GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עיסאווי פריג': לפני שאני מתעמק בסוגיה אני מבקש לדעת אם אפשר לדעת מהו התקציב במשרד החינוך שמוקצה לכל מערך המיצ"ב.
עיסאווי פריג': העלות הכללית של מערך המיצ"ב, כשאני אומר 'עלות כללית' זה קצת מוזר.
עיסאווי פריג': עלות של הדפסת הניירת, פקידות וכל המרכיבים של העלות הזאת.
עיסאווי פריג': אם אפשר אני מבקש לקבל עלות תקציבית
<טל רז: לגבי שאלתך אני אברר.
<טל רז: דוקטור חגית גליקמן, מנכ"לית הרשות הארצית ללמידה והערכה, נמצאת בחו"ל ולא יכלה להיות, היא יודעת לענות בענייני התקציב.
<טל רז: אני אברר ואחזור אליכם עם תשובה.
<טל רז: לפני הדיון, נבקש להציג נתונים נבחרים של המיצ"ב.
<טל רז: נעשה את זה בחמש דקות כדי לאפשר דיון.
עמרם מצנע: אני אזכיר שהדיון הוא במסגרת דיון מהיר.
עמרם מצנע: כדי להתעמק ולעסוק באמת בסוגיות הרבות שעולות, על כך נצטרך לדון בדיון נפרד שנקצה בכלל לחינוך במגזר הערבי עם כל המשמעויות.
<טל רז: אעשה את זה בחמש דקות, כדי לאפשר דיון.
<טל רז: נראה את הנתונים הכלליים.
<טל רז: נדלג על הרקע, רק נזכיר שהנתונים שאראה הם נתוני תשע"ד בהשוואה לשנים קודמות.
<טל רז: אלו נתונים מתוך שאלוני אקלים וסביבה שבמיצ"ב שכולל גם מבחנים וגם אקלים.
<טל רז: אנחנו כעת מתמקדים באקלים.
<טל רז: נתוני אקלים וסביבה כוללים הרבה מאוד נושאים, זה המגוון.
<טל רז: בכל הנושאים יש הרבה מאוד זוויות.
<טל רז: כעת אנחנו מתמקדים רק בתחושת המוגנות והביטחון.
<טל רז: כל מי שמעוניין להעמיק בדברים אחרים יוכל להסתכל.
<טל רז: הדוח עצמו וכל הנתונים נמצאים באתר ראמ"ה ממצאים נבחרים בנושא תחושה וביטחון - נעבור לדבר הראשון של תחושה כללית חיובית לגבי בית הספר.
<טל רז: אנחנו שואלים על מדד מסכם של תחושה כללית חיובית שכולל: "אני אוהב להיות בבית הספר", "לא הייתי עובר לבית ספר אחר", "טוב לי בבית הספר" – אפשר לראות כאן את דוברי עברית לעומת דוברי ערבית בשכבות הגיל השונות בבתי הספר היסודי, חטיבות הביניים וחטיבות עליונות.
<טל רז: אפשר לראות שבסך הכול שביעות הרצון והתחושה הכללית טובה יותר.
<טל רז: אני אראה גם את המגמות ביסודי.
<טל רז: ביסודי תחושה כללית גבוהה יותר מאשר בחטיבות הביניים ובחטיבות העליונות, לא נמצא הבדל גדול בתחושה הכללית בין דוברי עברית לערבית.
<טל רז: כמו כן לאורך זמן ניתן לראות שסך הכול ניכרת מגמת עלייה.
<טל רז: בשנים האחרונות לא חל שיפור משמעותי.
<טל רז: שאלנו גם לגבי העדר תחושת מוגנות ואלה הנתונים.
<טל רז: זה המדד הכללי, בעניין העדר תחושת מוגנות שאלנו את התלמידים: "אני פוחד ללכת לבית הספר בגלל תלמידים שמתנהגים באלימות".
<טל רז: אפשר לראות שהאחוזים במקרה הזה גבוהים יותר בקרב דוברי ערבית.
<טל רז: "אני נשאר בכיתה בהפסקות מחשש שיפגעו בי" – דוברי עברית בערך 3%, דוברי ערבית בערך 10%.
<טל רז: "יש בבית הספר מקומות שאני פוחד להסתובב בהם" – האחוזים כאן 5%-% בקרב דוברי עברית ואחוזים גבוהים יותר בקרב דוברי ערבית.
<טל רז: ניתן לראות שהתלמידים חשים פחות מוגנות בבתי הספר דוברי הערבית.
<טל רז: זה הנושא הדיון.
<טל רז: יש מגמה של ירידה בבתי הספר היסודיים גם בקרב דוברי עברית וגם בקרב דוברי ערבית.
<טל רז: יש יציבות בשנים האחרונות ומגמת יציבות בשאר שלבי הגיל.
<טל רז: עוד שאלנו: "מה בית הספר עושה כדי לעודד תחושת מוגנות".
<טל רז: אנחנו יכולים לראות שפה בקרב בתי ספר יסודיים יש הרבה יותר תחושה שבית הספר עושה משהו, טיפה פחות בחטיבות הביניים והחטיבות העליונות.
<טל רז: לא נמצא כל כך הבדל בין דוברי עברית וערבית בבתי הספר היסודי, אבל דווקא בחטיבות הביניים ובחטיבות העליונות כן ניתן לראות שהתלמידים תופסים שבית הספר עושה מאמץ בכל מה שקושר.
<טל רז: כשיש מקרי אלימות המורים יודעים על כך ובתי הספר פועלים כדי למנוע ולטפל באלימות.
<טל רז: בהפסקות יש מורה בחצר כדי להשגיח שלא תהייה אלימות.
<טל רז: לגבי התחושה שבבתי הספר עושים מעשים אפשר לראות שהאחוזים גבוהים יותר בקרב דוברי ערבית.
<טל רז: לאורך השנים ניתן לראות מגמת עלייה במדד השיפור למעט חטיבות עליונות בקרב דוברי הערבית.
<טל רז: זה בעיקר נקודת התורפה של דוברי ערבית.
<טל רז: התלמידים נשאלו "אם יש מקרי אלימות בבית הספר הם תספרו למורים".
<טל רז: ניתן לראות כאן שדוברי ערבית רואים את המורים ככתובות ואכן הם מספרים להם על מקרים שקורים וזאת בהשוואה לדוברי עברית.
<טל רז: נתוני שנת תשע"ד,58% בהשוואה ל- 24% בקרב דוברי עברית.
<טל רז: לצערנו זה נמצא במגמת ירידה.
עמרם מצנע: השאלה הייתה, אם יש מקרי אלימות האם התלמידים יפנו למורה?
<טל רז: כן.
<טל רז: תמונת הראי היא בשאלה: "אם יש מקרי אלימות בבית הספר, בדרך כלל המורים מתעלמים מכך - - -
עמרם מצנע: סליחה, אני מבקש לחזור.
עמרם מצנע: אני מבין מזה ש-58% בשנת תשע"ד אמרו שיפנו למורה, זאת המשמעות?
עמרם מצנע: זאת אומרת שזה כפול מאשר במגזר היהודי.
עמרם מצנע: השאלה הזאת היא ספציפית בה הם נשאלו: 'אם יש מקרה אלימות, האם היית מספר למורה'.
עמרם מצנע: לא שאלו למי היית מספר.
<טל רז: תמונת הראי של זה: "אם יש מקרה של אלימות בבית הספר בדרך כלל המורים מתעלמים מכך" – גם פה האחוז גבוה בקרב דוברי ערבית, וזה פחות טוב.
<טל רז: 22% אמרו שמורים מתעלמים מאלימות שהם רואים ו-8% בקרב דוברי עברית.
עמרם מצנע: זאת אומרת שהרבה פונים ולא מקבלים מענה.
<טל רז: זה לא לאותו אחד.
<טל רז: הכוונה היא שאם בחצר רואים אלימות המורים באים ומפרידים.
<טל רז: כשפונים אליהם ראינו שהם באמת באים ועושים מאמצים.
<טל רז: קיימת תפיסה של מאמצים.
<טל רז: השאלה מה הם עושים באופן ספונטני כשהם רואים אלימות שהם אולי אמורים להתערב, כאן האחוזים הם יותר גבוהים בקרב דוברי הערבית.
<טל רז: הנה שקף של מעורבות באירועי אלימות.
<טל רז: שאלנו אותם: "בחודש האחרון כמה פעמים חווית את כל אחד מאירועי האלימות: תלמיד דחף אותי, קיבלתי מכה, תלמיד השתמש בחפץ כדי לפגוע בי, תלמיד נתן לי מכות חזקות, תלמיד איים שיפגע בי, תלמיד סחט ממני באיומים, תלמיד שכנע אחרים לא לדבר איתי, תלמיד הפיץ עלי שמועות והטילו עלי חרם" – אפשר לראות שסך הכול דוברי ערבית חווים בפועל, למרות שכל הנתונים סובייקטיביים ולא שזה באמת נמדד, הם טיפה מרגישים שהם חווים יותר.
<טל רז: אפשר לראות שבכל מה שקשור לאלימות חמורה כמו 'תלמיד דחף אותי, קיבלתי מכה מתלמיד' – בקרב דוברי עברית זה יותר גבוה.
<טל רז: בנוגע לאלימות טיפה יותר חמורה בעיקר: 'תלמיד איים שיפגע בי, תלמיד סחט ממני באיומים, תלמיד שכנע לא לדבר איתי' – שם האחוזים הם יותר גבוהים בקרב דוברי הערבית.
עמרם מצנע: נושא החרם בולט אצל המגזר הערבי לעומת המגזר היהודי.
באסל גטאס: מה זה בדיוק חרם?
עמרם מצנע: תלמיד שכנע אחרים לא לדבר אתו.
באסל גטאס: ברמה חברתית התנהגותית רגילה.
<טל רז: לאורך השנים אפשר לראות מגמת ירידה בקרב בתי ספר יסודי ועלייה בקרה חטיבות דוברי ערבית בנושא של מעורבות באירועי אלימות.
<טל רז: אני אבקש להתייחס לאלימות בכיתות.
<טל רז: נמצא שם שדוברי ערבית חווים יותר משמעת בכל מה שקשור לפעילות הבית ספרית.
<טל רז: שם ההתנהגות שחווים בכיתה בקרב דוברי ערבית היא יותר שקט בכיתות, מתייחסים יותר בכבוד לעומת דוברי עברית.
<טל רז: גם בכל הקשור ליחסי קירבה ואכפתיות רואים שדוברי עברית מרגישים פחות קירבה למורה.
<טל רז: לסיכום במבט על – באופן כללי תלמידים דוברי ערבית מדווחים בשיעור גבוה יותר על מעורבות במקרי אלימות והעדר תחושת מוגנות בהשוואה לבתי ספר דוברי עברית.
<טל רז: יחד עם זאת יש מקרים שבהם יש מגמה הפוכה.
<טל רז: לא הצגנו, אבל תוכלו להסתכל בכל מה שקשור לאלימות מילולית והתנהגות נאותה בכיתות.
<טל רז: יש מקומות שאין הבדל, למשל אלימות מילולית, צבע עור ודת שגם את זה אפשר לראות.
<טל רז: כשמסתכלים לאורך שנים, בבתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים רואים על פי רוב מגמת שיפור ברוב המדדים.
<טל רז: בחטיבות העליונות אנחנו רואים שכמעט ולא חל שינוי למעט דוברי ערבית בחטיבה העליונה, שם יש או יציבות או הרעה.
<טל רז: תודה רבה.
עמרם מצנע: חבר עיסאווי פריג' בבקשה.
עיסאווי פריג': ברשותך אדוני היושב ראש, טל, אני מבין שאת ממיצ"ב.
עיסאווי פריג': מה תפקידך בבקשה.
<טל רז: אני מנהלת תחום הערכת פרויקטים בראמ"ה.
<טל רז: אחראית על האקלים והסביבה הפדגוגית במיצ"ב.
עיסאווי פריג': אדוני היושב ראש, אין חדש תחת השמש.
עיסאווי פריג': החברה הערבית היא חברה אלימה.
עיסאווי פריג': אתם לא מחדשים.
עיסאווי פריג': אני לא צריך להסתכל על הנתונים האלה כדי להגיע למסקנות הכתובות.
עיסאווי פריג': אשתי מורה מזה 15 שנה בחטיבה.
עיסאווי פריג': אני מחליף אתה דעות ושומע.
עיסאווי פריג': מנהלי בתי ספר רבים אומרים לי 'אנחנו קמים בבוקר וחושבים על מקרי האלימות שמחכים לנו היום, מודאגים ממה שהולך לקרות'.
עיסאווי פריג': אשתי מספרת לי על מקרי אלימות יומיומיים שמתרחשים.
עיסאווי פריג': הכול ידוע ואין חדש.
עיסאווי פריג': שנים על גבי שנים.
עיסאווי פריג': האלימות היא לא מבית הספר כי אנחנו חברה אלימה.
עיסאווי פריג': אנחנו חברה אלימה.
עיסאווי פריג': המחנך פוחד להתעסק עם הילד כי הוא יביא את האבא, את האח.
עיסאווי פריג': המורה לא רוצה להיכנס לריב ולעניינים שיגמרו במצבים מאוד טרגיים, והיו מקרים.
עיסאווי פריג': זאת המציאות, המציאות ידועה לנו.
עיסאווי פריג': למהות, מה משרד החינוך לאורך כל השנים עשה עם כל התוצאות שאני יודע אותם, ראיתי אותם וביקרתי במיצ"ב פעמיים, ראיתי, מה משרד החינוך עשה?
עיסאווי פריג': צ'פחות, מלל יפה, דיבורים יפים?
עיסאווי פריג': עשה כמו בדוגמה לנציגות ששלח לכאן.
עיסאווי פריג': אלו מקרי האלימות שמשליכים על כל המערך של החברה הערבית.
עיסאווי פריג': כשאני רואה את היחס של משרד החינוך זה מעלה אצלי המון סימני שאלה.
עיסאווי פריג': ברגע שאנחנו אומרים 'אלימות' תמיד במשרד החינוך נגזר החינוך הבלתי פורמאלי.
עיסאווי פריג': אני רואה את ג'לאל ספדי ממונה על החינוך הבלתי פורמאלי במגזר הערבי.
עיסאווי פריג': יש לי רבות להגיד ג'לאל.
עיסאווי פריג': אני מלא ביקורת לגבי החינוך הלא פורמאלי.
עיסאווי פריג': כותרת בלי עשייה יש, מלא.
עיסאווי פריג': אני לא מאשים אותך - - -
עמרם מצנע: ממנהל חינוך, חברה ונוער.
עיסאווי פריג': אני לא מאשים אותך.
עיסאווי פריג': סליחה, מנהל חינוך ונוער.
עיסאווי פריג': אדוני היושב ראש, הסוגיה שאתה מעלה כאן היא סוגיה של מדינה שלמה, יהודים וערבים.
עיסאווי פריג': עכשיו כשאתה שם את האצבע על הכאב, על איפה שכואב, האלימות בחברה הערבית שהיא החצר האחורית של המדינה היא מגיעה גם לחצר הקדמית, לא נוח לי לשמוע נתונים שנה אחר שנה ועשייה אין.
עיסאווי פריג': אני רציתי לראות את מנכ"לית, סמנכ"לית משרד החינוך ואפילו את השר כדי שיבוא וייתן את ההסבר על נתונים כואבים כאלה.
עיסאווי פריג': הנתונים האלה לא באים סתם.
עיסאווי פריג': טוב ונחמד לראות אותם, אבל מה הלאה, מה עושים?
עיסאווי פריג': מה עושים זאת השאלה שאני שואל.
עיסאווי פריג': 40 ו-60 מיליארד שקל, מה עושים.
עיסאווי פריג': אני מבקש מכם כשאתם מעלים סוגיה רגישה וחשובה שיש לה השלכות על כל בית ובית במדינה ולאו דווקא ערבי, אני רוצה פתרונות, רפורמות, לא נתונים.
עיסאווי פריג': הנתונים ידועים לנו והמציאות זועקת.
עיסאווי פריג': על זה אני בא לכאן.
עיסאווי פריג': זה הכול.
<ג'לאל ספדי: אני ג'לאל ספדי, אני מייצג את משרד החינוך בחברה הערבית.
<ג'לאל ספדי: נמצאת איתי עינב לוק מאגף שפ"י.
<ג'לאל ספדי: ראשית, אני מסכים אתך חבר הכנסת פריג' שהחברה הערבית היא חברה אלימה והנשק הלא חוקי משתולל בחברה הערבית.
<ג'לאל ספדי: בכל שני וחמישי אנחנו שומעים על עוד מקרה של רצח פה ורצח שם - - -
עמרם מצנע: אני אגב לא מסכים לאמירה "החברה הערבית היא חברה אלימה", יש בחברה הערבית יותר אלימות מאשר בחברה - - -
<ג'לאל ספדי: אני מודה לך חבר הכנסת מצנע, אני מתקן את עצמי.
עיסאווי פריג': ברשותך ג'לאל, עברנו את השלב הזה.
עיסאווי פריג': אני מת לישון לילה אחד בכפר קאסם מבלי שאשמע יריות.
עיסאווי פריג': אני רוצה להגיע לתענוג הזה של לישון במדינת ישראל מבלי לשמוע יריות.
עיסאווי פריג': ברגע שילד - - -
עמרם מצנע: יריות אצלכם הם לפעמים יריות שמחה.
עיסאווי פריג': הם הפסיקו עם זה.
עמרם מצנע: אני פשוט מעיר כאחד שלא רואה אותה כחברה אלימה.
עמרם מצנע: זאת לא חברה אלימה - - -
באסל גטאס: אי אפשר להגיד על חברה שלמה שהיא אלימה.
באסל גטאס: אפשר לומר שאחוזי האלימות הם גבוהים - - -
עמרם מצנע: יותר גבוהים ומדאיגים.
עמרם מצנע: אגב, אני מבקש לומר לך חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני הייתי מצפה לנתונים יותר קשים.
עמרם מצנע: כלומר, כשאתה מסתכל על אלימות הבוגרת, על רצח מנהל, על חיסולים, על אלימות שיש ברחוב, כל אלימות בוגרת שהיא בעצם הדוגמה האישית שמקבלים הילדים.
עמרם מצנע: הייתי מצפה שזה ישפיע עוד יותר על חברת הילדים.
עמרם מצנע: אגב, ביסודי היא בכלל במגמת ירידה.
עמרם מצנע: בתיכון היא במגמת עלייה כי הם כבר יותר מושפעים מהמבוגרים.
עמרם מצנע: אתה רואה את ההשתוללות עכשיו ברחובות.
עמרם מצנע: מוצדק או לא מוצדק זה לא משנה כי זה לא הדיון הפוליטי, את דעתי בעניין אתה מכיר.
עמרם מצנע: כשאתה רואה בני נוער מהתיכון משתתפים באופן פעיל בהשתוללות בכפר כנא ובמקומות אחרים.
עמרם מצנע: רואים אותם, עוצרים אותם.
עמרם מצנע: זה בא לידי ביטוי בכיתה אל מול המורה, מול הסמכות וכדומה.
עיסאווי פריג': אבל כשאתה רואה בישוב אצלנו נער בכיתה ח' שמביא אקדח לבית הספר ושם אותו בתיק, זה עבר ועובר כל סף.
עיסאווי פריג': חברים, אני רוצה פתרונות.
<ג'לאל ספדי: אנחנו ננסה לתת לך קצת מענה לחששות שלך שהם גם החששות שלנו מר פריג'.
<ג'לאל ספדי: אני מקבל את ההערה של חבר הכנסת מצנע.
<ג'לאל ספדי: בחברה הערבית יש גידול משמעותי של אלימות.
<ג'לאל ספדי: כמו שאמרת חבר הכנסת פריג', בית הספר הוא ראי מהימן לחברה הערבית.
<ג'לאל ספדי: אתה יודע מה קורה, בכפרים הערביים ובעיקר בתקופת בחירות או בתקופות רגישות אחרות, בבתי הספר ומהן הרגישויות שיש בבתי הספר.
<ג'לאל ספדי: אני מסתכל על כל תוצאות המיצ"ב.
<ג'לאל ספדי: אנחנו כמשרד החינוך, יכול להיות שבכל מצב האלימות, יכול להיות שאנחנו באמת נקודת האור היחידה.
<ג'לאל ספדי: אנחנו כאנשי חינוך מנסים לתת מענה, לטפל בנושא וצמצום האלימות בבתי ספר ומחוץ לבתי ספר.
<ג'לאל ספדי: אני אפרט לך מה אנחנו כמשרד החינוך עושים בחברה הערבית על מנת לצמצם את ממדי האלימות.
<ג'לאל ספדי: ראשית, לפני שנתיים וחצי חוקק "חוק מנהלי יחידות נוער".
<ג'לאל ספדי: מר פריג', אני אומר לך שכאשר חוקקו את החוק בכול הרשויות הערביות היו רק שני מנהלי יחידות נוער שתפקידם להפעיל ולתת מסגרות נוער לתלמידים בתוך הרשות המקומית.
<ג'לאל ספדי: החוק הזה מביא 55 יחידות נוער חדשות.
<ג'לאל ספדי: 55 בעלי פונקציה של מנהלי יחידות נוער על חשבון המדינה כדי לתת מסגרות בתוך הישובים הערביים.
<ג'לאל ספדי: עד עכשיו איישנו 22 ישובים ערבים.
<ג'לאל ספדי: בתהליכים של שישה חודשים אנחנו מאיישים את רוב החברה הערבית במנהלי יחידות נוער.
<ג'לאל ספדי: זה דבר ראשון.
<ג'לאל ספדי: דבר שני, כל מנהל יחידת נוער אמור להקים בתוך הרשות פרלמנט נוער, מועצת תלמידים ברשות שתפקידה להיות ליד ראש המועצה כדי למנף את כל הפעילות הערכית של החינוך הבלתי פורמאלי בתוך הרשות המקומית.
<ג'לאל ספדי: בכפר קאסם יש לנו דבר כזה, באום אל פאחם יש לנו, בכל הישובים הערביים מקיימים אותם.
<ג'לאל ספדי: אנחנו בתהליך של הגדלה משמעותית של המספרים האלה.
<ג'לאל ספדי: דבר שלישי והכי חשוב חבר הכנסת פריג' ואבו חאלד חבר הכנסת מסעוד, שר החינוך הנוכחי מר שי פירון קיבל החלטה מאוד משמעותית לחברה הערבית בנושא של למידה משמעותית, נושא של התפתחות אישית ומעורבות חברתית.
<ג'לאל ספדי: התרגום את שלי לכך, שכל כיתות י' במדינת ישראל חייבים להתנדב בחברה 60 שעות פרטני ו-30 שעות קבוצתי.
<ג'לאל ספדי: מה זה אומר לחברה הערבית?
<ג'לאל ספדי: זה אומר לחברה הערבית ש-17 אלף תלמידי כיתה י' בחברה הערבית התחילו ויתחילו להתנדב בתוך הישוב שלהם.
<ג'לאל ספדי: בכל בית ספר ימונה רכז בית ספרי שאמור לטפל במעורבות חברתית.
<ג'לאל ספדי: הוא יקבל גמול של 0.4 שעות על כיתה פלוס 6%.
<ג'לאל ספדי: בכל רשות מקומית ימונה מנהל התנדבות רשותי.
<ג'לאל ספדי: למה אני אומר את זה?
<ג'לאל ספדי: – כשזה יתחיל לעבוד כמו שצריך, כעת אנחנו בשלב התנעת התהליך, אז רוב התלמידים בתיכון, אבו חאלד אתה ציינת, רוב התלמידים הערביים בתיכון יתחילו להתנדב בבית ספר, במתנ"ס, בישוב, בעירייה, בבית הקשישים.
<ג'לאל ספדי: הם ירגישו שייכות וכשהם ירגישו שייכות הם לא יעשו ונדאליזם ולא יעשו אלימות.
<ג'לאל ספדי: התפיסה שלנו אומרת כאשר הילד שייך, כאשר הילד מרגיש שהוא רצוי, כאשר הילד מרגיש ביטחון עצמי לתת – כאן השינוי.
<ג'לאל ספדי: אני לא משקר אותך חבר הכנסת פריג', יש אלימות.
<ג'לאל ספדי: אנחנו כמשרד החינוך רואים את עצמנו, יושב כאן נציג "עיר ללא אלימות", אני לא רוצה לפרגן לו, הוא יפרגן לעצמו, אבל אנחנו ביחד נקודת האור בנושא של איך לתת מסגרות ותכניות.
<ג'לאל ספדי: בתוך בית הספר אנחנו מקדמים את כל הנושא של מעורבות חברתית והתפתחות אישית, שעות חינוך ליבה של תלמידים.
<ג'לאל ספדי: כעת יסבירו משפ"י בדיוק מה הם עושים בנושא של הייעוץ החינוכי.
<ג'לאל ספדי: השנה שמנו כיעד את חיזוק מועצות התלמידים הבית ספריות, איך מחזקים אותם איך להיות מעורבים, איך לתת חופש ביטוי לתלמידים כדי שידעו לבטא את עצמם בדרך נכונה ולא אלימה.
<ג'לאל ספדי: יש לנו דברים רבים שאנחנו עושים, הכנו כאן רשימה שנשמח להעביר לכם.
<ג'לאל ספדי: אני אסתפק כעת בזה.
עיסאווי פריג': אדוני היושב ראש, סוגית שר החינוך, ההתערבות והמעורבות שאני ברכתי ורואה בזה צעד חיובי, אבל שאלתי לג'לאל, איפה הייתם לפני ששר החינוך יצא עם הלמידה המשמעותית?
עיסאווי פריג': איפה הייתם?
עיסאווי פריג': את כל מה שאנחנו רואים זה תוצאה של שנים קודמות.
עיסאווי פריג': איפה החינוך חברה ונוער היה ומה תרומתו בכל?
<ג'לאל ספדי: מר פריג', אמרנו מ-2011 שכאשר חוקק "חוק רשויות מקומיות מנהלי יחידות הנוער", זה אומר שכל הרשויות הערביות חייבות על פי חוק לאייש את התפקיד הסטטוטורי של מנהל יחידת הנוער.
<ג'לאל ספדי: אנחנו מאז 2011 ועד היום, אתה יודע את הבעייתיות של ראשי רשויות, בחירות ומכרזים, עם כל הקשיים האלה הצלחנו להרים 22 ישובים ולמנות בהן מנהלי יחידות נוער.
עיסאווי פריג': 33 מקומות על פי חוק אמורים להיות והם לא שם בגלל הבירוקרטיה של ראשי רשויות.
<ג'לאל ספדי: נכון, זה לא בגללנו.
<ג'לאל ספדי: התקציב קיים, התקנות קיימות.
<ג'לאל ספדי: אנחנו האצנו ברשויות לפרסם מכרזים, אבל לזה חשב מלווה, לזה אין לו, ולזה שאין לו רוב, ולזה חצאי משרה ולמרות זאת אנחנו - - -
עיסאווי פריג': אני אוכל לקבל לידיים שלי את רשימת ה- 33 ישובים.
<ג'לאל ספדי: בהחלט.
עמרם מצנע: אנחנו מוכרחים להתקדם.
עמרם מצנע: אני אבקש לשמוע את יושבי ראש הנהגת ההורים.
עמרם מצנע: נמצאים כאן מאבו גוש.
<מוסא עבדאל רחמן: שלום.
<מוסא עבדאל רחמן: שמי עבדאל רחמן מוסא מאבו גוש.
<מוסא עבדאל רחמן: אני חבר בוועדת יושבי ראש וועדי הורים במדינת ישראל, עם זאב.
<מוסא עבדאל רחמן: אני שמח בזה .
<מוסא עבדאל רחמן: בנוגע לאלימות במגזר הערבי במיוחד, כפי שאמרת ידידינו עמרם מצנע, לא כל המגזר הערבי הוא אלים.
<מוסא עבדאל רחמן: מבחינת ההורים, יש חלק מההורים שמסבירים לילדים שלהם יום ולילה איך להתנהג עם תלמידים, איך להתנהג עם חברים ואיך להתנהג עם המורים ומנהל בית הספר.
<מוסא עבדאל רחמן: כאן, בעניין האלימות לא מדובר רק על בית הספר.
<מוסא עבדאל רחמן: גם מחוץ לבית הספר יש הרבה אלימות בין אם במסעדות, בחוץ, ברוחב ובמקומות אחרים.
<מוסא עבדאל רחמן: אנחנו צריכים כלים לשכנע את חלק מההורים וגם את שאר החבורה ולהסביר איך להתנהג, כלים להסביר איך לא נעלה ברמת האלימות יותר ויותר.
<מוסא עבדאל רחמן: צריכים להחליט כמה שאפשר.
<מוסא עבדאל רחמן: צריכים את הכלים האלה ממשרד החינוך.
<מוסא עבדאל רחמן: אפילו אם ילד הלך למורה שלו ואומר לו 'שמע, החבר שלי קילל אותי ועשה כך וכך'.
<מוסא עבדאל רחמן: חלק מהמורים לא מתייחסים לזה, חלק מהמורים פוחדים להתקרב לאלימות שיש בתוך בית הספר.
<מוסא עבדאל רחמן: אני ראיתי מול העיניים, ראיתי במסגרת בית הספר שגם המשטרה נכנסה על מנת לעשות סדר בבית הספר.
<מוסא עבדאל רחמן: כולנו ביחד רוצים להושיט יד על השולחן כדי שילד שמגיע לבית הספר יהיה רגוע נפשית ולא יחשוב, 'וואלה אני אקבל סכין'.
<מוסא עבדאל רחמן: להיות בטוח בבית הספר.
<מוסא עבדאל רחמן: אנחנו לא יכולים לברוח מהמציאות.
<מוסא עבדאל רחמן: אנחנו מבקשים שכולנו נמצא דרך להתקדם, כיצד לעזור לתלמידים שנמצאים בתוך בית הספר ושנתגאה בשינוי.
<גסאן תאיה: שלום לכולם.
<גסאן תאיה: אני יושב וועד הורים בקלנסווה וחבר פורום ועד הורים ישובים.
<גסאן תאיה: אני מציג את קלנסווה וגם את המגזר בכלל.
<גסאן תאיה: באמת האלימות אצלנו עולה ועולה.
<גסאן תאיה: יש הרבה סיבות לכך.
<גסאן תאיה: האחד, המצב הכלכלי שאנחנו נמצאים במגזר הערבי.
<גסאן תאיה: אין לנו כלים לעזור לילדים שלנו בבתי ספר, מחוץ לבית הספר ובשעות הפנאי.
<גסאן תאיה: אין לנו מה לעשות.
<גסאן תאיה: אצלנו, למורים הידיים שלהם קשורות, אין להם מה לעשות נגד השלטונות ונגד ההורים.
<גסאן תאיה: נגד הילדים או עם הילדים.
<גסאן תאיה: למורים גם אין הסברים טובים איך להתנהג בבית עם ילד אלים.
<גסאן תאיה: במקרים שתלמיד תקף המורה לא יודע מה לעשות, הרביץ והמורה לא יודע מה לעשות.
<גסאן תאיה: יש לנו הרבה בעיות במשפחה.
<גסאן תאיה: למשל אצלנו בקלנסווה היו לנו ב-11 החודשים האחרונים מקרי אלימות במשפחה.
<גסאן תאיה: האבא הרביץ לאימא אל מול העיניים של הילדים.
<גסאן תאיה: הילד איפה יוציא את כל העצבים?
<גסאן תאיה: הוא מרביץ לחברים שלו בבית הספר.
<גסאן תאיה: בכלל באזור של קלנסווה, טירה וטייבה היו יותר מ-50 מקרי אלימות במשפחה.
<גסאן תאיה: גם זה השפיע על הילדים בתוך בית הספר וגם כאן הטיפול מאוד נמוך.
<גסאן תאיה: יש לנו פה נתון חמור על קלנסווה עצמה, יש בקלנסווה לבד270 ילדים בסיכון.
<גסאן תאיה: מדובר על כ- 30% ממספר הילדים בקלנסווה שנמצאים תחת הגדרה של חשד אלימות מינית, תקיפות הורים, של אנשים מבחוץ, בעיות נפשיות – גם כאן חסר טיפול, יש לנו בעיה.
<גסאן תאיה: כפי שמר ג'לאל ספדי אמר, יש לנו תכניות רבות לעשות, אבל בקלנסווה אין לנו מחלקת נוער אפילו אין לנו - - -
<ג'לאל ספדי: תרשה לי לתקן אותך, יש לכם מלפני שלושה חודשים מנהל יחידת נוער במכרז שנבחר, בן נטור.
<ג'לאל ספדי: הוא עושה עבודה נפלאה עם הנוער - - -
<גסאן תאיה: אני אגיד לך משהו, אתמול שאלתי אותו אם יש לנו נתונים על נוער בסיכון, הוא אמר לי שאין לו שום נתון כי הוא כבר עזב את התפקיד.
<ג'לאל ספדי: זה לא בתחום שלי.
<גסאן תאיה: אני לא יודע בתחום של מי נוער בסיכון.
<גסאן תאיה: כל התכנית שדיברת עליהן, אני לא רואה אותן בקלנסווה, לא רואה אותן בבתי הספר של קלנסווה.
<גסאן תאיה: אפילו התלמידים במועצות אף אחד לא מתייחס לזה וזו גם בעיה.
<גסאן תאיה: אין לנו מנהל מתנדב - - -
מסעוד גנאים: גאסן, סליחה שאלה.
מסעוד גנאים: אני הייתי בעברי מורה בית ספר ואני יודע מה זה וועדי הורים ומה הם יכולים לתרום.
מסעוד גנאים: וועד הורים יכול לתרום הרבה לצמצום - - -
<זאב גולדברלט: כשנותנים לו.
מסעוד גנאים: אני רוצה לדבר על שיתוף הפעולה - - -
עמרם מצנע: מי צריך לתת לו?
מסעוד גנאים: אתה כוועד הורים יש לך הרבה דברים שאתה יכול לעשות ואפילו על פי חוק.
מסעוד גנאים: אפילו להתערב בתכניות לימוד, אני לא יודע אם 20% או 25%.
מסעוד גנאים: לצערי הרב לא מנצלים את זה.
מסעוד גנאים: בעניין האלימות, זה החשוב כעת, וועדי הורים יכולים למלא תפקיד חשוב מאוד.
מסעוד גנאים: אני יודע שוועדי הורים אצלי באזור, בסחנין, בערבה רובם עומדים בשערי בית הספר כאשר הילדים יוצאים לרחוב או חוזרים מבית הספר כדי למנוע כל מיני הצקות, יש להם תפקיד אפקטיבי.
מסעוד גנאים: אנחנו רוצים בסוף את שיתוף הפעולה של וועדי ההורים עם הרשות לבין בית הספר.
<גסאן תאיה: מילה אחרונה, יש כאן הערה על "עיר ללא אלימות".
<גסאן תאיה: "עיר ללא אלימות" כמעט ולא תפקדה, לא עשתה כלום.
<גסאן תאיה: אנחנו כוועד הורים ביקשנו רכב סיירת הורים כדי לסייר בבית הספר ובקלנסווה ולעזור להורים, לא קיבלנו לא מהעירייה וגם לא "מעיר ללא אלימות" שלא תפקדה בכלל.
<גסאן תאיה: המשטרה נכנסה פעם לאיזה בית ספר בקלנסווה, היא נכנסה בכל הכוח כאילו נכנסה לטרור, היא נכנסה בכל הכוח וכמעט הרגה ילדים.
<גסאן תאיה: אני לא יודע למה צריך את כל התפקוד הקשה הזה.
<גסאן תאיה: נכון שיש ילדים אלימים, אבל צריך לבוא בעדינות ולפחות לערב אותנו כוועד הורים.
<גסאן תאיה: אני לא ידעתי על הסיפור הזה, שמעתי עליו רק למחרת, לא התקשרו אלינו, לא עירבו אותנו כדי לפתור את הבעיה.
<זאב גולדבלט: שלום, זאב גולדבלט מפורום וועדי הורים הישובים בארץ שמונה כבר 80 יושבי ראש ישובים.
<זאב גולדבלט: כמו שראיתם, גם קלנסווה וגם אבו גוש הם חלק מאתנו.
<זאב גולדבלט: אני חושב שכדאי לשים את הדברים על השולחן.
<זאב גולדבלט: אמר קודם חבר הכנסת פריג' שמורה נמנע מעימות עם תלמידים שמא קרובי משפחתו יגיבו.
<זאב גולדבלט: זה עלה כאן גם במצגת שהוצגה לנו קודם, המורים נמנעים מהתערבות באירועי אלימות שהם רואים בחצר בית הספר.
<זאב גולדבלט: אני חושב, יכול להיות שזה לא מדעי משום לא בדקתי כי אין לי כלים לבדוק את זה, למשרד החינוך יש כלים לבדוק את זה, אולי חלק מהבעיה היא קירבה משפחתית שקיימת בין הנהלות בתי הספר ותושבי הישוב שלומדים באותו בית ספר.
<זאב גולדבלט: זה דבר שנתקלתי בו בלפחות בשלושה ישובים מהמגזר הערבי, אני מדבר על החודש האחרון בלבד.
<זאב גולדבלט: בעיה נוספת שצפה ועולה כמעט בקביעות שקיימת בין הפיקוח על בתי הספר לבין המקומות בו הם נמצאים.
<זאב גולדבלט: יש מפקחים שמשרתים בתפקידם הגיאוגרפי במשך שנים רבות מאד, אין כמעט תחלופה.
<זאב גולדבלט: כתוצאה מזה, שוב, גם חלק מהם הם חלק ממשפחה בישובים שהם נמצאים.
<זאב גולדבלט: אני חושב שחייבים לבצע אכיפה מאוד מאוד מאסיבית של כל מה שמופיע בחוזרי מנכ"ל וחוקי מדינת ישראל, גם במגזר הערבי לא להירתע מזה.
<זאב גולדבלט: אנחנו פורום וועדי הורים נשמח לעמוד לרשותכם.
<זאב גולדבלט: אני חושב שמה שאמר חבר הכנסת גנאים נכון, וועדי הורים כשנותנים להם אפשרות, שמאפשרים הם יכולים להיות קלף מנצח שיקפיץ את בית הספר ואת היכולות שלו בצורה דרמטית.
<זאב גולדבלט: לצערנו, גם בזה אנחנו נתקלים, בעיקר בחודשים האחרונים, חלק מנהלי בתי ספר חוששים לתת לוועדי ההורים להתערב.
<זאב גולדבלט: אולי זה בגלל ביטחון עצמי, אולי בגלל שזו לא הקרבה המשפחתית המתאימה, אבל התוצאה היא שוועדי ההורים מנוטרלים.
<זאב גולדבלט: כשהם מנוטרלים הם לא יכולים לסייע.
<זאב גולדבלט: אנחנו מכל מקום נשמח לעמוד לרשות משרד החינוך ולעזור עם וועדי הורים בהתערבות בפיקוח.
עמרם מצנע: אופיו של דיון מהיר שהוא לא ממצא את העניין.
עמרם מצנע: הוא מאיר זרקור ובעיקר שעוסקים בנושא שהוא רב-מערכתי.
עיסאווי פריג': וועדי ההורים, חברים, וועדי ההורים תפקידם הוא רק לגייס תרומות ולעזור למנהלי בתי הספר – זאת המציאות.
<זאב גולדבלט: אגב, זה ממש לא נכון.
עיסאווי פריג': נכון, זאת המציאות.
עיסאווי פריג': וועד ההורים בא לעזור למנהל בית הספר לגייס תרומות, להביא מזגנים.
עיסאווי פריג': המציאות היא כך.
עיסאווי פריג': שנית, בתי הספר במגזר הערבי הממלכתיים מבחינת האלימות המצב ירוד.
עיסאווי פריג': בתי הספר הפרטיים או המנוהלים כמו במשולש, אום אל-פאחם, אום קאסמה בבקה, האווירה של אלימות הבית ספרית שואפת לאפס.
עיסאווי פריג': רק בבתי הספר הממלכתיים היא חוגגת.
מסעוד גנאים: אחת הסיבות לבריחת תלמידים מבתי ספר ממלכתיים לסלקטיביים היא האלימות.
עיסאווי פריג': והאלימות היא אפס במשולש, באום קאסמה ובאום אל פאחם.
עיסאווי פריג': שלוש, זאת המסקנה שניסיתי לומר, אני ניסיתי את זה לאורך שנתיים, פעלתי ותחקרתי.
עיסאווי פריג': איפה שיש פעילות ספורט האלימות כמעט ולא קיימת.
עיסאווי פריג': יעני, ישובים, ילדים שהולכים לכדורגל, לכדורסל ויש להם פעילות, המעורבות שלהם באלימות היא כמעט אפסית.
עיסאווי פריג': מכאן אדוני היושב ראש, בלי חינוך בלתי פורמאלי, בלי תקציבים של משרד החינוך למלא את החלל של הילדים הצעירים הערבים נמשיך עם האלימות.
עיסאווי פריג': היא תחגוג ואף כוח לא יעצור אותה אלא אם תיתן לאנשים עבריינים להיות מנהלי בתי ספר, אז יש סיכוי שהאלימות תרד.
עיסאווי פריג': אני אומר לך את המציאות.
עיסאווי פריג': זאת המציאות, וואלה הוא בא ממשפחה עבריינית, 'לא להתעסק, תשתוק, תגיד לאבא להגיד לבן שלו'.
עיסאווי פריג': זאת המציאות.
<זאב גולדבלט: אוי ואבוי.
<זאב גולדבלט: אתה כחבר כנסת יכול להגיד דברים שאנחנו לא יכולים להגיד.
עיסאווי פריג': חוסר המעורבות והשתיקה של משרד החינוך שנים על גבי שנים שאומרת שיגדלו ויחיו במיץ של עצמם תביא למצב הזה.