GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ליאורה פלד: אבל זה לא נושא הדיון, כי למזלה של הוועדה הנכבדת הזאת, זה ארגון שלא למטרות רווח.
<ליאורה פלד: אפשר היה כמו שפטרו את פר"ח, אפשר היה לפטור את תלל"ים ממכרז.
<ליאורה פלד: היה אפשר לדבר עם תלל"ים על כל הדברים שכתובים במכרז הזה.
<ליאורה פלד: על הכול היה ניתן לדבר.
<ליאורה פלד: תלל"ים מסוגלת לבצע אותו ובגאווה ובהצלחה.
<ליאורה פלד: גם ילדים שצריכים מקצועות פרא רפואיים, ובאמת צריכים, תלל"ים נותנת.
<ליאורה פלד: אבל אני מעבירה אליך את האחריות.
<ליאורה פלד: אסור למכרז הזה לצאת לדרך.
<ליאורה פלד: היום הילדים האלה מקבלים יותר.
<ליאורה פלד: ב-1 בינואר פנייה שתגיע מהחינוך הרגיל, הילד יקבל ארבע שעות אם יהיה א' עד ו'.
<ליאורה פלד: אם הוא יהיה חולה קשה, יוסיפו לו שעה אחרי חודשיים.
<ליאורה פלד: אם יהיה עוד יותר חולה, יוסיפו לו עוד שעה אחרי ארבעה חודשים.
<ליאורה פלד: אסור לכם להסכים את זה.
עמרם מצנע: תודה רבה, ליאורה.
עמרם מצנע: היתה לכם הזדמנות לגשת למכרז.
עמרם מצנע: החלטתם לא לגשת.
<ליאורה פלד: בצדק.
<דפנה אזרזר: למה הילדים צריכים להיפגע בגלל שמשרד החינוך רואה את התקציב מול העיניים?
<דפנה אזרזר: 24 שנה הכול היה בסדר.
<דפנה אזרזר: את תקועה כמו עצם בגרון, כי את הולכת לטובת הילדים נטו.
עמרם מצנע: אם אתם רוצים לנהל ככה את הדיון, לא אפריע לכם - לא ייצא מזה כלום.
עמרם מצנע: שוב, חשוב מאוד, פתחתי עם זה, שנבין היכן אנחנו עומדים.
עמרם מצנע: ואני מציע, מי שרוצה ללכת לבית משפט, כפי שזה נהוג היום, על כל החלטה- - -
קריאה: למה להגיע לזה?
עמרם מצנע: כפי שזה נהוג היום במחוזותינו, הולכים לבתי משפט.
עמרם מצנע: זה בסדר ולגיטימי.
עמרם מצנע: זו מערכת נכונה.
עמרם מצנע: זה צד אחר.
קריאה: יותר מדי.
עמרם מצנע: משרד החינוך פעל פה לפי הנהלים ולפי הכללים.
עמרם מצנע: המכרז הזה תוקן יותר מפעם אחת.
עמרם מצנע: הוועדה לא הוכלת להתמודד כרגע עם המכרז, כי התהליך בוצע כפי שצריך.
עמרם מצנע: ככה מבצעים תהליך.
עמרם מצנע: לא רק בתחום הזה אלא בתחומים רבים אחרים, רגישים לא פחות.
קקריראה: למה לעשות מכרז?
קקריראה: יש עמותה יוצאת מן הכלל.
עמרם מצנע: עם כל הכבוד לך, אני מביע את עמדתי.
עמרם מצנע: אתה רוצה להחליף אותי – בבקשה.
עמרם מצנע: והוועדה לא רק רגישה אלא גם פתוחה.
עמרם מצנע: אנחנו מקיימים מעקב קבוע בנושאים רבים.
עמרם מצנע: זה לא הנושא היחיד שקשור בילדים, גם מהחינוך הרגיל וגם מהחינוך המיוחד.
עמרם מצנע: בסופו של דבר צריך לדעת במה ניתן להתערב, במה לא ניתן להתערב, וכיצד לעשות את הדברים נכון.
עמרם מצנע: המשימה עכשיו של משרד החינוך ושלנו כוועדה, לתפישתי, היא לעקוב, לוודא, ללוות, שאכן העברת המקל אחרי כל כך הרבה שנים תבוצע- - -
עמרם מצנע: אדוני, אוציא אותך.
עמרם מצנע: חכה בסבלנות.
עמרם מצנע: אתה נראה לי אדם די מבוגר.
עמרם מצנע: חכה בסבלנות, אתן לך לדבר.
עמרם מצנע: לעקוב אחרי העברת המקל זה לא פשוט אחרי כל כך הרבה שנים.
עמרם מצנע: היו הרבה שקיוו שאף אחד לא ייגש למכרז והמכרז יתפרק.
עמרם מצנע: אבל יש זכיין.
עמרם מצנע: וזו קבוצה איכותית.
עמרם מצנע: מה הניסיון שלה בתחום הזה, איני יודע, אבל היא קבוצה איכותית שמביאה כסף גם מבחוץ.
עמרם מצנע: היא פועלת בהרבה מאוד תחומים חינוכיים.
עמרם מצנע: אני בהחלט מקווה מאוד, ואנחנו לפחות נעשה מאמץ גדול שזה ייצא לדרך כהלכה, ושהשירות רק יקבל חיזוק ולא היחלשות.
עמרם מצנע: ואם יהיה צורך לעשות תיקונים לאורך הדרך, אני בטוח שמשרד החינוך יעשה את זה בליווי שלנו.
עמרם מצנע: משה רוטמן, בבקשה.
<משה רוטמן: שלום.
<משה רוטמן: אני אב לתלמיד שסיים 11 שנות לימוד בתלל"ים.
<משה רוטמן: היום הוא עושה שנה שנייה.
<משה רוטמן: מצבו, הוא משותק, מונשם, בעל אפילפסיה בנכות נפשית.
<משה רוטמן: עושה שנת שירות בהצטיינות, שנה שנייה בעמותת לוט"ם.
<משה רוטמן: אני מזכ"ל ארגון הפעולה של הנכים וקואליציית המשפחות שנרתמה למאמץ להציל לנסות לשמור על המהות של השירות שניתן היום לתלמידים.
<משה רוטמן: המצב הוא מוזר, כמו סיוט רע או מעשה חלם.
<משה רוטמן: בשנת 1990 בעקבות בג"צים של הורים הקים משרד החינוך את תלל"ים, שיוכל לטפל בתלמידים חולים בבית.
<משה רוטמן: 11 שנים המורים האלה היו מורים של משרד החינוך, ואז חוק שחוקק בשנת 2000, ומשנת 2002 המשיך משרד החינוך את הטיפול בתלמידים דרך עמותת תלל"ים – לא כמעסיק ישיר.
<משה רוטמן: העמותה הזאת היא בתחום מאוד מוגדר מקצועית, לא למטרות רווח, שעושה פלאים בעבודתה באמצעות 300 מוריה, מתנדביה, בנות ובני שירות, סטודנטים ועוד.
<משה רוטמן: כל ארבע שנים היתה צריכה לגשת למכרז מוזר.
<משה רוטמן: לא? מוזר.
<משה רוטמן: היינו מצפים שמשרד החינוך יאמץ אץ הדגם המוצלח, ויהפכם שוב למורי משרד החינוך או לפחות לתת לתלל"ים מעמד של ספק יחיד, אך לא כך.
<משה רוטמן: זה לא קרה.
<משה רוטמן: המכרז פתוח לחברות מסחריות, ללא ידע וניסיון, עם פגיעה ממשית בתלמידים בצמצום שעות הלימוד ולבטח איכותם.
<משה רוטמן: לא מתקבל על הדעת שמשרד החינוך רוצה לשפוך את התינוק עם המים.
<משה רוטמן: ברור אגב עניין הוספת שירותים מטפלים שונים ומגוונים למכרז בנושא לימוד פרטני.
<משה רוטמן: כאן במפורש יש כוונה להביא רק ספקי שירותים גדולים שבונים שירותים של ספקי משנה שונים לפי מכרזים, וזאת בניגוד גמור להוראת תכ"מ 7.12.7, שבאה בעקבות החלטת ממשלה 3409 מ-3 ביולי 2011, שעניינה עידוד פעילותם של עסקים קטנים ובינוניים בישראל.
<משה רוטמן: בסעיף 4.1.22 של ההוראה מדובר בדיוק להפך – יש לבדוק אפשרות לפירוק שירותים שונים כדי לקבלם מספקים קטנים שמתמחים בתחום אחד כמו תלל"ים.
<משה רוטמן: מתוך 3,600 תלמידים בשנה, סך הכול בין 300 ל-400 שייכים לחינוך המיוחד, ומכל הכמות הזאת רק בעשרה מדובר בטיפולים פרא רפואיים.
<משה רוטמן: לא סביר והגיוני שוועדת החינוך תיתן למשרד החינוך להפריט את הלימודים לתלמידים החולים, לצמצם ולפגוע באיכותם, שלא לדבר על פגיעה ב-300 בתי אב של מפרנסים.
<משה רוטמן: ניסיונם של משרד החינוך בעברם עם שירותי הבריאות לתלמידים הולידו רק פגשעה בתלמידים ובזבוז כספים משווע של הציבור.
<משה רוטמן: במשך 24 שנים מצאה המדינה את תלל"ים כמתאימים לניהול פרויקט שאנשי חינוך שצמחו בתלל"ים, בעלי ניסיון בהוראה ובניהול הפרויקט של הוראת התלמידים החולים בבתיהם, הניסיון והידע שנאסף בתלל"ים ובהוראת הניהול, הוראת תלמידים חולים בבתיהם, אין דומה לו בשום בית ספר של מערכת החינוך ובמדינה, ובהתאם לדרישות מכרז זה מוכנה המדינה לוותר עליו עד שתלל"ים הקימה קול זעקה, ומשרד החינוך חזר בו בחלק מהגזרות.
<משה רוטמן: כיום התשובה להורים המודאגים, שאין בעיה עם מורי תלל"ים, שקודם היו מוקצים – עכשיו הם יכולים כן להצטרף לגוף חזק וחדש.
<משה רוטמן: משרד החינוך, שתמך בארגון ללא מטרות רווח והמידע המקצועי שנאסף בו יקר מפז, מדוע המדינה מוכנה לוותר על כל זאת בקלות, על אוצר שכזה?
<משה רוטמן: המכרז מגמתי בפגיעה במהות תלל"ים, ובעצם מראה למורים ולארגון את הדרך החוצה בברוטליות, כאשר לא ברור כיצד הם מתכוונים להתמודד עם נושאים אלה, שהם לבה של העשייה החינוכית למען התלמיד החולה בביתו.
<משה רוטמן: אני קורא לוועדה לצאת במסר ברור למשרד החינוך, להפוך את תלל"ים לספק יחיד, כפי שראוי בזכות 24 שנים של שירות ייחודי ויכולת לגייס משאבים, כדי לתת יותר לתלמידים החולים גם מעבר לתקציבים של משרד החינוך.
<משה רוטמן: אני מודה לכולם.
<גילי אלון: שלום.
<גילי אלון: אני חברת ועד עיריית באר-שבע, חברה בארגון הסייעות הארצית וסייעת.
<גילי אלון: הסעיף השני שהיינו צריכים לדון פה זה עניין הסייעות הרפואיות או החונכות לילדים במערכת החינוך, גם בחינוך הרגיל, 100 גנים, שמלוות ילדים עם כל מיני מחלות, והסייעות הן אלה שמזריקות, אם זה אינסולין, בדיקות וכל מיני דברים כאלה.
עמרם מצנע: בזה דנו בתחילת הדיון, הסייעות הרפואיות.
<גילי אלון: בחינוך הרגיל.
עמרם מצנע: אבל אנחנו לא דנים בזה עכשיו.
עמרם מצנע: עכשיו עוסקים בנושא הזה.
<נטע לוי: אנחנו באותו נושא.
עמרם מצנע: פיני נגל.
<פיני נגל: אני מורה מתלל"ים, ואני רוצה להתייחס בקצרה לנושאים ספציפיים.
<פיני נגל: קודם כל, שמעתי פעם ראשונה על אורט.
<פיני נגל: עמותה זה בסדר, זה עומד בקריטריונים.
<פיני נגל: אלא שיש בעיה עם אחר הצהריים.
<פיני נגל: מה שהמכרז הזה מציג זה רשעות ואטימות מוחלטת, ואסביר למה.
<פיני נגל: יש הרבה מאוד סעיפים שם שנובעים מבורות של במה עוסקים בתלל"ים או מורי תלל"ים עם תלמידים חולים בביתם.
<פיני נגל: דוגמה הכי פשוטה, כשאתה בטא לילד הביתה, אתה נכנס לקודש הקודשים שלו, לביתי הוא מבצרי.
<פיני נגל: שום ארגון בארץ שלא פועל בצורה אינטנסיבית כזאת, לא יכול להתמודד עם זה אלא לאחר שלוש, ארבע, חמש שנים.
<פיני נגל: הסעיף הזה או הרעיון הזה לא מופיע שום מקום במכרז.
<פיני נגל: לכן אני חושב שהמכרז הזה נבנה בצורה שכל מכרז מנוכר לחלוטין על-ידי פקידי חוק, שישבו וכתבו אותו.
<פיני נגל: צריך לבטל אותו, כי הוא לא נוגע בעניין כלל וכלל.
<פיני נגל: זה הדבר הראשון.
<פיני נגל: דבר שני, כל תלמיד שאנחנו מטפלים בו – אגב, אני עובד תשע שנים בתלל"ים – הגשתי עשרות תלמידים לבחינות בגרות.
<פיני נגל: יש לי תואר ראשון באומנויות, תואר שני במינהל עסקים, פלוס תעודת הוראה.
<פיני נגל: שום תלמיד שניגש אליו מורה לא עומד לבד בחלל, אלא הוא עומד ביחד עם עוד עשרה אנשים מאחוריו.
<פיני נגל: לעבוד עם זה, להתמודד עם זה, זה דורש מיומנות מיוחדת – גם אישיותית וגם מיומנות של אדם שמוסיף על האישיות שלו.
<פיני נגל: זה ההורים של הילד, הסבים, הסבתות, האחים והאחיות ומורה או שניים מבית הספר, יועץ או יועצת, שהן רואות את התלמידים האלה פעמיים, שלוש, ארבע פעמים בשנה.
קריאה: לא רואים.
<פיני נגל: הגזמתי?
<פיני נגל: יש רואים.
<פיני נגל: אני הייתי עם כאלה שראו אותם, פעם, פעמיים בשנה.
<פיני נגל: אותם מורים ומנהלים אמורים להבין את המורכבות שיש לאותו ילד אונקולוגי או אחרי תאונת דרכים או עם מחלה, הם אמורים להתמודד.
<פיני נגל: אני שואל את עצמי – ולי התשובה מאוד ברורה - תיכנס אורט העולמית, מכובדת ככל שתהיה.
<פיני נגל: אין לה שום מושג לאן היא נכנסת.
<פיני נגל: מי שייפגע מזה – אני לא מדבר כבר על הטווח של החצי השנה הקרובה, כלומר מינואר עד יוני, שאין שום סיכוי שהילדים האלה יקבלו את מה שהם זקוקים, מה שמגיע להם ומה שקיבלו מתלל"ים במשך 24 שנים.
<פיני נגל: תשכחו מזה.
<פיני נגל: אתם פשוט לא מבינים על מה מדובר.
<פיני נגל: קראתי את המכרז חמש פעמים לפחות, וכל מה שגיליתי שם זה פקידות נטו.
<פיני נגל: לכן הערתי את ההערה קודם – זה לא מכרז לבני אדם; זה מכרז לעמוד בתנאים של חוק.
<פיני נגל: אסכם בדבר אחרון.
<פיני נגל: מדברים פה על מכרז כולם.
<פיני נגל: יופי של דבר.
<פיני נגל: מכרז.
<פיני נגל: שיא הדמוקרטיה.
<פיני נגל: שטויות במיץ.
<פיני נגל: לפני שלושים שנה היה צורך במכרזים, כי המערכת היתה לא יעילה, מושחתת ומסואבת.
<פיני נגל: היום מערכות כמו תלל"ים, שד"ר ליאורה פלד משך 16 שנה מנהלת אותה ביד רמה, לא זקוקות למכרז, כי זה בנפשנו.
<פיני נגל: אם אנחנו נעמוד במכרז, כמו שאמרה ד"ר פלד, יבוא טלדור או מרמנת, ומה הם יעשו – הם יחפשו את הדרכים לעשות את זה בצורה הכי יעילה להם.
<פיני נגל: לא מתבסס על שום דבר שקשור לתלל"ים.
עמרם מצנע: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.
מסעוד גנאים: האמת?
מסעוד גנאים: באתי לדיון וחשבתי שעדיין אין תוצאה למכרז ואין זכיין, והופתענו עכשיו שיש זכיין.
מסעוד גנאים: חשבתי שהדיון הוא על תנאי המכרז, על לחדש לתלל"ים, כי כל מי ששאלתי אמרו שתלל"ים עושה עבודתה נאמנה.
עמרם מצנע: סימן שאתה לא עוקב אחרי סיכומי הוועדה ואחרי דיוניה, כי הדברים האלה היו פה בשולחן.
עמרם מצנע: כולנו ידענו שיש מכרז, כולנו ידענו שהמכרז תוקן.
עמרם מצנע: כולנו ידענו שניתנה- - -
<דפנה אזרזר: הוא פוגע בילדים.
<דפנה אזרזר: זה מה שחשוב.
<דפנה אזרזר: הוא פוגע בילדים נטו.
<דפנה אזרזר: אין דבר כזה, שלא יתייחסו לזה שהמורים לא יישארו בזוכה המכרז החדש.
עמרם מצנע: גברתי הנכבדה, כרגע לא דיברתי על זה.
עמרם מצנע: הערתי על כך שכולנו השתתפנו בתהליך שבו ניתנה הזדמנות להעיר הערות.
עמרם מצנע: משרד החינוך תיקן את מה שהוא חשב שהוא צריך לתקן.
עמרם מצנע: אבל טוב שיש זכיין, וטוב שהזכיין הזה הוא לא חברה בעירבון מוגבל למטרות רווח.
עמרם מצנע: אני מקווה שנמשיך להתבדות לטובה גם בעתיד.
עמרם מצנע: את דעתי על מכרזים במערכת החינוך אתם יודעים.
עמרם מצנע: נמשיך לטפל בנושא הזה.
עמרם מצנע: הוא לא הסתיים.
עמרם מצנע: כרגע אנחנו עוסקים בנושא הזה הספציפי.
מסעוד גנאים: אני חושב שכולנו פה רוצים את טובת הילדים, זה העיקר.
מסעוד גנאים: ואם יש לנו עמותה וספק שטובת הילדים היא נר לרגליו, ועושה את זה, וזה הוכח – זו שאלה – זה מופנה למשרד החינוך – למה להביא זכיין חדש?
מסעוד גנאים: למה להביא ספק חדש?
מסעוד גנאים: אם אנחנו רוצים את טובת הילדים, וכולם מביעים שביעות רצון מהשירותים של תלל"ים, למה להביא ספק חדש ומחדש להתחיל?
מסעוד גנאים: אם יש להם קבלות, ויש לתלל"ים קבלות – אני חושב שהמשימה שלנו, של ועדת החינוך, זה לשמור על זכויותיהם של המורות ושל העובדים.
מסעוד גנאים: היה לנו ניסיון עם קרב למשל, שנתנו לזכיין לעשות מה שהוא רוצה.
מסעוד גנאים: אחר כך הוא חזר בו, והזכיין השאיר את רוב העובדים והצוות של קרב.
מסעוד גנאים: אז אני מקווה שכולנו נפעל שהמורות שעבדו, הצוות שעבד, שיש לו ניסיון, יישאר, ולא שהזכיין החדש יעשה מה שהוא רוצה בקשר לצוות המורים והמורות.
עמרם מצנע: יוסי גרוסמן.
<יוסי גרוסמן: קודם כל, תודה רבה - אתמול דיברתי אתי בטלפון.
<יוסי גרוסמן: היינו יחד במלחמה, היית המפקד שלי.
<יוסי גרוסמן: קודם כל, מורי תלל"ים ותלל"ים גוף אחד.
<יוסי גרוסמן: אין הפרדה.
<יוסי גרוסמן: אני לא עוזב את עמותת תלל"ים.
<יוסי גרוסמן: 24 שנה עבדנו כמו שצריך.
<יוסי גרוסמן: מורה תלל"ים זה לא מורה רגיל שבא, דופק שעון וזהו.
<יוסי גרוסמן: זה נשמה.
<יוסי גרוסמן: אני חי תלל"ים יום ולילה, ואני נהנה מזה.
<יוסי גרוסמן: לכן אני שואל, למה אני צריך מכרז?
<יוסי גרוסמן: אני מבקש מכל הצוות וממשרד החינוך לבטל את המכרז.
<יוסי גרוסמן: לא צריך מכרז.
<יוסי גרוסמן: יש עמותת תלל"ים שעובדת 24 שנה.
<יוסי גרוסמן: שאלנו את ליאורה: את צריכה את הסיוע שלנו המורים?
<יוסי גרוסמן: שום דבר.
<יוסי גרוסמן: הכול היא עשתה לבד מבחינת מלחמה עם משרד החינוך.
<יוסי גרוסמן: למה לעשות את המכרז הזה?
<יוסי גרוסמן: אתן לך דוגמה, מה זה מורה תלל"ים.
<יוסי גרוסמן: היתה לי תלמידה חולת סרטן.
<יוסי גרוסמן: אותה ילדה לא רצתה ללמוד.
<יוסי גרוסמן: באתי לבית ספר, אמרתי להם: חבר'ה, תעודדו אותה.
<יוסי גרוסמן: הם אמרו: יודעים מה נעשה?
<יוסי גרוסמן: כולנו נעשה קרחת.
<יוסי גרוסמן: אמרתי לאותה תלמידה: הם רוצים לעשות קרחת.
<יוסי גרוסמן: היא אמרה: תגיד להם שלא.
<יוסי גרוסמן: הם הסתפרו, ועשו פאה נוכרית.
<יוסי גרוסמן: הקב"ה נתן לי מזל, שראיתי בעיתון כתבה על שתי תלמידות שהיו חולות סרטן, ועם השנים הן גדלו, נישאו, והביאו ילדים.
<יוסי גרוסמן: הראיתי את הכתבה הזאת לאמא, שתראה לילדה.
<יוסי גרוסמן: הילדה ראתה את הכתבה, והושפעה.
<יוסי גרוסמן: האמא צלצלה אליי ואמרה: יוסי השתנה משהו.
<יוסי גרוסמן: זו דוגמה אחת.
<יוסי גרוסמן: היא נשארה בחיים.
<יוסי גרוסמן: דוגמה שנייה, יש לי ילד שחולה במחלה כרונית.
<יוסי גרוסמן: אומר לי: אין לי חשק לחיות.
<יוסי גרוסמן: עירבתי את המערכת, עירבתי את תלל"ים.
<יוסי גרוסמן: ידעתי שאותה מחלה יש לילד במטולה.
<יוסי גרוסמן: קישרתי בין ההורים.
<יוסי גרוסמן: כלומר מורה תלל"ים הוא עם נשמה, מורה חי את זה.
<יוסי גרוסמן: לכן אני אומר שצריך לבטל את המכרז הזה.
<יוסי גרוסמן: אנחנו מורי תלל"ים יחד עם ההנהלה.
<יוסי גרוסמן: חבל.
<יוסי גרוסמן: 24 שנה היה יוצא מן הכלל.
<יוסי גרוסמן: עבדנו יפה.
<יוסי גרוסמן: למה לבטל?
עמרם מצנע: חבר הכנסת גילאון, בבקשה.
אילן גילאון: אדוני, אני במבוכה, כי ציפיתי לשמוע כאן עדכון לגבי דברים שעודכנו במשרד החינוך בתוך המכרז.
אילן גילאון: כולם מדברים דברים טובים על תלל"ים.
אילן גילאון: אני לא מעורב לא בזה ולא בזה.
אילן גילאון: בסופו של דבר הגישה שלנו פה היא חוקית אורתופדית, וצודק היושב-ראש שהחוק צריך להתקיים כאן.
אילן גילאון: אני מבכה את המציאות הזאת שעמותות מנהלות את הדברים כאן, והכול במיקור חוץ.
אילן גילאון: אני חושב שמשרד החינוך בעצמו היה צריך לטפל בזה.
אילן גילאון: אין ספק.
אילן גילאון: ועם כל הכבוד לעמותות הכי טובות, ותלל"ים חורשת טוב, כולם חורשים טוב, יש 36 אלף עמותות במדינת ישראל שמנהלות את המדינה במקום המדינה.
אילן גילאון: אז בואו נתחיל מזה.
אילן גילאון: אבל אני לא עיוור ולא תמים.
אילן גילאון: אני מבין שאני נמצא בתוך מציאות.
אילן גילאון: אותי מעניין, אל"ף, שהדברים יתנהלו חוקית, ודבר שני, הגישה האורתופדית שלי אומרת שכל ילד צריך להגיע למחוז חפצו בצורה מכובדת ועצמאית.
אילן גילאון: זה מה שאני רוצה שיהיה בתנאי המכרז.
אילן גילאון: ואם לילד חסר משהו, או אם הוא בתסמונת יתומה הוא צריך לקבל את היחס של תסמונת יתומה כדי שנהיה בטוחים שהאחר זה באמת אני, ושכולנו בסופו של דבר מוגבלים, ושכולנו שווים וזכאים להגיע למחוז חפצנו בצורה מכובדת.
אילן גילאון: מה שציפיתי לשמוע כאן – קארין אמרה את זה ואני גם נזכר - ששר החינוך עדכן במכתב שעודכנו הקריטריונים.
אילן גילאון: הרי איך אנחנו יודעים שכאן הדברים לא בסדר?
אילן גילאון: על-פי מידת חוסר שביעות הרצון שמציפה את העניין, שבאה מכל כך הרבה כיוונים, כנראה משהו כאן לא בסדר.
אילן גילאון: יש מכרז, הכול בסדר, אבל זה לא מתאים למטרה שלשמה התכנסנו כאן – להביא את הילד למחוז חפצו.
אילן גילאון: לכן אותנו זה מה שמעניין.
אילן גילאון: אני רוצה לדעת, למה אנשים צריכים להיאבק על דברים שהם לא צריכים להיאבק בכלל?
אילן גילאון: אלה תנאים שצריכים להיות בתוך המכרז שלכם.
אילן גילאון: תיקחו את תלל"ים, תיקחו את האחרים - אני לא מתערב בזה.
אילן גילאון: אני חושב שכללי המכרז כאן צריכים להתקיים לפי החוק בדיוק אותו דבר.
אילן גילאון: אם יש פטור ממכרז, פטור ממכרז.
אילן גילאון: זה לא מעניין אותי.
אילן גילאון: אותי מעניין שזה יהיה חוקי, ושהילד יקבל את שלו.
אילן גילאון: לכן אני מצפה אדוני, לשמוע ממשרד החינוך, לעומת הטענות הקודמות, כי אנחנו במעקב, מה עדכנתם?
אילן גילאון: בזמנו דובר על שכר מסוים, שכנראה, היה בלתי-מתקבל על הדעת בתוך תנאי המכרז, שיהיה אפשר יהיה להעסיק את האנשים המיומנים בזה.
אילן גילאון: אפשר לרצות מה שאתם רוצים, אבל ברגע שאתה מנסה למקסם רווחים ולצמצם הוצאות – מה שלא מצופה ממשרד החינוך – אני לא מצפה את זה אפילו ממערכת פרטית שתחשוב כך בתחומים שאנחנו עוסקים בהם, אבל ברגע שזה קורה, אתה לא יכול לתת את השירות שאתה אמור לתת אותו.
אילן גילאון: אתה אומר: האחר זה אני, אני רוצה לראות את זה במימוש אורתופדי ממשי.
אילן גילאון: מה שנקרא, בחשיבה סנדלרית.
אילן גילאון: באיך תופרים לכל ילד את הנעל בדיוק שמתאימה לרגל שלו.
אילן גילאון: כל השאר דיבורים.
אילן גילאון: מה אכפת לי מי מנהל את זה?
אילן גילאון: אני רוצה בשביל הילד שלי את הכי טוב שיש.
אילן גילאון: לכן זה מה שאני מצפה לשמוע גם ממשרד החינוך.
אילן גילאון: מה עדכנתם?
אילן גילאון: מה עשיתם לעומת מה שפעם קודמת לא היינו מרוצים?
עמרם מצנע: נירית בקמן, בבקשה.
<נירית חכמון בקמן: אני נירית בקמן.
<נירית חכמון בקמן: נפגשנו בוועדה הקודמת, ביולי.
<נירית חכמון בקמן: אני אמא לילד בן 8.
<נירית חכמון בקמן: שמו אביאל בקמן.
<נירית חכמון בקמן: מזה ארבע שנים הוא לא רואה את החוץ של הבית.
<נירית חכמון בקמן: אחד הדברים הכי יציבים שיש יש לו - שני דברים יציבים בעולם הזה: אותנו כמשפחה והמורה שלו.
<נירית חכמון בקמן: אני יודעת, כבוד היושב-ראש, שאמרת חד-משמעית שאנחנו צריכים לקבל את זה כפי שזה, כי יש ספק.
<נירית חכמון בקמן: יחד עם זאת, אני לא יכולה שלא להתרעם ולומר לכם:
<נירית חכמון בקמן: אף אחד מכם לא - ואני מתנצלת אם דבריי יהיו קשים, אבל הם כואבים, והם באים מהמקום הכי כואב והכי דואג - אף אחד מכם לא חושב על טובת הילדים המרותקים לבית.
<נירית חכמון בקמן: אף אחד מכם לא יודע מהי שגרת יום של הילד שלי או לילדים האחרים.
<נירית חכמון בקמן: יש 3,600 ילדים כאלה.
<נירית חכמון בקמן: הילד שלי הוא מהחינוך הרגיל.
<נירית חכמון בקמן: אנחנו תחת האגף לחינוך המיוחד.
<נירית חכמון בקמן: הבן שלי מקבל בין 4 ל-6 שעות אקדמאיות.
<נירית חכמון בקמן: זה 3 עד 4.5 שעות שבועיות.
<נירית חכמון בקמן: זה נורמלי?
<נירית חכמון בקמן: זה לא נורמלי.
<נירית חכמון בקמן: הבן שלי בן 8, לא יודע קרוא וכתוב.
<נירית חכמון בקמן: רק קרוא וכתוב הוא לא יודע?
<נירית חכמון בקמן: הוא לא יודע המון דברים שבמערכת רגילה בבית הספר, נבצר ממנו, כי המערכת החיסונית שלו, בגלל שעבר השתלה, אז לא רק שאנחנו מתנהלים עם קושי סיזיפי בריאותי; אנחנו צריכים להתנהל מול כל כך הרבה חזיתות?
קארין אלהרר: אני מתנצלת שהפרעתי לך בדברים.
קארין אלהרר: אני נורא מתחברת למה שאמר חבר הכנסת גילאון.
קארין אלהרר: בסוף הלקוח הוא הילד.
קארין אלהרר: אנחנו רוצים לדאוג לטובת הילדים.
קארין אלהרר: עם כל ההערכה, ויש לי הערכה גדולה לעמותת תלל"ים ולעבודה הרצינית שעשתה בשנים האחרונות – הסוגיה שפה על השולחן היא בכלל לא זהות העמותה.
קארין אלהרר: הדיון התקיים כאן, לפחות להבנתי בתחילת הדברים, כאילו רוצים להשאיר את תלל"ים ביי הוק או ביי קוק.
קארין אלהרר: מה שאת מעלה כאן, אני קצת מבולבלת, את אומרת: הילד שלי, שקיבל את השירות מתלל"ים ולא מהעמותה החדשה, קיבל מספר שעות מצומצם.
<נירית חכמון בקמן: גם.
<נירית חכמון בקמן: זה בנוסף.
קארין אלהרר: זה הנושא האמתי לדיון.
<ליאורה פלד: לא רק זה.
<ליאורה פלד: לא מדויק.
<ליאורה פלד: קיבל 6, לא 4.
<ליאורה פלד: מקבל למידה מרחוק, ומקבל תגבור מתלל"ים.
קארין אלהרר: אני באמת חושבת שהדבר המהותי שיש לשים על השולחן הוא מה הילד מקבל בהתאם לצרכיו.
קארין אלהרר: בדיון הקודם שהתקיים בנושא של המכרז התייחסתי ואמרתי: לא יעלה על הדעת שיקבלו פחות.
<נירית חכמון בקמן: לא שינו את זה.
קארין אלהרר: מה שאני מבינה, שאחד התיקונים שבוצעו הוא התאמת תוכנית אישית לכל ילד, שזה אומר שאין יותר המינימום ואין המקסימום; יש מה שהילד זקוק לו.
<דפנה אזרזר: זה לא נכון.
קארין אלהרר: משרד החינוך פה.
קארין אלהרר: לא המצאתי את זה.
קריאה: את לא יודעת לקרוא, נראה לי.
קארין אלהרר: רחלי, את רוצה לדבר?
<רחלי אברמזון: אני רוצה להסביר.
<רחלי אברמזון: השעות וטווח השעות – דבר לא השתנה מהמכרז הקודם.
<רחלי אברמזון: יחד עם זה, בעדכון של מה שאנחנו אומרים, גם היום, כשהספק הנוכחי נתן את שירותיו, נבנתה חליפה אישית לכל ילד.
<רחלי אברמזון: בדיוק באותם מקרים.
אילן גילאון: זה חליפה ליתום?
<רחלי אברמזון: ליתום.
<רחלי אברמזון: לצרכים של הילדים כפי שהם מובאים בפנינו.
<דפנה אזרזר: - - -
עמרם מצנע: את לא יכולה להפריע באמצע.
עמרם מצנע: זה לא פעם ראשונה.
<רחלי אברמזון: אין שום מכרז ואין שום תוכנית בעולם שלא עומדת באיזושהי מסגרת תקציבית.
<רחלי אברמזון: לכן בטווח הזה אני רוצה להבהיר, בשלב הבא, כשנתחיל את פגישות העבודה שלנו עם הגוף הזוכה, אנחנו יושבים- - -
אילן גילאון: את יכולה להדגים לנו חליפה כזאת?
אילן גילאון: מה השינוי?
קארין אלהרר: תסבירי לי בשפה שאני מבינה ושהציבור כאן יבין, מה היו השינויים שנעשו במכרז?
<רחלי אברמזון: אחת, עדכנו את השכר; שתיים, הרחנו את טווח הבקשה להעסיק מורים שיש להם ניסיון עם תלמידים חולים בביתם; שלוש, הגדרנו קריטריונים לגבי המורכבויות של הצורך של אותו ילד.
<רחלי אברמזון: זהו טווח קבוע.
<רחלי אברמזון: יחד עם זאת, אם יש ילדים עם צרכים מעבר לשש השעות האלה, הם יקבלו אותם.
<רחלי אברמזון: אבל את המקרים נביא לדיון, נקודה.
קריאות: הילדים לא קיבלו קודם, והם לא יקבלו היום.
קריאות: הם עובדים עליכם.
עמרם מצנע: אני רוצה לחזור רגע למסגרת הדיון.
עמרם מצנע: יכול להיות דיון, ויכול להיות שנצטרך לעשות אותו גם בעתיד, על הגדלת הסלים.
עמרם מצנע: זה נכון גם בבתי ספר של הילדים הרגילים.
עמרם מצנע: גם שם יש 8 שעות, יש 4 שעות.
עמרם מצנע: זה לא יעזור.
עמרם מצנע: אתם לא מבינים את זה?
עמרם מצנע: מוכרחים להקשיב.
עמרם מצנע: המכרז נבנה על בסיס מסגרת תקציבית.
עמרם מצנע: אנחנו עוסקים פה עכשיו בשני דברים מקבילים: אחד זה הסיפור של מכרז חדש עם עמותה חדשה שתנהל את השירות הזה; הדבר השני הוא כמובן היכולת להגדיל את היקף הסלים והשירותים.
עמרם מצנע: אלה שני נושאים נפרדים.
עמרם מצנע: לכן צריך גם להפריד אותם בדיון.
עמרם מצנע: אנחנו התכנסנו לא בגלל הנושא העיקרי השני, אבל נעסוק בו.
עמרם מצנע: אני לא נרתע מזה.
עמרם מצנע: אנחנו עוסקים עכשיו בהעברת המקל לאחר שהיה מכרז, המכרז הסתיים, ותיכנס עמותה אחרת כדי להפעיל את המערכת הזאת.
עמרם מצנע: נירית, הפסקנו אותך.
עמרם מצנע: אני רק רוצה להעיר הערה אחת.
עמרם מצנע: אף אחד מאתנו, אני יכול לדבר בשמי, לא יכול אפילו לנסות להבין באמת את המציאות שבה אתם חיים.
עמרם מצנע: אני לא מתיימר.
עמרם מצנע: אבל אני רוצה שתדעי – אני, ואני בטוח שחבריי - אני משוכנע שאני מדבר גם בשם חבריי – אכפת לנו מאוד שהילדים יקבלו את מה שהם זקוקים.
<דפנה אזרזר: אתם לא נותנים לזה לקרות.
עמרם מצנע: אני לא צריך ציונים מאף אחד.
עמרם מצנע: אכפת לנו מאוד.
עמרם מצנע: זה לא אומר שלא עושים שגיאות וטעויות, וגם כשעושים טעות, אפשר לתקן אותה.
עמרם מצנע: לכן אנחנו פה.
עמרם מצנע: אנחנו דנים יום-יום, שעה-שעה בתחומים מאוד חשובים, שבסוף יש עליהם מגבלה תקציבית.
עמרם מצנע: ולא כל אחד עושה כל מה שהוא רוצה.
עמרם מצנע: גם לא בבית.
עמרם מצנע: נירית, בבקשה.
<נירית חכמון בקמן: אני רוצה לחזור ולשאול, להחזיר לך שאלה.
<נירית חכמון בקמן: אני חוזרת היום הביתה .
<נירית חכמון בקמן: אביאלי מחכה לי.
<נירית חכמון בקמן: ואני רוצה לדעת, איך אני אומרת לו שאחד מהצוקים האיתנים שלו בחיים האלה, שמלווים אותו שלוש שנים, לא תבוא יותר?
עמרם מצנע: מי אמר את זה?
עמרם מצנע: אני אומר לך בלי להכיר את אביאל ואת המורה, שהסיכוי שהיא תמשיך הוא גבוה מאוד.
עמרם מצנע: זו הערכתי.
עמרם מצנע: אני אפגש עם המנכ"ל.
עמרם מצנע: הוא בטח יישב עם משרד החינוך – אני מדבר עכשיו על החברה שזכתה.
עמרם מצנע: אין לי ספק בכלל שהם באים מגישה חיובית לא עסקית.
עמרם מצנע: ואין לי ספק שגם להם יש אינטרס, שהקשר בין התלמיד, הילד או הילדה, לבין המורה, יימשך.
עמרם מצנע: אין שום סיבה שלא.
עמרם מצנע: מה אכפת לאביאל מי משלם למורה את המשכורת?
<נירית חכמון בקמן: לא אכפת לו.
עמרם מצנע: זו הנקודה המרכזית.
קריאה: חבר הכנסת מצנע, סליחה.
קריאה: יש לי שאלה לשאול.
קריאה: איך זה יגיע לילדים?
עמרם מצנע: חכי בסבלנות.
עמרם מצנע: בבקשה, נהרי.
משולם נהרי: האמת היא שאני מופתע, וגם מאוד מאוכזב.
משולם נהרי: כשעיינתי בסדר-היום, על מה הדיון, שם נכתב:
משולם נהרי: דיוני מעקב: הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון - משרד החינוך), התשע"ג-2013, שירותי תמיכה לילדים חולים (תלל"ים).
משולם נהרי: ואני לתומי סברתי שהנה בא סוף וקץ לכל צרותינו, תחילה וראש לפדיון נפשנו, אחרי כשנה וחצי של דיונים אין-סופיים לגבי תיקון חובת המכרזים, שכל עניינה של תיקון ההצעה היא לאפשר לגופים שיש להם הניסיון, היכולות וההתמחות, וגופים שמשרד החינוך הקים אותם – הם לא צמחו לבד, אלא משרד החינוך יזם, פעל, דחף, תמך ועשה הכול כדי שהגופים האלה ייתנו מענה לצרכים המיוחדים.
משולם נהרי: ואין מישהו שבקי, לפחות יהיה לו הניסיון כמו הגופים הללו.
משולם נהרי: והנה אנחנו שומעים שכבר היה מכרז, ואין מה לעשות.
משולם נהרי: למרות שזה לא היה הנושא; הנושא הוא דיון בחובת המכרזים.
משולם נהרי: משרד החינוך אז התנגד יחד עם האוצר לתיקון החוק, שגם היושב-ראש וגם אני ועוד הרבה-הרבה חברי כנסת, יש לו תמיכה רחבה מאוד, חתומים על הצעת החוק הזו.
משולם נהרי: שם מוזכר בפירוש, בין יתר הגופים המתמחים בכל מיני תחומים, גם תלל"ים בנושא הזה שאנחנו דנים בו.
משולם נהרי: והאוצר אמר: בואו נקבע נוהל.
משולם נהרי: נכון, אף אחד לא אמר שהגופים האלה לא מתאימים ולא צריכים להמשיך, אלא הוא אמר:
משולם נהרי: במקום לעשות תיקון לחוק בואו נקבע נוהל שבו אנחנו נסדיר את האפשרות הזו, שהגופים הללו ימשיכו ללוות את זה.
משולם נהרי: כמובן, בנוהל הם אמרו שאנחנו נאפשר לעוד גופים להצטרף ולשמוע אותם ולראות אם מתאימים לזה.
משולם נהרי: היה דיון מתוקשר בסוף המושב הקודם בנושא הזה של תלל"ים, ולא היה אחד מהמשתתפים שלא שיבח ולא ציין לשבח את הפעילות של תלל"ים.
משולם נהרי: לא היה ספק לאף אחד.
משולם נהרי: רק הבעיה היתה, איך עושים את זה מבחינה חוקית.
משולם נהרי: סיום הדיון היה ועדה משותפת עם זכיות הילד.
משולם נהרי: הסיכום היה שגם משרד החינוך נתן לנו להבין שתימצא דרך.
משולם נהרי: ואני לא יודע מה קרה- - -