנו יוצאים לפיילוט בשש שכבות ברחבי הארץ.
דנה הורנשטיין: על המו"פים החקלאים אבי דיבר אז לא אחזור.
דנה הורנשטיין: על התמיכה בצעירים ובחיילים משוחררים בעצם שמוליק נתן לכם טעימה.
דנה הורנשטיין: יצאנו בקול קורא למועצות האזוריות לתמיכה בתוכניות המצוינות האלה.