GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: לא, אני לא חושב שזה בגלל זלזול.
עמרם מצנע: חשוב לדעת, עוד פעם, שחברי הכנסת מכהנים בהרבה ועדות, לצערי הרב, אני חושב שהיה צריך לצמצם את מספר הוועדות כדי שחברי הכנסת יהיו יותר פנויים.
עמרם מצנע: אנחנו נמצאים עכשיו בתקופת פגרה של הכנסת, כלומר חלק מחברי הכנסת נמצאים בחופש, גם הם יוצאים אחרי המערכה הצבאית, חלק נמצאים בחו"ל בשליחויות שונות, יש שני חברי ועדת חינוך שיצאו היום לפגישה במועצת אירופה, ויש היום ועדת כספים מאוד סוערת, אז חלק נמצאים בוועדת הכספים.
עמרם מצנע: כך שזה קורה, גם לי חבל על זה, אבל בסך הכול - - -
<מראיין: זה טעם חמוץ.
עמרם מצנע: בוא נגיד ככה, זאת לא הבעיה המרכזית.
עמרם מצנע: הנושא המרכזי באמת הוא באמת יכולת ההקשבה שלנו, הלמידה, אנחנו לא מקיימים גם דיונים של מעקב בכנסת ושם כמובן יש יותר חברי כנסת, כי נמצאים במרחב, לכן זו לא הנקודה העיקרית שמעסיקה אותי.
עמרם מצנע: מה שמאתגר במפגש כזה זה לפגוש את השטח.
עמרם מצנע: ראינו אותם בטלוויזיה, שמענו אותם בנקודות הקשות - - -
<מראיין: אתם אמורים עכשיו לקבל החלטות - - -
<מראיין: אדוני יושב ראש הוועדה, יש לכל אחד סיבה למה הוא לא הגיע לכאן?
עמרם מצנע: זה תשאל אותם.
עמרם מצנע: אני מאמין שזה - - -
<מראיין: אבל הוא צריך לתת לך דין וחשבון.
<מראיין: חברי הוועדה צריכים לתת לך דין וחשבון למה הוא לא הגיע.
עמרם מצנע: הכנסת והוועדות שלה הן לא כיתת לימוד שהמורה עושה מבחן נוכחות כל בוקר.
עמרם מצנע: אנשים הם עצמאיים והם מחלקים את סדר היום שלהם כפי שכל אחד מבין ואני יודע שהם עסוקים.
עמרם מצנע: לפעמים אני לא משלים עם סדרי העדיפויות שלהם, אבל הם עסוקים.
<מראיין: בנוגע לסדר העדיפויות הזה, זה נראה לך ששבוע אחרי הלחימה - - - לדעתי, אם זה היה קורה בלחימה כולם היו פה.
עמרם מצנע: תראה, אני אומר לך עוד פעם - - -
<מראיין: אתה הולך לקבל החלטות, הוועדה הזאת הולכת לקבל החלטות - - -
עמרם מצנע: הוועדה לא מקבלת החלטות בשטח, הוועדה מקבלת החלטות רק בוועדה.
<מראיין: אבל על סמך ההתרשמות שדיברתם עם אנשים ורק אתה פה.
עמרם מצנע: אתה רוצה ל - - -
<מראיין: לא, אני אומר שרק אתה פה.
עמרם מצנע: אז אני מסביר לך עוד פעם, חברי הכנסת, לדעתי רובם ככולם ביקרו גם בתקופת המערכה הצבאית, לא רק עכשיו, ביקרו פה הרבה מאוד ביישובים, באו להתרשם, לשמוע, ואנחנו חוזרים לשגרה וחלק מהשגרה זה שלכל אחד יש את סדרי העדיפויות שלו, אבל אני חושב שהתרשמתי שגם במועצה וגם בהנהלות בתי הספר מרגישים שאני מייצג את כל הוועדה.
<מראיין: תודה רבה, אדוני.
עמרם מצנע: (ישיבה בקיבוץ בארי)
קיבוץ בארי: אני מנהל הקהילה, בקיבוץ שלוש שנים, השנה אני מסיים.
קיבוץ בארי: אני אתן לכם סקירה מה בבארי במלחמה ואז קצת אני אגיד את דעתי, גם לגבי העתיד.
קיבוץ בארי: אני אסביר גם, יש קצת טעם חמוץ, אנחנו מסיימים את המלחמה עם טעם חמוץ.
קיבוץ בארי: מלחמות, אני מניח, מסתיימות עם טעם חמוץ אבל אני צריך להגיד את הדבר הזה.
קיבוץ בארי: בבארי יש 1,000 נפשות, 870 שייכים לבארי וכל השאר זה עובדים ותושבים.
קיבוץ בארי: חשוב להבין, בארי במהלך המלחמה לא התפנתה, לא היה פינוי מסודר, גם לא היה פינוי לא מסודר.
קיבוץ בארי: מדי פעם הוצאנו מהקיבוץ את הילדים והנערים, השתדלנו כמה שיותר להוציא להפוגות, אבל זה לא היה כרגע שהלכנו לחיות כקהילה במקום אחר.
קיבוץ בארי: ההיפך.
קיבוץ בארי: כל עוד המדינה אמרה שאין פינויים אנחנו ראינו שאנחנו צריכים להישאר פה ואנחנו מוצאים קשר ישיר בין המשך קיומה של השגרה בבארי לבין החוסן של בארי, המועצתי, ואם רוצים יותר רחוק, גם של המדינה.
קיבוץ בארי: היה לנו חשוב להמשיך לשמור על שגרת החיים בבארי עד כמה שאפשר וכמובן עם סיכון אפסי ומינימלי לילדים.
קיבוץ בארי: ברגע שאנחנו הצלחנו למצוא מקום אליו הילדים יכולים לצאת, דרך הרבה מאוד זיעה ועבודה קשה של הצוותים שלנו, הם יצאו למקום אחר.
קיבוץ בארי: אבל חשוב לי להגיד משהו, כל זמן שהם היו פה והם היו פה הרבה ימים במהלך המלחמה, ילדי בארי, אני לא מדבר על הגיל הרך שראיתם עכשיו, אני מדבר על הכיתות א' עד י"ב, היו מתחת לאדמה.
קיבוץ בארי: 50 יום ילדי בארי היו מתחת לאדמה במקלטים שלנו בכל מיני אלתורים שאנחנו עשינו מתחת לבית העם, כי החינוך הבלתי פורמלי לא ממוגן.
קיבוץ בארי: הוא גם היה מלא בחיילים, היו בבארי 1,300 חיילים שאנחנו העדפנו, דרך אגב, בניגוד אולי לצבא, העדפנו לקדם אותם, להרחיק אותם מעט וכמה שאפשר מטווח הפצמ"רים.
קיבוץ בארי: היו פה 1,300 חיילים שישנו באותם בתים של החינוך הבלתי פורמלי - - -
<יעל אדר: הם נפגעו באזורי הכינוס.
קיבוץ בארי: פה, נפגעו 100 מטר מבארי ארבעה חיילים.
קיבוץ בארי: זה לא אומר שזה לא מגיע, במקרה נפל שם ולא נפל עליהם.
<דלית קוטלר: זה לא רק שהמבנה לא מוגן, גם אין לו חדר ביטחון.
קיבוץ בארי: כשאני אומר לא ממוגן, אני אומר שאין אפשרויות מיגון.
קיבוץ בארי: אנחנו, למשל, מאוד נהיה מסופקים אם יהיו אפשרויות מיגון באותם בתי ילדים.
קיבוץ בארי: אנחנו לא מדברים כרגע על מיגון כמו שעשו כאן, אלא אפשרות ללכת ל - - -
<דלית קוטלר: חדר ביטחון.
קיבוץ בארי: דרך אגב מה שבעיקר מטריד אותנו זה לא תקופות המלחמה.
קיבוץ בארי: בתקופת המלחמה אנחנו יודעים לרדת מתחת למקלטים, מפחיד אותנו הטפטופים.
קיבוץ בארי: למה אמרתי טעם חמוץ?
קיבוץ בארי: הולכות להיות כל מיני תכניות עתידיות במועצה, אחת החלוקות הבסיסיות ביותר זה 0 עד 1, זה היישובים הראשונים, אחרי זה 1 עד 4 ו-4 עד 7.
קיבוץ בארי: בארי, המרחק שלה מהגדר הוא 4.100, זה מה שהופך את בארי, שכרגע החינוך הבלתי פורמלי - - - אגב, זה קשור לוועדת החינוך, אבל זה גם דברים אחרים, זה גם מיגוניות ברחבי הקיבוץ, שלא הגיעה ולו מיגונית אחת לבארי במהלך המלחמה.
קיבוץ בארי: כל הדברים האלה ביחד.
קיבוץ בארי: בארי הולכת להיות בטאקט שאנשים לא יודעים מתי הוא יקרה.
קיבוץ בארי: אנחנו לא יודעים מתי יהיה המיגון לבלתי פורמלי שלנו, אנחנו כן יודעים שיהיה מיגון בקרוב לכל אותם יישובים שהם 0 עד 4.
קיבוץ בארי: אגב, אני לא מתחרה בהם, אני חושב שזה מעולה שימגנו את כל היישובים האלה, אבל אנחנו חושבים שגם את בארי צריך לעשות.
קיבוץ בארי: אני אגיד כמה דברים שלנו הם נורא מוזרים, שעושה לנו את תחושת החמיצות הזאת.
קיבוץ בארי: הצבא רואה בנו כיישוב בין היישובים המאוימים ביותר.
קיבוץ בארי: בבארי נמצאו שתי מנהרות.
קיבוץ בארי: ההבדל בין בארי להרבה קיבוצים אחרים, דרך אגב, מבחינת ההתייחסות של הצבא ושל המדינה, וזה לא כל כך ברור מי עושה את זה, אם זה פיקוד העורף, אם זה המועצה, אם זה המדינה, אנחנו נמצאים באותה קבוצה כמו יישובים כמו תקומה, כמו זמרת, שאתם בטח יודעים הם הרבה מאחורינו, מזרחית לנו.
קיבוץ בארי: הצבא רואה בקיבוץ בארי מאוים משתי סיבות עיקריות, אל"ף, פצמ"רים, הוא בטווח הפצמ"רים, נופלים פה פצמ"רים, נפלו פה 3 טילים ללא התראה.
קיבוץ בארי: דרך אגב, היו לנו 79, 12 נפילות בתוך היישוב, יש לנו שני פצועים קל, יש לנו פצוע הלם.
עמרם מצנע: 12 ב-50 יום האלה?
עמרם מצנע: או שגם אתה סופר מלפני זה?
קיבוץ בארי: לא, אני מדבר על ה-50 יום, ש-3 מתוכם זה היו ללא אזעקה, שפשוט הפתיעו אותנו כרעם ביום בהיר, נפלו פה טילים.
קיבוץ בארי: למה הצבא רואה בנו - - -
<רחל בנקאוט: ועל הגדר היו נפילות שהיו הרוגים.
קיבוץ בארי: רגע, חוץ מזה היו עוד נפילות על הגדר ועוד המון נפילות במרחב.
קיבוץ בארי: למה הצבא רואה בנו קיבוץ שונה?
קיבוץ בארי: יעד החדירה לבארי הוא קלאסי, יש סחף ויש את יער בארי שמובילים ישר מהגדר לבארי.
קיבוץ בארי: לפני שלושה חודשים חדרו שלושה בני 17 לבארי, הצבא לא תפס אותם, מי שתפס אותם היו כיתת הכוננות של קיבוץ בארי.
קיבוץ בארי: אנחנו הקפצנו אותם, הם עלו על הגדר וברגע שהם זיהו אותם מחוץ לגדר הם חתרו למגע ותפסו אותם.
קיבוץ בארי: חברי קיבוץ ומערכת החינוך עושים אחד ועוד אחד והם יודעים שמול קיבוץ בארי נמצאו שתי מנהרות, הם יודעים שהצבא לא מסוגל לתפוס את האנשים וזה יוצר פה לחץ.
קיבוץ בארי: למה זה חשוב?
קיבוץ בארי: כי 0 עד 4 מקבלים במיידית, מעבר למיגוניות והמיגון הבלתי פורמלי, כוח הגנת יישוב.
קיבוץ בארי: אנחנו לא הולכים להיות בין אלה שמקבלים כוח הגנת יישוב, אז חברי קיבוץ אומרים 'רגע, מישהו פה מפקיר אותנו'.
קיבוץ בארי: אם הצבא לא מצליח לתפוס אותם והם מגיעים אלינו פה לגדר הקיבוץ וגם לא יהיה כוח הגנת יישוב, אנחנו בבעיה.
קיבוץ בארי: זה אני רוצה להגיד.
קיבוץ בארי: זה בשורש הדברים שגורמים לנו לתחושת החמיצות, לדעת שאנחנו לא בלופ של הדבר הזה.
עמרם מצנע: יש עוד יישובים במועצה האזורית אשכול שהם גם גן נגיד בטווח של 4 עד 4.5?
<יעל אדר: לא רק בטווח ה-4, הנושא של החינוך הבלתי פורמלי לא קשור בטווח.
<יעל אדר: החלטת ממשלה אומרת מיגון מלא לחינוך פורמלי ובאופן אקראי פה ושם יש לנו חדרי ביטחון בחינוך הבלתי פורמלי.
<יעל אדר: אני יכולה לספר לכם שבעין השלושה, שהוא קרוב יותר לגדר והוא מוגדר יישוב גדר ובשבעת היישובים בטיפול נקודתי, גם שם אין חדרי ביטחון בחינוך הבלתי פורמלי.
<יעל אדר: עכשיו אוקיי, אם יש מלחמה ממש ואנחנו אומרים שתושבים שרוצים לצאת אז מוציאים אותם, אז הם אינם, אבל אנחנו חיים הרבה גם בסבבים של הסלמות, של ימים שאומרים שנוסעים לבית הספר, אבל היום ב-15 שניות ממרחב מוגן, זה אומר שהחינוך הבלתי פורמלי,
<יעל אדר: שנותן מענה משלים, שהוא גם של הפגה והכלה ופעילות אחרות, במקומות שאין מיגון שהוא מינימום חדר ביטחון, לא יכול לתת החינוך הבלתי פורמלי.
<יעל אדר: אז בארי הוא אחד מהם, גם בעין השלושה יש לנו את הפער הזה ויש עוד יישובים עם הפערים האלה, כי הממשלה לא נתנה איזה שהיא אמירה לגבי החינוך הבלתי פורמלי.
קיבוץ בארי: רק להתייחס לנקודה הזאת.
קיבוץ בארי: שוב, אני אומר, זה ממש חשוב לי, אני חלילה לא מתחרה בעין השלושה, ההיפך, אני חושב שהם במצב גרוע הרבה יותר מבארי, אבל בארי חרת על דגלו 'אנחנו נשארים', 'אנחנו לא מתפנים'.
קיבוץ בארי: אז יש הבדל בין הטילים שנופלים על הקיבוץ שהוא לא ממוגן לבין קיבוץ שבו התושבים נוכחים.
קיבוץ בארי: 90% בזמן צוק איתן נשארו בבארי.
<יעל אדר: אבל בהחלט, אני אומרת, פערי המיגון שאנחנו הצפנו כמועצה, אחד מהם זה החינוך הבלתי פורמלי ברחבי המועצה כולה, כי האלטרנטיבה שלנו בימי לחימה כשמערכות סגורות זה בעצם להפעיל ילדים בחינוך הבלתי פורמלי, לצד שמפעילים גם בימי - - -
עמרם מצנע: מעין, זה מעניין לשמוע וכמובן אני לוקח את המטען הזה איתי, אבל זה ממש לא בתחום השיפוט שלנו.
קיבוץ בארי: אבל אם ועדת החינוך תוכל לעזור בזה אנחנו נשמח.
עמרם מצנע: אה, התשובה היא לא.
קיבוץ בארי: זה הגיע לפיקוד העורף, הגיע לרמטכ"ל, הגיע ל - - -
עמרם מצנע: אז אלה הגופים.
עמרם מצנע: מי שמחליט לא במקרה ממשלה, כל ממשלה, בין אם היא יותר קשובה או פחות קשובה, היא בסוף צריכה לקבוע קריטריונים.
עמרם מצנע: אלה קריטריונים רוחביים ובסוף הקריטריונים הם או אתה בפנים או אתה בחוץ.
עמרם מצנע: זה גם הסיפור של ה-7 עד 40.
עמרם מצנע: עד 7 זה סכנת נפשות ו-7.100 פחות?
עמרם מצנע: זאת אומרת אין לך ברירה, כשהכסף לא מתגלגל ברחובות והוא לא מתגלגל ברחובות מוכרחים לקבוע סדרי עדיפויות עם קריטריונים בהירים, ברורים, שעומדים למבחן.
עמרם מצנע: לכן, אני מניח, גם פה התחילו במיגון בהתחלה רק של גגות, אחר כך את הקירות ואחר כך את החלונות ואחר כך יש בתי ספר שבונים אותם מחדש.
עמרם מצנע: אני מניח שכשיגמרו את המיגונים הבסיסיים אז יעברו גם ללא פורמלי, אבל בסוף אלה סדרי עדיפויות של משאבים.
<רחל בנקאוט: זה נכון מה שאתה אומר אם באמת הקו היה רק קו גיאוגרפי, רק קילומטר.
<רחל בנקאוט: נכון שזה לא צריך להגיע אליך, אבל מה שאנחנו אומרים זה שיש עוד דברים מעבר למספר הקילומטרים.
עמרם מצנע: כן, אבל אז אתה נופל.
עמרם מצנע: אם אתה לא קובע קריטריונים מספיק ברורים אתה נופל, בגלל שכל אחד חושב שאצלו זה הכי הכי.
<יעל אדר: אני חושבת שהסיפור, וכאן זה יותר נוגע לוועדת החינוך, זה התפיסה של מקום החינוך הבלתי פורמלי.
<יעל אדר: לנו באשכול יש לו מקום של כבוד, לחינוך הבלתי פורמלי.
עמרם מצנע: אני מסכים איתך במהות של החינוך הבלתי פורמלי.
<יעל אדר: שיתפתי אותך שהמדריכים מלווים על ידי המועצה, יש פורום מדריכים, פורום מנהלי חינוך ביישובים, יש סדנאות, כי אנחנו מאמינים בחינוך הבלתי פורמלי.
<יעל אדר: יש ילדים שיגיעו לידי ביטוי ולידי עשייה בחינוך הבלתי פורמלי ופחות בחינוך הפורמלי.
<יעל אדר: החינוך הבלתי פורמלי נותן בהחלט השלמה ומענה נוסף מחוץ לנושא של הישגים לימודיים והמקום של החינוך הבלתי פורמלי, שוב במצב הביטחוני, בימי הסלמה בלחימה, מוסדות חינוך היו סגורים, אבל הכול עבד באשכול, היו קייטנות והיו מפגשים והיו הפגות.
<יעל אדר: מי עושה את זה?
<יעל אדר: המדריכים בחינוך הבלתי פורמלי ומנהלות החינוך ביישובים.
<יעל אדר: לחינוך הבלתי פורמלי, בעיניי, אין מספיק התייחסות מצד ה - - -
עמרם מצנע: תראו, כדי שיהיה תיאום ציפיות, מה שאני לוקח איתי להמשך טיפול זה את סיפור גודל הכיתות בבתי הספר, כי אני חושב שזה בהחלט דבר שאי אפשר לפתור בכל המדינה, אבל צריך לתת לו פתרונות יותר נקודתיים בפריפריה, ככלל, ובעוטף עזה כמובן בצורה יותר מכוונות.
עמרם מצנע: הדבר השני זה מלגות, דיברנו עליהן.
עמרם מצנע: הדבר השלישי, כבר הייתה לי איזה התייעצות עם משרד החינוך, זה למועצה היה עוזר, אני לא יודע איפה זה עומד עכשיו, זה ביטול המאטצ'ינג בנושא החינוך בכל יישובי עוטף עזה.
עמרם מצנע: אז הייתה התייעצות יומיים שלושה לפני הפסקת האש, בהפסקת האש בדרך כלל כל העטים נופלים לכולם מהידיים, אז אני אדחף לכיוון הזה וזה נותן למועצה בהחלט את הכסף שיכול ללכת לדברים אחרים, וזה לא מעט כסף, הסיפור הזה של המאטצ'ינג.
עמרם מצנע: אלה, נדמה לי, שלושת הדברים שאנחנו יכולים אולי לעזור בהם, למרות, עוד פעם, שאנחנו לא גוף תקציבי.
עמרם מצנע: המיגון זה ממש לא, אפילו שר החינוך הוא לא גורם משפיע בתהליך החלטות על מיגון.
עמרם מצנע: גם אפילו הצבא, הפיקוד, או האוגדה, פחות, זה יותר פיקוד העורף, שבסופו של דבר ממליץ לממשלה והממשלה מתקצבת.
קיבוץ בארי: אני מבין שאתם לא הגוף המבצע, לא המתקצב, אבל לנו חשוב שתדעו, בתור ועדת החינוך, שיש פה התנהלות של מציאות שאנשים נמצאים, וזה לא מבוגרים, זה ילדים, כמות מאוד מאוד גדולה של ילדים - - - אז ברור לי שלא אתם המבצעים, אבל אנחנו ממש נשמח שתעבירו את הדבר הזה.
עמרם מצנע: לא, כל מה שאתה אומר פה אתם תקראו בפרוטוקול וזה יופיע בדברי ימי הכנסת, כך שזה לא מילים פורחות, אבל אני רוצה עוד פעם, שתזכור, תמיד צריך להסתכל קצת מנקודת מבט יותר גבוהה, יש למדינה היום בעיה מה עושים בשדרות, עד כמה ממגנים אותה, מה עושים באשקלון ובאשדוד.
עמרם מצנע: כל אחד זה ייחוד בפני עצמו ולכן לא הייתי רוצה להיות בשלב הזה במקום שאני צריך להחליט את מי למגן ואת מי לא למגן ובאיזה אופן ובאיזה צורה.
עמרם מצנע: אם אתה שואל אותי, אני הרבה יותר מוטרד מהקיצוץ של חצי מיליארד שקל בתקציב החינוך, שבסוף הוא בא הלוא לממן בדרך עקיפה דברים אחרים.
עמרם מצנע: אז זה נכון, אבל צריך להסתכל גם קצת על התמונה הרחבה.
<רחל בנקאוט: אני חייבת להגיד שהתפקיד שלנו להסתכל על עצמנו פה ואנחנו נורא נורא רוצים לייצג את האמירה הזאת, שאני חושבת שאתה מבין אותה אבל לא עד הסוף, המערכת פה פועלת כל השנה, כל החופשים, כל הזמן, אנחנו אחראים על ילדים שנמצאים בכלל בלי מיגון.
<רחל בנקאוט: אין לנו את כיפת ברזל, אם אנחנו מדברים על אשקלון ואשדוד וכו', ויש הבדל, אין לנו גם התראות על כל קסאם וקסאם שנופל כאן ועדיין יש לנו 40 ילדים במבנה אחד כשאין לנו ולו חדר אחד ממוגן, זה הרבה מאוד ילדים.
<רחל בנקאוט: אני חושבת שכן - - -
עמרם מצנע: את מדברת עוד פעם על הפעילות הלא פורמלית.
<רחל בנקאוט: אבל זה משתיים עד חמש כל יום, זה כל החופשים, זה הרבה מאוד ימים בשנה.
עמרם מצנע: אין בינינו ויכוח, רק לי חשוב, גם כשאני מבקר בכל מיני מקומות, כי הנטייה של מבקרים ופוליטיקאים זה להגיד כן כן ואחרי זה הולכים הביתה ו-.
עמרם מצנע: לתיאום ציפיות אני פשוט אומר.
עמרם מצנע: אני מקשיב, אני שומע, אני לא בלופ הזה, מה שכן, זה באותם שלושה דברים שציינתי שזה אני לוקח ואנסה לפעול בהם ולהגיע לאיזה שהן תוצאות.
עמרם מצנע: אני רק מנסה לומר, הלוא גם קיבוץ בארי בתקציבים שלו, כשהוא צריך לעשות סדרי עדיפויות במה משקיעים יותר ובמה משקיעים פחות, זו לא החלטה שכל אחד מסכים ומקבל אותה, אז על כן רק, עוד פעם, להבין, שלא יושבים שם באיזה שהוא מקום מנותקים לחלוטין.
<רחל בנקאוט: מנותקים, מנותקים.
עמרם מצנע: לפעמים מנותקים, אבל לא לחלוטין והחלטות בסוף הן סדרי עדיפויות.
קיבוץ בארי: הכול מובן, אני אגיד לך, יש גם נתק מסוים, חוסר הבנה בינינו לבין המועצה.
קיבוץ בארי: למשל אנחנו חושבים שהרבה לפני שמרחיבים את כביש 232 יותר חשוב למגן את הבלתי פורמלי.
קיבוץ בארי: אנחנו מקבלים כספים מהמדינה, באינטרס שלנו זה הרבה יותר מיידי.
עמרם מצנע: לא, זו דוגמה טובה למציאות, נכון.
עמרם מצנע: קיבוץ בארי הוא באמת לא דוגמה טובה, כי הוא קיבוץ טוב וחזק, עם חוסן כלכלי וחוסן חברתי ואין ספק בכך שהוא יכול לעשות הרבה יותר מאשר אולי במקומות אחרים וזה משובח מאוד וזה נכון מאוד וזה בא לידי ביטוי באמת בתקופה כזו קשה.
קיבוץ בארי: תראה, אנחנו החלטנו, למשל, לרכוש מיגוניות.
קיבוץ בארי: אנחנו הקיבוץ היחידי שהחליט לקנות מכספו במועצה אזורית אשכול ובשער הנגב מיגוניות.
קיבוץ בארי: אנחנו עושים את זה מתוך הבנה שזה שומר על החיים שלנו, אבל אנחנו רואים בזה ממש תעודת עניות שאנחנו מגיעים לשלב הזה.
קיבוץ בארי: חשוב להגיד את זה - - -
עמרם מצנע: מאחר שאני הייתי גם ראש עיריית חיפה וגם ראש עיריית ירוחם אז אני אומר לך, כשבחיפה קונים את מה שהם קונים, זה משהו שבירוחם, גם אם יחלמו חזק בלילה, אין להם שום סיכוי להגיע לשם.
עמרם מצנע: על כן אתם קונים את זה, כי אתם עושים סדרי עדיפויות בכסף שלכם.
עמרם מצנע: יש מקומות שגם אם הם יחשבו שנורא חשוב, אין להם את הכסף לעשות את זה.
עמרם מצנע: אז על כן, בואו - - -
<יעל אדר: אז באמת אנחנו מסיימים את היום בבארי ואנחנו עוד רגע נפרדים ושמעתם על בארי וברמה המועצתית.
<יעל אדר: דיברנו על תקינה, שזה מאוד חשוב.
<יעל אדר: התקינה זה לא רק עומס בכיתות, זה הפניות, ואנחנו מדברים במיוחד על השנה-שנתיים הקרובות, הפניות של המחנכים לתלמידים, להיות קשובים אליהם, לאתר את הצרכים.
<יעל אדר: בשיחה באוטו הספקתי לומר לך, לנו ברור שחלק מההתנהגויות, כל ההתנהגויות מוקצנות יותר, בין אם זה מופנמות יתר ובין אם זה מוקצן, זה יעלה בחודשים הבאים.
<יעל אדר: לא היום, לא חודש הפסקת אש, זה יעלה בהמשך.
<יעל אדר: דווקא כשמאמינים שרגוע בחוץ הלבה מבפנים יוצאת, אנחנו למודי ניסיון מזה, עוד חצי שנה יהיו לנו פה לא מעט התמודדויות.
<יעל אדר: אנחנו צריכים מחנכים פנויים לתלמידים, לאיתור, להכלה ולתת מענים.
<יעל אדר: אנחנו העלינו את הנושא בפני השר, גם הייתה פגישה באשכול, גם בפגישה בשדרות, הובטחו שיהיו הרבה תקציבים, אני עוד לא ראיתי שהייתה התייחסות לתקינה.
<יעל אדר: במקביל התייחסות לתוספת כוח אדם, גם בגנים ביקשנו שתהיה סייעת נוספת, כי 35 ילדים בגן עם גננת וסייעת, כשגננת וסייעת, רובן, אם לא כולן, הן בחוויה של התשישות, של משברי אמון, שהן זקוקות לכלים ולהכלה - - -
עמרם מצנע: אתם לא קיבלתם אף בת שירות לסיוע בגנים?
<יעל אדר: נאמר לנו על ידי המנכ"לית שנקבל תקנים, אבל ניסיתי להסביר למנכ"לית, יש לנו בעיה עם התקנים האלה, מדוע?
<יעל אדר: אנחנו מצליחים לאתר בת, שתיים, בשנה.
<יעל אדר: דיברנו על פריפריה, על המרחקים.
<יעל אדר: אם אני צריכה בחבל שלום - - -
עמרם מצנע: כן, אני יודע, יש - - -
<יעל אדר: יש לי 12 גנים בחלוציות ועוד 4 בחבל שלום, 16 גנים - - -
עמרם מצנע: לא, יש היום 1,200 תקנים לבנות שירות והם הצליחו לאייש 600 או משהו כזה.
<יעל אדר: אנחנו ממש לא מצליחים לאייש.
<יעל אדר: אז התקן לא עוזר לנו.
<יעל אדר: לעומת זאת אנחנו כן - - -
עמרם מצנע: קשה לי לראות בת שירות שבאה לשירות לאומי ומחליפה חיתולים או מאכילה תינוקות.
<יעל אדר: אנחנו כן נצליח לאייש עם כוח אדם שהוא בוגר.
עמרם מצנע: כן, בסדר, אבל זה בעיה של תקציבים.
עמרם מצנע: עוד פעם, הלוא הצעקה הזו היא בכל הארץ, הסיפור של גילאי 3-4.
<דלית קוטלר: אצלנו זה לא רק ב-3-4.
עמרם מצנע: בסדר, אני אומר שהצעקה היא בכל הארץ לסיפור הסייעת הנוספת.
עמרם מצנע: אני מסכים איתך שזו כן נקודה שצריך בהחלט לסייע בה, דווקא בעוטף, לפחות בשנה, שנתיים, עד שמתאוששים.
עמרם מצנע: זו באמת נקודה חשובה.
<יעל אדר: זה גם לכיתות א'.
<יעל אדר: אתמול אני הייתי בבית ספר, שמעתי ילדה בוכה, 'לא רוצה, רוצה הביתה'.
<יעל אדר: אמרתי, עכשיו זה ייצא עוד יותר, חוץ ממשבר המעברים להגיע לא'.
<דלית קוטלר: הגננות מדווחות מהשטח, לא רק 3-4, גם גילי 4-5, יש 31 ילדים והן מדווחות שהשנה מבחינת הילדים הרבה יותר קשה בפרידה.
<דלית קוטלר: בדרך כלל ב-4-5 היו רצים לגן בלי - - - גם דיברתי עם ליאורה וענבר, אותה בעיה.
<דלית קוטלר: זקוקים ליותר תשומת לב.
<דלית קוטלר: יש לנו הרבה גנים במושבים וחלוציות, אין כאן תוספת תשלום ו - - -
<יעל אדר: אני כן מאמינה שיגיעו תקציבים, יש לנו פלטפורמה שנקראת תקציבי עוטף עזה שאנחנו הרבה שנים עובדים איתם והובטח לנו שהשנה התקציבים האלה יוגברו ואני כן מאמינה ומקווה, רק צריך לוודא שהתקציבים האלה יגיעו, שהם מיועדים בעיקר לתגבור רגשי, לקבוצות הטיפוליות במוסדות החינוך, כי היום אנחנו מגדירים 100% אוכלוסייה פגועה.
<יעל אדר: אם אנחנו בדרך כלל עוסקים באיתור בתחילת שנה, אז השנה אנחנו מתחילים בטיפול לכולם ולאט לאט נצמצם את מעגלי הפגועים.
<יעל אדר: אנחנו היום מגדירים את כל ילדי אשכול פגועים באשר הם והתקציבים נדרשים כבר.
<יעל אדר: התחלתי שנה, אבל אני עוד לא יודעת כמה תקציב יגיע, אם יגיע, מתי יגיע ואני אומרת למנהלות, 'תתחילו, תעסיקו אנשים, תביאו טיפול באמצעות בעלי חיים, באמצעות אמנות, באמצעות תנועה.
<יעל אדר: קודם כל תכניסו למוסדות', כי את המענה חייבים לתת.
<יעל אדר: אלה הנפשות שנעבוד איתם, יש לנו שנה-שנתיים של הבראה, אני לא יכולה לחכות עד שהתקציב יאושר וייאמר לנו כמה ונתחיל להתמודד כי אז יהיו תופעות פוסט טראומטיות ומדינת ישראל תצטרך לקבל את האוכלוסייה הזאת במקומות אחרים.
עמרם מצנע: אני מאוד מקווה שציפיותיכם תתממשנה.
עמרם מצנע: אני חושש שגם 2014, שהיא לקראת סיום, וגם 2015, תהיינה שנים לא קלות.
<יעל אדר: כששומעים על קיצוץ בתקציב החינוך אני שואלת מאיפה.
<יעל אדר: אז יקצצו לנו במקום אחד כדי לתת לנו במקום אחר.
עמרם מצנע: החצי מיליארד שקל מתקציב החינוך, אל"ף, זה רק מהתקציב הגמיש ורוב התקציב זה שכר, בי"ת, שני שליש משנת הלימודים כבר עברה, כלומר רוב תקציב משרד החינוך כבר יצא.
עמרם מצנע: זאת אומרת רק ממה שעוד לא הוציאו צריך לקצץ חצי מיליארד.
עמרם מצנע: אני די מתפלא על שר החינוך שהוא במין אמירה כזו אמר 'אין בעיה, לא נפגע בכלום'.
עמרם מצנע: לא יודע איך הוא הולך לעשות את זה.
עמרם מצנע: אבל לא תהיינה שנים קלות.
עמרם מצנע: אנחנו יודעים טוב להתמודד במצבי לחץ וחירום, קשה הרבה יותר להתמודד בתקופות שאחרי שבהן יש באמת צורך ל - - -
<יעל אדר: גם בתקופת המלחמה ההוצאות שהיו פה בחינוך הן עצומות.
<יעל אדר: אנחנו אישרנו הפגות ואישרנו פעילויות, קודם כל כי אנחנו רוצים לטפל באוכלוסייה.
<יעל אדר: אז קיבלנו מראש תקציב לקייטנות, אבל רק ההחזר שאנחנו ניתן להורים שלא שלחו את הילדים לקייטנה גוזל את הסכום הזה.
<יעל אדר: אחר כך אני מאוד מקווה שתהיה התייחסות למה עברו פה גם ברמה התקציבית כי ההוצאות פה היו גבוהות ועוד תהיינה גבוהות ברמת הטיפול, מענים רגשיים, הפגות למורים, סדנאות, הכשרה.
עמרם מצנע: אנחנו נעקוב ונבוא לבקר פעם נוספת.
<יעל אדר: סיכמנו אקטואליה לי"א-י"ב.
עמרם מצנע: כן, בכלל.
<יעל אדר: הוא נכנס היום לכיתה י"ב, הם רצו לדבר.
עמרם מצנע: כן, התחילה שיחה עקיפה כזאת.
<יעל אדר: התפקיד שלי זה לעמוד בלוחות זמנים וזה התפקיד שלי להפריע.
עמרם מצנע: באמת תודה רבה לכם.
<יעל אדר: תודה.
<יעל אדר: קודם כל תבואו לכאן בפריחת הכלניות.
עמרם מצנע: אה, יש כלניות?
עמרם מצנע: יהיו?
<יעל אדר: אני רוצה לומר לך שהשר והמנכ"לית ביקרו כאן, בהפסקת אש, הם היו בטוחים שסביב נאום הכלניות והם הגיעו בהיי והיה להם קצת קשה לשבת איתי לפגישת עבודה והמנכ"לית שאלה, היינו בקיבוץ רעים, 'טוב, אבל עכשיו כשהכול אחרי', ואני שאלתי את הילדים אם הם מרגישים שאנחנו אחרי וילדה אחת בי"א אמרה, 'ממש לא, אני עוד לא מוגנת'.
<יעל אדר: יומיים-שלושה אחרי התחיל המטח הנוסף.
<יעל אדר: במפגש אחרי כבר שר החינוך באמת דיבר איתנו בגובה אחר, כי הוא הבין שלא היינו בהפסקת אש.
<יהודית גידלי: אף אחד לא ידע להתנהל.
<יהודית גידלי: כולנו למדנו.
עמרם מצנע: לא, זה היה גם wishful thinking כזה.
עמרם מצנע: חשבתי לעצמי איזה מזל, הלוא שנת הלימודים הייתה אמורה להיפתח ב-27 באוגוסט, אליבא דגדעון סער וזה היה עוד לפני ההסכם, וחשבתי לעצמי איזה מזל שהיא נפתח ב-1 בספטמבר.
אלון שוסטר: כן, עוד כמה ימים.
אלון שוסטר: הימים האלה הם חשובים.
רות קלדרון: אין מזל לישראל.
עמרם מצנע: אלון, מאוד מעניין מה שאתה אומר וניתחת את זה באופן מאוד בהיר, ואני מוכרח לומר לך, כולנו היינו די צמודים לטלוויזיות לאורך ה-50 יום האלה, היו דברים שלא אהבתי לשמוע מחלק מעמיתיך פה באזור ואני חושב שאתה ייצגת קו מאוד שפוי ומאוד רציונלי ומאוד מאוזן.
עמרם מצנע: על כך הרבה מאוד תודה.
עמרם מצנע: עכשיו השאלה, דיברת על זה, אבל לחדד, מה הגורמים לכך שהפעם, לעומת הפעמים הקודמות שעברתם פה, באמת הייתה כל כך דרמטית וכל כך משנה מציאות?
עמרם מצנע: לא רק מציאות פיזית אלא גם - - - אני מתרשם שהעניין הזה של אובדן האמון הוא אחד המרכיבים הבסיסיים.
אלון שוסטר: זה שילוב של כמה גורמים.
אלון שוסטר: אני רוצה להגיד קודם את הדברים הנדושים והמשעממים, התמשכות המערכה, שהיא קיימת.
אלון שוסטר: אמרתי, 13 שנים, מה זה משנה עוד שנה?
אלון שוסטר: אבל יש לזה מרכיב מסוים ב - - -
יעקב אשר: זה מצטבר.
אלון שוסטר: יש הצטברות.
אלון שוסטר: יש את אורך המערכה הקונקרטית, שהייתה ללא תקדים משמעותית.
אלון שוסטר: הפגיעות.
עמרם מצנע: השבוע האחרון, אני מבין, היה מאוד ממוקד.
אלון שוסטר: כן, ללא שום ספק.
אלון שוסטר: בעיקרו זה נשק סטטיסטי, כמו איום המנהרות, למה אני במלחמת חורמה נגד העניין הזה?
אלון שוסטר: כי איום המנהרות, לפחות כמו שהוא נראה כרגע, הוא איום כנגד חיילי צה"ל, לא נגד חדר האוכל של שום קיבוץ, ובכל זאת הוא נתפס ככזה.
אלון שוסטר: אז עוצמת האיום, כמו היא נתפסת באופן סובייקטיבי על ידי האנשים, המרגמות, אמרתי, איום ברור וחד משמעי, וכשמדברים על אובדן האמון, החלשת האמון, כרסום וכו', יש בזה כמה תופעות, זה מכלול של כמה תופעות וכל אחד מרכיב לעצמו את התפריט הרצוי לו.
אלון שוסטר: הדבר הידוע זה נושא המנהרות.
אלון שוסטר: דובר הרבה על נושא המנהרות, יש פה אנשים שחיים כאן, הם יכולים להגיד בעצמם איך הם מרגישים, אני יודע שלפחות פעמיים, אולי שלוש פעמים, לקחו את ראשי המועצות לטיול שנתי בבוקר באיזה מנהרה שהחליטו לחשוף, כעבור שעה היו שם עיתונאים וכל עם ישראל הכיר את העניין.
אלון שוסטר: אז בטוח שלא ידענו על המספר שנוקבים בו כיום, 31, 32, אני לא חושב שזה נורא קריטי, אבל הנושא הזה הוא כנראה נושא שניתנה לו חשיפה ב-17 ביולי, בסופה ניתנה לו חשיפה מוחשית ואנחנו כולנו הבנו, כפי שאנחנו מבינים אחרי כמעט תאונה, או אחרי תאונה, כמה גדולה הסכנה יכולה להיות.
יעקב אשר: אני חושב שהאירוע שהיה הכי שקרה פה זה פשוט שלא הייתה הכנה מוקדמת לעניין הזה.
יעקב אשר: נושא המנהרות פרץ - - -
אלון שוסטר: אני מציע לא להתווכח עם התחושות של אנשים, אין מה להתווכח, אבל ברור שכל העובדות היו מונחות, פתוחות חשופות לכל מי שרק היה רוצה להתעניין בהן.
אלון שוסטר: נכון שממשלת ישראל, הצבא, לא הבהיר והזהיר והשתמש בפונטים הכי גדולים כדי להגיד 'תראו כמה זה יכול להיות מסוכן'.
יעקב אשר: התושבים לא היו מודעים לזה.
אלון שוסטר: היו מודעים, מה זאת אומרת?
אלון שוסטר: הם כולם - - -
יעקב אשר: לא עד כדי כך.
אלון שוסטר: בסדר, אוקיי.
אלון שוסטר: זה נושא אחד, אין ספק שנושא המנהרות הוא נושא אחד והמשמעות שלו - - -
רות קלדרון: אנחנו במרכז לא ידענו שאתם יודעים את זה.
רות קלדרון: זה היה משהו מיתי כזה, פתאום מתחת לאדמה - - -
עמרם מצנע: אני חושב שזה משהו שקורה לנו לא בפעם הראשונה.
עמרם מצנע: אתה רואה את הנתונים, אתה רואה את העובדות, אתה רואה את המידע, אתה לא מפנים עד שאתה לא - - - התמונה, לפי דעתי, שיצרה את כל התודעה הזו, זה התמונות השחורות האלה, באמצעי ראיית לילה, שיוצאים מתוך nowhere ומה יכלו לעשות ואחר כך חוזרים - - -
יעקב אשר: זה מפחיד, אתה גם לא מוכן לזה נפשית.
אלון שוסטר: נושא אחר שאני רוצה שתשימו לב אליו, בעיניי הוא קריטי, קודם כל 10 ימים ראשונים הסלמה רגילה.