GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: זה לא משתנה.
<זמירה בן יוסף: לא, הם יודעים.
<זמירה בן יוסף: בשנה שעברה זה קרה הרבה.
<זמירה בן יוסף: למזלנו מבחינת פגיעה הייתה לנו רק פגיעה אחת בחוץ, בחניון.
עמרם מצנע: את בעצמך מאיפה?
<זמירה בן יוסף: אני הייתי 30 שנה בניר עוז ועברתי - - -
<זמירה בן יוסף: זאת הספרייה שלנו.
<זמירה בן יוסף: זה האגף של ילדים ונעורים.
עמרם מצנע: מאוד מרשים.
עמרם מצנע: זה הצוות של הספרייה?
<זמירה בן יוסף: זה הצוות של הספרייה.
עמרם מצנע: צוות גדול.
<יעל אדר: זו ספרייה אזורית.
עמרם מצנע: היא משמשת גם את - - -
<יעל אדר: היא משמשת גם את הקהילה וגם את בית הספר וגם כוח האדם, יש כוח אדם שהוא ממצבת עובדי בית הספר וכוח אדם שהוא מצבת המועצה ועובדים ביחד כצוות אחד.
עמרם מצנע: הקהילה היא קהילה מאוד מפוזרת, אז באים לפה?
<יעל אדר: כן.
<יעל אדר: יש פעילויות.
עמרם מצנע: מפגש עם סופרים?
<זמירה בן יוסף: הרבה, כן, ממש.
<זמירה בן יוסף: אז אנחנו גומרים לעבוד ובאים ל - - -
עמרם מצנע: הלוא אני מניח שגם לקיבוצים יש ספריות, נכון?
<ספרנית: בחלקם.
<ספרנית: מרכז הפעילות שקשורה בספרות זה פה.
<יהודית גידלי: מי היה הסופר האחרון שביקר פה?
<ספרנית: הייתה לנו מלחמה.
<ספרנית: הסופר הראשון שיגיעו בשבוע הבא זו דורית רביניאן.
<ספרנית: מגיעים סופרים ממש מהשורה הראשונה ואז מגיעים גם מהקיבוצים וגם מהמושבים לכאן, מכל הגילאים.
<זמירה בן יוסף: אתן גם פותחות עד שעות מאוחרות.
<ספרנית: פותחות אחר הצהריים עד שבע בערב, כדי שאנשים גם אחרי עבודה יוכלו להגיע לכאן, אז מגיעים לכאן גם סטודנטים, גם אנשים מבוגרים שלומדים בספיר או בבאר שבע, הם מגיעים לכאן לחפש מקורות מידע ותלמידינו שמגיעים לכאן לעבודות חקר.
עמרם מצנע: בעת המודרנית הזו השימוש בספרייה מתרחב, מצטמצם?
עמרם מצנע: פעם ספריות היו מלאות באנציקלופדיות.
<זמירה בן יוסף: עדיין מלאות באנציקלופדיות.
עמרם מצנע: כן, אבל זה יותר בטח לקישוט מאשר - - -
<ספרנית: חייבים להודות שפחות בשימוש, אבל יש מקורות מידע גם מקוונים.
<זמירה בן יוסף: בגדול אנחנו בית ספר מאוד ממוחשב, בכל כיתה יש לוח חכם והתחלנו ככה את בית הספר וחשבנו שזה באמת יהפוך את זה שהספרים יהיו - - - אבל אין, אנשים לא מוותרים על ספרים.
<זמירה בן יוסף: בכיתה ח' השנה אנחנו עובדים עם טבלטים וכל הספרים בתוך הטבלטים.
<זמירה בן יוסף: זה ניסיון השנה, נראה איך זה יעבוד.
<ספרנית: ואנחנו גם עושים פרויקטים לעידוד הקריאה בחטיבת הביניים, אז התלמידים של ז'-ח'-ט' באים לכאן לקחת ספרי קריאה בהשאלה והם מכינים עבודות.
עמרם מצנע: זהו, כל התפיסה הפרויקטאלית עכשיו, שגם הולכת להתרחב, אז בעצם הספרייה היא - - -
<זמירה בן יוסף: אצלנו היא קיימת.
<זמירה בן יוסף: כן, הספרייה היא העיקר.
<ספרנית: כל תלמיד שלושה ספרי קריאה ב-ז', שלושה ספרים ב-ח' וגם ב-ט' לוקח להשאלה, זאת אומרת שהוא מגיע לחטיבה העליונה עם כמה ספרי קריאה ותוך כדי זה הוא גם נחשף לזה והוא בא לכאן מיוזמתו לקחת ספרים, וככה אנחנו חושפים את זה בפני התלמידים.
<זמירה בן יוסף: אנחנו משתלבים יפה בתכנית החדשה.
עמרם מצנע: אני תמיד מסתכל על ספריות ומזה - - - אתה מבקר בבית ספר או הולך רק לספרייה אתה מקבל את חזות בית הספר.
עמרם מצנע: זה באמת מרשים.
<ספרנית: כן, התלמידים יושבים כאן להכנת שיעורים ועבודות.
<ספרנית: תשתדלו להסתכל אחר כך על ספרי הלימוד מאחורה, שספרי הלימוד מוכנים והם באים לקחת ולהשאיל.
עמרם מצנע: אני מבין שיש כאן פרויקט השאלת ספרים.
<זמירה בן יוסף: כן, תמיד היה.
עמרם מצנע: כן, אני בא מחיפה, שם זה 50 שנה כבר.
<יעל אדר: יש לנו כמה תכניות שאנחנו פעלנו לפיהן ואחר כך המשרד הכריז שנכנסים לתכנית.
<זמירה בן יוסף: כן, כבר הקדמנו.
<יעל אדר: גם אורח חיים בריא, פרויקט השאלת ספרים - - -
עמרם מצנע: כן, המהפכות מתחילות מלמטה למעלה.
<יעל אדר: ויש עוד כמה.
עמרם מצנע: הילדים שמגיעים בכיתה ז' הם בסדר בעברית?
<זמירה בן יוסף: יש מבחן טל שאנחנו עושים ואז לוקחים את הילדים שקשה להם ועושים קידום.
<זמירה בן יוסף: בכלל הדור של היום עם עברית זה לא משהו.
<קריאה: שפת הווטסאפ.
עמרם מצנע: אבל היא משתנה כל הזמן, השפה.
עמרם מצנע: פעם דור היה 25 שנה, היום דור זה 5 שנים.
<יעל אדר: טוב, אנחנו נמשיך.
<יעל אדר: יזהר, פסיכולוג בית הספר, שאנחנו זקוקים לו עכשיו.
עמרם מצנע: אתה יושב בבית הספר או במועצה?
<יזהר שער: הנוכחות שלנו היא בבתי הספר.
עמרם מצנע: לא, אבל אתה רק בית הספר או - - -
<יזהר שער: יש לנו צוות פסיכולוגים שפרוש על כל מוסדות החינוך ונמצאים בכל מוסדות החינוך.
<יזהר שער: 9 פסיכולוגים, לכל הגנים, מחולקים לכולם.
עמרם מצנע: אני מתעניין כי אנחנו עוסקים הרבה בוועדה בנושא השפ"י.
<זמירה בן יוסף: אז כשנשב לדבר יהיה מקום ל - - -
עמרם מצנע: בדיוק אתמול ישבתי עם המנכ"לית, הם הבטיחו להכין תכנית אב.
<זמירה בן יוסף: נווה הבשור הוא בית ספר שנכנס לשנה השישית שלו, כשלפני כן היינו בית ספר הבשור של המושבים ובית ספר מעלה הבשור של הקיבוצים וכשהתחילו הקסאמים במרץ אז המדינה החליטה שבונים לנו בית ספר ממוגן, אבל אחד.
<זמירה בן יוסף: ואז מה ש-30 שנה הפוליטיקה לא הצליחה לעשות הקסאמים עשו ובנינו בית ספר אחד.
<זמירה בן יוסף: ישבנו שנתיים קודם והיערכות לקראת בית ספר, הצוותים, פתאום ראינו ש - - -
עמרם מצנע: הייתם שותפים לתכנון של בית הספר?
<זמירה בן יוסף: גם לתכנון, כי בהתחלה חשבו לעשות בקומות וההתעקשות הייתה לעשות את זה כפרי ומפוזר.
<זמירה בן יוסף: אני לא הייתי מנהלת אז, מי שהיה לפניי היה בתכנון.
<זמירה בן יוסף: שנתיים בנינו את התכנית הפדגוגית ובמקביל בנינו - - -
עמרם מצנע: כמה ילדים יש לך פה בסך הכול?
<זמירה בן יוסף: יש 973 ילדים ועוד היד נטויה, בית הספר מכיל אותם בינתיים אבל אנחנו נצטרך להגדיל אותו, 40 כיתות אם, 154 עובדים, מורים 124 והשאר עובדים.
<קריאה: והשנה פותחים כאן פנימייה למצטיינים במוזיקה שישכון סמוך לבית הספר והתלמידים ילמדו כאן.
<זמירה בן יוסף: במוסד החינוכי של השומר הצעיר שנסגר.
עמרם מצנע: אתם שייכים לחטיבה להתיישבות.
<זמירה בן יוסף: המינהל לחינוך התיישבותי.
<זמירה בן יוסף: כן.
<זמירה בן יוסף: אנחנו מאוד מרוצים מהקשר איתם, זה קשר מאוד תומך, מאוד אחר.
<זמירה בן יוסף: אנחנו עכשיו נלך לי"א.
<זמירה בן יוסף: ניכנס לכיתה.
<זמירה בן יוסף: מבחינת המבנה של בית הספר, פה ההנהלה, בצד שמאל חטיבה עליונה, כל שכבה נמצאת במבנה ובצד השני חטיבת ביניים, עשינו הפרדה.
<זמירה בן יוסף: שם יש סדנאות, יש לנו אודיטוריום.
<זמירה בן יוסף: הכול הכול ממוגן.
<זמירה בן יוסף: אז בימים של 15 שניות יש כאן את המבנים האלה כל 15 מטר.
<זמירה בן יוסף: מטר זה שנייה.
<זמירה בן יוסף: כיוון שהילדים לא הספיקו לבוא לקחת ספרים לפני, אז המחנכים לוקחים אותם בהדרגה לקבל את הספרים.
<זמירה בן יוסף: שלום כיתה ט'.
<זמירה בן יוסף: (בכיתה י"ב)
<הדס מטרי: כן, עברנו קיץ ארוך.
עמרם מצנע: כמה זמן את בכרם?
<הדס מטרי: חמש שנים.
<הדס מטרי: רק שני מבצעים הספקתי.
עמרם מצנע: איך זה לחזור לבית הספר?
עמרם מצנע: בכיתה ב' הם לא ביישנים, שם אמרו לי חלק כן וחלק לא.
עמרם מצנע: פה ביישנים, לא נעים להם.
<זמירה בן יוסף: רוצים לשאול משהו, להגיד משהו?
<זמירה בן יוסף: איך היה לכם החופש?
<תלמיד: כיף.
<זמירה בן יוסף: איך פתחתם את שנת הלימודים?
<תלמידים: נהדר.
<תלמידים: היה כיף.
<תלמידים: אנחנו נהנינו.
<זמירה בן יוסף: אתם צריכים להגיד שהיה גרוע, זה לא בסדר.
עמרם מצנע: מה הציפיות מהשנה?
עמרם מצנע: שנה קצרה יש לכם, לומדים כמה חודשים ואחר כך - - -
<תלמיד: שלא תיגמר.
עמרם מצנע: אני לא יודע אם אתם יודעים, אבל אני עומד בראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.
עמרם מצנע: באתי לראות קצת איך חזרתם חזרה ללימודים, לראות מה הם האתגרים שאתם עומדים בפניהם ואני אשמח מאוד אם תשאלו, כל דבר שאתם רוצים.
עמרם מצנע: הייתי פעם הרבה מאוד שנים בצבא, אני סיימתי כאלוף, הייתי אלוף פיקוד מרכז, שריונר.
עמרם מצנע: מישהו פה רוצה ללכת לשריון?
<יעל אדר: אצלנו מרבית התלמידים מתחילים בשנת שירות ואחר כך חושבים מה הלאה.
<זמירה בן יוסף: שליש שכבה כל שנה יוצאים לשנת שירות.
עמרם מצנע: מישהו מתכנן ללכת למכינה קדם צבאית פה?
עמרם מצנע: אתה יודע גם לאיזה אתה רוצה ללכת?
<תלמיד: עוד לא.
עמרם מצנע: רק אחד למכינה קדם צבאית?
עמרם מצנע: כמה לשנות שירות?
עמרם מצנע: יודעים בערך לאן, או שזה - - -
<תלמיד: עוד לא יודעים.
עמרם מצנע: עוד לא סגורים.
עמרם מצנע: חבר'ה, בכיתה א' שאלו אותי יותר שאלות.
<תלמידה: לי יש שאלה.
עמרם מצנע: אם אני אלך, אתם חוזרים ללמוד.
<תלמידה: לי יש שאלות.
<תלמידה: אמרת שאתה מנהל הוועדה לתרבות, ספורט וחינוך בכנסת.
<תלמידה: אז מה, כאילו כל חוק שלמשל מוציאים - - -
עמרם מצנע: רוב הרפורמות עוברות דרך הוועדה.
עמרם מצנע: לא כולן הן בתהליך של חוק, כי לא לכל דבר צריך חוק.
עמרם מצנע: למשל לצמצם את בחינות הבגרות זו סמכות של שר החינוך, הוא לא צריך לקבל את האישור של הוועדה, למרות שהוא מופיע בפני הוועדה כדי להסביר, ואז שואלים אותו שאלות.
עמרם מצנע: דרך אגב, בוועדת החינוך משתתפים באופן קבוע גם נערים ונערות ממועצת התלמידים הארצית שבאים בנושאים השונים והם מייצגים את התלמידים.
עמרם מצנע: יש הרבה מאוד דברים שהם חוק של ממש, שעוברים תהליך של חקיקה.
<תלמידה: יש תכניות מסוימות - - -
עמרם מצנע: כפי שאתם יודעים דווקא ביישובים כאן, באזור אשכול ובמועצות אזוריות אחרות, אז בשבועות הראשונים מתוכננים להיכנס באופן קצת איטי, זאת אומרת דואגים לכם שתבואו ויהיה לכם - - - והפוגה וקצת ללטף אתכם ו - - -
<תלמידה: לכמה זמן?
עמרם מצנע: זה יהיה לזמן קצר.
<זמירה בן יוסף: כמה זמן אתם רוצים שילטפו אתכם?
<תלמיד: הרבה, כל השנה אני רוצה שילטפו אותי.
<זמירה בן יוסף: אמרנו ביום ראשון של תחילת בית הספר, נגמר הליטוף.
עמרם מצנע: ומיד נכנסים חזרה ללימודים.
עמרם מצנע: יש כמה רפורמות שאתם כי"ב לא תיהנו מהן, למשל צמצום מסוים בבחינות הבגרות.
עמרם מצנע: מסוים, כי הכוונה הייתה לצמצם יותר, אבל לחצים מכל מיני כיוונים קצת הקטינו את התכנית.
עמרם מצנע: יש תכניות שגם אתם לא כל כך תיהנו מהן, זה להוריד את הצרכים של הפסיכומטרי, כלומר לאפשר כניסה לאוניברסיטאות לרוב המקצועות, לא לכולם, בלי פסיכומטרי, אבל זה גם כן לא ייכנס השנה, זה ייקח איזה שנתיים-שלוש, כי זה לוקח את הזמן שלו.
עמרם מצנע: דבר שלא קשור אולי אליכם, אבל הרעיון הוא לתת הרבה יותר עצמאות למנהלות בתי ספר, הרבה יותר עצמאות גם בבחירת תכניות הלימודים, גם בשעות, וזה דבר שאני רואה בו חשיבות גדולה מאוד.
עמרם מצנע: יש מנהלים שכבר לקחו עצמאות ובאמת בתי הספר שונים אחד מהשני.
עמרם מצנע: אני מניח שבבית הספר הזה יש מחויבות אישית?
<זמירה בן יוסף: כן, שנים.
עמרם מצנע: כי במחוז הדרום יש גם תעודת בגרות חברתית.
<זמירה בן יוסף: אצלנו היה יום עבודה ביישובים בלי קשר ועכשיו ניכנס לתכנית.
עמרם מצנע: אני גרתי הרבה שנים ב - - - יום אשכוליות.
עמרם מצנע: היה באמת יום יום עבודה בקיבוצים.
עמרם מצנע: אבל מהשנה תהיה חובה, זה גם כן כבר לא כל כך יתפוס אתכם, לכל תלמיד בתיכון לעשות מחויבות אישית וזה ייכנס כחלק מהתעודה.
עמרם מצנע: אני יודע שבמחוז הדרום כבר שנים, אני הייתי ראש המועצה בירוחם במשך חמש שנים ואני יודע שיש תעודת בגרות חברתית שנכנסה.
עמרם מצנע: אז זה פחות או יותר השינויים.
<תלמידה: יש לי עוד שאלה לגבי הרפורמה.
<תלמידה: שמעתי על מקצועות מורחבים, שיש הגבלה לגבי הרחבת מקצועות, כאילו מי שירחיב, זה יירד מהמשקל של זה בתעודת הבגרות בסופו של דבר.
<תלמידה: כמה אפשר לתת בחירה, מי שרוצה לעשות.
עמרם מצנע: תראי, אני לא צריך לספר לכם, בחינות הבגרות, זה הפך להיות ממש עגל הזהב, כאילו זה הדבר הכי חשוב ורק אליו מכוונים ולומדים והכיוון ייקח זמן, אבל התהליך, לתת יותר משקל ללמידה משמעותית, לערכים, לנושאים שהם לאו דווקא אלה שאחר כך יוצרים את המקצוע בחיים.
עמרם מצנע: זה מביא גם להורדת נפח בחינות הבגרות, אז אל"ף, יהיו פחות טפסים, הרי היום בחלק מהמקצועות יש הרבה מאוד טפסים, אז בזה כבר יצמצמו לקראת שנה הבאה.
עמרם מצנע: דבר שני זה לצמצם את הבחינות.
עמרם מצנע: גם לצמצם את המקצועות, אם רוצים ללמוד למידה משמעותית ולעשות שינוי בתפיסת העולם צריך להקטין את המקצועות שבהם נבחנים וגם להקטין את העומס על מקצועות להרחבה.
עמרם מצנע: אפשר יהיה לבחור שני מקצועות או שלושה להרחבה, אבל לא מעבר לזה.
עמרם מצנע: זה פחות או יותר הכיוונים.
עמרם מצנע: אלה שינויים שלוקחים זמן.
עמרם מצנע: בעיתונות יוצרים כותרות וחושבים בדרך כלל שזה קורה מחר, מיד עומדים עם סטופר לראות אם זה קרה ומי שנמצא בחינוך יודע שאלה דברים שלוקח הרבה זמן כדי לעבור את השינוי הזה.
<תלמידה: אם אנשים רוצים בחירה, הם רוצים להרחיב את הידע שלהם.
עמרם מצנע: תהיינה מגבלות, כי גם בתי ספר, ברגע שמרחיבים אז הם גם צריכים צוותים מקצועיים לצורך ההתמקצעות או ההתמקדות ולכן יצטרכו לצמצם במידה מסוימת.
עמרם מצנע: יש בתי ספר, אני לא יודע אם זה קיים אצלכם, זה גם דבר שנמצא במחוז הדרומי, יש הרחבה על ידי יום בשבוע באוניברסיטת באר שבע, לא יודע אם נוסעים מפה לשם.
<זמירה בן יוסף: בודדים.
עמרם מצנע: יש את פרויקט עתידים.
עמרם מצנע: נמצא פה בבית הספר באיזה שהיא צורה?
<זמירה בן יוסף: לא פה, אבל קיים.
<זמירה בן יוסף: יש לנו כיתות מדעיות.
עמרם מצנע: רובוטיקה יש לכם?
<זמירה בן יוסף: יש חוג רובוטיקה לילדים מהכיתות המדעיות.
עמרם מצנע: אבל אתם לא משתתפים בתחרויות הארציות - - -
<זמירה בן יוסף: קבוצה קטנה.
<תלמיד: יש לי שאלה.
<תלמיד: שמעתי שאחרי המבצע נותנים דגש על לימודים בנושא גזענות וזה, כל הנושאים האלה, מה שאני רוצה לשאול זה איך זה ישפיע עלינו בי"ב ומה באמת רוצים לעשות במסגרת הזו.
עמרם מצנע: קודם כל שמעת נכון.
עמרם מצנע: אני לא יודע אם אתם חשים, כי אתם פה קצת נמצאים באיזה בועה מסוימת, אבל יש רוח רעה בחברה הישראלית בנושא הזה של גזענות, בנושא של שנאת האחר, בעיקר ערבים יהודים, אבל לא רק, גזענות היא בעיה גם פנימית שלנו.
עמרם מצנע: המחשבה היא בהחלט לעסוק בזה.
עמרם מצנע: אני מניח שלכם בי"ב יהיו אולי שיחות, אולי קצת הרחבה, זה דרך מקצועות האזרחות, היסטוריה, אבל אתם, עוד פעם, כבר לקראת הסיום, אז אני מניח שיעסקו בזה פחות, אבל צריך לעסוק בזה, ובכלל בתי הספר תהיה הרחבה של מקצועות האזרחות, מה זה דמוקרטיה, יש יותר מדי צעירים וצעירות ומבוגרים שלא כל כך מבינים את מהות הדמוקרטיה.
עמרם מצנע: הדמוקרטיה, כל עוד שהיא טובה לי אז היא דמוקרטיה, ברגע שאני חושב משהו על האחר, כמו זכות הערבים לבחור, זכות הערבים להיות חברי כנסת, שאלות שצצות, ערבים אני מתכוון לערבים שהם אזרחי מדינת ישראל.
עמרם מצנע: אני הייתי גם ראש עיריית חיפה במשך עשר שנים, עיר מעורבת, של ערבים ויהודים, והנושא הוא הרבה יותר אקוטי והרבה יותר בולט והנושא הזה הוא בהחלט נושא חשוב כשלעצמו.
עמרם מצנע: אני מקווה מאוד שאפשר יהיה להרחיב, אני לא יודע עד כמה אתם עושים את זה, למפגשים בין יהודים וערבים.
עמרם מצנע: עוד פעם, אני מניח שפה זה קצת פחות, אבל מפגשים בין יהודים לערבים ולא שהיהודים יראו את הערבים רק דרך הטלוויזיה, או שערבים שיראו כך את היהודים, אני מדבר, עוד פעם, על אזרחי מדינת ישראל.
עמרם מצנע: אלה נושאים, לפי דעתי, מאוד מאוד חשובים, הם התשתית המוסרית הערכית של החברה שלנו.
<תלמיד: פעם הייתי במפגש כזה של יהודים וערבים, זה היה במסגרת ידידי כדור הארץ, שבאמת היה מפגש בין יהודים, היה אנחנו, כמה מאיתנו, ופלשתינאים והיה מפגש.
<תלמיד: אני שואל אם יש - - -
עמרם מצנע: כן, יש הרבה תכניות של מפגשים כאלה.
עמרם מצנע: יש היום גם מדיניות של בצוות המורים בבית הספר להכניס גם מורים שבאים מהמגזר הערבי.
<זמירה בן יוסף: אין לנו שום בעיה, שיבואו.
עמרם מצנע: כן, הבעיה היא דו כיוונית, חלק מבתי הספר לא רוצים, חלק מהערבים גם לא כל כך רוצים, אבל הרעיון הוא - - - תראו, במקום שלא מכירים אחד את השני מזה צומחת שנאה.
עמרם מצנע: מזה צומח פחד.
עמרם מצנע: כשאני לא מכיר את השכן שלי או את האחר, אני מפחד ממנו.
עמרם מצנע: כשאתה מפחד ממנו אתה גם מתחיל לשנוא אותו, אתה שונא אותו אז אתה גם מגלה גילויי גזענות, מה זה גזענות?
עמרם מצנע: הוא שונה ממני, הוא אחר ממני, מגיע לו פחות ממני.
עמרם מצנע: זה התהליך.
עמרם מצנע: לכן המפגשים וההיכרויות האלה מאוד חשובים.
עמרם מצנע: אני למשל גיליתי בחיפה, ובחיפה יש הרבה מאוד שכונות מעורבות, שאתה יכול לגור בבניין רב קומות, אפילו באותה קומה, דלת מול דלת, ואין לך מושג מי גר שם.
עמרם מצנע: יוצאים בבוקר, בעיר כמובן יש שכונות כאלה, נפגשים אולי במעלית או במדרגות, אבל אין שום מושג ולכן זה לא מספיק שגרים אחד ליד השני, אלא צריך לעשות מפגשים, פרויקטים משותפים, פעילויות משותפות ואני מקווה מאוד שאפשר יהיה להרחיב את התכניות האלה.
עמרם מצנע: הן קיימות היום בכל מיני מקומות.
עמרם מצנע: יש פה ילדים שפעילים למשל בקבוצה שנקראת 'קו הזינוק'?
עמרם מצנע: כן, את?
עמרם מצנע: פעילה בקבוצה כזו?
עמרם מצנע: את היחידה מבית הספר?
<תלמידה: אני דרך המועצה.
עמרם מצנע: כן, אבל אני שואל מבחינת שכבת הגיל.
עמרם מצנע: אז זה גם כן.
עמרם מצנע: זה חינוך למנהיגות, אבל חלק מזה זה גם מפגשים עם ערבים.
עמרם מצנע: יש לכם בקבוצה לא יהודים?
<תלמידה: כן, שניים.
עמרם מצנע: אז את חווה את זה.
עמרם מצנע: מי עוד רוצה לשאול?
<תלמידה: אפשר לשאול על המבצע?
עמרם מצנע: מה שאת רוצה, אני אשתדל לענות.
<תלמידה: אתה חושב שהפסקת האש הזאת תחזיק מעמד?
עמרם מצנע: אני לא רוצה להסתכן, כי כבר פעם אחת פה הייתה פשלה לא קטנה.
עמרם מצנע: אבל אם אני בכל זאת אסתכן ולא תצטטו אותי אם יקרה משהו, אני מעריך שהפסקת האש הזאת תהיה ארוכה.
<תלמידה: כי חמאס עדיין עם נשק, יש להם עדיין.
עמרם מצנע: יש להם נשק, יש להם יכולות, אבל תראו, בסופו של דבר, אני רוצה רגע להרחיב, ביטחון מדינת ישראל מבוסס על דבר מרכזי אחד וזה הרתעה.
עמרם מצנע: הוא לא מבוסס על זה שלשכנים שלנו אין נשק ואין יכולת.
עמרם מצנע: אנחנו לא יכולים למנוע את זה.
עמרם מצנע: אתם מכירים את הגזרה למשל בלבנון, יש שם אלפי טילים, אפילו הרבה יותר מדויקים ויותר גדולים, ולכן העוגן המרכזי של תפיסת הביטחון הוא הרתעה.
עמרם מצנע: כלומר אם אתם תעזו לירות תחטפו כל כך חזק שלא יהיה - - -
<תלמידה: אבל זה לא עבד.
עמרם מצנע: זה נכון, הרתעה זה לא דבר ש - - - עובדה שמאז שנוסדה מדינת ישראל כל כמה שנים יש פה מלחמה.
עמרם מצנע: זאת אומרת ההרתעה עובדת לתקופה מסוימת וצריך לחדש אותה.
עמרם מצנע: אני מעריך, למרות כל הדיבורים על מי ניצח ומי הביא יותר נזק, שלמרות צהלות השמחה שמגיעות משם, מעבר לגדר, שהושגה פה הרתעה.
עמרם מצנע: אני לא יודע לכמה זמן, אני מעריך שהפסקת האש תישמר לתקופה יותר ארוכה.
עמרם מצנע: תראו, המבצע הצבאי הוא חלק מתהליך, מי שלמד קצת היסטוריה ואולי אזרחות, נהוג לומר שהמדינאות היא המשך המלחמה בכלים אחרים.
עמרם מצנע: כלומר למלחמה יש את המטרות שלה, אבל המטרות האלה לא מושגות אם אין לזה גם השלמה בתהליך פוליטי מדיני, לכן אנחנו ניצבים עכשיו, בחודש, חודשיים שלושה הקרובים, בתהליך הידברות.
עמרם מצנע: מה יהיה בתהליך הזה ואיזה הישגים יושגו שם, כדי באמת למנוע את הסיבוב הבא, אני לא יודע, אבל זו המטרה וזה הכיוון.
עמרם מצנע: אבל בשורה התחתונה להערכתי הפסקת האש פה תהיה יותר ארוכה.
עמרם מצנע: אני מאוד מקווה שאפשר יהיה להגיע להסכמים שבאמת יאפשרו גם לעזתים קצת לטפל בעצמם וגם לנו יותר שקט ויכולת להשקיע בתשתיות שלנו.
עמרם מצנע: זה כמובן מכניס אותנו לשאלות נוספות, בכלל מערכת היחסים בין מדינת ישראל לפלשתינים, כי הבעיה היא לא רק רצועת עזה, יש בעיה גם ביהודה ושומרון.
עמרם מצנע: אני מקווה שאנחנו בפתח של תקופה אחרת.
עמרם מצנע: היא בעיה יותר פנימית שלנו, פוליטית, מה אנחנו רוצים מעצמנו, למה אנחנו מוכנים יותר, למה אנחנו מוכנים פחות ונצטרך להתאזר בסבלנות.
<תלמידה: אני הרגשתי במבצע שמצד אחד יש את החמאס, שהבכירים שלהם מתחבאים בבונקרים והכול בסדר מצידם, ואנחנו מנסים לפגוע בהם ואנחנו פוגעים באזרחים ולהם זה טוב, למה?
<תלמידה: כי הם יכולים להשתמש בזה, הם מראים שהם נורא מסכנים.
<תלמידה: כאילו מצד אחד אני לא רואה פה מצב שאנחנו יכולים לנצח.
עמרם מצנע: תראו, אני הייתי קצין צעיר במלחמת ששת הימים, תוך שישה ימים ניצחון ברור, מוחלט, דרך אגב לא סופי, כי חודשיים אחרי מלחמת ששת הימים התחילה כבר מלחמת התשה בתעלה, ואני לא יודע אם חשבתם על זה פעם, בין מלחמת ששת הימים שהייתה ניצחון ענק למלחמת יום הכיפורים, שהייתה מלחמה מאוד קשה, כולו עברו שש שנים.
עמרם מצנע: כלומר מניצחון טוטאלי, תבוסה מוחלטת של צבאות ערב, שש שנים, המלחמה אולי הכי קשה שהייתה לנו.
<תלמידה: כי הייתה שאננות בגלל.
עמרם מצנע: כן, אבל אני אומר, הנה, תראו, שבמלחמה שבה ניצחון צבאי מוחץ, זה לא יצר מציאות חדשה.
עמרם מצנע: דווקא מלחמת יום הכיפורים, שבה גם למצרים הייתה תחושה שהם ניצחו, הביאה בסופו של דבר לשלום בינינו לבין המצרים.
עמרם מצנע: את מעלה שאלה נכונה, מה אני רוצה לומר בזה?
עמרם מצנע: שהמלחמות החד משמעיות האלה, שהניצחון הוא ברור ומוחלט, עברו מהעולם.
עמרם מצנע: אנחנו אולי מתגעגעים אליהם, אבל הם עברו מהעולם.
עמרם מצנע: זו מלחמה א-סימטרית לחלוטין, אנחנו עם צבא אחד החזקים בעולם, מצוידים בנשק אולי הכי מודרני בעולם, ניצבים מול כנופיות וזו החולשה שלהם אבל זו גם העוצמה שלהם.
עמרם מצנע: אפשר לדבר על החמאס במונחים של טרוריסטים ואכזריות וכדומה, אנחנו קצת עושים לעצמנו הקלה, כי בסופו של דבר יש שם תנועה לאומית ובעולם, כפי שאתם בטח יודעים, בווייטנאם האמריקאים עם כל העוצמות הכי גדולות שלהם יצאו משם עם הזנב בין הרגליים, בעירק האמריקאים ישבו הרבה מאוד שנים ובסוף התקפלו משם.
עמרם מצנע: כן, זה חוזר חזרה.
עמרם מצנע: יש בהחלט היום מציאות שבה אם אנחנו לא נשכיל בצד הכוח הצבאי שלנו גם לקיים הידברות וניסיון להגיע להבנות והסכמים של אינטרסים אז יהיה לנו צורך אחת לכמה שנים לצאת למין מערכות כאלה.
עמרם מצנע: זה נכון, זה באמת מאוד מאוד מתסכל כשאתה נלחם מול מערכת כזאת שמשתמשת בילדים ונשים ואוכלוסייה בלתי לוחמת בעצם כמגן אנושי וכדי ליצור גם תדמית רעה מאוד וקשה מאוד עלינו בעולם.
עמרם מצנע: זה הנשק שלהם.
<תלמידה: כן, בגלל זה אני שואלת, אם הם נלחמים בהסברה, למה אנחנו לא? איך הסברנו את עצמנו בעולם?
עמרם מצנע: כי קשה מאוד להסביר תמונה של טנק, F-16 ומסוק קרב מול ילדים.
עמרם מצנע: להסביר את זה זה כמעט בלתי אפשרי.
<יעל אדר: אנחנו באמת מאוד נשמח לקבוע איתך יום לשיעורי אקטואליה.
עמרם מצנע: אני אשמח מאוד.
<יעל אדר: עדן, אני חושבת שהתבטאת היום יותר, אבל אין לי ספק שיש עוד הרבה תלמידים שיש להם מה לשאול ולומר ומאוד נשמח לקבוע אקטואליה, כי יש לנערים האלה על מה לדבר, עם החוויות שהיו.
עמרם מצנע: אני אשמח לבוא, אני אוהב לדבר עם י"א-י"ב.
<יעל אדר: אני חותכת כי אנחנו צריכים להמשיך, אבל נשמח לשמוע.
עמרם מצנע: אבל צריכים ללכת.
עמרם מצנע: זה מה שרציתי להגיד.
<יעל אדר: אבל לא לשכוח את הבקשה שלי לאקטואליה.
עמרם מצנע: אז עכשיו עשינו מין הפוגה כזו, נכון?
עמרם מצנע: אז תודה רבה לכם ובהצלחה.
<יעל אדר: התושבים שלנו רוצים לדבר עם הממשל המרכזי.
<יעל אדר: עם המועצה הם מדברים.
<יעל אדר: אבל זה ביקור קצר, ואני אשמח לשיעורי אקטואליה בתיאום עם זמירה.
<יעל אדר: הם רוצים לדבר עם הממשלה.
<מראיין: אדוני, רק על מטרת הביקור.
עמרם מצנע: הביקור הוא ביקור במערכת החינוך של מועצה אזורית אשכול, ביום ראשון נהיה במועצה אזורית שער הנגב, זאת כחלק מאחריותנו, חובתנו, זכותנו, לבוא ולבקר ולראות את מערכת הלימודים שנכנסת לנורמליות, לשגרה.
עמרם מצנע: רציתי לשמוע קצת את התלמידים, גם הצעירים, גם הבוגרים יותר, לפגוש את הנהלות בתי הספר ואני רוצה לומר לך שאנחנו כנראה, המבוגרים, סוחבים איתנו את הצורך להמשיך ולדבר ולעסוק, הילדים נמצאים כבר קדימה בעתיד וזה מרשים מאוד לראות את המערכת כאן, בתיכון ובכלל.
עמרם מצנע: אני לא רוצה להשתמש בקלישאות, באתי לעודד ויצאתי מעודד, אבל זה בהחלט מחזק גם אותנו, וכמובן גם לשמוע על הבעיות והאתגרים ולנסות לעזור במה שניתן לעזור.
<מראיין: אני מבין שהביקור הזה מוגדר כביקור של ועדת החינוך, נכון?
עמרם מצנע: הביקור מוגדר כביקור של ועדת החינוך.
<מראיין: אתה יכול להציג לי את חברי הוועדה שנמצאים איתך היום שהגיעו?
עמרם מצנע: חלק יצטרפו בהמשך.
<מראיין: עדיין, בכל זאת, ועדה היא כמה בדרך כלל?
עמרם מצנע: ועדה היא 13 חברי כנסת.
<מראיין: ומה, לא מצאו לנכון להגיע בבוקר הזה לאשכול?
עמרם מצנע: כל אחד מוצא לעצמו את סדר היום שלו.
<מראיין: בכל זאת?
<מראיין: ביקור חשוב, אזור חשוב, אזור מוכה שנמצא - - -
עמרם מצנע: ביקור חשוב, כן, כן.
<מראיין: ועם כל הקיצוץ שקורה עכשיו במערכת החינוך, אני הייתי מצפה לקצת יותר אנשים פה.
עמרם מצנע: אבל הוועדה בראשותי היא בעלת עוצמה ונוכחות ומייצגת את כולם.
<מראיין: הבנתי.
<מראיין: איזה עניינים, מה שמעת מהתלמידים?
<מראיין: קצת משהו שאתה יכול - - -
עמרם מצנע: אני אומר לך, התלמידים מדברים בעיקר על המחר, לא על האתמול.
עמרם מצנע: כלומר הם הרבה יותר עם בריאות נפשית מאשר אנחנו מצפים ואני מניח שיש פה ושם תלמידים שזקוקים קצת יותר לעזרה.
עמרם מצנע: שאלתי את תלמידי כיתה י"ב על האם מלטפים אותם מספיק ומחבקים אותם והם נהנים מזה.
<מראיין: עוד שאלה אחרונה, אדוני.
<מראיין: לגבי תקציב החינוך, הקיצוץ כרגע בעקבות הבור שנפער, אתה שומע על כך ששוב פעם מקצצים בחינוך, בביטחון, הפרה הקדושה, לא נוגעים.
<מראיין: מה דעתך?
עמרם מצנע: אני מאוד מוטרד מהקיצוץ במערכת הביטחון, נפגשתי אתמול עם מנכ"לית משרד החינוך ו - - -
<מראיין: תתקן את עצמך, כי אמרת קיצוץ בביטחון.
עמרם מצנע: כן, אני מאוד מוטרד מהקיצוץ במערכת החינוך, זה קיצוץ מאוד משמעותי, גם במערכת החינוך וגם בהשכלה הגבוהה.
עמרם מצנע: נפגשתי אתמול עם מנכ"לית משרד החינוך ואנחנו נכנס את הוועדה בשבועות הקרובים.
עמרם מצנע: (בחדר המנהלת)
<זמירה בן יוסף: אני שמעתי את ההתרשמות שלך.
<זמירה בן יוסף: אני מעריכה שמה שאמרת זה מה ש - - -
עמרם מצנע: מה שאני חושב, בדרך כלל.
<זמירה בן יוסף: מה שאתה חושב.
<זמירה בן יוסף: יש 29 יישובים במועצה וכשדיברת על קשר עם ערבים, אז ככה חשבתי בלבי שקודם אנחנו נייצר את הקשר עם בני נצרים וכל החבר'ה שהצטרפו אלינו.
<זמירה בן יוסף: התחלנו לעשות את זה בקטן.
<זמירה בן יוסף: אז יש לנו 29 יישובים, והילדה שאמרה שהיא ב'קו הזינוק' היא מרמת נגב, יש להם את התכנית הזו שם.
<זמירה בן יוסף: אז במהלך כל החופש רוב צוות העובדים היה כאן וכל הזמן ניסינו לחשוב איך אנחנו מכינים את שנת הלימודים.
<זמירה בן יוסף: היה לנו קשה לעזוב את האזור, היינו פה בעיקר.
<זמירה בן יוסף: מאוד רצינו כמה ימים של נחת להתחיל את שנת הלימודים, אבל ברגע שאמרו לנו לא, 1 בספטמבר, הייתה פה התארגנות מדהימה.
<זמירה בן יוסף: היועצות הכינו את המחנכים והפסיכולוגים איך לדבר עם הילדים ביום הראשון.
<זמירה בן יוסף: השתדלנו לעשות טקס צנוע בגין האבל שאנחנו בכל זאת נמצאים בו, נוספו לבית הספר ארבעה יתומים ועוד שני ילדים שהאבא שלהם פצוע מאוד קשה, גדי ירקוני.
<זמירה בן יוסף: אבל העיקרון הוא לחזק קודם את המורים, כי אם המורים לא יחוזקו, ויש דוגמה יפה שאחד המורים נתן בשיחה שעשינו, הזמנו את כולם בעקבות האירוע ועשינו שיח פתוח ואחד המורים אמר שזה כמו במטוס, כשהדיילת מראה והסרט במטוס על ההתנהלות, אז כשיורדים אביזרי נשימה שם אז קודם האמא שם ואז היא דואגת לילדים ועל העיקרון הזה אנחנו קודם מטפלים במורים.
<זמירה בן יוסף: יזהר ארגן לנו פסיכולוגים מהמרכז, הם באו ביום ראשון לשיח עם המורים, הם באים גם היום.
<זמירה בן יוסף: אתמול עשינו מסאז'ים, זה היה פשוט כיף.
<גאולה ביטון: שחררנו את כל התלמידים מוקדם ואז הצוות נשאר.
<זמירה בן יוסף: כן, הבאנו מסאז'יסטיות, הן התפזרו בכיתות והמורים פשוט הלכו אליהן.
<זמירה בן יוסף: הם יצאו מסוממים כאלה.
<גאולה ביטון: והרבה בכו והשתחררו.
<זמירה בן יוסף: והרבה בכי, הרבה שחרור.
<זמירה בן יוסף: כי יש לנו פה את יישובי הגדר שעברו חוויות מהגיהינום.
<זמירה בן יוסף: מרכזת השכבה שפגשתם, בלילה הראשון הם ישבו שם בכרם שלום בחושך, בהאפלה, כי חשבו שיש חדירה מהמנהרות וזה היה יום לפני בחינת הבגרות, מועד ב' במתמטיקה, הילדים הגיעו לפה מפורקים.
<זמירה בן יוסף: איך אמר אחד המורים?
<זמירה בן יוסף: אפשר למגן את בית הספר, אי אפשר למגן את הנשמה.
<זמירה בן יוסף: באמת עכשיו מגיעות התוצאות של הבגרויות, בסך הכול די סביר.
עמרם מצנע: תגידי, אם מנסים לשים אצבע על הגורם העיקרי לתחושת חוסר הביטחון ואובדן האמון והתחושה הקשה הזו, מה הוא?
<זמירה בן יוסף: אני אגיד לך בדיוק מה הוא.
עמרם מצנע: זה המנהרות, זה הפצמ"רים, זה ההנהגה ש - - -