GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עירית ליבנה: התשובות לרשויות תשלחנה מספיק במועד כדי שהן תוכלנה להכשיר ולמצוא את כוח האדם.
<עירית ליבנה: אנחנו ניתן עוד שני חלונות זמן במהלך השנה לילדים שמאותרים, לא כי שכחו, ילדים סוכרתיים או ילדים שבאמת מזוהים.
<עירית ליבנה: במהלך יהיו רק עוד שני חלונות זמן והרשויות תוכלנה לפנות ואז נוכל לדון - - -
<רויטל לן כהן: מה זאת אומרת, ואם הילד לא אובחן בחלון הזמן, מה נעשה אתו?
<עירית ליבנה: הרשויות תקבלנה הנחיות כלליות איך לפעול עד חלון הזמן.
<עירית ליבנה: אי אפשר כל יום לכנס את הוועדה.
<עירית ליבנה: יינתן מענה.
<שלמה שטרן: משרד החינוך ומשרדי הממשלה, אומנם מעבירים את הכספים.
<שלמה שטרן: בבעיה הזאת נתקלו גם עם הסייעות המשלבות וכדומה.
<שלמה שטרן: להערכתי, מעולם לא נעשתה בדיקה של המשרד שמתקצב האם הכספים מועברים לתעודתם או האם הרשות המקומית אכן מעסיקה את העובדים האלה כמו שצריך להעסיק בהתאם להסכם הקיבוצי.
<שלמה שטרן: זה המידע שיש לי.
זהבה גלאון: שאלה מאוד טובה.
זהבה גלאון: אני בזמנו שאלתי את השאלה הזאת.
זהבה גלאון: ביקשנו גם כאן בוועדה שתעשה בדיקה גם על ידי החשבת הכללית.
זהבה גלאון: אני ביקשתי מהחשבת הכללית ובינתיים שום דבר - - -
<שלמה שטרן: לי ידוע על מקומות שמעסיקים.
<שלמה שטרן: אגב, לפני כשנה פנתה אלי סייעת רפואית מרשות מקומית מסוימת, אותה העסיקו בדרך אחרת.
<שלמה שטרן: טיפלתי בה, תיקנו לה את המשכורת ובחודש הבא היא פוטרה מאחר והיא דרשה את זכויותיה.
<שלמה שטרן: הערה שנייה, לגבי עבודה בשישה ימים בשבוע, אני רוצה לקרוא את סעיף יא' מההסכם הקיבוצי שנחתם עם הסייעות הרפואיות מלפני השנתיים.
<שלמה שטרן: "היקף משרתן של הסייעות הרפואיות יהיה על בסיס של 42.5 שעות שבועיות למשרה שלה.
<שלמה שטרן: הרשות המקומית תהייה רשאית להעסיקן בהסכמתן בשישה ימים בשבוע בהתאם ללוח הזמנים במוסד החינוכי ולא יותר משש שעות בשבוע".
<שלמה שטרן: כלומר, העבודה בשישה ימים הוא בהסכמת העובדת.
זהבה גלאון: אין דבר כזה.
זהבה גלאון: אני רוצה להעיר על זה הערה.
זהבה גלאון: אתם הראשונים שלא הייתם צריכים להסכים שתהייה הגדרה כזאת בהסכמתן.
זהבה גלאון: אין הסכמה חופשית בסיטואציה כזאת.
זהבה גלאון: נשים שזאת הפרנסה שלהן בפרוטות.
זהבה גלאון: סליחה על הביטוי הלא פרלמנטרי, אני אחזור בי.
זהבה גלאון: עובדות שעובדות בשעות קשות ביותר.
זהבה גלאון: שמענו כאן את התיאור איך סייעת נאלצת.
זהבה גלאון: שישה ימים, היא צריכה את השעות.
זהבה גלאון: אתם לא הייתם צריכים להסכים לסעיף כזה בהסכם הקיבוצי מול משרד החינוך ומול שאר הגופים.
זהבה גלאון: בכלל להגיע להסכם כזה בהסכמתן.
<שלמה שטרן: אני לא מסכים.
זהבה גלאון: אתה נתת קודם את התשובה.
זהבה גלאון: תן לי רגע לענות לך ולמה אני רוצה לענות לך.
זהבה גלאון: אתה הסברת קודם, בצדק, נתת את הדוגמה של אותה סייעת שדרשה את הזכויות שלה וחודש אחרי זה היא פוטרה.
זהבה גלאון: אתה מכיר סייעת שלא תסכים?
זהבה גלאון: כי אם היא לא תסכים אז למחרת היא תפוטר.
<שלמה שטרן: יש כאן גם פתח להגדיל את היקף משרתה, את המשכורת שלה.
זהבה גלאון: כן, אבל הפתח הזה הוא כל כך זעום.
זהבה גלאון: אתם בתור גוף שצריך לדאוג לזכויות של אותן סייעות כחלק מחוקי המגן וההסכמים הקיבוצים, אתם לא צריכים להסכים לדבר הזה בהסכמתה.
זהבה גלאון: זה בכלל לא צריך להיות חלק מהקריטריון.
זהבה גלאון: לכן מה שאני אציע, היושב ראש יחזור, אבל אני מרשה לעצמי להגיד את מה שאציע ליושב ראש הוועדה.
זהבה גלאון: ההסכם הזה צריך להיפתח מחדש.
זהבה גלאון: אותו הסכם קיבוצי שנחתם לפני שנתיים בנושא הסייעות הרפואיות.
זהבה גלאון: אין שום סיכוי שאנחנו נסכים שיתקצבו אותן ל-10 חודשים.
זהבה גלאון: זה לא בא בחשבון, זו שערורייה בראש ובראשונה משרד החינוך שהסכים לזה.
זהבה גלאון: אני לא מקבלת את שיטת התקצוב.
זהבה גלאון: אני קיבלתי את ההערה שלך, אני מקבלת וזה לא העניין הטכני איך החלוקה הפנימית נעשית.
זהבה גלאון: עצם העובדה שהמשרד מסכים שכאן תהיינה סייעות שמתוקצבות ל-10 חודשים, זה בלתי מתקבל על הדעת.
<גילי אלון: דבר נוסף שרציתי להגיד לך.
<גילי אלון: המצב כל כך עגום בשטח שסייעות רפואיות, למשל בבית הספר יש שני ילדים אז אומרים להן 'תטפלו במקביל בשני הילדים מבחינה רפואית'.
<גילי אלון: כלומר, הן עובדות על שני תקנים במשכורת אחת.
<גילי אלון: לא שיגידו להן 'יש לכן תוספת אחריות'.
<גילי אלון: שום דבר.
<גילי אלון: פשוט חוסכים על חשבון הסייעת והסייעת רצה - - -
<קריאה: ועל חשבון הילדים.
<גילי אלון: היא פשוט רצה בין שני המוקדים כל היום.
<גילי אלון: (היו"ר עמרם מצנע)
עמרם מצנע: אני מבקש להתעדכן.
זהבה גלאון: אחד הדברים שנאמרו כאן הוא שבהסכם הקיבוצי שנחתם לפני שנתיים לגבי הסייעות הרפואיות.
זהבה גלאון: חוץ מזה שהם לא היו צריכים להסכים לחתום על 10 חודשים לעומת 12, על זה כבר דיברנו, אבל יש שם סעיף שהוא בעיניי החמור ביותר.
זהבה גלאון: כתוב בסעיף הזה שהן תעבודה כך וכך שעות שישה ימים בהסכמתן.
זהבה גלאון: אני אומרת שאוסר בכלל שהמונח 'בהסכמתן' יהיה חלק מההסכם הקיבוצי.
זהבה גלאון: אני רוצה לראות סייעת שלא תסכים.
זהבה גלאון: קודם נתנה דוגמה על ידי מר שטרן שפנתה אליו סייעת שדרשה את הזכויות שלה והוא באמת סידר לה אותן בצדק, וחודש אחרי זה היא פוטרה כי היא דרשה את הזכויות שלה.
זהבה גלאון: אמרתי לו 'אתה מכיר סייעת שלא תסכים'.
זהבה גלאון: בכלל אני חושבת שזאת נקודה שצריכה לבוא בפני כל אלה כי לא יכול להיות דבר בהסכמה.
זהבה גלאון: אנחנו יודעים שיש מקצועות שאין הסכמה חופשית בנסיבות כל כך קשות ונשים שקשה להן, מה לעשות.
<שלמה שטרן: סליחה, יש כאן גם התחשבות בילד, בצרכים של הילד.
<שלמה שטרן: אי אפשר להחליף סייעת רפואית כל יום.
עמרם מצנע: מה שמעירה חברת הכנסת גלאון שזה לא עניין של הסכמתן.
עמרם מצנע: אם זה התפקיד אז זה התפקיד שישה ימים, נקודה.
<עירית ליבנה: אנחנו התחייבו כוועדה כשיש במוסד חינוכי שני ילדים שלא צריך לשבת לידם כל הזמן, למשל ילד סוכרתי בכיתה ב' וילד בכיתה ד', אותם יכולה לבדוק - - -
עמרם מצנע: זה בהתאם לנסיבות.
<עירית ליבנה: גם התחייבנו לאוצר.
<עירית ליבנה: זה בהחלט ואני רוצה להעיר על זה.
<עירית ליבנה: נכון שלעיתים, אנחנו שוקלים ספציפית, כשיש שני ילדים במוסד, כמובן לא אחד שמקבל חמצן שאותו אי אפשר לעזוב, אבל לבדוק רמת סוכר ולדלג לכיתה אחרת ולחזור כשזה באותו מוסד, אין שום לגיטימציה שהמדינה תציב שם שני אנשים.
<רויטל לן כהן: ממש יש ואני רוצה להסביר למה.
זהבה גלאון: שם אתם מרווחים.
<עירית ליבנה: לא, לפעמים הסייעת - - -
עמרם מצנע: אני מציע שתעזבו.
עמרם מצנע: זה לא הנושא המרכזי.
עמרם מצנע: בסוף אנחנו כולנו רוצים שתהייה גמישות ושיהיה שיקול דעת למערכת לקולא ולא לחומרא.
עמרם מצנע: תעזבו, זה לא הנושא המרכזי.
<רויטל לן כהן: אבל הם לא השאירו את זה לשיקול דעת.
<רויטל לן כהן: הם השאירו את זה במקום של חייב, כשיש שני ילדים שמים סייעת אחת.
<רויטל לן כהן: מה קורה שזה ילד עם היפר והיפו - - -
עמרם מצנע: אבל באמת עם כל הכבוד, תעזבו, אני מבקש לחזור להסתדרות.
עמרם מצנע: לי נראה שהדיון הזה הוא מאוד פשוט כי מה הסיבה לא להיצמד לאותו הסכם, כמובן עם השינויים המתבקשים, של הסייעות המשלבות?
עמרם מצנע: אני שואל אותך ואחר כך אותך.
<שלמה שטרן: אני פניתי בעניין הזה למרכז השלטון המקומי מספר פעמים.
<שלמה שטרן: ניסינו לעשות את זה.
<שלמה שטרן: הם מתנגדים, הם טוענים שאין להם כסף עבור זה.
<שלמה שטרן: אין להם מאיפה לממן את זה.
עמרם מצנע: מה זה 'אין כסף'?
עמרם מצנע: המשמעות היא שכל אחד בשותפות שלו יצטרך לעלות בהתאמה.
עמרם מצנע: מה אומרת צהלה ממשרד האוצר?
<צהלה עבודי: אני אומרת שאם לא יתגבש הסכם, התפקיד של הממונה על השכר הוא לאשר הסכמים, אני לא יכולה לבוא וליזום ביניהם את מה שנראה או לא נראה לי.
<צהלה עבודי: דבר נוסף, כמובן זה תלוי בנושא התקציבי תוך כדי הדיון יצרתי קשר עם אגף התקציבים, הם מסרו שהם יבחנו ביחד עם משרד החינוך את נושא 12 החודשים, המעבר לתקצוב.
<צהלה עבודי: כמובן כשאנחנו חותמים על הסכם שכר הוא חייב להיות מגובה בתקציב.
<רויטל לן כהן: אני , באמת קשה לי גם בתור אימא לילד עם צרכים מיוחדים וגם בתור מי שמייצגת הורים.
<רויטל לן כהן: אני יודעת באיזה מצבים הם נמצאים, גם בתור אישה וגם בתור אזרחית במדינה הזאת.
<רויטל לן כהן: ההסתדרות הוא הארגון שהוא אחד החזקים במדינה.
<רויטל לן כהן: כשהוא רוצה הוא יכול.
<רויטל לן כהן: במקרה של הסייעות הוא נורא מסכן, הוא לא יכול, זה לא מסתדר 'הצלחנו להשיג להן שכר מינימום'.
<רויטל לן כהן: נו באמת, מה זה הדבר הזה?
<רויטל לן כהן: הילדים שלנו הם הפקר, הנשים האלה הם הפקר?
<רויטל לן כהן: לא יתכן שלא נגיד את זה בקול רם.
<רויטל לן כהן: אתם עושים איפה ואיפה.
<שלמה שטרן: אני מניח שתכף זה יגיע למצב שבו יאשימו אותנו ברצח ארלוזורוב.
זהבה גלאון: עוד לא.
<שלמה שטרן: עוד לא?
<שלמה שטרן: צריך לשאול מה היה לפני שנתיים.
עמרם מצנע: לא צריך להגיב על כל דבר.
<שלמה שטרן: זה פשוט חורה.
<שלמה שטרן: לפני שנתיים אותן עובדות שעבדו קיבלו שכר מינימום לשעה אפקטיבית.
<שלמה שטרן: היום יש להן את כל הזכויות שיש לעובד רשות מקומית יחסית להיקף המשרה שלהן.
<שלמה שטרן: אני עשיתי, אני כתבתי בהסכם, מישהו בא אי פעם להגיד לי תודה רבה במקום לזרוק בוץ?
<רויטל לן כהן: מישהו אמר לי תודה רבה על העבודה שלי?
<קריאה: זה אנחנו בדמנו, גם ההסתדרות לא עשתה כלום.
<רויטל לן כהן: אני אראה לך מהכנסת מ-2007, מ-2008, מ-2009 ומ-2010 שאנחנו מקיימים את הדיון שנה אחרי שנה.
<רויטל לן כהן: אתה מדבר איתי על מה שקרה לפני שנתיים אחרי שאנחנו צורחים כאן כבר 7 שנים?
עמרם מצנע: אני מבקש אתכם לסדר.
עמרם מצנע: הדיון ממוקד בנושא ספציפי ואני לא מציע לא להתעסק עכשיו בהאשמות העבר, זה לא חשוב.
עמרם מצנע: העובדה היא שהנושא הזה לא מוסדר.
עמרם מצנע: נדמה לי שאין אף אחד בחדר הזה שלא חושב שצריך להסדיר אותו.
עמרם מצנע: המתכונת הבסיסית הוא אותו הסדר שהגיעו עם המסייעות המשלבות - - -
<שלמה שטרן: יש מישהו מהשלטון המקומי שיענה?
<יהודית גידלי: מהשלטון המקומי נמצאת כאן הגברת רות דיין מדר.
<רות דיין מדר: אני מכירה את הדיונים האלה עוד משנת 2007 דווקא מהתפקיד הקודם שלי - - -
<קריאה: שבע שנים ולא נעשה כלום?
<רות דיין מדר: בתפקידי כסמנכ"ל באקי"ם כשטיפלנו בנושא של הסייעות המשלבות.
<רות דיין מדר: שם משרד החינוך הסביר לי באופן נהיר וברור שהתקציב הוא תקציב רק למשך הזמן שבו הילדים נמצאים במסגרת החינוכית, לא כולל חגים ולא כולל חופשות.
<רות דיין מדר: עוד בתפקידי הקודם נלחמנו שיהיה חוזר מנכ"ל, שהשלטון המקומי ייקח אחריות על הקייטנות לפנים משורת הדין ויאפשר שהסייעות תהיינה שם.
<רות דיין מדר: אז, פתאום הפלא ופלא ביום בהיר אחד אמרו 'לא, התקציב הוא לא ל-10 חודשים התקציב הוא ל- 12 חודשים'.
<רות דיין מדר: השלטון המקומי יחד עם ההסתדרות פעלו יחד כדי להסדיר את מעמדן של הסייעות.
<רות דיין מדר: באמת זו אוכלוסייה שצריך לדאוג לה.
<קריאה: זה לא ביום אחד בהיר.
<קריאה: זה חודשים.
<רות דיין מדר: מאז ועד היום אני מכירה את הסוגיה הזאת עד הקצה.
<רות דיין מדר: פרסו את זה ל -12 חודשים.
עמרם מצנע: אני יודע שבמדינת ישראל העתיד ברור ועל העבר מתווכחים, זו מסקנה ישנה.
עמרם מצנע: אני רוצה לשאול שאלה ספציפית כי אני רוצה שנתקדם.
עמרם מצנע: בהנחה שמשרד החינוך ומשרד הבריאות ושמשרד האוצר יסכים לעלות את הרבע שלו בהתאמה מ-10 חודשים ל-12 חודשים, מה תהייה עמדתכם?
<רות דיין מדר: בוודאי שנתמוך.
<רות דיין מדר: כמו שאמרו לנו מ-3 מיליון תשלמו רבע, קפצנו ל-7- מיליון ואנחנו עדיין משלמים את הרבע הזה עם משרד החינוך.
<רות דיין מדר: זה מבלי להתווכח ומבלי לקבל את החלק היחסי של משרד הבריאות והאוצר.
<רות דיין מדר: אנחנו פה את שלנו עשינו.
עמרם מצנע: אני הנחתי שזאת תהייה תשובתכם.
עמרם מצנע: אני רוצה להתחיל להגיע לסיכום.
עמרם מצנע: תראו, הוועדה מבינה היטב את הבעיה שיש לה שני חלקים.
עמרם מצנע: האחת, תנאי העסקה והשירות, כבוד והמקצוע של הסייעות המלוות הרפואיות.
עמרם מצנע: שנית, כמובן הילדים שזקוקים לליווי ולטיפול הזה.
עמרם מצנע: זה ברור לנו, בשביל זה התכנסנו.
עמרם מצנע: הסיכום שלי, חייבים להגיע להסדר מלא ושלם שבו הסייעות המלוות רפואיות תהיינה מועסקות 12 חודשים בשנה.
עמרם מצנע: שתקבלנה את אותם תנאים שמקבלים שאר עובדי הרשויות השונות בתחומים השונים.
עמרם מצנע: קודם כל להסדיר את הדבר הזה.
עמרם מצנע: לגבי גובה השכר, זה נושא שעומד בפני עצמו ובו אנחנו לא דנים כעת.
עמרם מצנע: להסדיר את הדברים, לקבע ההעסקה שהיא 12 חודשים.
עמרם מצנע: כמובן עם התנאים הנלווים השונים כפי שסוכם כבר לגבי הסייעות המשלבות, זה דבר בסיסי.
עמרם מצנע: כפי שעשינו בפעם הקודמת, אני אעשה ישיבה מצומצמת של הנוגעים בדבר: ממונה השכר, ההסתדרות, משרד החינוך, האוצר.
עמרם מצנע: לדעתי אין שום סיבה לא לסגור ולסכם את זה ולשנות את ההסכם כפי שצריך להיות.
עמרם מצנע: משרד החינוך יחד עם משרד הבריאות, זה הגוף המקצועי שקובע את השעות עבור אותו ילד בקריטריונים שלכם, אנחנו כמובן בזה לא מתערבים.
עמרם מצנע: אני רוצה להזכיר שלילדים האלה גם בחודשיים של החופש הגדול יש להם פעילות.
עמרם מצנע: יש את בתי הספר של החופש הגדול ואני מניח שניתנה לזה תשובה.
עמרם מצנע: אני רוצה להתמודד עם הבעיות במקום שבו אין ויכוח שזה דבר שצריך להיפתר.
<שלמה שטרן: לפני שאדוני מסכם אני מבקש להעיר.
<שלמה שטרן: שמעתי כאן משהו שיכול להיות שהוא חלק מהבשורה.
<שלמה שטרן: ככל שיש לימודים בגנים כמו "מיל"ת", יש הקצבה גדולה יותר.
<שלמה שטרן: בשבילי זה חידוש.
<שלמה שטרן: על הבסיס הזה אפשר להגדיל את היקף המשרה.
<שלמה שטרן: זה צריך כמובן לקבל - - -
עמרם מצנע: שוב, אני לא בעד טלאי על טלאי.
עמרם מצנע: 12 חודשים זה 12 חודשים.
עמרם מצנע: בהחלט הרשות המקומית תהייה זכאית, כפי שהיא זכאית עם המסייעות המשלבות, להעסיק אותן גם בימי החופש הגדול בתפקידים כאלה ואחרים.
עמרם מצנע: שוב, כאשר יש בסיס של כמה חופשה מגיע לאורך השנה וכן הלאה וכן הלאה.
עמרם מצנע: כמובן החגים הם לא חלק מהחופשות הפורמאליות כפי שנוהגים כלפי עובדי הרשות המקומית.
עמרם מצנע: את הנושא הזה סגרתי.
עמרם מצנע: בהזדמנות זו, מגיעות אלי הרבה מאוד פניות של סייעות משלבות שטוענות שהרשות המקומית לא מכירה ולא יודעת.
<גילי אלון: ביום חמישי טיפלת ברשות שלי, באר שבע.
עמרם מצנע: זו אחת הבעיות, דיברנו על זה בפעם הקודמת.
עמרם מצנע: ההסכמים כל כך מסובכים, הם כל כך בנויים טלאי על טלאי, אנחנו אמנים בלסבך את העניינים.
עמרם מצנע: תאמינו לי, חשב שכר ברשות ממוצעת לא מסוגל בכלל להבין.
עמרם מצנע: דיברתי עם חשבת שכר מרשות חזקה, איתנה וטובה.
עמרם מצנע: היא אמרה לי 'שמע, אנחנו טובעים, אנחנו לא יודעים, שכר המורים מסובך, שכר המזכירות'.
עמרם מצנע: הרי עסקנו בשבוע שעבר במזכירות.
עמרם מצנע: זה נורא מסובך ובאמת בסופו של דבר לא מממשים את הזכויות הרשומות, הכתובות והמוסכמות על ידי כולם.
עמרם מצנע: אני פניתי ודיברתי עם ראש אגף כוח אדם בעיריית באר שבע ביום חמישי כשהראו לי את ההסכם שמחתימים אותם, אמרו 'אנחנו באמת לא יודעים'.
עמרם מצנע: רות, אתם חייבים לעדכן את כל ראשי הרשויות המקומיות כי זה פשוט אבסורד שמחליטים וזה לא יורד כלפי מטה.
עמרם מצנע: אני הולך להוציא מכתב אישי שלי לכל ראשי הרשויות, גם על הנושא הספציפי הזה ובכלל שחשבי השכר יהיו מעורבים עם אגפי כוח אדם.
עמרם מצנע: באמת שילמדו את התסבוכת הזאת עד הסוף ושיהוו אוזן קשבת לעובדים שלא יצטרכו לרוץ כל הזמן לרשות שאומרת 'זה לא ענייני'.
עמרם מצנע: אני מכיר את זה, הייתי במקומות האלה.
עמרם מצנע: הרשות יכולה לפתור הרבה מאוד בעיות מבלי לשלוח את העובדים לכל מיני מקומות אחרים.
יחיאל חיליק בר: מה הסיפור הזה שמחתימים אותם על השישי?
<רויטל לן כהן: ועדיין, למרות שאנחנו מציידים גם את הסייעות וגם את ההורים במסמכים הרלוונטיים הם מחתימים את הסייעות על חוזה עבודה עד ה- 30.6.
עמרם מצנע: על 10 חודשים.
<שלמה שטרן: בעניין הזה אני הכנתי מכתב לכל ראשי הוועדים בארץ שיצא מיד אחרי קבלת המשכורת הזאת כי ספטמבר הוא לא חודש רגיל.
<שלמה שטרן: אני רוצה לבדוק לפי המשכורת הנוכחית את מי מעסיקים נכון.
<שלמה שטרן: המכתב יצא מחר או מחרתיים.
עמרם מצנע: יש כאן תפקיד לראשי הוועדים ברשות המקומיות.
עמרם מצנע: יש וועדים שהם יותר חזקים.
עמרם מצנע: וועדי העובדים צריכים להיות פה ואוזן לעובדים אצלם.
עמרם מצנע: לא מספיק להשיג הישגים בוועדות הכנסת או במשרדי הממשלה, בסוף צריך שהאנשים יקבלו קודם כל את מה שמגיע להם.
עמרם מצנע: אחר כך אפשר להתווכח על התוספות.
<רויטל לן כהן: היה יותר פשוט אם היו מאשרים להם להתאגד להסתדרות.
<נטע לוי: אני מבקשת לציין שני דברים, ראשית הצעד הבא שדיברנו עליו גם בהקשר של המשלבות והוא רלוונטי מאוד גם למסייעות הרפואיות וזה הנושא של היקף המשרה.
<נטע לוי: בעצם ב-30 שעות בפעול שהן מקבלות, המשלבות מקבלות 24 בממוצע, זה פחות או יותר היקף המשרה הקבוע שלהן.
<נטע לוי: בפועל הן שוב נדחקות לשכר מגוחך, שכר זעום.
<נטע לוי: אמרנו, ההסתדרות והשלטון המקומי אמרו שזה בעצם יהיה השלב הבא בהסכם.
<נטע לוי: זה הכרחי כי בלי זה אי אפשר להרים את הראש ואי אפשר להשתכר באופן נורמאלי.
<נטע לוי: אני חושבת ש-12 החודשים, הוועדה מאוד הבינה את זה, אני מאוד מקווה שגם המדינה והאוצר יבינו את זה וגם משרד הבריאות והחינוך.
<נטע לוי: אני חושבת שצריך לקחת גם את הצעד הלאה, את הצעד הבא.
<נטע לוי: בנוסף לזה, אני חוזרת על מה שאני אומרת בכל ישיבה, אם הייתה נציגות של סייעות לא היינו מגלים שלושה ימים אחרי חתימת ההסכם שהסייעות הרפואיות הושמטו ברגע האחרון.
<נטע לוי: ישב כאן נציג השלטון המקומי, מר דהן בן חיים בוועדות אתך, הוא אמר שזה יחול על כל הסייעות המשלבות.
<נטע לוי: הוא ישב בדיון בו דובר על הפיטורין הפסולים.
<נטע לוי: זה לא הוזכר.
<נטע לוי: בסוף שוב קבוצה מסוימת הוזנחה.
<נטע לוי: זה ימשיך להיות כך, זה יהיה שוב טלאי.
<נטע לוי: הפעם נטפל בהן וב-12 חודשים ובעוד שנתיים תצוץ עוד בעיה.
<נטע לוי: צריכה להיות נציגות סייעות בתוך ארגון העובדים שלהן והארגון לא מאפשר זאת.
<נטע לוי: כלומר, זאת הבעיה שלנו.
<נטע לוי: אתה דיברת על כך שהכנסת לא יכולה לכפות.
<נטע לוי: הכנסת, ההסכם הקיבוצי הוא בזכותכם.
<נטע לוי: בזכות הפעילות החזקה של הכנסת הצלחנו לשנות.
<נטע לוי: כלומר, הכנסת, האמירה מלמעלה ולחץ מגבוה כן יכולים לגרום לנציגות ישירה של סייעות במשרד החינוך וכמובן בהסתדרות.
<קריאה: נציגות במשרד החינוך?
<נטע לוי: כן.
<נטע לוי: מישהי שתהייה אחראית.
<רויטל לן כהן: אם עושים שולחן עגול על הנושא הזה, ראוי שמישהי שממש מגיעה מהשטח תשב שם.
עמרם מצנע: בוקר טוב, לכבוד לנו בוועדה לארח את שרת הבריאות.
עמרם מצנע: בדרך כלל אנחנו לא נפגשים אצלנו בוועדה, ולארח את כולכם כאן, את חבר הכנסת מיכאלי שלקח א הנושא באופן אישי וצמוד.
עמרם מצנע: היום, 11 בנובמבר, הכנסת מציינת את היום כיום שממקד את הטיפול במניעת התאבדויות.
עמרם מצנע: אני לא מחדש לכם ששנים ארוכות הנושא הזה טבו לדיון ציבורי, תקשורתי.
עמרם מצנע: התפישה היתה שעצם העיסוק בנושא יוצר גירוי למתאבדים פוטנציאליים.
עמרם מצנע: בעולם הרחב בכירו כבר מזמן בצורך לשנות את התפישה הזו.
עמרם מצנע: כאן אצלנו השינוי חל בצורה אטית – כרגיל אצלנו הדברים מגיעים קצת מאוחר, אבל לפני כשנה, נדמה לי, בדחיפה של הארגונים הציבוריים, אבל ביוזמה של השרה, של משרד הבריאות, הוחלט להקים את היחידה שמתאמת את כל פעילות הממשלה בנושא, להקצות תקציב, והחלה המערכת לצמצם, למנוע, לטפל במכת ההתאבדויות.
עמרם מצנע: למדתי שדווקא הצבא, שלקח את הנושא הזה כבר לפני כמה שנים בצורה יותר רצינית ומקיפה, וכמו כל גוף מאוד היררכי, ברגע שיש פקודות מלמעלה, והן יורדות כלפי מטה – לא תמיד הן יורדות, אבל כשהן יורדות כלפי מטה, אפשר בהחלט לשנות תפישה, לשנות אווירה, ולגייס את כל העוסקים במלאכה.
עמרם מצנע: הייתי ביום ראשון בביקור בבסיס של מחווה אלון, שמטפל באוכלוסיות הכי מוחלשות.
אברהם מיכאלי: נערי רפול לשעבר?
עמרם מצנע: זה גם נערי רפול.
עמרם מצנע: אבל נערי רפול המקוריים נמצאים בחוות השומר.
עמרם מצנע: במחווה אלון מטפלים באוכלוסיות מוחלשות, נקרא לזה כך.
עמרם מצנע: ביודעי שהיום אנחנו נפגשים שאלתי גם את מפקדת הבסיס, גם את קצין חינוך ראשי, גם את המפקדות היותר זוטרות, וראיתי שיש שם מודעות מאוד מרשימה ומטפלת.
עמרם מצנע: גם נתנו לי נתונים מאוד מעניינים.
עמרם מצנע: זה דוגמה לכך שאפשר לטפל בעניין הזה, נושא שהוא גם ערכי, חברתי, מוסרי, כדי לעזור לאנשים שנקלעים למצוקה, ולפעמים מוצאים את הפתרון בלשים קץ לחייהם, והתערבות בזמן יכולה למנוע את זה.
עמרם מצנע: אני מבין שמדובר על כ-500 מתאבדים בשנה, שאלה המספרים המדווחים, מתוך הנחה שלא תמיד נוח, נעים ושקוף להצהיר על סיבת המוות, וכמובן, מספרים הרבה יותר גדולים של ניסיונות.
עמרם מצנע: בהשוואה לתאונות דרכים, שבהן אנחנו מטפלים ומקצים המון תקציבים ועוסקים בכך, רק המספרים האלה הם מזעזעים.
עמרם מצנע: ראיתי גם בחלק מהמחקרים על ניסיון לנתח את הנזק הכלכלי הישיר והעקיף, שגם הוא מתבטא בסכומים גדולים מאוד.
עמרם מצנע: לא מקרה שאנחנו בוועדת החינוך נרתמנו למערכה ומקיימים את הדיון, כי מהותה של מערכת החינוך, שהיא פלטפורמה לשינוי תפישה, לשינוי מודעות, לגיוס מעורבות רחבה, החלטנו לקיים את הדיון הזה ולו לשעה קלה.
עמרם מצנע: ובאמת יש לנו שעה קלה, כי סדר-היום של הכנסת בנושא הזה הוא די צפוף, כך שאני מבקש מהדוברים להתמקד ולצמצם.
עמרם מצנע: גברתי, ידידתי שרת הבריאות, בבקשה.
יעל גרמן: אני קודם כל רוצה להודות לך, היושב-ראש, שמצאת לנכון לקיים את הדיון הזה.
יעל גרמן: אני מודה לך, ומודה תמיד לחבר הכנסת מיכאלי, שהוא נושא הלפיד מבחינתי של הנושא הזה.
יעל גרמן: אין ספק שמערכת החינוך היא זו שצריכה לטפל ביתר שאת בנושא הזה, משום שכשאנחנו מסתכלים על סך כל המתאבדים, אנו רואים שמספר המתאבדים בגילאים הצעירים של בין 14 ל-24 הוא אולי המספר הגבוה ביותר.
יעל גרמן: חלק מהגילאים האלה נמצאים בתוך מערכת החינוך, ודאי מגיל 14 עד 18.
יעל גרמן: אפשר לעשות הרבה מאוד, וגם נעשו הרבה מאוד פעולות בחו"ל, בין השאר על-ידי שאלונים ממוקדים שחולקו בבתי הספר, וניסו לאתר מראש מצוקות שעלולות להביא להתאבדות.
יעל גרמן: אני מאוד מקווה שאנחנו כאן בארץ נעשה את זה – כמובן, בעזרת היחידה המיוחדת שלנו, אבל גם בסיוע כל המשרדים הנוגעים בדבר.
יעל גרמן: הם צריכים להיות גם רווחה, גם חינוך, כמובן – בריאות, ושנוכל בעזרת הפעולה הזאת גם להיעתר וגם למנוע את המתאבדים הבאים.
אברהם מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה.
אברהם מיכאלי: אני גם מאוד מודה לך שהסכמת לקיים את הדיון הזה ביום הבין-לאומי שאנחנו מציינים מדי שנה בכנסת.
אברהם מיכאלי: אתה בעברך, הן הצבאי והן האזרחי, אני חושב שהתמודדת עם בעיות גדולות וקטנות במערכות השונות, איך להתמודד עם משהו, שכפי שאמרת, היה טבו.
אברהם מיכאלי: פחדו לדבר על זה, שזה מידבק בדיבור – קל וחומר בעשייה.
אברהם מיכאלי: הנתונים לפניך, והם יוצגו פה על-ידי אנשי המקצוע.
אברהם מיכאלי: הצד הזה של מערכת החינוך מטריד אותנו מאוד-מאוד משך שנים, איך לעשות את זה בצורה חכמה, כך שמנהלי בתי הספר לא יפחדו ולא יתביישו לדבר על הנושא הזה בבתי הספר.
אברהם מיכאלי: לצערנו, עד עכשיו, כפי שאני חש, אין עדיין פתיחות, אבל משך שנים אנשי המקצוע והגורמים במערכת מתחילים לאט-לאט לשכנע אותם שיש אפשרות לטפל בתופעה.
אברהם מיכאלי: זה לא משהו שבלתי-אפשרי לגעת בו, הן מבחינת החשיבה של פחד אלא גם מבחינת תוצאות מעשיות.
אברהם מיכאלי: הזכרת את הצבא.
אברהם מיכאלי: הנתונים היו באמת מבהילים בצבא בתקופה מסוימת.
אברהם מיכאלי: ברוך ה', הנתונים האלה ירדו וירדו.
אברהם מיכאלי: היום הזה, שאנחנו מציינים אותו בכנסת, נועד גם מהזוויות השונות – אנחנו באים לוועדות שונות כדי שנעלה את הסוגיה לדיון.
אברהם מיכאלי: השנה האחרונה היא באמת מהפכה מבחינת חשיבה מערכתית, ממשלתית, שהממשלה בשיתוף פעולה מלא של ידידתנו שרת הבריאות, שלא היה לה קל לבוא מול האוצר ולומר: צריך תקציבים לזה.
אברהם מיכאלי: אני מלמד את הסוגיה הזאת כמעט שש-שבע שנים.
אברהם מיכאלי: לפניי ידידי רן כהן ליווה את זה.
אברהם מיכאלי: כל פעם שבאנו לוועדות כנסת קיימנו דיון, הלכנו, ולא היה מעבר לזה כלום.
אברהם מיכאלי: בשנים האחרונות היתה קצת התייחסות, ובשנה האחרונה באמת התייחסות מאוד מהותית.
אברהם מיכאלי: אני בכל הזדמנות מודה לשרת הבריאות, שהיתה הבכירה בין השותפות בינינו, שהובילה את הסוגיה הזאת.
אברהם מיכאלי: אנחנו מקווים שהביצוע המעשי ייכנס כמה שיותר מהר.
אברהם מיכאלי: אני גם מקבל דיווחים.
אברהם מיכאלי: ונוכל בעז"ה גם לגרום שאחרי התוכנית, שהיא כעת תלת-שנתית, היא תהפוך לתוכנית קבועה, שהמערכות יבינו שאנחנו במעשים יכולים להביא לתוצאות.
אברהם מיכאלי: והפסוק שאני כל פעם מצטט, וכולנו מצטטים: כל המציל נפש אחת – כאילו עשינו את שלנו.
אברהם מיכאלי: בכנסת – אתה יודע, כי אתה יותר ותיק ממני בכנסת, יש תחומים שפוחדים גם בכנסת לגעת בהם.
אברהם מיכאלי: לא, אוהבים להתעסק בדברים יותר פיקנטריים.
אברהם מיכאלי: תפקידנו כאנשי ציבור, להתעסק גם בתחומים האלה.
אברהם מיכאלי: אם נצליח, ובעז"ה נצליח במקצת, עשינו את שלנו.
עמרם מצנע: כרמל להד, בבקשה.
עמרם מצנע: כרמל איבדה חברה טובה שהתאבדה.
עמרם מצנע: תשתפי אותנו בכמה מילים.
<כרמל להד: שמי כרמל להד, ואני תלמידת תיכון בבית הספר התיכון שליד האוניברסיטה.
<כרמל להד: אני עכשיו בכיתה י"ב.
<כרמל להד: הנושא שעליו אנחנו מדברים היום ממש קרוב ללבי.
<כרמל להד: בשנה שעברה, בדיוק כשחזרתי מחופשת סוכות, החברה הכי טובה שלי אור החליטה לשים קץ לחייה.
<כרמל להד: אור היתה ילדה יפהפייה וחכמה ומקסימה, וכל המילים הטובות, וכולנו שאפנו להיות כמוה.
<כרמל להד: היא הידרדרה נורא מהר, ואף אחד מהסביבה שלה לא שם לב ולא הבין את גודל המצוקה שבה היא היתה.
<כרמל להד: מאז אותה שיחת טלפון ביום שלישי בלילה, שהבנתי שהיא מתה ושאחותי מתה ושהחברה הכי טובה שלי מתה, לא עוזבת אותי המחשבה, מה אם אני והסביבה שלי היינו יודעים יותר, מה אם היינו יודעים יותר על מהם הסימנים לדיכאון ומה אם אור היתה יודעת מה זה דיכאון, ואולי היתה מזהה את זה על עצמה ופונה לעזרה.
<כרמל להד: הרפיתי מהשאלות האלה בנוגע לאור, כי את הנעשה אי-אפשר להשיב, ואור איננה, אבל המחשבה הזאת לא עוזבת אותי בנוגע לכל אותם בני נוער שכעת, בזמן הישיבה הזאת, שוקלים לשים קץ לחייהם, ונמצאים בדיכאון.
<כרמל להד: אני פונה אליכם בכל לשון של בקשה, להעביר הלאה את הידע.
<כרמל להד: כפי שמועברים לנו במסגרת החינוך, שומעים על חינוך מיני, נהיגה בטוחה ועוד, אין סיבה שלא תועבר הרצאה בנוגע לבריאות הנפש.
<כרמל להד: תלמדו אותנו לזהות את הסימנים לדיכאון, תלמדו אותנו מה זה דיכאון, תפיצו את המסר שמצוקה כזאת זה דבר בסדר, ושהרבה בני נוער עוברים את זה, ושאנחנו לא לבד.
<כרמל להד: אבשלום אמר לי בשיחת טלפון שהיתה לנו לפני הישיבה, שבעשר השנים האחרונות 130 בני נוער שמו קץ לחייהם, מה שאומר 130 משפחות שנהרסו, 130 חברות וחברים הכי טובים שאיבדו את האחים שלהם, 130 שכבות בבתי ספר שאיבדו את תמימותם.
<כרמל להד: אסור לנו לעמוד מנגד, אסור לנו להיות אדישים, וחייבים לפעול.
<כרמל להד: תוכנית בבתי ספר תציל חיים.
<כרמל להד: חשוב לי להזכיר שלא רק אלה שבסוף בוחרים בדרך שממנה אין חזרה, סובלים.
<כרמל להד: יש בני נוער רבים בכל שנה שמנסים לשים קץ לחייהם.
<כרמל להד: למעשה, בני נוער הם הקבוצה באוכלוסייה שבה השכיחות לאסונות ההתאבדות היא הגבוהה ביותר.
<כרמל להד: בנוסף אליהם יש בני נוער רבים שנמצאים בדיכאון, ומרגישים לבד.
<כרמל להד: לדבר על כך בבתי ספר לא רק יציל חיים אלא גם יעודד ילדים לפנות לטיפול, לדבר על כך ולהבין שהם לא לבד.
<כרמל להד: יש הסבורים שלדבר על כך יכניס רעיונות למוחם של בני הנוער, אבל זה לא נכון; אצלי בבית הספר אחרי המקרה המצער של אור התחילו לעלות קולות של בני נוער, שגם הם היו במצוקה, ורבים מהם פנו לטיפול, ומצבם השתפר משמעותית.
<כרמל להד: אני יודעת שכעת בשל המצב הביטחוני ייתכן שנושא האובדנות אינו בראש מעיינכם, אבל זה עניין של חיים ומוות, ויש בידינו הכוח לשנות מציאות לאלפי בני נוער, משפחות ובתי ספר, עכשיו ובעתיד.
עמרם מצנע: תודה רבה, כרמל.
עמרם מצנע: תאמרי לי, כשחשבת עם עצמך אחרי, גילית אילו שהם סימנים שאילו היית מודעת אליהם, היית יותר קשובה?
<כרמל להד: כן, ללא ספק.
<כרמל להד: אור היתה ילדה מאוד חברותית, וכפי שאמרתי, היינו החברות הכי טובות, כל היום ביחד.
<כרמל להד: קראו לנו אור וכרמל, והיו קוראים לי אור חצי מהזמן, ולה – כרמל, חצי מהזמן, ולא היינו דומות.
<כרמל להד: בחודש האחרון הייתי גם בחו"ל, אבל היא נורא הסתגרה.
<כרמל להד: היא לא דיברה אתי בכלל.