GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נורית לווינובסקי: ראשית, כדי להוסיף עוד קומה לדברים שאמר אודי, צריך לשים לב לדיפרנציאציה שאנחנו מרגישים שיש בקרב צוותי החינוך בחינוך הממלכתי דתי, בין הדור בן ה-40-50 שמנוי וגמור עמו שהמקום הזה הוא מקום שיש להדיר את הרגליים ממנו ואין להם שום רצון, שום שיג ושיח או התחלת דיאלוג איתנו, לבין מחנכים צעירים יותר שיש להם יכולת לראות תמונה מורכבת יותר ולראות את הדברים ממקום אחר.
<נורית לווינובסקי: אז יכול להיות שגם במובן הזה הזמן שחולף אולי, אני עדיין רוצה להאמין, יעשה טוב לעניין הזה.
<נורית לווינובסקי: צריך להגיד שיש עדיין בתי ספר של החינוך הממלכתי דתי, מעטים, שאפשר לספור על אצבעות של שתי ידיים, שמגיעים לכאן וזה יפה, ויש מדי פעם הבלחות של דיאלוג שאנחנו כן מצליחים לקיים כאן.
<נורית לווינובסקי: אם של אנשי חינוך, אם של קבוצות אחרות.
<נורית לווינובסקי: זה עדיין בהיקפים מאוד מאוד זעירים והיינו שמחים מאוד שזה יקרה יותר, כי להבנתנו, בחזון שלנו ובתפיסה שלנו את עצמנו, אחת המשימות העיקריות שלנו זה בדיוק זה, לשמש בית ועד לדיאלוגים בחברה הישראלית כמקום שנפגשים, מדברים, מתווכחים.
<נורית לווינובסקי: אין לנו שום רצון להגיע להסכמה ולאיזה שהיא אחדות דעות, אבל היכולת לדבר ולהיפגש היא בעינינו אחת המטרות העיקריות שלנו כאן.
<נורית לווינובסקי: לעניין השלום, צריך להגיד שאולי המטרה או המטרה החינוכית העיקרית שלמענה אנחנו פועלים, זה הדיאלוג והרצון שלנו לחנך לפתרון של מחלוקות בדרכי שלום.
<נורית לווינובסקי: אנחנו מחילים את זה ברמות שונות ובמקומות שונים, אנחנו לא יכולים כמרכז ממלכתי ואני חושבת שזאת הייתה גם שגיאה מצדנו לעשות את זה, לכוון לפתרון פוליטי מסוים, אבל הדיאלוג והפתרון בדרכי שלום זה כמובן אולי הדגל או אחד הדגלים המרכזיים שלנו.
<נורית לווינובסקי: והדבר האחרון שאני אגיד זה לגבי המסלול של עימותים ומחלוקות.
<נורית לווינובסקי: אני שמחה שזה התפענח אצלך ככה, כי כשבנינו את המוזיאון לשם בדיוק כיוונו, זאת אומרת מבחינתנו המסלול של העימותים והמחלוקות זה הלב של המוזיאון, ידענו שלא נוכל להגיע לרצח אם לא נעצור במחלוקות ועימותים ששיסעו ופילגו את החברה הישראלית לפני 95' וידענו שאחת המטרות שלנו בהצגה של המחלוקות האלה זה להראות את היכולת של החברה הישראלית להתגבר על חילוקי הדעות, למצוא את המכנה המשותף ולהמשיך הלאה.
<דליה רבין: כן, זו המטרה.
<דליה רבין: עלית על הנקודה, על הלב של הרעיון.
<נורית לוינובסקי: בדיוק.
<נורית לוינובסקי: זה נורא משמח אותי לפגוש את האנשים שאומרים שהמוזיאון עשה להם את זה.
<נורית לוינובסקי: אז אני חושבת שצריך להגיד תודה לפורום הנכבד שהקדיש מזמנו, שנשמח להמשך של דיאלוג איתכם.
<דליה רבין: ותהיו שגרירים שלנו.
<דליה רבין: לטובת כולנו.
עמרם מצנע: נשתדל מאוד.
עמרם מצנע: בפגישות שלי, בממלכתי דתי יש כמה, למשל בית ספר פלך בירושלים, אין שום סיבה שלא יבואו לפה, רשת אמי"ת, אין שום סיבה שלא תבוא לפה.
עמרם מצנע: יש פה כמה כאלה שאפשר לכוון אותם יותר נכון.
<נורית לוינובסקי: נשמח.
עמרם מצנע: אבל אני חוזר ואומר, אני היום בתור איש שמאל, ואני לא מתבייש לומר את זה, מרגיש במידה מסוימת, עוד פעם, עם אלף הבדלות, את מה שהרגישו אלה שעולמם חרב עליהם כשהחזירו חלקים מארץ ישראל, כי הימין מתחזק ואוטוטו אין מדינה, בטח לא דמוקרטית ובטח לא יהודית, ומה עושים?
עמרם מצנע: חוץ מהכלים הדמוקרטיים.
<דליה רבין: נשארנו רק עם הכלים הדמוקרטיים, כי אנחנו לא נרצח.
עמרם מצנע: בסדר, בגלל זה אמרתי שיש סרגל, הרצח, אין ספק בזה בכלל, אבל בדרך יש עוד כל מיני סימני שאלה.
<דליה רבין: תודה רבה לכם.
עמרם מצנע: אני מציע להתחיל לקרוא את הצעת החוק.
<עידו בן-יצחק: בדיון הקודם כבר הקראנו את הצעת החוק.
עמרם מצנע: אני מבין שאז החלטנו להמתין לתקנות.
עמרם מצנע: מה מצב התקנות?
<יונתן שפיגל: ביום ראשון התקנות פורסמו להערות הציבור.
<דגנית בן-דב: ביום ראשון הן פורסמו להערות הציבור גם באתר האינטרנט שלנו וגם בהפצה במייל בעיקר לארגונים ולרופאים וטרינריים.
<יונתן שפיגל: הכיוון כרגע הוא חיובי ואנחנו מאוד מקווים שנספיק - - -
עמרם מצנע: בשביל זה צריך להביא את זה ביום שני בבוקר.
עמרם מצנע: השאלה היא אם מבחינת החוק - - -
<יונתן שפיגל: לא, הן לא יוכלו לבוא ביום שני על הבוקר.
<דגנית בן-דב: הן פורסמו להערות הציבור לשבועיים.
עמרם מצנע: זה בסדר, השאלה היא אם זה דבר שקשור בחוק, בחוק מדינת ישראל, שזה חייב להיות שבועיים, או שאלה כללים של הממשלה.
<דגנית בן-דב: מהרגע שזה פורסם שאפשר להגיש הערות תוך שבועיים, אני חושבת שיש משהו קצת - - -.
<דגנית בן-דב: השאלה היא אם אפשר להגיש את הנוסח טרום התיקונים ואז לשנות אותו.
<דגנית בן-דב: זו שאלה פרוצדורלית, אני לא יודעת מה התשובה.
<עידו בן-יצחק: בכל מקרה החוק יעלה לקריאה שנייה ושלישית ביום שני, זה המועד המוקדם ביותר, ולפני כן אי אפשר יהיה לדון בו.
<עידו בן-יצחק: הם יכולים לעשות את העבודה שלהם - - -
<יונתן שפיגל: בעיקרון, לשר החקלאות יש סמכות כללית להתקין תקנות מכוח חוק צער בעלי-חיים.
<יונתן שפיגל: אז אפשר לטעון שאפילו לא צריך את הסעיף.
<יונתן שפיגל: החוק יעבור ממילא לפני שיאשרו את התקנות.
<עידו בן-יצחק: אז אם לא צריך את הסעיף הזה, למה אנחנו מחוקקים?
<עידו בן-יצחק: כנראה שכן שצריך את הסעיף.
<יונתן שפיגל: אני מניח שלהעביר לוועדה אפשר מכוח הסמכות הכללית של השר.
<יונתן שפיגל: רק להעביר לוועדה.
<יונתן שפיגל: לא יאשרו את זה עדיין.
<יוסי וולפסון: אני מניח שכדאי לאשר את החוק ואחר כך אנחנו נתמודד עם איך לקיים את התקנות הכי מהר, גם מבחינת האלמנטים המשפטיים שקשורים וגם מבחינת הדברים האלה.
<יונתן שפיגל: זה מוסכם על כולנו.
עמרם מצנע: כלומר, גם עליכם, עו"ד יוסי וולפסון, מקובל שאנחנו נעשה את כל התהליכים כדי להביא את זה לאישור.
<יוסי וולפסון: בוודאי.
עמרם מצנע: כלומר, עדיף משהו לא מושלם ביד מאשר - - -
<יונתן שפיגל: גם בדיון הקודם חששנו שנגיע לאיזשהו מצב כזה, ולצערנו זה אכן קרה.
עמרם מצנע: אני מבקש לקרוא את הצעת החוק.
<עידו בן-יצחק: אני קורא.
<עידו בן-יצחק: סעיף 1 – תיקון סעיף 19 – בחוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), התשנ"ד-1994 (להלן – החוק העיקרי), בסעיף 19, בסופו יבוא: "(7) תנאים והוראות לגבי מסירה לאימוץ של בעלי חיים;".
<עידו בן-יצחק: בעניין הזה הערנו בדיון הקודם שמאחר שמדובר בהסמכה לבצע פעולה שהיא פוגענית בבעל חיים, מן הראוי להזכיר במפורש את נושא העיקור והסירוס בנוסח הסעיף ולא להשאיר אותו כללי.
<עידו בן-יצחק: לכן הנוסח שאני מציע לעניין הזה הוא: תנאי מסירה לאימוץ של בעלי חיים, לרבות הוראות לעניין עיקורם או סירוסם".
<יונתן שפיגל: אנחנו ביקשנו, אם אפשר, בגלל המציאות המיוחדת שאנחנו נמצאים בה ובגלל שיש בחלקים מהציבור בישראל – חברי הכנסת החרדים והדתיים – התנגדות לכל דבר שמזכיר את המילים "עיקור" ו"סירוס", ביקשנו לשקול נוסח חלופי.
<יונתן שפיגל: היינו מאוד שמחים שיופיעו שם המילים "עיקור" ו"סירוס" - - -
עמרם מצנע: אז בואו נעביר את זה.
עמרם מצנע: אין לנו בעיה להעביר את זה במליאה.
עמרם מצנע: אז הם יתנגדו.
<חנן רטמן: סליחה, ההצעה הזאת היא קצת - - -
<יונתן שפיגל: איזו הצעה, שלהם?
<חנן רטמן: ההצעה להוריד את סעיף ההסמכה.
<חנן רטמן: על מה אתה מדבר?
<יונתן שפיגל: לא, להוריד את סעיף ההסמכה.
<יונתן שפיגל: הם מבקשים להוסיף משהו לסעיף ההסמכה.
<עידו בן-יצחק: אנחנו מבקשים שיהיה ברור שסעיף ההסמכה כולל גם הוראות לעניין עיקור וסירוס, שאחר כך לא יישמעו טענות שמאחר שמדובר בפעולה פוגענית בבעל חיים, צריכה להיות הסמכה מפורשת לשר לקבוע את ההוראות בתקנות שלו.
<עידו בן-יצחק: המילים "תנאים והוראות לגבי מסירה לאימוץ של בעלי חיים", הן הוראות מאוד כלליות שמכוחם הוא גם יוכל לעשות הרבה מאוד דברים, אבל כאשר מדובר – ולכך בעצם התכנסנו – בחיוב או בקביעת מגבלות ותנאים מסוימים שיוצרים חובה לבצע פעילות כירורגית בבעל חיים.
<יונתן שפיגל: השאלה היא אם אפשר להסתפק בנוסח שהוא טיפה יותר כללי ומוסיף את מה שדיברנו עליו קודם, שמדבר על "לרבות פעולות שיש לבצע בבעל-החיים לפני מסירתו לאימוץ.
עמרם מצנע: מה אכפת לך שיהיה כתוב - - -
<יונתן שפיגל: כי זה מיד מקפיץ את חברי הכנסת החרדים.
<יונתן שפיגל: עכשיו, בשנייה ושלישית אין כבר קואליציה, אדוני היושב-ראש, ואנחנו לא יודעים מה יהיה.
<חנן רטמן: החשש הזה לא מוצדק, סליחה.
<חנן רטמן: החשש לא מובן לי, יש הסכמה מקיר לקיר על תיקון החוק וההצעה הזאת עברה את כל המשוכות, לרבות המשוכה האחרונה.
עמרם מצנע: הבעיה היא שזה עלול לעקר מתוכן, כי תהיה פרשנות אחרת של בית-המשפט.
<יונתן שפיגל: הציעו לי הצעה – אני לא מספיק בקיא בזה – שאם נראה שבקריאה שנייה תהיה הבעיה, אולי אדוני היושב-ראש יוכל לקראת הקריאה השלישית להגיש הסתייגות.
עמרם מצנע: לא תהיה.
<יוסי וולפסון: ההצעה התקנונית היא שאחד מחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש הוא הרלוונטי, יגיש הסתייגות להצעה שאומרת להוריד את המילים "עיקור וסירוס" או לכתוב במקום המילים "עיקור וסירוס": לרבות פעולות למניעת התרבות בעלי חיים.
<יוסי וולפסון: אם ניתקל בבעיה בקריאה השנייה, תוכל דרך ההסתייגות להחזיר לוועדה ולהחזיר לקריאה שלישית בצורה מתוקנת.
<יוסי וולפסון: פשוט, מבחינה תקנונית צריך שתהיה הסתייגות כבר בשלב של הוועדה, כדי שאם ייתקלו בבעיה בקריאה השנייה אפשר יהיה לפתור את זה.
<עידו בן-יצחק: למיטב זיכרוני הנוסח של "פעולות למניעת התרבות" מופיע כבר במספר מקומות.
<דגנית בן-דב: בסעיף 14א יש ניסוח דומה, שם זה "לצמצום התרבות".
<עידו בן-יצחק: אם יש חשש אולי אפשר להשתמש במינוח הזה, אבל לשיקולך.
עמרם מצנע: גם ככה החרדים הצביעו נגד זה.
<חנן רטמן: אני לא מבין מאיזה כיוון זה מגיע.
<יונתן שפיגל: השאלה היא אם הם יגייסו איתם את הבית היהודי.
<יונתן שפיגל: שטבון היה כאן בדיון הקודם.
<חנן רטמן: מאיזה כיוון זה מגיע?
<יונתן שפיגל: מהחשש שזה לא יעבור.
<חנן רטמן: הסר דאגה מלבך.
<חנן רטמן: יש הסכמה מקיר לקיר לתיקון החוק הזה.
<חנן רטמן: אני מציע שנמשיך בנוסח המקובל.
<יונתן שפיגל: אנחנו כמובן מעדיפים שיהיה את זה.
עמרם מצנע: אוקיי, אנחנו נוסיף את הנוסח הברור והמלא שמדבר על עיקור.
עמרם מצנע: מבחינת פרוצדורה – אני אגיש הסתייגות, ואם בקריאה שנייה הכל יעבור בשלום, אני אסיר אותה.
<עידו בן-יצחק: למרות שההצבעה על ההסתייגות היא לפני ההצבעה על הסעיף.
עמרם מצנע: כן, אבל אנחנו נדע אם יש הסתייגויות, הלא החרדים יצטרכו להגיש הסתייגות.
עמרם מצנע: אם הם לא יגישו הסתייגות, אין להם say.
<עידו בן-יצחק: את זה אנחנו נדע כבר בסוף הדיון.
<עידו בן-יצחק: אני ממשיך לקרוא.
<עידו בן-יצחק: "(8) תיעוד ושמירת מסמכים".
עמרם מצנע: אנחנו מצביעים על סעיף 1 עם התיקון בסעיף (7).
<עידו בן-יצחק: סעיף 2 – הוספת סעיף 19א – אחרי סעיף 19 לחוק העיקרי יבוא: 19א – "אגרות – (א) שר החקלאות ופיתוח הכפר באישור ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, רשאי לקבוע אגרות בעד שירות, היתר, תעודה, אישור, בדיקה או פעולה אחרת הנוגעת ליישום הוראות לפי חוק זה, ובלבד שהוראות בעניין אגרות המשולמות לרשויות המקומיות ייקבעו בהסכמת שר הפנים.
<עידו בן-יצחק: (ב) על גביית אגרות לפי סעיף זה המשולמות לאוצר המדינה יחולו הוראות חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות, התשנ"ה-1995".
עמרם מצנע: בסעיף הזה אין שום בעיה, הוא סעיף די טכני.
עמרם מצנע: אנחנו מצביעים על סעיף 2 ומאשרים אותו.
עמרם מצנע: בעד – פה אחד סעיף 2 אושר.
דב חנין: אני מתנצל, אדוני היושב-ראש, על האיחור.
<יונתן שפיגל: היתה לנו עוד בקשה קטנה, אדוני, שלא קשורה לסעיף, אלא נוגעת לדברי ההסבר.
<יונתן שפיגל: השאלה היא אם זה המקום להעלות את זה.
<יהודית גידלי: אפשר.
<יונתן שפיגל: חשבנו שבגלל שהסעיף כבר לא עוסק יותר בנושא של עיקור וסירוס, נכון גם לשנות את דברי ההסבר.
<יונתן שפיגל: עדכנו אותי שבקריאה שנייה ושלישית לא עולים דברי הסבר, אלא תקציר .
<עידו בן-יצחק: דברי ההסבר הם חלק נלווה להצעת החוק בקריאה ראשונה והם לא חלק מהחוק וכבר לא קשורים לקריאה השנייה והשלישית.
<יונתן שפיגל: אם אפשר שבאותם הסברים שכן מעבירים לקראת הקריאה השנייה והשלישית - - -
<עידו בן-יצחק: זה בדברים של היושב-ראש.
עמרם מצנע: בסדר, בדברים שאני אומר.
עמרם מצנע: זה לפרוטוקול, כך שאם יש אחר כך פרשנויות, הולכים לפרוטוקולים.
עמרם מצנע: חבר הכנסת חנין, בסעיף 1 (7), לגבי מסירה לאימוץ של בעלי חיים, הוספנו: לרבות הוראות לעניין עיקורם וסירוסם.
עמרם מצנע: כלומר, שלא תהיה אחר כך פרשנות.
דב חנין: תיקון מצוין, תוספת מצוינת.
עמרם מצנע: אם כך, אנחנו מצביעים לאשר את החוק.
דב חנין: אישרנו.
דב חנין: אנחנו גם עובדים בכנסת, מתחילים לעבוד בשמונה וחצי.
עמרם מצנע: אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.
עמרם מצנע: התעוררנו הבוקר לעוד בוקר של יום שלישי רגיל ולאחר מספר שעות נחשפנו באמצעות התקשורת לפיגוע הקשה מאוד, הרצחני מאוד, המרושע מאוד בבית הכנסת בירושלים.
עמרם מצנע: החיים שלנו כאן במדינת ישראל עוברים מאירוע אחד אל השני.
עמרם מצנע: לא חולף זמן שתופס אירוע אחד ואנחנו נקלעים לאירוע שני.
עמרם מצנע: אין ספק בכלל שביום כזה ההרגשה היא מאוד מאוד קשה של יהודים שנרצחים בבית כנסת תוך כדי תפילה.
עמרם מצנע: אין דבר יותר מזעזע ויותר מזכיר נשכחות מאירוע כזה אליו נחשפנו היום.
עמרם מצנע: אני רוצה כמובן בפתח הדיון לשלוח תנחומים למשפחות שאיבדו את יקיריהן.
עמרם מצנע: גם הן קמו בבוקר רגיל של יום יום והחיים שלהם כבר לא יהיו אותם חיים.
עמרם מצנע: אני רוצה לאחל הבראה מהירה לפצועים ובעיקר לאחל לעצמנו שנדע איך להתמודד עם עוד אירוע ברצף של אירועים שמציבים סימן שאלה על הביטחון של כל אחד ואחד מאתנו בכל מקום שהוא נמצא.
עמרם מצנע: אירוע כזה מגמד במידה מסוימת את הנושאים האחרים שאנחנו עוסקים בהם ביום יום ונותן לך איזושהי הרגשה של איזשהו מבחן נוסף של סדר העדיפות שלנו בדברים הקטנוניים, בדברים האלה עליהם אנחנו נלחמים בחרי אף יום יום, גם אצלנו כאן בכנסת כמובן אבל גם במקומות אחרים, וזה קצת מיישר אותנו בהקשר של הסתכלות על המציאות.
עמרם מצנע: עד כאן לגבי האירוע הזה.
עמרם מצנע: חלק מהמאבק בניסיון לשבש את חיינו הוא לקיים את השגרה.
עמרם מצנע: אני יודע שזה לא קל, לפעמים זה קשה מנטלית לחזור לשגרה, אבל בשגרה יש משהו מייצב וממתן ולכן אנחנו בוועדה – ואני מניח שבכל חלקי הבית הזה – ממשיכים בסדר היום.
עמרם מצנע: הנושא שעל סדר היום הוא נוער גאה במערכת החינוך, התמודדות מערכת החינוך עם נוער להט"ב.
עמרם מצנע: היוזמה והבקשה לקיים את הדיון הזה הגיעה אלי מארגון הנוער הגאה איגי, גם בפגישה שהייתה כאן עם ארגוני הנוער וגם בפגישה שקיימתי אתם כדי להיכנס קצת לעומק הדברים ולהבין את הבעיות השונות.
עמרם מצנע: למדנו מהר מאוד שמערכת החינוך, עם כל הפתיחות שלה, עדיין לא מקום בטוח כפי שצריך להיות בטוח לנוער גאה, לנוער אחר, נערים ונערות.
עמרם מצנע: לכן חשבנו שראוי לקיים דיון, לשמוע, להשמיע, קצת להבין ולהמליץ כמובן למשרד החינוך כיצד להתמודד עם הנושא.
עמרם מצנע: יש כאן לוח דוברים שהציע ארגון הנוער הגאה.
עמרם מצנע: אנחנו ניתן לחברי הכנסת לומר את דבריהם ולאחר מכן נלך לפי הסדר עליו המליץ ארגון איגי.
עמרם מצנע: הדיון שלנו יימשך עד לקראת 12:00.
דב חנין: אני מברך על קיום הדיון הזה ואני רוצה להביע קודם כל הערכה ל-איגי על הפעילות, על העבודה וגם על היוזמה של הדיון הזה.
דב חנין: אנחנו נשמע כאן את הדברים.
דב חנין: קראתי את המסמך שאתם הכנתם לקראת הדיון הזה ובאמת יש הרבה מאוד שאלות ונושאים שצריכים להטריד אותנו ולהעסיק אותנו, אבל אני דווקא רוצה להתחיל באיזושהי אמירה אופטימית.
דב חנין: קרתה מהפכה גדולה והיא קרתה כאן בוועדה הזאת, אדוני יושב ראש הוועדה, אצלך בוועדה, כאשר עבר החוק שאוסר אפליה מטעמי נטייה מינית וזהות מגדרית במערכת החינוך.
דב חנין: החוק הזה הוא מעשה חקיקה מאוד חשוב ורוחבי ועם כל החשיבות והמשמעות הגדולה שלו, אני חושב שבהחלט יש הבנה שזאת מהפכה שהתרחשה במערכת אבל המהפכה הזאת עדיין לא חלחלה לכל החוליות של המערכת, עד לרמה של מנהל בית הספר והמורה בכיתה.
דב חנין: זה שאנחנו כאן מחוקקים והחוק באמת מרחיק לכת, משמעותי ואפילו דרמטי, זה חשוב אבל זה לא יעזור אם הדבר הזה לא יחלחל במערכת עד למטה.
דב חנין: לכן אני חושב שאחד הדברים שאנחנו צריכים לצאת אתו, אני מקווה, מהדיון הזה הוא בקריאה למערכת החינוך להתחיל לבצע תהליכי הפנמה מסודרים של השינוי הגדול שנעשה בחקיקה, המשמעות שלהם ומה זה אומר ברמת בית הספר, ברמת מנהל בית הספר, ברמת המורה, ברמת ההתנהלות של המערכת החינוכית בשטח.
דב חנין: אני חושב שהדבר הזה הוא חיוני לדחוף אותו ולקדם אותו במלוא העוצמה.
דב חנין: אני שב ומברך על הדיון.
דב חנין: אני לא רוצה לדבר על הנייר כי בוודאי ידברו פה אנשים שהכינו אותו ויסקרו אותו בצורה יותר מלאה.
דב חנין: אני רק רוצה להתנצל בפניכם על שאני במהלך הדין אצטרך לצאת לטובת דיונים בוועדות אחרות אבל אני אנסה לחזור לכאן לאחר מכן.
יחיאל חיליק בר: תודה גם ל-איגי וגם לחברי ארגון האגודה על הדיון ולך אדוני היושב ראש.
יחיאל חיליק בר: אני רוצה רק לחדד ואולי להוסיף לדבריו של דב.
יחיאל חיליק בר: יש חוק, החוק הזה בפועל, אם נבחן אותו, בשטח לא מיושם.
יחיאל חיליק בר: זאת התחלה של מהפכה אבל הבסטיליה עוד לא נכבשה.
יחיאל חיליק בר: אני רוצה להוסיף למה שאמרת על היישום של המורה, על ההטמעה וכולי, את הקטע של התלמיד.
יחיאל חיליק בר: הרי בבתי הספר היום יש גם כך גזענות, הסתה, אלימות לא קטנה בכל תחום כאשר ילדים סובלים מזה.
יחיאל חיליק בר: הילדים הם עם שלפעמים הוא עם מורכב ומשני ילדיי אני מכיר את זה מקרוב.
יחיאל חיליק בר: תאר לך נוער להט"בי שמגיע ומעבר לכל התירוצים שמחפשים כדי להתעמר ילד ברעהו, הוא גם שייך לקהילה הזאת.
יחיאל חיליק בר: אחד הדברים שאנחנו חייבים להבטיח בוועדה הזאת, זה שהחוק נאכף.
יחיאל חיליק בר: אנחנו צריכים לראות איזה כלים אנחנו נותנים למנהלי בתי הספר ולמורים כדי לאכוף את החוק.
יחיאל חיליק בר: שנית, להטמיע אותו, כמו שאמרת, מהרמה של המורה והמנהל ועד הרמה של התלמיד.
יחיאל חיליק בר: אנחנו יודעים שאחוז האובדנות בקרב נוער להט"ב הוא יותר גדול ומסיבות אולי מובנות בין היתר של לחץ חברתי, הסתה , חוסר מודעות ודברים אחרים, ולכן אנחנו צריכים איכשהו להבטיח כלים בוועדה הזאת, או לבקש או לדרוש ממשרד החינוך, שבאמת תיעשה סדרת חינוך, כמו שהיינו אומרים בצבא ומצנע מכיר את זה יותר, לכל הדרגים, לכל דרגי הפיקוד במערכת החינוך, מהממונים דרך המורים ועד התלמידים.
יחיאל חיליק בר: זאת כדי שהמודעות של כל תלמיד ותלמידה לדעת מה זה נוער להט"ב וזה שהוא בן אדם רגיל ונורמלי כמו כולם, ושנית, לאלה שלא מבינים את זה, לדאוג שאלה שאמונים עליהם יבינו זאת.
יחיאל חיליק בר: אני חושב שזה המסר אתו אנחנו צריכים לצאת מכאן כדי שהחוק הזה שהוא מצוין – ואני מודה למצנע על תחילתה של המהפכה הזאת – אכן ייושם בשטח ולא יהיה כמו הרבה חוקים אחרים שלא אוכפים אותם.
רות קלדרון: אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת וכל המכובדים שהגיעו.
רות קלדרון: אני באמת מרגישה את השינוי, אפילו אני בעצמי עת אני בכנסת דרך איגי התחנכתי.
רות קלדרון: אנחנו יודעים בעיקר לעשות חקיקה וכמובן התא הגאה ב-יש עתיד לימד אותי שיש תאים גאים במפלגות ושהם עושים עבודה מאוד מאוד חשובה על כל חברי הכנסת.
רות קלדרון: אני מרגישה שיש עוד דבר שהוא לא חקיקה אבל אני רואה אותו מחברים, ילדים שנמצאים במערכת החינוך ובקהילה.
רות קלדרון: יש בדידות מאוד גדולה.
רות קלדרון: גם אם החוק הזה ייושם ולא יפלו אותם באופן רשמי, הבדידות בכיתה עדיין קיימת ובמקרים שאני מכירה, אני רואה צורך גדול מאוד בהסברה ובמקומות אליהם ילדים יכולים לבוא ולהיות עם אנשים שמבינים אותם ופשוט לבלות בצורה שמעניינת אותם לבלות עם אנשים שבא להם לבלות אתם.
רות קלדרון: אני מלווה בחור שהוא כבר מסיים צבא והוא עדיין לא יודע לאן ללכת.
רות קלדרון: בזכות התא הגאה ב-יש עתיד למדתי שיש מקום ללכת אליו אבל זה גיל שמועדונים לא מתאימים, הם מפחידים ובמסיבות הרגילות הוא מעין ברווזון מכוער שלא מבין שהוא ברבור.
רות קלדרון: אני לא יודעת מי יכול להרים את הכפפה הזאת אבל קיומם של מקומות, גם חברתיים, צריכים להיות מפורסמים בבתי הספר או שאנשים יהיו מוזמנים אליהם וזה כמובן יכול להיות כל ילד וילדה לא צורך להחליט החלטה סופית על זהות כדי להכיר את העולם הזה כעולם לגיטימי, מעניין ותרבותית מאוד עשיר של החברה הישראלית.
רות קלדרון: אני מצפה לשמוע מכם.
עמרם מצנע: הצטרפו אלינו חברי הכנסת מיכל בירן וניצן הורוביץ.
עמרם מצנע: אתם רוצים לומר משהו?
ניצן הורוביץ: קודם כל, תודה לך עמרם על הדיון ולארגונים ששותפים.
ניצן הורוביץ: אנחנו עוסקים בעניין הזה כמה שנים והגענו למסקנה שנקודת התורפה או המקום הנכון ביותר להתמקד בו מבחינת המאבק שלנו כקהילה הוא נושא החינוך בבתי הספר.
ניצן הורוביץ: הנתון הבסיסי הוא שרוב רובה של מערכת החינוך – ואני לא מדבר על המערכת הערבית או החרדית – סגורה בפני ארגוני הקהילה.
ניצן הורוביץ: סגורה וזה אמור לגבי בתי הספר חילוניים רגילים במרכז.
ניצן הורוביץ: היום רוב בני הנוער בישראל פשוט לא נחשפים דרך מערכת החינוך, לא רק למפגשים עם נציגי קהילה אלא גם לתכנים בסיסיים ביותר, מה שאחר כך מוביל בעינינו לתוצאות קשות.
ניצן הורוביץ: קודם כל, הדוחות האלה על מפלס האלימות ואפילו הלימות פיזית כלפי בני נוער להט"בים ואחר כך גם נתונים אפילו עוד יותר קשים, תופעות של אובדנות בקרב בני נוער באחוזים גבוהים יותר מאשר באוכלוסייה הכללית, דברים שאנחנו לא יכולים להשלים אתם.
ניצן הורוביץ: לכן, בצד המאבק לחקיקה שוויונית, לזכויות ולתקציבים, הסיפור הזה של החינוך הוא בעינינו סיפור קריטי.
ניצן הורוביץ: לכן הדיון הזה מאוד חשוב ואני מודה עליו.
ניצן הורוביץ: אני חייב התנצלות.
ניצן הורוביץ: במקביל יש דיונים עם ראש השב"כ ואחרי הפיגוע שהיה, אני חייב לדלג בין לבין.
ניצן הורוביץ: תודה לך ותודה לארגונים שבאו.
ניצן הורוביץ: בעיני זה לא צריך להיות חד פעמי אלא זה חלק ממאבק נמשך כי אם יש משהו שצריך לשנות קודם כל בסדר עדיפות עלין, זאת הגישה של מערכת החינוך לקהילה שלנו.
עמרם מצנע: אנחנו נעבור עכשיו לסדר הדוברים.
עמרם מצנע: אני מבקש לדבר בתמציתיות כי אנחנו רוצים לתת גם לאנשים אחרים שהם לא בסדר הדוברים להביע את דעתם.
עמרם מצנע: רותם בן דוד ועדי ברקו.
עמרם מצנע: סיפור אישי קצר מזווית המבט שלכם כנערים ונערות.
<עדי ברקו: אני עדי ברקו, בן 16, חניך ב-איגי, לומד בכיתה י' וטרנסג'נדר.
<עדי ברקו: כמוני במערכת יש עשרות והאתגרים שאני ועוד אותם אנשים מתמודדים אתם הם יום יומיים והם בצורה מגוחכת.
<עדי ברקו: תארו לכם איך זה לבקש אישור ללכת לשירותים של המגדר בו אתם מזוהים, שלא לדבר על תחושת ביטחון אישי כשהולכים לשם או שידונו בשאלה איך לפנות אליכם, היא או הוא.
<עדי ברקו: תארו לעצמכם שכל שאלה בנושא של הזהות שלכם תהפוך לשאלה חוקית כמו לדוגמה ידיד מהקבוצה הטרנסג'נדרית שסיפר לי שהמנהלת אסרה על הצוות לפנות אליו בלשון זכר בטענה של הטעיית הציבור.
<עדי ברקו: אני מאמין שחסר מענה לאוכלוסייה הטרנסג'
<עדי ברקו: נדרית הצעירה משום שאף פעם לא הכירו בנו כדבר קיים.
<עדי ברקו: לא תמצאו חוזר מנכ"ל ולא נהלים למקרים כמוני.
<עדי ברקו: יותר מזה, סביר להניח שכאשר אבוא למורה הממוצעת ואספר לה על המצב שלי, התגובה הראשונית תהיה: מה?
<עדי ברקו: כחניך טרנסג'נדר ב-איגי למדתי שהזהות שלי משנה ושאני היחיד שמחליט עליה.
<עדי ברקו: למדתי שכאדם יש לי את הזכות לשנות ובנוסף, ומבחינתי זה הדבר החשוב ביותר, אני הרבה יותר מנטייה מגדרית.
<עדי ברקו: כתלמיד טרנסג'נדר במערכת החינוך הבנתי בעיקר שנעשתה לי טובה בכך שמכירים במי שאני ואיך שאני רוצה להיתפס בחברה הבית ספרית.
<רותם בן דוד: אני רותם בן דוד, חניכה ב-איגי, בת 17, בכיתה י"ב ובי-סקסואלית.
<רותם בן דוד: בבית הספר שלי יש מורים והורים גאים מחוץ לארון ועדיין במשך החטיבה והתיכון, עת עלו בי תהיות לגבי עצמי, הרגשתי שזה דבר רחוק מדי להשגה ושאי אפשר להתלבט.
<רותם בן דוד: זה או שאני גאה או שאני שייכת לחברה הרגילה.
<רותם בן דוד: הבנתי ברגע שאצא מן הארון או אתלבט בגלוי, הסיטואציה החברתית שלי תשתנה.
<רותם בן דוד: פתאום בי-סקסואלית יהפוך לחלק בלתי נפרד ממה שעולה לראש עת מזכירים או רואים אותי.
<רותם בן דוד: אהפוך לשגרירה התורנית של הקהילה ואוטרד בשאלות כלליות על הקהילה או אף אישיות על עצמי במצב שבעצם נכפה עלי.
<רותם בן דוד: לשמחתי הרבה הגיעו לבית הספר שלי מ-חושן אבל הייתה תחושה של שימור של השוני.
<רותם בן דוד: לא היה צריך להראות לנו שיש דבר כזה הומו, ידענו מה זה, אבל זה נתפס כדבר חיצוני ולא מחובר אלינו בתוך בית הספר.
<עדי ברקו: בכל בתי הספר שיעורי חינוך מיני התרכזו במיניות ובשינויים הפיזיים ולאו דווקא בנושאים שחשוב לשים אליהם לב כמו מגדר, נטייה מינית, יחסי כוחות בין המגדרים והמינים.
<עדי ברקו: השינויים הפיזיים יעצרו באיזשהו שלב אבל המושגים החברתיים יחיו אתנו לעוד שנים רבות.
<רותם בן דוד: אפילו בבתי ספר כמו שלי, דמוקרטיים, בהם המודעות גבוהה יחסית, יש הרגשה דיכוטומית שמבדילה באופן חד משמעי אותי ועוד הומו מהשכבה שלי משאר חברינו לספסל הלימודים.
<רותם בן דוד: עדיין אנחנו השגרירים.
<רותם בן דוד: אני מוצאת שזה בגלל חוסר הקישור שנעשה בין אותם תכנים נוסח אקטיביזם חברתי והחינוך המיני בבית הספר.
<רותם בן דוד: הלהט"ב הוא משהו מוכר אבל לא באמת קשור אלינו.
<רותם בן דוד: כלומר, החברה הסטרייטית.
<רותם בן דוד: כמובן השימוש במילה הומו ונגזרותיה כקללה פחות ניכר, אבל עדיין קיים.
<רותם בן דוד: להרגשתי הרצאה כמו של חושן שמועברת בצורה חד פעמית כהרצאה של שעה, זה לא הפתרון לכל.
<רותם בן דוד: יש להגיע למצב שבכל בית ספר ידעו מיהו להט"ב בצורה שתפגיש את התלמידים עם הנושא בשיח מתמשך שיאפשר לדבר על המורכבויות והקשיים ולפתור אותם ביחד.
<רותם בן דוד: היעדר דיבור על מגדר ומיניות בשיעורי חינוך מיני מביא למצב שלהט"בים וגם מתלבטים במיניותם ובמגדרם לא יודעים כיצד להתמודד עם עצמם ולפעמים לא יודעים שההרגשה שלהם אמיתית וקיימת.
<רותם בן דוד: לסיום.
<רותם בן דוד: משבר זהות שהוא חסר מענה יגרום לתסכול, לדיכאון ובמקרים קיצוניים גם לאובדנות, דברים שהרבה מהחברים הלהט"בים שלנו עברו.
<רותם בן דוד: צריך שנושא כל כך גדול זה, מיניות, יהיה דבר שבשגרה, שהמיניות של הטרוסקסואלים והמיניות של להט"בים כאחד תהיה לגיטימית ומדוברת.
<רותם בן דוד: תודה רבה.
דב חנין: אדוני, משפט אחד.
דב חנין: בהמשך לדברים שלך, נורא חשוב להדגיש שהחוק שאנחנו העברנו כאן שאוסר על אפליה מדבר על איסור אפליה מטעמי נטייה מינית או זהות מגדרית.
דב חנין: אני חושב שזאת החקיקה המתקדמת ביותר מבחינת ההגדרה שקיימת בכלל והיא חלה על מערכת החינוך.
דב חנין: אותן שאלות שאתם מדברים עליהן, הן שאלות שיש עליהן היום, לפחות ברמת החוק, תשובה ברורה.
דב חנין: התשובה הזאת צריכה להיתרגם למציאות, אבל ברמת החוק יש תשובה.
דב חנין: אסור להפלות מטעמי נטייה מינית או זהות מגדרית.
עמרם מצנע: החוק חדש ואנחנו מכירים את זה שחוק נותן איזשהו בסיס, איזשהו כיוון אבל אכיפה שלו היא מאוד מועטה.
עמרם מצנע: הבעיה העיקרית היא מודעות, הסברה, תודעה וכל הדברים האלה ולשם כך גם התכנסנו כאן היום.
עמרם מצנע: משה גרדוס, מנהל בית ספר אנקורי, ראשון לציון.
<משה גרדוס: בוקר טוב.
<משה גרדוס: אני חייב לומר שאני כמנהל מרגיש קצת לא בנוח עת אני שומע את רותם ועדי.
<משה גרדוס: תחושת אי נוחות מהכובע של מנהל אבל בכל זאת אני רוצה להביא את זה מהזווית שלי.
<משה גרדוס: אני מנהל תיכון אנקורי בראשון לציון ואת היזמות החינוכית של רשת אנקורי, רשת חינוך של שבעה בתי ספר אינטרניים ברחבי הארץ.
עמרם מצנע: תסביר לנו מה מהות ההרגשה הלא נוחה.
<משה גרדוס: כי אני קצת נבוך בשמם.
<משה גרדוס: אם למנהלת יש קושי לקרוא לה היא או הוא, זאת שאלה שטעונה בדיקה.
<משה גרדוס: הדיאלוג שלנו עם איגי ועם חושן בשנים האחרונות נגזר מהחזון הערכי שלנו ששם ערך קבלת האחר הוא מקדמת דנא.
<משה גרדוס: בעבר שיתפנו פעולה עם חושן ובשנים האחרונות יותר ויותר עם איגי.
<משה גרדוס: אני מאוד מתחבר למה שרותם אמרה.
<משה גרדוס: יש לי המון הערכה למה שעושים עם חושן, אבל הרצאה חד פעמית, הבנו מהר מאוד שלהתמקד רק בהרצאה או לתת מענה פרטני לילד הומוסקסואל או לסבית או טרנסג'נדר או ילד שמתלבט, זה לא נכון לתת את המענה לילד.
<משה גרדוס: אנחנו צריכים לעבוד באופן מערכתי על הסביבה.
<משה גרדוס: זה לא נכון לראות בתלמיד המתלבט או הלא מתלבט כזירה מרכזית אלא בחברת התלמידים, בחברת השווים כזירה המרכזית בה צריך לעשות את השינוי.
<משה גרדוס: כחלק מהעניין הזה שיתפנו פעולה עם עופר, ערן, מנדי ו-איגי ופיתחנו תכנית עבודה דרך מקצוע האזרחות.