GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רות קלדרון: אנחנו יותר קפיטליסטיים מכם, אנחנו מפלגת מרכז.
רות קלדרון: אני חושבת גם - - -
עמרם מצנע: רגע, את זה צריך לרשום.
רות קלדרון: זה ידוע, לא?
רות קלדרון: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד, גם כיוון שאני לומדת מהתלמוד, שיש מילה כזאת שנקראת אשתיק, שבן אדם מחליט על עצמו לשתוק.
רות קלדרון: אישתיק ויותר לא הקשה בסיפור התלמודי זה מוות, כשבן אדם שהיכולת שלו היא דיבור או לימוד תורה מחליט לשתוק, הוא בעצם מת.
רות קלדרון: כשמכריחים מוזיקאי לשתוק זה סוג של המתה ועם הרבה אמפתיה ורצון לעזור למצב הכלכלי של חברות התקליטים, זה לא יכול להיות - - -
<איה כורם: הם לא מסכנים, הם באו ביגואר.
רות קלדרון: יגואר זה זכותו.
רות קלדרון: הוא עבד בשביל זה.
<קריאה: גם בזה את לא מדייקת?
<איה כורם: הם באו ביגואר, אני באתי ביונדאי גטס 2002.
עיסאווי פריג': אז את לא ממעמד הביניים.
<קריאה: גם בזה היא לא מדייקת.
רות קלדרון: הפרוטסטנטים האמריקאים אומרים שאם אדם הוא עשיר כנראה אלוהים אוהב אותו והוא עבד.
רות קלדרון: הקתולים והישראלים אומרים שאם אדם הוא עשיר, כנראה הוא עשה משהו לא בסדר.
רות קלדרון: אני לא חושבת שכל העשירים הם לא בסדר, אני חושבת שאסור לסתום להם את הפה.
רות קלדרון: זהו.
עמרם מצנע: איה, בבקשה.
<איה כורם: אמרו כאן הרבה דברים עליי.
עיסאווי פריג': את יכולה להתחיל בשיר יפה כזה.
<איה כורם: אז זהו שלא, זו הבעיה.
עמרם מצנע: היא מיד צריכה להתחלק איתו.
<איה כורם: בדיוק.
<איה כורם: נאמרו פה הרבה מאוד דברים וחלקם חרו לי יותר מאחרים.
<איה כורם: אני חושבת שברמה האישית כל הזמן חוזרים לעניין הזה שאני איזה שהיא דוגמה יחידה, אני הבן אדם היחיד שזה קרה לו, זה לא קרה יותר לאף אחד.
<איה כורם: לא, אני הפסדתי הכול, בגלל זה יכולתי לבוא לפה ולספר לכם על זה.
<איה כורם: לא רק זה, אם הייתי הבן אדם היחיד שזה קרה לו, רוני בראון פה מחמיא לי על הקמפיין הפנטסטי, אני לא עשיתי שום דבר, אני פשוט צודקת.
<איה כורם: אני פשוט צודקת, בגלל זה היה לי כל כך קל לגייס את כל האמנים המובילים האלה שיושבים פה היום.
<רוני בראון: אני מכיר כמה שאמרו - - -
עיסאווי פריג': יאללה, בוא נקשיב.
עיסאווי פריג': עכשיו זה במאני טיים ואתה מתערב.
<איה כורם: הצעת החוק הזאת לא רטרואקטיבית, היא לא אינטרס פרטי שלי, היא לא משנה לי כלום, היא סיבכה לי את החיים, זה כל מה שאני עושה בשנה האחרונה, כי אני פשוט מאמינה שצריך לתקן פה משהו מאוד מאוד מאוד מאוד אקוטי.
<איה כורם: אתם באים להגן פה על האינטרסים שלכם ואני מכבדת את זה, אתם אנשי עסקים מוצלחים, אתם משקיעים השקעות מוצלחות באמנים והאמנים האלה מניבים לכם פירות.
<פנינה אדרי: הלוואי שהיית צודקת.
<איה כורם: אני חושבת שבאים לספר לכם פה סיפורים ועיקר הסיפורים קשורים לסיכון ההשקעה הפנטסטית שהם משקיעים באמנים.
<איה כורם: עכשיו אוקיי, רוני בראון 30 שנה, איציק אלשייך 40 שנה?
<איה כורם: 30.
<איה כורם: אני בעסקי המוזיקה 10 שנים, אני יודעת פחות, אבל אני יודעת כמה השקיעו בי, כמה כסף חזר, אני יודעת כמה השקיעו בקולגות שלי, כמה כסף חזר, אני יודעת מה האנשים האלה היו צריכים לסכן.
<איה כורם: כשנכנסים למערכת יחסים כזאת אתה יושב בבית, כותב שירים, אף אחד לא משלם לך על זה כסף.
<איה כורם: אם בחו"ל יש תשלום מינימלי עבור שעת הקלטה, שעת חזרה, אתה לא מקבל כסף על העבודה שלך, אתה בא ומעניק לאנשים האלה בחינם נכסים של קניין רוחני, נכסים ש-70 שנה אחרי מותי ימשיכו להניב פירות.
<איה כורם: לא זאת אף זאת, כמו שלמדתי להגיד השנה, יש כאן חתונה קתולית.
<איה כורם: אני מתחתנת רק איתם, אבל הם מתחתנים עם כל העולם ואחותו.
<איה כורם: אני מסכנת כאן, כמו שדב חנין אמר בצורה יוצאת מן הכלל קודם, לא רק כסף, לא רק את השנתיים שלוקח לי לעבוד על אלבום ובזמן הזה אני צריכה להתפרנס, לא יודעת מאיפה, אני מסכנת כאן את השם שלי, את השירים שלי, אני בוחרת בן אדם אחד.
<איה כורם: לקחת את האוצר הזה, שהוא יקר ללבי יותר מכל דבר אחר, כי אני לא בעסק הזה בשביל כסף, אני בעסק הזה בשביל השירים שלי, לקחת את האוצר הזה ולטפל בו, אם הוא לא מטפל בו נכון אני לא יכולה לשבור את מערכת היחסים הזאת.
<איה כורם: אם הוא משקיע באמן אחר ולא משקיע בי, כי האמן הזה מניב לו יותר, אין לי שום דבר לעשות בקשר לזה.
<איה כורם: אם הוא מחליט להקפיא אותי ולשים אותי בפריזר למשך 5 או 10 שנים, אין שום דבר שאני יכולה לעשות בקשר לזה.
<איה כורם: זאת אומרת שמערכת היחסים הזאת, ואני מאוד מכבדת את הקיום של החברות האלה, לא שהם יחתימו אותי אי פעם אחרי הסיפור הזה, אבל אני שמחה מאוד ש - - -
<רוני בראון: תביאי שירים טובים - - -
<איה כורם: אני בטוחה שחברות התקליטים ומערכות היחסים האלה בין אמן למשקיע לא הולכות לשום מקום, הכיס העמוק הזה הוא חשוב ואנחנו שמחים שיש מי שמעודד יצירה ישראלית, בגלל זה כשניסחנו את החוק הזה ביחד איתך ועם דב ועם צוות מאוד מאוד רציני של אנשים, כל מי שהיה מוכן השתתף בסיפור הזה הייתי בטוחה, באמת, הייתי מאוד מאוד תמימה אז, זה היה לפני שנה, הייתי בטוח שמי יתנגד לדבר הזה?
<איה כורם: אני ממש ישבתי מול הנייר הזה ואמרתי 'וואו, מי יעז להתנגד לדבר הזה?
<איה כורם: זה כאילו הצדק בהתגלמותו'.
<איה כורם: הדברים האלה שכתובים פה, ניסינו לנסח משהו שלא רק מגן על אמנים, אלא גם לא פוגע בחברות תקליטים.
<איה כורם: יש המון המון דברים שצריכים לתקן בשוק הישראלי והצעת החוק הזאת לא מגרדת אפילו את קצה הקרחון.
<איה כורם: היא המינימום של המינימום של המינימום של להתייחס אל האמנים לא כאל סחורה, לא כאל כוס, לא כאל בקבוק, לא כאל נייר, אלא כאל בני אדם.
<איה כורם: בן אדם לא יכול לשבת בחוזה של 18 שנה והוא לא יכול לשבת בחוזה של 25 שנה בלי זכות יציאה.
<איה כורם: אם יגידו לי שהחוק הקיים מספיק, מי שאומר את זה, שיבוא ויחזיר לי את חצי המיליון שקל שעלה לי להשתחרר מהחוזה שלי, ועדיין לא הצלחתי.
<פנינה אדרי: סליחה, אני חייבת לשאול אותך, למה חתמת?
<פנינה אדרי: למה היא חתמה?
<קריאה: זאת לא שאלה רלוונטית.
<איה כורם: את יודעת מה?
<איה כורם: חתמתי כי אני מטומטמת.
<איה כורם: אני מטומטמת ובגלל זה חתמתי.
<פנינה אדרי: את ממש לא נראית לי מטומטמת.
עמרם מצנע: איה, תמשיכי.
<איה כורם: אני אתייחס לדברים שפנינה אומרת.
<איה כורם: אני אחדד ואומר, חתמתי כי אני מטומטמת.
<איה כורם: אני לא היחידה המטומטמת, יש המון מטומטמים והחוק צריך להגן עלינו.
<איה כורם: אנחנו מטומטמים.
<איה כורם: החוק לא מגן רק על החכמים ורק על העשירים ורק על המוצלחים ורק למי שיכול לשלם ללוביסטים ורק למי שיכול לקנות חוות דעת של גבריאלה שלו 8 עמודים.
<איה כורם: לנו אין כסף.
<אפרים שמיר: גם טמטום זה לא ניסיון לרצח.
<אפרים שמיר: על רצח לא יושבים 25 שנה.
<קריאה: זה לא טמטום, זה פערי ידע ופערי כוח.
עמרם מצנע: זה הדיוטות.
<אפרים שמיר: זה לא נגד החוק להיות מטומטם.
עיסאווי פריג': היא הגדירה את זה ככה.
רות קלדרון: כולנו מול הבנק חתומים על דברים כאלה.
<איה כורם: יושב אמן, כבול בצורה בלעדית בחוזה לחברה, 18 שנה במקרה שלי, 25 שנה במקרה של הבחורה היפה הזאת שיושבת פה לידי, אין לו הבטחת הכנסה מינימלית, אין לו פנסיה, אין לו ביטוח בריאות, המפיק או המנהל או המשקיע יכול לנהל את מערכת היחסים הזאת כראות עיניו ובהרבה מאוד מהמקרים אין נקודות יציאה.
<איה כורם: זאת אומרת שאם אתה אכלת אותה, לא סתם אכלת אותה, אם חתמת על חוזה לא טוב, לא סתם חתמת על חוזה לא טוב, אתה תישאר בחוזה הזה כל הקריירה שלך, כל השנים הכי פוריות שלך, כל השנים הכי פעילות שלך ואז מה?
<קריאה: יש נקודות יציאה, רק זה עולה כסף.
<פנינה אדרי: אני מוכרחה לשאול אותך אם לא יכולת לצאת מהחוזה.
<איה כורם: אני לא יכולתי לצאת מהחוזה.
<פנינה אדרי: זה עניין כספי, לא?
<איה כורם: לא, לא נתנו לי - - - אני אגיד משפט אחרון, אני לא אנהל פה הליך משפטי, כי הוא עדיין עומד על כנו, אבל החוזים שלך, ראיתי אותם, הם בסדר, והחוזים שלך, ראיתי אותם, הם בסדר, בגלל זה אני לא מבינה את הישיבה שלכם פה.
<איה כורם: אתם יודעים יותר טוב ממני שיש שחקנים בשוק הזה שהם מנצלים ונצלנים.
<פנינה אדרי: אז לא צריך לחתום אצלם.
<איה כורם: ואני חושבת שהדמגוגיה הזאת של לבוא ולהגיד 'אין חוזים כאלה', זה מעשה מכוער.
<איה כורם: עכשיו סיימתי.
<פנינה אדרי: אז לא צריך לחתום שם.
<רוני בראון: אתם מגבילים אותנו ב-7 שנים.
<רוני בראון: מה זה 7 שנים?
עיסאווי פריג': רוני, אולי תקשיב לי לכמה דקות, יכול להיות שאני אגיד דברים שלא ימצאו חן באוזניך, אבל בואו נלמד להקשיב.
<רוני בראון: אני אוהב סוגים שונים של מוזיקה.
עיסאווי פריג': יצא לי לדבר אחרי איה וזה מאוד חידד לי את החשיבה ואת הדעה.
עיסאווי פריג': אני אגיד לכם את האמת.
עיסאווי פריג': בסיעתי מרצ, חתמנו כולנו על הצעת החוק של יושב ראש הוועדה מצנע מתוך אמונה שלמה שכך צריך להיות.
עיסאווי פריג': עכשיו אני שמעתי את הדיון ואני מנסה לראות ולחשוב קצת בהדמיה יותר.
עיסאווי פריג': על מה אתם נלחמים?
עיסאווי פריג': אתם נלחמים על כסף, כואב לכם, אתם נלחמים על כסף.
עיסאווי פריג': אריאל הורוביץ הגדיר את זה נהגי המוניות והם מעטים.
<רוני בראון: זה מעליב.
עיסאווי פריג': זה לא מעליב.
עיסאווי פריג': אני רואה את המלחמה שאתם מציגים, על מה אתם נלחמים?
עיסאווי פריג': על עוד מיליון שקל?
עיסאווי פריג': לשעבד אנשים?
עיסאווי פריג': יש בעיה - - -
<פנינה אדרי: על עיקרון.
<רוני בראון: על עיקרון, זה לא כסף.
עיסאווי פריג': שמעתי אתכם טוב ואני לא נולדתי היום, אני בן 52 וחי את החברה ואת ההוויה הישראלית מצוין ומודע לכל התהליך הזה ומודע לזה טוב.
עיסאווי פריג': אתם נלחמים על כסף, על שליטה, על שעבוד.
עיסאווי פריג': אני לא אחזור על כל ההגדרות של האנשים ואתם מוציאים את זה ביצר ורואים שאתם יוצאים.
עיסאווי פריג': על מה?
עיסאווי פריג': אפילו בכדורגל אתה יכול להיכנס לשנת הסגר ולהשתחרר מקבוצה.
עיסאווי פריג': אני לא מבין על מה אתם מתעצבנים.
עיסאווי פריג': יש בעיה, אתם צריכים לשתף פעולה - - -
<רוני בראון: לנו אין בעיה.
עיסאווי פריג': שמעתי.
עיסאווי פריג': יש בעיה, צריך לשתף פעולה להוציא אותה.
עיסאווי פריג': אתה לא יכול להחזיק בן אדם לכל החיים תחת - - -
<פנינה אדרי: אנחנו לא מחזיקים.
עיסאווי פריג': אתה מחזיק.
<רוני בראון: אנחנו לא מחזיקים.
<רוני בראון: אתה לא תגיד לי מה אני מחזיק.
עמרם מצנע: רוני, לא על כל דבר צריך להגיב.
עיסאווי פריג': והטענה של חוק החוזים, איזה שם יפה, עם המלל הקטן שאתה בן אדם צמא להוציא שירה, צמא לתרגם תחביב ואתה תופס אותו ביד, עושק אותו לפעמים.
עיסאווי פריג': אתה עושק אותו.
עיסאווי פריג': תשמע טוב מה שאני אומר.
עיסאווי פריג': לא אתה באופן אישי, אלא המתווה הזה.
עיסאווי פריג': החוק, תמיד יהיה עוול לאנשים, זה נכון, לא תמיד יש לך מסי, זמר שהוא מסי שיעשה מיליונים, נכון, אבל אל תתבכיינו לי שאתם משקיעים כסף, מוציאים, עושים, מכניסים לאולפנים.
עיסאווי פריג': אתם לא לשכת סעד, אתם עושים את זה עד שתמצאו את הגז וכשזה יגיע אתם המלכים.
<פנינה אדרי: וזה אסור?
עיסאווי פריג': אז אני מבקש מהיושב ראש, חברים, הצעת החוק הזו הכרחית.
עיסאווי פריג': צריך לחשוב על תיקונים פה ושם בכדי למצוא את המתכון שירצה את כל הצדדים, אבל היא הכרחית.
עיסאווי פריג': אתם לא יכולים להמשיך לשעבד ולנצל את האמנים במוזיקה בצורה שעשיתם עד עכשיו.
עיסאווי פריג': די, די, די.
עיסאווי פריג': ואל תנסו ללכת ככה, תפסידו.
<רוני בראון: אני יכול דבר אחד ספציפי?
עמרם מצנע: אפרים שמיר.
עמרם מצנע: אני צריך שתירגע ואז אני אתן לך לדבר.
<רוני בראון: אני רגוע לחלוטין, נשבע לך שאני רגוע.
עמרם מצנע: אז כמה דקות.
<אפרים שמיר: אם אתה רגוע תתנהג כמו בוגר.
<רוני בראון: הבת שלי שאלה אותי מתי אני אתבגר, אז זה לא יעזור הרבה.
<אפרים שמיר: אז אני ממליץ לך, בסוג כזה של מרחב להתנהג כמו בוגר.
<אפרים שמיר: אנחנו חברים ואני אוהב אותך ומעריך אותך, אבל אני רוצה לומר לך ככה.
<אפרים שמיר: קודם כל אני רוצה למחות על הניסיון שלכם להוריד מערכם של האמנים שנמצאים כאן בכך שהחשובים לא הגיעו.
<אפרים שמיר: זה פחות או יותר הגישה שלכם לאמנים, התנשאות של החזק על החלש.
<אפרים שמיר: זה קודם כל.
<אפרים שמיר: אתם אנשים מנוסים, בעלי עסקים, בעלי כישרון בתחום העסקים ובעלי כוח ובעלי תקציבים לממש ייעוץ משפטי.
<אפרים שמיר: כשבאים אליכם אמנים צעירים, ילדים בעלי חלום, שכל מה שהם רוצים זה לבטא את החלום שלהם אתם עומדים בפניהם כשאתם בעמדה פי אלף יותר חזקה משלהם, אתם מנצלים אותם.
<אפרים שמיר: אגב, הדיון הזה הוא לא על הליקון, הדיון הזה הוא על כל הצד שלכם, שלכם, סליחה, אבל הדיון הוא גם על מפיקים פרטיים שמנצלים את חולשתם של האנשים האלה ושמים אותם על - - - הם לא ביצעו רצח ואתם שמים אותם במצב של מאסר עולם בלי אפשרות להשתחרר, בלי אפשרות לשנות דעה.
<אפרים שמיר: כמו שאיה אמרה, יכול להיות שאנחנו מטומטמים ויש מצב, כי הרבה פעמים אמנים הם אנשים שרוטים בעלי לקויות מכל מיני סוגים שכל מה שדוחף אותם זה התלהבות והקריאה הפנימית שלהם לעשות את הדברים האלה.
<אפרים שמיר: הדבר באמת הכי פחות חשוב להם זה כסף על אף שגם מה לעשות הם רעבים וצריכים לאכול וגם להם נולדים ילדים שצריך לפרנס אותם, אבל הם ברוב טמטומם, ואני לא חושב שטמטום הוא נגד החוק, ואי אפשר להעניש בן אדם שהוא מטומטם.
<אפרים שמיר: כולנו מטומטמים בעבר.
<אפרים שמיר: רוב הזמן האמן הוא מין סוג של אילה שמסתובבת ביער ומקווה שאין שם אריות.
<אפרים שמיר: אבל אתם אשכרה נצלנים, אתם מנצלים את העמדה שלכם, והגישה שלכם, בכך שאמרתם שלא הגיעו לפה אמנים חשובים, היא מתנשאת ויהירה ומקוממת.
<רוני בראון: רק אני אמרתי את זה ולא אמרתי חשובים.
<פנינה אדרי: אבל היא גם נכונה.
<רוני בראון: אמרתי 'תסתכלו מי לא נמצא'.
<אפרים שמיר: את תסלחי לי, אבל אני מחזיק מעצמי אמן חשוב.
<אפרים שמיר: אני לא נוסע ביגואר.
<פנינה אדרי: גם אני לא.
<רוני בראון: אני גם לא נוסע בפברואר.
<אפרים שמיר: רוני, תתבגר, אינענדינו, זה שיחה של מבוגרים.
עמרם מצנע: אפרים, תודה.
<רוני בראון: אני יכול עכשיו ל - - -
עמרם מצנע: אחרי סתיו שפיר.
סתיו שפיר: אני רוצה קודם כל להודות לאמנים הנפלאים שהגיעו לפה, שהם כולם חשובים, ההבדלה הזאת מצמררת אותי, על האומץ לבוא לפה ולעמוד מול חבורה של אנשים שבמידה רבה העתיד והקריירה המוזיקלית של חלק מהאנשים שיושבים פה תלויים בהם וזה אומץ גדול להיות פה.
סתיו שפיר: אז כל הכבוד לכם וכל הכבוד לאיה על הקידום של ההצעה הזו לאורך כל השנה.
סתיו שפיר: לפני שבוע-שבועיים ישבתי באוטו בערב יום שישי ושמעתי תכנית מדהימה ברדיו על המקור של הלחן של התקווה והפעם הראשונה שהתחילה המנגינה של הבית הראשון של התקווה זה בכלל ב-1400, זה התחיל מיהדות ספרד ומשם זה נלקח ועלה ועבר כל מיני גלגולים עד שזה הגיע והפך להיות המנון המדינה בלחן הקיים היום.
סתיו שפיר: אני רק מנסה לחשוב מה היה קורה אם ב-1400 היו חלים על עולם המוזיקה הכללים והחוקים והחוזים שחלים עליו היום.
סתיו שפיר: הרי אין שום סיכוי שההמנון הזה היה בכלל מגיע אלינו, כי כבר הייתה איזה חברה מחתימה את אותו רב יהודי ספרדי שכתב את הלחן הראשוני על חוזה ל-25 שנה, אם במקרה הוא לא היה מצליח להוציא לחנים חדשים אז יכול להיות שהוא היה נשאר תקוע איתו או שהיו מקפיאים לו את המנגינה הזו מלכתחילה וכל הגלגולים האחרים שהוא עבר בדרך, זה פשוט לא היה מגיע אלינו.
<רוני בראון: למה שיקפיאו?
סתיו שפיר: ואני אומר משהו אחר, בשביל הרבה מהנוכחים פה בחדר מוזיקה היא הדבר הכי קרוב לחוויה דתית מכל דבר אחר.
סתיו שפיר: השיח הזה פה, שמתייחס למוזיקה כאל מוצר, ואני לא אומרת את זה בתלונה כלפיכם, מוזיקה גם עושה כסף וזה בסדר שהיא עושה כסף, אבל אי אפשר להתייחס אליה רק כמכשיר לעשיית כסף כי זה פשוט לא זה.
<רוני בראון: מי מתייחס לזה - - -
סתיו שפיר: די, באמת.
סתיו שפיר: תתייחס לדיון קצת בכבוד.
סתיו שפיר: אומרים על הכנסת שהיא רעשנית, אז קצת בכבוד.
עיסאווי פריג': ועל מה אתה מתרגש?
סתיו שפיר: מוזיקה היא גם נכס ציבורי ומעבר לזכות שיש לכם למכור תקליטים ולזכות שיש לאמנים להרוויח כסף על היצירה שלהם יש לציבור זכות לשמוע את היצירה הזו ולהשתמש ביצירה הזו, וגם הזכות הזו, זו חובה של המדינה להגן עליה.
סתיו שפיר: חובה לא פחות גדולה מהחובה שלנו להגן על היכולת שלכם לעשות כסף ועל היכולת שלהם לחיות מהיצירה שלהם.
סתיו שפיר: זו עוד חובה.
<פנינה אדרי: סליחה, אולי המדינה צריכה להשקיע בזה כסף.
סתיו שפיר: אני מסכימה איתך.
סתיו שפיר: המדינה צריכה להשקיע בזה כסף וחבריי, שלמדו ביחד איתי ברימון לפני כמה שנים, לפחות חצי מהם נמצאים היום בחו"ל, כמו שאמר אריאל הורוביץ, מאחר שבאמת נורא קשה להתקיים פה ממוזיקה, הסיכויים להצליח הם סיכויים קטנים, מי שבוחר בדרך הזו הוא בן אדם אמיץ מאוד ובמדינות אחרות משקיעים באמנים צעירים, הרבה מאוד כסף, ועוזרים להם גם בדברים האחרים שקורים במהלך תקופת היצירה.
סתיו שפיר: אמרה את זה איה, בזמן שאני יושבת וכותבת שירים אני צריכה לדאוג למשכורת מאיפה שהוא, אני צריכה לדאוג להכניס כסף הביתה, הסיכוי שהשירים האלה יהפכו באמת למשהו שהוא מתנגן ברדיו ברפיט הוא סיכוי בסופו של דבר לא כל כך גדול ובהרבה מאוד מדינות משקיעים בצעירים ובאמנים צעירים שעושים את זה, לא רק באמנים צעירים, אלא באמנים בכלל, ומאפשרים להם ללכת בדרך הזו.
סתיו שפיר: ברור שהמדינה צריכה להשקיע ואני מאוד תומכת בהצעת החוק להגדיל את תקציב התרבות, שגם ההצעה הזו מטופלת פה בוועדה.
סתיו שפיר: זה מאוד חשוב, זו חובה של המדינה והיא חובה לא רק בשביל האמנים, היא חובה בשביל הציבור, כי זה אחד הנכסים הכי חשובים שיש לנו כציבור.
סתיו שפיר: ואני אומר דבר על חוזים.
סתיו שפיר: אנחנו עובדים עכשיו על חוק לשכירות הוגנת.
סתיו שפיר: גם בחוק הזה באים אנשים ואומרים לנו 'מי אתם שתגידו לנו איך לכתוב את החוזה?
סתיו שפיר: אם שוכר דירה חתם על חוזה שבו במידה שהוא עשה נזק בבית אז הוא צריך לקפוץ מהגג אז זה בעיה של השוכר שהוא חתם על חוזה כזה'.
סתיו שפיר: וואלה, אני חושבת שזה לא.
סתיו שפיר: אנחנו כמדינה חייבים לדרוש שחוזים יהיו הוגנים, צריכה להיות הגינות בסיסית.
סתיו שפיר: אנחנו צריכים לשמור על הזכויות שלכם.
סתיו שפיר: מותר לכם לעשות כסף, אבל אנחנו חייבים להגן על האנשים שהם בסוף בצד החלש של המתרס הזה ולהגן עליהם כשהם חותמים על החוזה הזה.
סתיו שפיר: לא יכול להיות, אני יושבת פה מול חוזה של אמנית שחתמה על חוזה מול המנהל שלה, אני לא אציין את השמות, היא תוכל לדבר על זה בעצמה, אבל 25 שנה של חוזה.
סתיו שפיר: אם היא פוגעת בחוזה היא משלמת 5 מיליון שקלים.
סתיו שפיר: אם הוא רוצה הוא יכול להחליט לא לעשות שום דבר עם המוזיקה שלה, לא לאפשר לה להופיע, היא לא יכולה לעשות כלום, היא לא יכולה להופיע, היא לא יכולה לשיר, היא לא יכולה לנגן, היא לא יכולה להלחין.
סתיו שפיר: איזה מין דבר זה?
<פנינה אדרי: אנחנו לא מכירים אף חוזה כזה.
סתיו שפיר: חברים, לא צריך להתנהג פה בבריונות, חבל.
סתיו שפיר: אנחנו אמורים להיות באותו צד, כולנו בעד המוזיקה.
סתיו שפיר: הדברים האלה צריכים להסתיים והצעת החוק הזו צריכה לעבור בהקדם ולדאוג לעתידם של המוזיקאים בארץ, אבל גם לעתיד המוזיקה בארץ, שבלעדיה באמת שאין לנו כלום.
עמרם מצנע: יואב קוטנר.
<יואב קוטנר: אני מגלי צה"ל.
עמרם מצנע: זה לשם גילוי נאות.
<יואב קוטנר: את רוב הדברים שאני חושב אמרו, משני הצדדים אגב.
<יואב קוטנר: אני מרגיש כמו שיש ריב בין אבא ואמא ומה להחליט, מה להגיד.
<יואב קוטנר: מהצד זה נראה כאילו יש פה בעיה שדווקא אומרים את זה לחבר'ה האלה, כי גם NMC הד ארצי, גם הליקון, אפילו איה כורם אמרה את זה, הם לא עושים חוזים כאלה, אז בעצם הם נדרשים להגן על עמדה שהם בעצמם - - -
רות קלדרון: שיצטרפו לחוק.
<פנינה אדרי: אנחנו מתנגדים לעיקרון.
<רוני בראון: אם היו נותנים לי להגיב הייתי אומר את זה עכשיו.
עמרם מצנע: לדעתי אתה מגיב כל הזמן, זה בסדר.
<יואב קוטנר: אני רוצה להגיד דבר בתור אחד, אני קורא לעצמי חרי"ן, חוקר רוק ישראלי נקודתי.
<יואב קוטנר: בתור אחד שבאמת מתעסק וחוקר את המוזיקה כבר הרבה שנים, מאז ומתמיד היה מתח בין האנשים, זה לא משנה אם זה היה המלך שנתן לבאך כסף שהוא יכתוב לו שיר, או שזה היה המפיק של הביטלס, או חברת התקליטים של ברוס ספרינגסטין.
<יואב קוטנר: תמיד יש את המתח בין האנשים שמשקיעים בזה ובין האנשים שהם היוצרים.
<יואב קוטנר: אני חושב שזה דבר מאוד לגיטימי ובלי זה התעשייה הזאת לא יכולה להתקיים.
<יואב קוטנר: אני חושב שכל הדיון פה הוא בעצם על כמה זמן אפשר לתת לבן אדם להיות שבוי בחוק הזה.
<יואב קוטנר: הם טוענים שאצלם אין בעיה כזאת, אז יכול להיות הם לא הבעיה.
<יואב קוטנר: יש מפיק אחר או אמרגן שאצלו הבעיה היא כזאת, אז כן.
<יואב קוטנר: אני רק רוצה להוסיף עוד משפט אחד על העניין הזה.
<יואב קוטנר: רוב האנשים שאני מכיר, רוב היוצרים, השנים הראשונות שלהם הם השנים, עוד אין להם את המחשבות על הפרנסה ועל המשפחה ולא אכפת להם אם זה יצליח או לא, הם רוצים לבטא את עצמם.
<יואב קוטנר: 10 השנים הראשונות האלה הן בדרך כלל השנים הכי פוריות, יש מקרים מסוימים שבן אדם גם בגיל 80, לאונרד כהן עדיין עושה שירים נהדרים, אבל רוב האנשים - - -
<אפרים שמיר: זה לא בארץ.
<אפרים שמיר: בארץ אין זמר בן 80 שעדיין עושה.
<יואב קוטנר: אריק איינשטיין גם בגיל 74 עדיין הקליט שירים נהדרים.
<רוני בראון: גם יוסי בנאי.
<יואב קוטנר: לא משנה, אבל זה המעטים.
<פנינה אדרי: שלמה ארצי בגיל 65 הוא בראש ה - - -בואו לא נשכח את זה, וחתום 40 שנה בחברה.
<יואב קוטנר: נכון, אבל אלה האנשים המעטים.
<יואב קוטנר: לסיום, אני חושב שהוויכוח הוא לא האם לחברות התקליטים או לאמרגנים או למפיקים מותר להחתים או לא, אני חושב שכולם מסכימים שמותר, רק צריך לדייק את העניין הזה של היציאה ולזכור שהשנים הראשונות הן השנים הטובות.
<יואב קוטנר: אם תרצו אני אראה לכם קטע מדליק של אריק איינשטיין, שהבאתי במקרה.
<יואב קוטנר: שהוא מדבר.
עמרם מצנע: ג'ולייטה, בבקשה.
<ג'ולייטה אגרונוב: צהריים טובים.
<ג'ולייטה אגרונוב: קודם כל המון המון תודה, באמת, זה לא מובן מאליו שאנחנו יושבים כאן ודנים.
<ג'ולייטה אגרונוב: לא תכננתי לדבר, אני פחות טובה בדיבורים, אני טובה בלעלות על הבמה ולהגיד 'חבר'ה, בואו נעשה שמח', אבל טוב, גם זה חלק כנראה מהעניין.
<ג'ולייטה אגרונוב: הרבה אמרו כאן שהנושא של איה הוא משהו שהוא יוצא דופן.
<ג'ולייטה אגרונוב: אז אני רוצה להגיד לכם, אהלן, נעים מאוד, שמי ג'ולייטה ואני חתומה על חוזה של 25 שנים, חוזה שהוא 360, שלוש התחייבויות של המנהל שהוא אומר שהוא ישתדל לתת את מרב מאמציו, הוא לא מתחייב ליותר מדי, כל השאר הם שלי.
<ג'ולייטה אגרונוב: אמרתי שאני אגיע לכאן ואני לא אתרגש, אבל זה קשה קצת.
רות קלדרון: מה זה 360.
<ג'ולייטה אגרונוב: זה חוזה שאני מנועה מלעשות - - - אני פשוט לא יכולה לעשות כלום.
<קריאה: - - - מגיעים לאותו בן אדם.
עיסאווי פריג': ואסור לך גם לדבר על זה, אני מבין.
<ג'ולייטה אגרונוב: כן, אני לפני הליך משפטי.
<ג'ולייטה אגרונוב: היה לי נורא קשה, כי זה להגיע לעורך דין והוא אומר לך 30,000-35,000 שקל ואני חתומה לחוזה של 25 שנים ואני חתומה כבר שנתיים וחצי ובשנתיים וחצי האלה לא עבדתי ולו פעם אחת.
<ג'ולייטה אגרונוב: אני ישבתי בבית שנתיים וחצי ולא השתכרתי.
<ג'ולייטה אגרונוב: כשהגעתי לבן אדם ואמרתי לו, 'חבר, אני מבינה שיש אסטרטגיה ואולי קשה ואלה דברים שלוקחים זמן, מה אני עושה בינתיים?
<ג'ולייטה אגרונוב: ' אז התחילו התירוצים, 'את לא מעניינת, אין לך ביקוש, את נורא בעייתית', זה הטענות, 'את לא זמרת מי יודע מה', אלה המילים.
<ג'ולייטה אגרונוב: אז אמרתי, 'אוקיי, הבנתי כל מה שאמרת, בכל זאת איך אני אוכלת?
<ג'ולייטה אגרונוב: איך אני חוזרת הביתה ואני ממלאה את המקרר?
<ג'ולייטה אגרונוב: ' אז הוא אמר לי 'את יכולה לעבוד אצלי כמזכירה באולם האירועים שלי ואני אשלם לך משכורת וככה גם תקדמי את עצמך, את תהיי מול העיניים שלי ואני אוכל לראות אותך וככה אני אזכר שיש לי אותך'.
<ג'ולייטה אגרונוב: אלה המילים, באמת, זה מה שהוא אמר לי.
<ג'ולייטה אגרונוב: אני לא אציין פה שמות, זה אחד המנהלים הגדולים, שמו הולך לפניו, הוא מנהל את אחד הזמרים הכי גדולים במדינת ישראל.
<ג'ולייטה אגרונוב: אני חייבת לציין שזו לא חברת תקליטים, זה מנהל אישי.
<קריאה: זה בדיוק העניין.
<קריאה: אפשר לדעת מי זה?
<ג'ולייטה אגרונוב: לא, אני לא יכולה כרגע, כי אני לפני הליך משפטי, אז לצערי אני לא אוכל להגיד שמות.
<קריאה: תרשמי, אני אגיד.
<ג'ולייטה אגרונוב: ואני לא עובדת.
<ג'ולייטה אגרונוב: וכשפניתי אליו וביקשתי להשתחרר ואמרתי 'אוקיי, אני מבינה, יכול להיות שדברים לא הולכים בחיים, אתה עסוק באולם האירועים שלך, באמן שלך ויש לך - - - בוא תשחרר אותי, תן לי להמשיך את החיים שלי', כי אין לי תואר ואני לא למדתי מעולם שום דבר, אני מגיל 8 מופיעה ושרה וזה הדבר היחיד שאני יכולה להשתכר ממנו.
<ג'ולייטה אגרונוב: אז הוא אמר לי 'אוקיי, תשלמי לי פיצוי', שהוא מוזכר בחוזה, 'וקחי בחשבון גם שאת לא תתעסקי יותר במוזיקה בחיים שלך'.
<ג'ולייטה אגרונוב: זה האיום שקיבלתי.
עמרם מצנע: שני משפטים, רוני.
<רוני בראון: קצת יותר, אתה תשמח.
עמרם מצנע: שלושה, לא יותר.
<רוני בראון: קודם כל שכנעת אותי.
<רוני בראון: אני לא שמעתי אותך לפני זה, אני השתכנעתי בעקבות מה שאת אומרת שאנחנו צריכים להירתם ולהגן על אלה שנפגעים בצורה שאת נפגעת.
<רוני בראון: לא שמעתי בחיים שלי על הסכם של 25 שנה או 5 מיליון פיצויים.
<רוני בראון: זה מטורף, אז אם התוצאה של הדיון הזה היא שבאתי לפה בשביל להשתכנע להגן על החלש, אז אני בעד.
<רוני בראון: אתם שמעתם את איה ושמעתם אנשים אחרים, כולם באים ואומרים - - - איה, יש לי הרבה כבוד, אני חושב שצריכים להגיד פה שאנחנו גם איכשהו עובדים ביחד בצורה כזאת או אחרת, או עקיפה, עם הליקון או עם אורי וגיא וכל הדברים האלה - - -
<איה כורם: אתה צריך לרענן את זיכרוני.
<רוני בראון: אני ארענן, אבל זה סיפור אחר.
<רוני בראון: אני חושב שהבעיה העיקרית כאן היא שמי שהציע את החוק הזה מנסה לנסח משהו שכוונותיו טובות אבל יוצא לו זבוב בלי רגליים לא שומע.
<רוני בראון: אני חושב שהטעות העיקרית אולי, אולי מרוב כוונות טובות, לא שותפנו בתוך התהליך הזה.
<רוני בראון: אז אולי היה צריך לשתף - - -
עמרם מצנע: זה השיתוף.
<יצחק אלשייך: מראש, לפני ההצעה.
עמרם מצנע: אין מראש, זה השיתוף.
עמרם מצנע: ודרך אגב אני גם אומר לך, אני מבקש שעם עורכי הדין שלכם תציעו את ההצעה שלכם.
<רוני בראון: אני מציע שאנחנו ניקח את החוזים שלנו וניתן לכם אותם - - -
עמרם מצנע: לא, תציע מה לתקן בחוק המוצע כדי שימנע מקרים כאלה ולא ישפוך את התינוק עם המים, כדבריך.
עיסאווי פריג': זו הדרך היחידה שיש לך עכשיו.
עמרם מצנע: לירון.
עמרם מצנע: אני עכשיו נותן לנציגות של משרד המשפטים או המשרדים הממשלתיים השונים לומר.
<לירון מאוטנר לוגסי: קודם כל חשוב לי לפרוטוקול גם לציין שהממשלה כידוע תמכה בקריאה טרומית בלבד ומאוד היה חשוב לנו לבוא לפה לדיון, גם אמרנו את זה, באמת כדי לשמוע את הקולות השונים, בשביל שהממשלה תוכל לגבש את העמדה שלה לקראת המשך קידום הליך החקיקה.
<לירון מאוטנר לוגסי: אנחנו גם לאורך הדרך ישבנו עם הלשכה המשפטית של הוועדה, הצבענו על קשיים שאנחנו ראינו בהצעת החוק כפי שהיא מנוסחת כרגע, שזה גם היבטים מסוימים בדיני החוזים.
<לירון מאוטנר לוגסי: יש פה כל מיני הסדרים שאנחנו חושבים שכן נותנים מענה היום כבר בחוק החוזים הקיים ובבתי המשפט ואנחנו חושבים שיש פה שאלה של נושא המוזיקה לעומת תחומים אחרים וכן נדרשת פה ראיית רוחב.
<לירון מאוטנר לוגסי: ראינו גם את איגוד השחקנים, או הארגון שלהם שמייצג אותם, שכן רואה את עצמו כרגע לא כחלק מזה, אבל אולי בעתיד, לכן נדרשת חשיבה רוחבית בתחום.
<לירון מאוטנר לוגסי: מה שכן פנה אלינו וכן מעניין אותנו זה הנושא של תקופות ההתקשרות.
<לירון מאוטנר לוגסי: זה נושא שבמשרד המשפטים יש לנו ראייה רוחבית לגביו, אני לצורך העניין הייתי מאוד מעורבת בנושא של יחידות הנופש, הנושא של כבילות לתקופות ארוכות, זה כן דבר שמעניין אותנו, אבל אנחנו כן חושבים, גם לאור הדברים ששמענו פה היום וגם דברים שדיברנו עליהם קודם, שנדרשת פה חשיבה בהיבט הכלכלי, כן צריך לעשות ניתוח.
<לירון מאוטנר לוגסי: מאוד הייתי מעוניינת לשמוע הצעות קונקרטיות, כמו שיושב ראש הוועדה הציע, בין אם מהצד של האמנים ובין אם מהצד השני של חברות התקליטים, לשמוע הצעות קונקרטיות שמצד אחד ינתחו את המודל הכלכלי הנכון לצד ההגנות המשפטיות הנכונות שצריך לעגן, מצד אחד כן יתנו חשיבה על הנושא של הסיכון וההשקעה הכספית ומהצד השני, שוב, התקופות הארוכות, שצריך לבחון האם הן סבירות או לא סבירות.
<לירון מאוטנר לוגסי: אז אל"ף, באמת היה חשוב לכולנו פה לשמוע כדי לגבש את העמדה וכן אנחנו מאוד נשמח לקבל הצעות קונקרטיות.