GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אסנת יעקובוב: והתלמידים האלה, גם אם יש את המובחנות המלאכותית שאנחנו עושים בבית הספר במרחבים הפיזיים המשותפים, כדי שלא יהיו מפגשים יום יומיים – הם נוסעים ביחד בהסעות שלפעמים מכילות 11-12 ילדים בגילאים שונים, עם מלווה שהוא לא מיומן ושלא מכיר את ההתפתחות המינית והחברתית של התלמידים ומבחינתי הם נמצאים בסיכון.
<אסנת יעקובוב: אני חושבת שנכון שיהיה בית ספר יסודי לאוכלוסייה של החינוך המיוחד, שתהיה חטיבה לאוכלוסייה של החינוך המיוחד ושיהיה תיכון.
<קריאה: אנחנו דווקא רואים את זה אחרת, כיתרון.
<קריאה: מבחינתנו זה יתרון גדול.
עמרם מצנע: אני יודע, יש ויכוח בעניין.
<ניקולאי שרי: קוראים לי ניק, אני אחראי על התהליך של לאתר את הצורך של ילד ולעזור לו לבוא לידי ביטוי בצד הטכני שאמרתם – הידידותיות והרבה דברים אחרים.
<ניקולאי שרי: נקלעתי לעולם הזה של החינוך המיוחד לגמרי במקרה וקודם כל אני רוצה להודות לך על הדברים שאמרת בסיכום הפרזנטציה של היזמה הנהדרת פה מהשטח.
<ניקולאי שרי: אני אבקש שתי דקות שתקשיבו לי.
עמרם מצנע: דקה.
<ניקולאי שרי: דקה.
<ניקולאי שרי: אני אסתפק.
<ניקולאי שרי: כל מה שנאמר פה, כל הקשיים חוץ מסיעוד ומבנים ורב גילאיות בבית ספר – לפי מה ששמעתי ממך התכנה משלימה את מה שקיים פה.
<ניקולאי שרי: בתי העסק זה משהו שאנחנו כרגע יכולים להכניס למערכת.
<ניקולאי שרי: פיתוח התוכן זה גם משהו שקיים במערכת, זה קשיים שעלו פה.
<ניקולאי שרי: המנב"סנט שהוא לא מתאים, זו עובדה שעלתה פה וצריך משהו אחר.
<ניקולאי שרי: לכן אני באמת קורא לאגף פה לא לטבוע בים של הבירוקרטיה.
<ניקולאי שרי: יש פה באמת הזדמנות להתקדם ולא להקים עכשיו עוד גוף שישאל אם המנב"סנט מתאים ואז עוד גוף שיבדוק אם יש ואז עוד גוף שיוציא מכרז.
עמרם מצנע: אוקיי, הנקודה הזאת הובנה.
<ניקולאי שרי: יש בידינו אפשרות להתקדם.
עמרם מצנע: נועם, בבקשה.
<נועם קוריאט: אני רוצה ברשותך להתייחס לשתי נקודות.
<נועם קוריאט: קודם כל אני רוצה להצטרף לדברים של חברתי מהאגף לחינוך מיוחד, בפרט לנושא של היצירתיות והפתיחות.
<נועם קוריאט: המשרד עושה הרבה פעולות, אגב גם בעולם הטכנולוגי, כדי לקדם את הדברים האלה ולקדם פעילות של ספקים, שהספקים הפרטיים ייתנו הרבה פתרונות ולא המשרד יהפוך להיות חברת IT שמייצרת פתרונות, אבל כמובן שאנחנו עושים את זה עם הסדרה.
<נועם קוריאט: כמו שלאף אחד מאיתנו לא היה נראה הגיוני לסכן תלמידים ברמה הפיזית, ברמת הביטחון האישית שלהם או ברמת הבטיחות שלהם – לדוגמא להבעיר מדורה באמצע הכיתה כדי ללמד את התלמידים משהו על אש – אז בדיוק באותו שאופן צריך להבין שהמונח הזה של פרטיות ואבטחת מידע, שהוא נשמע לרוב האנשים כאן כמשהו נורא ערטילאי, שנורא נורא קשה לתפוס אותו.
<נועם קוריאט: רמת הנזק שיכולה להיווצר לתלמיד כתוצאה מזה שהפרטים שלו ידלפו - - -
עמרם מצנע: נועם, אל תבלבל, הם מתמודדים עם הנושא הזה יום-יום.
<נועם קוריאט: אני בטוח שאתם מבינים, זה דבר מאד - - -
עמרם מצנע: נועם, תתקדם.
עמרם מצנע: נדמה לי שדשנו את הנושא הזה מספיק.
<נועם קוריאט: פשוט חשוב לי שיבינו פה שאנחנו לא סתם מתעקשים על הדברים האלה.
<נועם קוריאט: היו לאחרונה כמה אירועים כאלה מאחד חמורים ויש סיבה שאנחנו עושים את זה.
<ניקולאי שרי: נועם, אני מבקש ממך - - -
<נועם קוריאט: אל תיכנס לדברי.
עמרם מצנע: סליחה, רבותי, מה קרה לכם?
עמרם מצנע: זו ועדת חינוך פה.
<נועם קוריאט: אני מבקש רק להבהיר שבניגוד למה שקודם הוצג כאן על ידי מר זוסמן, הוא היה אצלי במשרד פעמיים – פעם לפני שנה ופעם לפני שבועיים ובשתי הפעמים הוא קיבל הנחיות מאד ברורות לעבור תהליך של אישור ובשתי הפעמים הוסבר לו שאסור לו לפעול בבתי הספר ללא אישור ושאם הוא רוצה לעשות פיילוט – הוא צריך לפנות אל היחידה המקצועית ואלי ולהגיש - - -
עמרם מצנע: נועם, נדמה לי שדסקסנו בזה.
עמרם מצנע: תסדרו את המערכות שלכם איך שאתם רוצים, אני לא חלק מהעניין הזה, אני את שלי אמרתי.
עמרם מצנע: אני רק רוצה להזכיר לך, שכמעט כל תכניות המחשוב התחילו מלמטה: סיסמא לכל תלמיד, עת הדעת - אף אחד מהן לא התחילה מלמעלה וללא אישורים של משרד החינוך.
עמרם מצנע: מאחר שאני עוסק בזה כבר 15 שנה – בכנסת מערכות מחשוב לתוך בתי ספר – להגיד לך שזה טוב?
עמרם מצנע: זה לא טוב.
עמרם מצנע: להגיד לך שאין עם זה בעיות?
עמרם מצנע: יש עם זה בעיות, אבל תנסו להבין את הדברים שעולים פה ושמעתם אותם.
עמרם מצנע: הנושא של הפרטיות הוא נושא ברור ומובן וחבל בכלל לעסוק בו.
עמרם מצנע: זה מזכיר לי דבר אחר.
עמרם מצנע: הייתה אלי פנייה, אני לא זוכר ממי, אבל בהורים מאחד מבתי הספר מחיפה, בנושא של צילום ילדים באינטרנט.
עמרם מצנע: אני לא זוכר באיזה בית ספר, אך מנהלת בית הספר אמרה להורים שיש איסור של משרד החינוך.
עמרם מצנע: אני בדקתי את זה וזה לא נכון.
<נועם קוריאט: זה לא מדויק.
<נועם קוריאט: אני אבהיר את זה.
<נועם קוריאט: זה לא איסור.
עמרם מצנע: תאמינו לי, פונים אלינו יום יום עשרות פניות.
עמרם מצנע: קיבלתי תשובה חד משמעית מהיועץ המשפטי של משרד החינוך – מותר, עם הסכמת הורים.
<נועם קוריאט: צריך להחתים את ההורים.
<נועם קוריאט: יש טופס.
עמרם מצנע: אוקיי, פשוט זה עלה בימים האחרונים.
עמרם מצנע: תבינו, כולכן עוסקות במערכות, כאשר כל אחד חושב שכל מה שהוא יודע זה נחלת כולם.
עמרם מצנע: אז תדעו לכם, תעשו פעם בדיקה.
עמרם מצנע: אתה יכול לדבר עם בן אדם 10 פעמים על אותו דבר, הוא לא יודע ולא אמרת לו אף פעם ואני לא צריך לספר לכם.
עמרם מצנע: אתם נפגשים גם עם ההורים, שזה עם מיוחד בפני עצמו.
עמרם מצנע: זה מעלה עוד דבר שלא כל כך עלה פה, וזה הקשר עם ההורים שצריך הרבה סבלנות והרבה אורך רוח.
עמרם מצנע: אני יודע שיש לכם את זה, אבל יש גם לא מעט מקרים של הורים שמקבלים תשובות, ואנחנו טיפלנו באיזה ילד מרחובות, דרך אגב, שישב כמעט שנה שלמה בבית.
עמרם מצנע: הוא היה בחינוך המיוחד המוכר שאיננו רשמי.
עמרם מצנע: הוא היה זקוק לסייעת צמודה רפואית ומאחר שהחוזה של משרד החינוך לא כיסה את בתי הספר לחינוך מיוחד המוכר שאיננו רשמי – היה שם סיפור.
עמרם מצנע: זאת אומרת עולים כל מיני נושאים ובסוף אנחנו, ספקי שירותים, כל אחד מאיתנו, צריך תמיד לא לשלוח את הפונה לכל מיני מסלולים בירוקרטים.
עמרם מצנע: לנסות ולהתמודד עם הבעיה ולפתור אותה, גם כשזה לא בסמכותך בדיוק ואתה לא יכול.
עמרם מצנע: בסוף זה חלק מהאקלים ההתנהגותי.
עמרם מצנע: אני תמיד אומר לכל מיני כאלה שנורא כועסים כשהם לא מקבלים שירות – אני אומר, הרי כל אחד מאיתנו יושב באיזה שהוא מקום של נתינת שירות.
עמרם מצנע: זו יכולה להיות פקידה בבנק, אבל היא כועסת נורא כי לא ענו לה באיזה שהוא מקום.
עמרם מצנע: אז אני שואל אותה – ואיך אתה מתנהגת כשפונים אליך?
עמרם מצנע: את שולחת אותם לחלונות האחרים?
עמרם מצנע: זה בסוף אנחנו.
עמרם מצנע: זה לא איזה מישהו עלום.
עמרם מצנע: מבחינתי זו הייתה פגישה מרתקת.
עמרם מצנע: אני מקווה שגם אתם לוקחים אתכם משהו.
עמרם מצנע: יש פרוטוקול, הוא יפורסם באתר של הוועדה בכנסת ויש גם צילום באינטרנט, תוכלו לראות את עצמכם.
עמרם מצנע: אני רשמתי לעצמי כמה דברים, אנחנו נוציא מהפרוטוקול את הדברים שאנחנו צריכים לקחת לבדיקה ולטיפול.
עמרם מצנע: אני גם אמשיך לעקוב עם מר רימון ועם הקשר בין הטכנולוגיה לפדגוגיה – כדי לראות באמת שהדברים הלאה יזוזו ותקבלו עליהם תשובה.
עמרם מצנע: אין ספק שיש לי הרבה ביקורת על המבנה של משרד החינוך, שהוא בעייתי מבחינת המבנה הארגוני שלו וחלק מזה זו היכולת באמת למין חתכי רוחב של טיפול מקצועי, של קשר מקצועי, של לימוד עמיתים.
עמרם מצנע: זה לא רק בחינוך המיוחד, זה בעוד כל מיני פרמטרים שזה לא נעשה מספיק יעיל ומספיק טוב.
עמרם מצנע: אז תודה רבה לכם ולהשתמע.
עמרם מצנע: שלום רב לכולם, צהריים טובים.
עמרם מצנע: שלום לעמיתיי חברי הכנסת שהתפנו מענייני הבחירות.
עמרם מצנע: אני מצטער על האיחור, אנחנו בכל מקרה נסיים בזמן.
עמרם מצנע: עד השעה 15:00 לפחות נמצה את הדיון, אפשר גם לפני זה.
עמרם מצנע: הדיון עוסק באיום בסגירת המכינה הקדם אקדמית באוניברסיטת תל-אביב.
עמרם מצנע: אני רוצה לפתוח ולומר כמה דברים.
עמרם מצנע: הוועדה הזו עסקה בנושא המכינות הקדם-אקדמיות יותר מפעם אחת, בעיקר בנושא המבנה הארגוני והנוהלים הקשורים בזה למכינות הקדם-אקדמיות.
עמרם מצנע: הגענו לסיכום, לדעתי חשוב, ואני מקווה שהוא גם יתממש, ונשמע קצת מגדי איפה זה עומד, בכך שהמכינות הקדם-אקדמיות נכנסות תחת המטריה של ות"ת.
עמרם מצנע: המשמעות היא שהן נכנסות להיות חלק בלתי נפרד מהמוסדות האקדמיים בלי תיווך, לא של מרמנת או לא של מישהו אחר, בלי לפגוע בזכויותיהם של כל אחד ואחד.
עמרם מצנע: אם אתם רוצים, בעצם פעולה של אנטי הפרטה מבחינה מסוימת ויכולת להתמודד עם הנושאים והבעיות השונות, ובעיקר לתת תשובה להחלטת ממשלה, לוועדה חשובה שעסקה בנושא, ולהסדיר את נושא המכינות הקדם-אקדמיות - זו נקודה ראשונה.
עמרם מצנע: נקודה שנייה - אני, הוועדה, אנחנו, רואים במכינות הקדם-אקדמיות כמנוף חשוב מאוד בתהליך סגירת הפערים בחברה הישראלית.
עמרם מצנע: אני לא הייתי זקוק למכתבים שקיבלתי מבוגרים ומאנשים שעוסקים בזה כדי להבין את החשיבות הזו של המכינות הקדם-אקדמיות לציבורים שלמים, בין אם זה חיילים משוחררים, בין אם זה העולם החרדי, בין אם זה עולם הישיבות, בין אם זה המגזר הערבי ובין אם זה שאר ישראל, לשפר, לסגור פערים ולאפשר כניסה אל תוך העולם האקדמי, בין אם משלימים בגרות או בהרבה מאוד מסלולים גם ללא תעודת בגרות.
עמרם מצנע: אני חושב שזה דבר חשוב מאוד וכך הוא צריך להישאר ולהישמר.
עמרם מצנע: על הרקע הזה קיבלנו לא מעט פניות בחודשים האחרונים, אני פניתי גם לנוגעים בדבר, ועל כן התאספנו, כדי לבחון את האיום הזה בסגירת המכינה הקדם אקדמית באוניברסיטת תל-אביב ולנסות כמובן למצוא כל דרך שזה לא יקרה.
עמרם מצנע: אם צריך לעשות תיקונים, שיפורים, שינויים מינהליים אדמיניסטרטיביים כאלה או אחרים זה כמובן לגיטימי, אבל שהנושא, התוכן, התחום, כמובן יישמר גם אם לעיתים יש עליות וירידות בבסיס הכלכלי התקציבי שלו.
עמרם מצנע: אנחנו נקיים את הדיון ובהתחלה אבקש ממנכ"ל מל"ג-ות"ת, מאוניברסיטת תל-אביב, מאיגוד המכינות הקדם-אקדמיות, ואחר כך נפתח את זה כמובן לדיון.
עמרם מצנע: גדי, נפתח איתך.
<גדי פרנק: אני אגיד ממש בקצרה כי זה לא הנושא העיקרי של הדיון, אבל ביקשת שאתייחס, לגבי הנושא של המעבר של המכינות לוות"ת.
<גדי פרנק: אנחנו מתקדמים בתהליך הזה.
<גדי פרנק: אנחנו נמצאים בשנת מעבר.
<גדי פרנק: כל הצדדים מנסים לתפור את הנושא הזה עד הקצה.
<גדי פרנק: זה דורש תיאום, בעיקר לפחות בעולם הרגולטור בין שלושה גורמים שאתם מכירים אותם היטב: אנחנו, משרד החינוך והקרן לחיילים משוחררים.
<גדי פרנק: עלו ספקות לאחרונה לאור כמה מכתבים, בין היתר, הבנתי לאחרונה מהקרן, גם על הרקע של החוסר ודאות התקציבית שיש לכל המדינה כרגע, היכולת שלהם לעמוד אכן במתווה שהם התחייבו אליו.
<גדי פרנק: אנחנו במגעים מאוד מתקדמים עם הקרן בניסיון לפתור גם את הנושא הזה.
<גדי פרנק: מראש, כמו שאנחנו יודעים, הלכנו לרפורמה יותר מצומצמת לאור האילוץ התקציבי, אבל בלי איזושהי תוספת לא נוכל להבין למימוש העניין.
<גדי פרנק: אנחנו מקווים שזה יצליח.
<גדי פרנק: אנחנו מצדנו מנסים לגלות מקסימום גמישות.
<גדי פרנק: בזמנו הקרן חשבה שאולי היא יכולה לטפל בכל החיילים המשוחררים, גם אלו שבאוניברסיטאות שוות"ת מטפלת בהם.
<גדי פרנק: אנחנו מוכנים כל סוג של החלטה, לרבות כזו שאנחנו נצטרך להעביר תקציבים אל הקרן ושהקרן תטפל בכלל החיילים המשוחררים, ובלבד שבסוף יהיה סדר בנושא.
<גדי פרנק: מבחינת רמת האופטימיות, הייתי אומר, ממוצעת פלוס.
<גדי פרנק: זה תלוי גם בהיבטים נוספים שהם לא רק לא משותפים כמו תקציב מדינה וכו', אבל אנחנו נעדכן ככל שאנחנו נראה שאנחנו מגיעים לשלבים מאוחרים מדי ואנחנו לקראתם.
<גדי פרנק: אנחנו צריכים בסוף לתת למכינות איזושהי ודאות לקראת התקופה הקרובה, חודש-חודשיים, שבהם עוד מעט צריך לפתוח את ההרשמה לשנה הבאה.
<גדי פרנק: לכן, אנחנו מנסים לרכז מאמץ.
עמרם מצנע: מדאיג אותי שזה דוגמה לתהליך מתמשך ממשלתי שאחר כך הוועדה התערבה בו, אני התערבתי בו, עשינו דיון פנימי, שמגיעים לסיכומים ובסוף הם לא מתקיימים.
עמרם מצנע: יכול להיות שצריך לעשות עוד פעם מפגש שאני איזום אותו עם הנוגעים בדבר כדי לתת את הפוש האחרון.
עמרם מצנע: אבל לא ייתכן שכל פעם כל גוף שכבר סיכם ואישר את מה שסוכם אחר כך פתאום אם לא נוח לו או השתתף מישהו, אינני יודע מה, ואז אתה יודע - עד שיהיה ממשלה, עד שיהיה תקציב.
עמרם מצנע: זה ממש ממש מקומם.
שמעון אוחיון: אני גם רוצה שאולי תבהיר עוד פעם את המשפט שמאוד צרם לי.
שמעון אוחיון: אמרת כך: "אולי אנחנו נעביר את הכסף, את התקציב, לקרן להכוונת חיילים משוחררים.
שמעון אוחיון: ".
שמעון אוחיון: מה, אתם מתנערים מהסיפור בכלל?
<גדי פרנק: ממש לא, ממש לא.
שמעון אוחיון: אז איך אמרת דבר כזה?
<גדי פרנק: אם רוצים, אפשר להרחיב.
עמרם מצנע: אני לא רוצה כי זה לא נושא הדיון.
שמעון אוחיון: אבל זה מעיד על תפיסה, על גישה, ריבונו של עולם.
עמרם מצנע: שמעון, אתה עושה משהו שלא מתאים לך.
עמרם מצנע: אתה נתפס לאיזה מילה שהיא כולה קצף על פני המים.
<גדי פרנק: אני לא בטוח שנכון לפתוח את הדיון כי זה יכול להציב איזשהן טענות או שאלות בינינו לבין הקרן לחיילים משוחררים שלא נמצאת כאן כרגע ואני לא מוצא לנכון להתווכח איתה בלי שהיא נמצאת פה.
<גדי פרנק: אני חושב שזה לא נכון ולא יעיל.
<גדי פרנק: ההיפך, אנחנו מעדיפים שהכסף יישאר אצלנו.
<גדי פרנק: אבל אם הקרן סוברת שעדיף בשביל לעשות איזשהו סדר צעד הפוך שבו כל יתר האוכלוסיות יטופלו אצלנו וחיילים משוחררים יטופל אצלם, כמובן על בסיס כללים אחידים ועל בסיס כל התנאים של הרפורמה, אני אומר, אנחנו לא רק מחפשים אחוזות פיאודליות.
<גדי פרנק: אני מוכן להביא תקציבים מכל אחד שרוצה, ובלבד שאנחנו נהיה בסוף רגולטור אחיד של כל התהליך הזה.
<גדי פרנק: אני לא מחפש שליטה על תקציבים פה, אני מחפש בסוף ביצוע של הרפורמה.
<גדי פרנק: אבל אני באמת חושב שזה לא עיקר הדיון.
<עומר אלוני: עומר אלוני, אני משמש כיושב-ראש ארגון הסגל האקדמי הזוטר.
<עומר אלוני: חבר הכנסת מצנע, אני מודה לך ולחברי הכנסת שהתכנסו כאן לשעה ולשאלה החברתית העמוקה והחשובה שעומדת כאן לדיון.
<עומר אלוני: אבל אני כן רוצה להפנות שאלה למר גדי פרנק.
<עומר אלוני: מר פרנק, אתה משמש כיום כיושב-ראש, וברכות.
<גדי פרנק: מנכ"ל.
<גדי פרנק: לצערי, כרגע אין יו"ר ות"ת ואין יו"ר מל"ג.
<עומר אלוני: חבר הכנסת מצנע, אתה ציינת על איזשהו תהליך, אנחנו מדברים פה על החלטת ממשלה.
<עומר אלוני: אני גם מודה לך על זה שאתה מקדם וממשיך ללוות את הנושא של המכינות.
<עומר אלוני: היינו כאן - לא אתה, מר פרנק - אבל היינו כאן רק בחודש יוני האחרון, ואתה חבר הכנסת מצנע, אפילו נזפת בנציגי ות"ת למה לא מיושמת החלטת ממשלה מ-2011, תקן אותי אם אני טועה, לגבי מודלי התקצוב האלה.
<עומר אלוני: אתה הרגולטור, מר פרנק.
עמרם מצנע: אנחנו לא פותחים את זה עכשיו וחבל על הזמן לנושא שאליו התכנסנו.
עמרם מצנע: הוא נושא חשוב ומורכב.
עמרם מצנע: לא במקרה התערבתי ועשיתי.
עמרם מצנע: אל"ף, יזמתי פגישה אצל שר החינוך, ואחר כך בהסכמת שר החינוך עשינו אצלנו מפגש.
עמרם מצנע: לכל גוף פה יש לטיפונדיה משלו, הסיפור הזה לא כל כך פשוט.
עמרם מצנע: אבל הוא באמת הגיע לסיכום.
עמרם מצנע: היה סיכום ברור וחד-משמעי מי נותן מה ואיך.
עמרם מצנע: אני מבין שיש פה איזשהן בעיות בתפרים.
עמרם מצנע: איך אמרתי קודם?
עמרם מצנע: יעלה לנו בעוד דיון אז נעשה אותו.
<עומר אלוני: אבל יש כאן מישהו שנופל בינתיים בין הכיסאות.
עמרם מצנע: חבל, תיכף יקום עוד מישהו שירצה להוסיף ואנחנו נמצה את הזמן רק על זה.
עמרם מצנע: הנושא הוא חשוב כשלעצמו ונעסוק בו.
עמרם מצנע: הנושא הזה חשוב לא רק בגלל האדמיניסטרציה ומי מנהל את התקציבים, הנושא הזה חשוב בגלל שהוא ייתן מעמד גם לסגלי ההוראה במכינות הקדם-אקדמיות ברגע שהם תחת ות"ת- מל"ג והם חלק מהמוסדות האקדמאים.
עמרם מצנע: הוא יעשה גם איזושהי התאמה לרוחב של המכינות השונות שפזורות במקומות שונים בארץ, והוא גם יאפשר שכל אחד, וזה הרעיון, שגמר מכינה קדם-אקדמית במוסד אחד לקבל את אותן זכויות במכלות או באוניברסיטאות אחרות - זה חלק מהעניין.
עמרם מצנע: וכמובן לנצל את הכסף הציבורי כהלכה.
עמרם מצנע: לא לתת את הכסף הציבורי סתם למתווכים בדרך שלא תורמים שום דבר, אלא רק יוצרים את המתווכים האלה שכל אחד גוזר את הקופון שלו ובסוף לשטח מגיע פחות כסף.
עמרם מצנע: אז בואו נעבור באמת לעניין.
<גדי פרנק: אני אגיד כמה מילים.
<גדי פרנק: אני חושב שיש פה מספיק גורמים שירצו לפרט ויידעו לפרט יותר טוב, אני מניח גם מצד שמאל וגם מצד ימין.
<גדי פרנק: באופן כללי, הנושא של שיתוף פעולה בין מוסדות המכינות אני חושב שהוא עולה בקנה אחד לגמרי עם הרפורמה.
<גדי פרנק: הכיוון של מכינות יותר חזקות, יותר גדולות, שיכולות לתת את כל המגוון בהחלט עולה בקנה אחד.
<גדי פרנק: כנ"ל היכולת של מוסדות שונים להכיר במכינה אחת של השנייה, או לחלופין לשתף פעולה על מכינות קדם אקדמיות, עולה לגמרי בקנה אחד.
<גדי פרנק: יש פה הרבה שאלות אופרטיביות של איך זה קורה, באיזה תשתיות משתמשים, באיזה תהליכים של באמת הכרה הדדית.
<גדי פרנק: צריך לראות שזה win-win, ולא lose-lose גם במובן של המוסדות וגם במובן של המרכיבים השונים של המערכת.
<גדי פרנק: כלומר, האם יש פה איזשהו מוסד שיש לו חוזקה בתחום מסוים ומוסד אחר שיש לו חוזקה בתחום אחר והסך-הכול של החיבור הזה עולה על חלקיו.
<גדי פרנק: אני חושב שיש לזה פוטנציאל.
<גדי פרנק: אנחנו לא מכירים את הפרטים לגמרי.
<גדי פרנק: למיטב הבנתי, יכול להיות שאני טועה, הפרטים עדיין לא סוכמו, אבל אני מניח שהאדונים שיושבים מימיני יידעו להגיד יותר טוב, ואולי גם חלק ממי שיושב משמאלי.
<גדי פרנק: אני חושב שבתהליך לכשעצמו של שיתוף פעולה בין מוסדות על מכינות ביצירת מכינות יותר גדולות שנותנות מענה אזורי יותר טוב, יכול להיות בהחלט ערך.
<גדי פרנק: איך עושים את זה, איך מיישמים את זה, זו שאלה שצריך לרדת לפרטים, ולפעמים אלוהים הוא בפרטים, לפעמים השטן הוא בפרטים – כל אחד יסתכל על זה מכיוונו שלו.
<גדי פרנק: למיטב הבנתי והכרתי, הפרטים עדיין לא סוכמו בצורה שאני יכול להביע את דעתי מעבר לזה.
<מרדכי כהן: שלום לכולם.
<מרדכי כהן: אני מוטי כהן, מנכ"ל אוניברסיטת תל-אביב.
<מרדכי כהן: למרות שיש פה הרבה אנשים מאוניברסיטת תל-אביב, גם בין חברי הכנסת, אני אתן אולי סקירה קצרה ונראה איפה אנחנו נמצאים.
<מרדכי כהן: המכינה של אוניברסיטת תל-אביב קמה כמעט ביום הקמה של האוניברסיטה, בתקופה שבה היו רק שבעה מוסדות והנושא של הכניסה למערכת ההשכלה הגבוהה היה מחסום שרבים התקשו לעבור אותו.
<מרדכי כהן: אוניברסיטת תל-אביב, כמו אוניברסיטאות אחרות, בנתה באמת מכינה ראויה, טובה.
<מרדכי כהן: אני חושב שהיא מקבלת מחמאות מכל הכיוונים.
<מרדכי כהן: עם הזמן חלו שינויים ובשנים האחרונות התרחשו שני תהליכים מאוד בולטים: אחד, מספר המכינות במדינת ישראל גדל בצורה דרמטית.
<מרדכי כהן: אם בעבר היו חמש-שש מכינות היום יש 47 מכינות במדינת ישראל.
<מרדכי כהן: כתוצאה מכך, חל איזשהו דילול במספר האנשים שפונים למכינה.
<מרדכי כהן: אוניברסיטת תל-אביב בשעתו היתה מכינה עם מעל לאלף תלמידים, והיום היא מגרדת את ה-300 והיא שמחה שיש 300 תלמידים במכינה.
<מרדכי כהן: זה כולל מכינת עולים ומכינה רגילה.
<מרדכי כהן: הדבר השני, ואני חושב שזה ההדים של הדיון הקודם, למעשה התעריפים שבהם מתקצבים את המכינות לא התעדכנו כבר הרבה מאוד שנים.
<מרדכי כהן: יש גרסה אחת שאומרת שמונה שנים, גרסה אחרת אומרת עשר שנים.
<מרדכי כהן: כתוצאה מכך, אוניברסיטת תל-אביב חוותה ירידה בביקושים, מצד אחד, וגירעון הולך וגדל במכינות, מצד שני.
<מרדכי כהן: פנינו כמובן לרגולטור שלנו והתחלנו לדבר איתו לראות מה עושים.
<מרדכי כהן: במקרה זה זה מנכ"ל הוות"ת.
<מרדכי כהן: הוא אמר: למה לא תבדקו אפשרות לאחד כוחות?
<מרדכי כהן: יש לא רחוק מכם, במרחק של כמה קילומטרים, מכינה נוספת באוניברסיטת בר-אילן, תנסו לראות מה אפשר בדבר הזה.
<מרדכי כהן: אולי החיבור בין שני הדברים האלה יכול לעזור.
<מרדכי כהן: במאמר מוסגר - לאחד שני גופים במערכת ההשכלה הגבוהה, רבים מכם יודעים, זה כמעט משימה בלתי אפשרית.
<מרדכי כהן: בשעתו ניסו לאחד שתי מכללות להוראה באזור המרכז וזה כמעט הסתיים במלחמת עולם בין שני המוסדות האלה.
<מרדכי כהן: בכלל, גופים לא אוהבים להתאחד.
<מרדכי כהן: אוהבים להתפצל, אבל לא להתאחד.
עמרם מצנע: נדמה לי שזה הצליח עד היום רק ב"אחוה".
<גדי פרנק: כן, יש מכללה אחת קטנה שהתאחדה עם סמינר הקיבוצים.
<גדי פרנק: אבל זה היה בליעה יותר מאשר איחוד.
<מרדכי כהן: ואז באופן מפתיע הרמתי טלפון לידידי מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן ואמרתי לו: עלה רעיון כזה וכזה.
<מרדכי כהן: מה דעתך על הרעיון?
<מרדכי כהן: אמר לי: בוא נגלגל את הדברים.
<מרדכי כהן: ישבנו, מה שנקרא, הנמרים של שני הגופים שזה הרקטור, הנשיא והמנכ"ל של כל אחד מהגופים האלה והתחלנו לבדוק את הדברים ואמרנו שגילינו פה מטמון.
<מרדכי כהן: מה המטמון?
<מרדכי כהן: אומנם אוניברסיטת בר-אילן זו אוניברסיטה שהמכינה בה היא מכינה בגרותית, היא בעלת מאפיינים מאוד מסוימים והמכינה באוניברסיטת תל-אביב היא מכינה ייעודית שהיא באה לייעד את הלימודים לצורך מתמטיקה, פיזיקה, הנדסה, רפואה, לכל הדברים האלה.
<מרדכי כהן: לכאורה שני דברים שונים, אבל פתאום הסתבר לנו שכשאנחנו מנסים לאחד את הדברים האלה כל המערכת מרוויחה.
<מרדכי כהן: אפשר לבנות תוכנית חדשה של מכינה משותפת של שני הגופים האלה שתיתן מענה לצרכים של האוכלוסייה המיועדת.
<מרדכי כהן: צריך לזכור שבאוניברסיטת תל-אביב הנושא נדון בוועד המנהל וחד-משמעית הוועד המנהל אמר: רבותי, קודם כל, ובראש ובראשונה, יש לנו מחויבות חברתית כלפי האוכלוסייה שאנחנו משרתים.
<מרדכי כהן: זאת אומרת, אם אנחנו באים עם פתרון, הפתרון צריך לתת מענה לאוכלוסייה שאותה אנחנו משרתים.
<מרדכי כהן: בדקנו עם בר-אילן.
<מרדכי כהן: שוב, הכוונה היא לתת מענה מלא לאוכלוסיות ששני המוסדות האלה משרתים.
<מרדכי כהן: הקמנו שני צוותים: צוות אחד שהוא צוות אקדמי, צוות אחד שהוא צוות מינהלי.
<מרדכי כהן: הצוות המינהלי בראשות המנכ"לים, הצוות האקדמי בראשות סגני הרקטור.
<מרדכי כהן: הם יושבים ובונים את התוכנית החדשה של המוסד שתיקרא מכינה משותפת לאוניברסיטת תל-אביב ולאוניברסיטת בר-אילן.
<מרדכי כהן: זה המצב שלנו כרגע היום, ואני חושב שהפתרון הזה שמתחיל להתגבש ולהתגלגל הוא לדעתי פתרון טוב לכלל המערכת ולמדינת ישראל.
<מרדכי כהן: זאת אומרת, להגיע למכינה שתהיה יותר גדולה בין כל אחת מהמכינות.
<מרדכי כהן: אגב, לומדים בבר-אילן 200 תלמידים, תל-אביב זה 300.
<מרדכי כהן: אני מאמין שהמכינה המשותפת תהיה הרבה יותר אטרקטיבית ותמשוך יותר מאשר את ה-500 הנגזרים ביחד.
בועז טופורובסקי: איפה תשב?
<מרדכי כהן: אגב, זו שאלה פחות חשובה.
<מרדכי כהן: ברגע שיש מכינה אחת אין חשיבות למקום הפיזי של המכינה כי התלמידים יוכלו להירשם למכינה הזו בתל-אביב, תלמידים יוכלו להירשם למכינה הזו בבר-אילן.
<מרדכי כהן: באופן תיאורטי אפשר ללמוד בבני-ברק.
בועז טופורובסקי: אז אפשר לפנות חצי מאוניברסיטת תל-אביב.
בועז טופורובסקי: זו קרקע יקרה, להעביר אותה לבר-אילן.
בועז טופורובסקי: אנשים יירשמו אליהם בתל-אביב וילמדו בבר-אילן – גם את זה אפשר.
<מרדכי כהן: הנושא הפיזי הוא פחות חשוב.
<מרדכי כהן: יותר חשוב פה שיש פה פתרון למכינה אחת גדולה, חזקה, טובה, שעונה לצרכים של אוכלוסיות היעד של שני המוסדות ושנותנת מענה בתנאים הרבה יותר טובים מכפי שהיה קודם.
<מרדכי כהן: אני חושב שהחיבור פה הוא חיבור שכולם מרוויחים.
<מרדכי כהן: אוניברסיטת תל-אביב מרוויחה, בר-אילן מרוויחה, מערכת ההשכלה מרוויחה, והכי חשוב זה התלמידים שבאים למכינה, וזה היעד שלהם, שיקבלו עכשיו שירות יותר טוב, יותר מקצועי, יותר מלא, יותר מקיף, שיוכל לאפשר להם להתקבל לכל התחומים שבהם הם רוצים ללמוד.
עמרם מצנע: מוטי, יש לי כמה שאלות.
עמרם מצנע: הלוא יש מגוון תוכניות במכינה אצלכם שמיועדות למגזרים שונים, מוחלשים יותר, מוחלשים פחות.
עמרם מצנע: האם כל התוכניות האלה נכנסות תחת המטרייה הזו?
<מרדכי כהן: הכוונה היא שכן.
<מרדכי כהן: הצוות האקדמי שיושב על זה היום בדיוק בונה את התוכנית כך שהיא תענה על הצרכים של פיזיקה, הנדסה, רפואה, ושיהיה מענה מלא לנושא הזה.
שמעון אוחיון: והתוכניות הייעודיות יעברו לבר-אילן.
<מרדכי כהן: מביאים את זה לסוגיה הפיזית, אבל הסוגיה הפיזית פחות חשובה במקרה הזה כיוון שזו תהיה מכינה משותפת.
שמעון אוחיון: לא, אנחנו מדברים פה על עניין של תכנים,
<מרדכי כהן: התכנים יהיו משותפים ומוסכמים על-ידי שני הגופים האקדמיים.
<מרדכי כהן: היא תהיה גם וגם ותהיה מכינה שתיקרא מכינת בר-אילן - - -
<עומר אלוני: האם יש התחייבות של שתי ההנהלות של המוסדות?
עמרם מצנע: אני אתן לך לדבר, רגע.
שמעון אוחיון: אשאל במקומו.
שמעון אוחיון: האם יש התחייבות?
שמעון אוחיון: מה עתידו של הסגל?
שמעון אוחיון: מה, הכושי עשה את שלו?
<מרדכי כהן: קודם כל, אני לא רוצה לומר כרגע על הסגל כי המטרה של המכינה, קודם כל, זה לשרת את הסטודנטים, את התלמידים, שצריכים לבוא.
<מרדכי כהן: אבל נקודה חשובה.
<מרדכי כהן: בשיחה בין המנכ"לים שזה נוגע לחלק האדמיניסטרטיבי של האיחוד, וזה במפורש איחוד, זה לא העברה, זה איחוד, איחוד של המכינה, הכוונה היא שתינתן עדיפות לסגלים הקיימים בקליטה בתוך המכינה החדשה.
בועז טופורובסקי: יש לי דז'ה וו מהעולים.
בועז טופורובסקי: לא קלטו אף אחד.
בועז טופורובסקי: מינהל הסטודנטים אמרו עדיפות ולא קלטו אף אחד.
עמרם מצנע: מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן, בבקשה.
<מנחם גרינבלום: שמי מנחם גרינבלום ואני מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן.
<מנחם גרינבלום: אני חדש במקצוע.
<מנחם גרינבלום: כל מה שמוטי אמר אכן מדויק.
<מנחם גרינבלום: אנחנו יושבים ימים כלילות בצורה מאוד מסודרת ומובנית לתת פתרון לכל - - -
שמעון אוחיון: תשב לילות כימים.
<מנחם גרינבלום: לא, לא.
<מנחם גרינבלום: אני רוצה בכוונה להגיד מה שאמרתי.
<מנחם גרינבלום: שמעון, לא התבלבלתי.
<מנחם גרינבלום: אנחנו משקיעים בזה זמן מיוחד על מנת לתת פתרון ל-25 בינואר שכל מי שירצה להירשם מכל הסטודנטים והתלמידים הפוטנציאליים יידע לאן הוא הולך.
<מנחם גרינבלום: אנחנו צריכים לתת פתרון לכל מה שהיה עד היום.
<מנחם גרינבלום: אנחנו עובדים על זה על מנת לתת פתרון מושלם לכל הסטודנטים הפוטנציאלים שיבואו גם למכינה של נושא של בגרויות וגם למכינות הייעודיות.
<מנחם גרינבלום: אין לנו כרגע תשובה סופית אם כולם יהיו במקום אחד.
<מנחם גרינבלום: יכול להיות שתהיה העדפה לשאלה שנשאלה קודם שמכינה ייעודית אחת יכולה להיות באוניברסיטה א', אבל הכול תחת ניהול אחד.
<מנחם גרינבלום: כל מה שאנחנו עושים הוא שכל הקטע המינהלי בעיניים שאנחנו מסתכלים יהיה הרבה יותר ממוקד ונכון ונעשה את הדברים המקסימליים.
<מנחם גרינבלום: אם ישנם דברים שאנחנו לא יכולנו לתת עד היום, אם יש לנו מספר סטודנטים רחב, נוכל לתת את הפתרונות, כאשר למעשה זה situation win -win כמו שמישהו קודם שאל את השאלה.
עמרם מצנע: מוטי, האמירה שלך ש"תינתן עדיפות ל-" קצת מטרידה אותי.
עמרם מצנע: כי אם אתה אומר לי : מיזוג של שתי המכינות מאפשר גם התייעלות בכוח-אדם, זה לגיטימי.
<מרדכי כהן: זאת הכוונה.
עמרם מצנע: אבל כל אלה שהיום הם מועסקים, אין שום סיבה שלא יועסקו, או רובם.
עמרם מצנע: אין מקום לנצל עכשיו את ההזדמנות וליצור כאילו מערכת חדשה שעכשיו כל אחד מסננים אותו פנימה או החוצה בהתאם לשיקולים כאלו או אחרים.
<מרדכי כהן: קודם כל, אני חושב שכשאתה מחבר שני גופים הכוונה היא להגיע להתייעלות גם בחלק האדמיניסטרטיבי.
<מרדכי כהן: יש פה אנשים מהמכינה שלנו שמכירים את החלק האדמיניסטרטיבי שלנו שהוא גדול וכבד הרבה שנים כי יש שם אנשים עם קביעות וצריך לתת פתרון בתוך האוניברסיטה, וגם בחלק האקדמי, החלק המלמד.
<מרדכי כהן: אנחנו נגיע להתייעלות.
<מרדכי כהן: אבל ברור לחלוטין שברגע שאתה מרחיב את מערכת הלימודים, את תוכנית הלימודים, אתה צריך כוחות הוראה.
<מרדכי כהן: זאת אומרת, הכוונה היא בהחלט למזג את הדברים האלה.
<מרדכי כהן: שוב, אי-אפשר להבטיח שכל אחד ואחד מהמורים שמלמד היום במכינה באוניברסיטה ימשיך לעבוד גם במכינה המשותפת.
<מרדכי כהן: אבל אני מעריך שחלק גדול מהמורים הקיימים ימשיכו ללמד בהיקף זה או אחר גם במכינה החדשה.
<עומר אלוני: תודה רבה על הזמן ועל תשומת הלב.
<עומר אלוני: ברשותכם, הכנו גם מצגת, אבל אתייחס כמובן במהלך הדברים לנקודות שעלו כאן.
<עומר אלוני: חבר הכנסת מצנע, אני מצטט אותך.
<עומר אלוני: ציינת ואמרת שהמכינות הן מנוף חשוב מאוד בתהליך סגירת הפערים.
<עומר אלוני: אתה כמובן לא היית צריך לזה תזכורת.