GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ישראל אליסף: הלוואי.
<ישראל אליסף: אני רק רוצה לסכם.
עמרם מצנע: ולכן אני מציע לא להתגעגע.
עמרם מצנע: עוד פעם, אני לא מעיר שום דבר על התמ"ת, זה לא תפקידו, זה לא עניינו.
עמרם מצנע: אני גם את המעונות הייתי מוציא משם, אבל זה קצת - - -
יוני שטבון: זה היסטוריה.
<פיני קבלו: תמ"ת זה בעצם ילדים שלשכת הרווחה מוציאה אותם, כי הם לא יכולים - - -
עמרם מצנע: לא מוציאה אותם, לא, לא.
עמרם מצנע: שבאים מסוציו אקונומי נמוך.
עמרם מצנע: זה התמ"ת.
עמרם מצנע: אתה עובר מבחן מסוים, וגם אז דרך אגב אתה משלם יותר מ-60 שקלים.
<ישראל אליסף: בקיצור, אני רק רוצה לסכם שני דברים.
<ישראל אליסף: דבר ראשון, זה שזה נפתח מאוחר, זה יוצר את הבעיה להרבה מההורים.
<ישראל אליסף: יש גם הרבה שאלות שמגיעות אלי בתוך המסגרת של מה שקיים בתוך הצהרונים, אם זה בנושא האוכל, תזונה.
<ישראל אליסף: קיבלתי שאלה מהצפון – האם אפשר להחליף ספק מזון.
<ישראל אליסף: בקיצור, מרכיבי התכנית יש איתם כל מיני בעיות מבעיות שונות.
<ישראל אליסף: אני רק רוצה להצטרף למשהו שהוא אמר, גם אני שמעתי את זה, אבל כאשר זה לא נאמר מהשלטון המקומי, ואמנם זה לא נאמר במפורש, אבל אנחנו שומעים את זה לא מעט – עכשיו הכדור ברשויות המקומיות, עכשיו שהם יסתדרו.
<ישראל אליסף: אבל מי הביא את זה לזה שכרגע זה אצל הרשויות המקומיות והן צריכות עכשיו רק להתחיל לעבוד ולהגיע לזה.
<ישראל אליסף: אי אפשר לגלגל את הכדור ולהגיד – עכשיו הפתיחה המאוחרת זה הרשויות המקומיות.
<ישראל אליסף: אנחנו נמצאים בסיטואציה הזאת כי משרד החינוך חיכה עד לאמצע סוכות בכלל אם הכל קורה.
<ישראל אליסף: אנחנו מצפים שלהבא, כמו שיושב הראש אמר, לשנה הבאה, ואתם יודעים מה, אני אשתמש במילים ששמעתי מהשר – צהרוני ציל"ה כרגע זה תכנית ענייה לאנשים עניים ואנחנו מצפים שתהיה עבודה מקיפה השנה, כמה שיותר מהר, כי אם אנחנו רוצים שבשנה הבאה זה יתחיל בזמן ותהיה תכנית טובה יותר, צריך לעבוד על זה עכשיו ולא בחודש מאי.
<ישראל אליסף: וזהו.
עמרם מצנע: נועה, רצית להוסיף משהו?
<נועה היימן: אני אתייחס לעניין אחרי משרד הכלכלה.
עמרם מצנע: חבר הכנסת אשר.
יעקב אשר: כן, אני קודם כל רוצה להודות לך, אדוני.
עמרם מצנע: לי לא צריך להודות.
יעקב אשר: אני אגיד לך למה.
יעקב אשר: בגלל שאני חושב שהטריגר, לפחות בקו הסיום, כשמשרד החינוך עדיין דשדש בין הרצון שלו שלא לפגוע באוכלוסיות האלה, לבין הרצון שלו לרצות את משרד האוצר בקיצוץ התקציב, אני חושב שאותה ישיבה שנערכה כאן, שהיום היא ישיבת מעקב בהמשך לישיבה ההיא שערכת בפגרה, בהחלט נתנה רוח גבית חזקה מאד להחלטה שבסופו של דבר לשמחתנו הרבה התקבלה, שלא להפסיק את הפעילות של צהרוני ציל"ה.
יעקב אשר: ולמרות התוספת של ה-60 שקלים, זה לא נורא מצד אחד, אבל מצד שני יכול להיות שמוטב גם זה שלא היה, אבל בהחלט מגיע לחברי הכנסת תודה בעניין הזה.
יעקב אשר: אנחנו כולנו פעלנו כתף לכתף, גם עם מרכז השלטון המקומי, גם עם הרשויות בכל מקום וטוב שהדבר הזה ממשיך.
יעקב אשר: אבל באמת צריכה מכאן לצאת קריאה.
יעקב אשר: לא יכול להיות שכשיש החלטה של ועדה שהוקמה על ידי הממשלה, כמו ועדת טרכטנברג, ומחליטים על מספר נושאים והממשלה גם מחליטה שנושא מסוים מתחילים ליישם אותו משנה מסוימת, בהדרגתיות וכו' וכו'.
יעקב אשר: לא יכול להיות שכל שנה זה יעבור משהו כמו כף הקלע של כן יהיה לא יהיה.
יעקב אשר: הרי דבר אחד ברור, ככה גם תהיה ההתייחסות בסופו של יום, גם של בתי הספר, גם של המנהלים, גם של ההורים, לדבר שהוא לא בטוח.
יעקב אשר: זה חייב להיות חלק מתכנית הלימודים ואז גם יהיה את הזמן להסתכל ולבדוק מה באמת עושים הילדים בשעות האלה, האם נותנים להם העצמה נוספת שעוזרת להם בלימודים או שזה סתם בייביסיטר.
יעקב אשר: חייבת לצאת הקריאה ואני קורא מכאן לשר החינוך, שייצא בצורה ברורה, כדי שהפקידים המסורים שלו – אני מדבר אליך, אליכם - - -
<חיים הלפרין: אני מהגברים שיודעים לעשות שני דברים יחד.
יעקב אשר: שהפקידים המסורים שלו ידעו שהתכנית הזאת הולכת להמשיך כמה שנים, כדי שיתארגנו לזה בצורה כזאת שלא צריך כל שנה התארגנות שזה יתחיל להכניס קוד ולא בתחילת שנה.
יעקב אשר: כמה נזק זה עשה להורים.
יעקב אשר: כמה אימהות שהיו צריכות למצוא אלתורים כאלה ואחרים של כן ולא וכן יהיה ולא יהיה וכו'.
יעקב אשר: אני פונה מכאן לשר החינוך ופונה אליך לתת גם את הרוח הגבית לעניין הזה, שתצא הכרזה מפורשת שהצהרונים לא ייפגעו בשנים הקרובות, בכל סיטואציה כלכלית כזו או אחרת, כמו שלא חושבים לפגוע בשעות לימוד בסיסיות שיש במשרד החינוך.
יעקב אשר: כאן זה דבר חשוב מאד.
יעקב אשר: זה דבר חשוב לאוכלוסייה מאד רגישה, מאד חלשה, שמנסה להרים את עצמה גם על ידי יציאה לעבודה ודברים מהסוג הזה; וגם כמו שאמרתי בישיבה הקודמת, ובזה אני אסיים: אני רוצה שתדעו דבר אחד, יש ילדים שעד שלא התחילו את צהרוני ציל"ה – לא טעמו כמעט טעמה של ארוחה חמה במשך השבוע, באזורים רבים ברחבי הארץ.
יעקב אשר: וזה לא של אף מגזר מסוים.
יעקב אשר: מכל המגזרים ומכל החתכים ולכן החשיבות של התכנית הזאת – גם חברתית, גם חינוכית – גדולה, ולכן צריכה לצאת ההכרזה שלא יהיה קיצוץ בתכנית הזאת והתכנית הזה תיסע לאורך ימים ושנים, עד שלא יצטרכו אותה.
<חגית יערי: שמי חגית יערי משדולת הנשים, פרויקט אמ"א – אמהות מובילות איזון.
<חגית יערי: אני רוצה לדבר על הדברים ששר החינוך התחייב בתכנית רדיו לפני החגים, כאשר הוא התחייב שיום אחרי החגים יתחילו הצהרונים.
<חגית יערי: מאות אימהות מאבדות את מקום העבודה.
<חגית יערי: לא מצליחות לעשות את הקומבינות כבר, כי כל מעביד או מעבידה אומרים כבר שליש שנה, אנחנו מתקרבים לשליש שנה ועדיין אין לילדים סידור.
<חגית יערי: תארו לכם אם אתם עכשיו צריכים בשתיים לאסוף את הילדים, אתם לא תספיקו לעשות חצי יום עבודה.
<חגית יערי: יש פה איזה שהוא עניין שאנחנו מדברים כל הזמן על תוכן הצהרונים ותוכן של צהרוני ציל"ה.
<חגית יערי: אני רוצה קצת להיות שטחית ולדבר כן על בייביסיטר.
<חגית יערי: בואו נתחיל עם זה שיהיה בייביסיטר לילדים ואימהות, שהן שקופות לחלוטין, מהאחוזונים הכי נמוכים והן כן שייכות רובן למגזרים מאד מסוימים, שהקול שלהן מאד מאד חלש, לא יכולות לצאת לעבודה.
<חגית יערי: מדובר בילדים שצריכים מקום להיות בו כדי שהאימהות שלהן יוכלו להשלים הכנסה שנייה למשפחה.
<חגית יערי: אנחנו מדברים פה על מילקי.
<חגית יערי: זה ילדים שלא טועמים מילקי, אני מבטיחה לכם, ואמא שלהם לא יכולה לקנות את המילקי.
<חגית יערי: יש פה איזה שהוא זלזול ב-60 שקלים.
<חגית יערי: אני מכירה משפחות שזה מורכב להן אם יש שלושה ילדים שצריכים לשלם בשבילם 60 שקלים, יחד זה 180 שקלים.
<חגית יערי: אני מבינה שהנושא הזה בכלל לא יעלה לדיון.
<חגית יערי: מדובר במקרה חירום ואני מאד שמחה לשמוע שהשלטון המקומי עובד על זה קשה, אבל להגיד שלקראת נובמבר נדע מתי שאר הרשויות המקומיות יפעילו את הצהרונים, בעיני זו הפקרות.
<חגית יערי: זו הפקרות של אוכלוסיות שלמות שהכי צריכות את המקום הזה.
<חגית יערי: צריכה לצאת מפה קריאה מאד מאד מאד מפורשת, שדורשת משר החינוך לעמוד בדברים שהוא התחייב להם.
<חגית יערי: אנחנו הרבה אחרי החגים, אנחנו שבוע וחצי אחרי החגים, חייבים שהצהרונים האלה יפעלו.
<חגית יערי: אם עכשיו היו מודיעים לי שאין צהרונים לשני ילדי – אני לא הייתי יכולה לצאת לעבודה כל בוקר, בפירוש.
<חגית יערי: הייתי מאבדת את מקום עבודתי ולא הייתי יכולה לשלם את שכר הדירה.
<חגית יערי: ואני לא מאותן אוכלוסיות.
<חגית יערי: אז צריכה לצאת מפה קריאה מאד מפורשת, לא רק על שנת 2015, עכשיו.
<חגית יערי: זה מקרה חירום וזה משהו שכנראה לא מובן.
<חגית יערי: יש פה חבר כנסת שבשבילו זה מובן, זה צריך להיות מובן גם לשלטון המקומי.
<חגית יערי: צריך לעשות הכל כדי שבשבוע הקרוב זה ייפתח בכל הרשויות המקומיות.
<חגית יערי: אחר כך נדבר על האוכל.
<חגית יערי: אחר כך נדבר אם זה בייביסיטר, אחר כך נכניס תכניות.
<חגית יערי: אני שמחה שלשר החינוך איכפת מהתוכן ואיכפת לו ממה שיקרה פה, אבל לפני כן צריך מקום שהילדים יהיו כדי ששני ההורים יוכלו לצאת לעבודה.
אורי מקלב: תודה רבה אדוני יושב הראש.
אורי מקלב: בעצם כמה מילים של תודה.
אורי מקלב: תודה לך אדוני יושב הראש שאתה מכנס הפעם את הוועדה עם בשורה שהצהרונים נפתחים, ייפתחו, בתקווה.
אורי מקלב: אני חושב שיש לוועדה הזאת חלק גדול בפתיחת הצהרונים.
אורי מקלב: אתה דנת בזה, הצפת את הבעיה, הבאת את הארגונים השונים, את ההורים, ואני חושב שבסופו של דבר המסר גם עבר.
אורי מקלב: עבר המסר החד שאי אפשר להגיד שאנחנו מצד אחד לא מעלים מיסים ומצד שני נבטל צהרונים, שזה העלאת מיסים בפועל בעלות יותר גדולה למשפחה.
אורי מקלב: אני לא אומר ש-60 שקלים וכו' זה לא מעט כסף.
אורי מקלב: גם זה כסף, אבל זה חצי צרה.
אורי מקלב: אני גם רוצה בהזדמנות זאת, ברשותך, להודות לחבר הכנסת יעקב אשר.
אורי מקלב: אני חושב שהוא היה אחד מהמחוללים של הצהרונים, של הדיונים כאן.
אורי מקלב: הוא פועל בזה רבות ומתעסק בזה ביום יום, יום יום מול המשרדים, מול הרשויות המקומיות.
אורי מקלב: עדיין אני חושב שהדבר הזה שמגבילים את זה או מתנים את זה במספר הילדים, כמה שלי ידוע וכפי שזה משתקף בחוזר, בסיכומו של דבר צריך להיות בממוצע מכל רשות 20 ילד, 12 ילד או 20 ילד בממוצע לצהרון.
אורי מקלב: זה אומר ככה: מצד אחד אתם גם מבקשים 60 שקלים, שזה אומר שיהיו משפחות שלא יוכלו.
אורי מקלב: צריכים לקחת את זה בחשבון שיהיו משפחות שלא תוכלנה לעמוד בזה, כי זה יפסיק להיות משתלם.
אורי מקלב: ועם כל זה, בסופו של דבר צריך להיות, אני אומר נכון – שלמה?
אורי מקלב: הוא המומחה שלנו לענייני צהרונים, שיש גם איזו שהיא הגבלה.
אורי מקלב: אני לא הספקתי לדבר איתך.
<שלמה ברילנט: 20 בגנים ו-30 בבתי הספר, שאנחנו באמצע הרישום, אז אנחנו לא יודעים כמה זה ישפיע, אבל מתחילים להרגיש שזה משפיע.
אורי מקלב: וזה אומר שכאלה שלא יעמדו בזה לא יוכלו לסבסד.
אורי מקלב: יש לזה משמעות לפי דעתי יותר מה-60 שקלים.
יעקב אשר: זה פחות מפעם קודמת?
<שלמה ברילנט: כן, המשרד התחשב.
<שלמה ברילנט: השאלה כמה - - -
<קריאה: זה ירד ל-20.
אורי מקלב: כן, אבל קודם לא הייתה הגבלה.
<קריאה: הייתה, הייתה, אבל זה לא עלה כסף.
אורי מקלב: בכל אופן אני חושב שהמסר של הוועדה, לדון היום בתחילת נובמבר, כמעט בתחילת נובמבר או בסוף אוקטובר, עדיין לא מתחייבים.
אורי מקלב: צריך להבין.
אורי מקלב: צריך להרגיש, להיכנס לתוך הנפש, לתוך המשפחות מה הן עברו בחודשים האלה.
אורי מקלב: חוסר הביטחון.
אורי מקלב: חוסר המידע לגבי מה שיש להם.
אורי מקלב: איזה השלכות יש בנושא עבודה, אלה דברים שמעוות כבר לא יכול לתקון.
אורי מקלב: יש דברים שכבר לא יכולים, אנשים שלא יוכלו להמשיך בעבודה, נשים שלא תוכלנה להמשיך בעבודה.
אורי מקלב: המתחים שהיו בצהרונים, המחירים שהם שילמו, אנשים שלא התחילו עבודה בעניין הזה.
אורי מקלב: לבוא היום בתאריך הזה ולקבוע את זה, זה גם טוב, אבל בכל אופן זה כמעט כמו אתרוגים לאחר סוכות.
עמרם מצנע: עושים מזה ריבה.
אורי מקלב: ריבה זה טוב, אבל ריבה אתה יכול לעשות כל השנה ואפשר לעשות את זה גם בט"ו באב.
אורי מקלב: אתרוגים לאחר סוכות, לולבים לאחר סוכות, זה באותה מידה.
אורי מקלב: ואני חושב שהמסר הזה והדברים האלה, ולקיים את הדיונים ביוני ובמאי, הם התאריכים הנכונים לקיים את הדיונים ולשמוע מה קורה עם הצהרונים.
עמרם מצנע: מיקול.
<מיקול ניצא: אני גם בכובע של ארגון הורים ירושלמי וגם ברמה הארצית.
<מיקול ניצא: ישראל אומר ייצוג הורים אחרים ואנחנו כירושלמים, יש לנו את האפשרות להגיע יותר בקלות לוועדות, אז אני אשמיע מה עדיין בפועל.
<מיקול ניצא: זה טוב לשמוע מהנציגות של השלטון המקומי שאתם בהתארגנות, אבל כפי שחגית אמרה במפורש, אין לאימהות היום בישראל את האפשרות לחכות עוד שבוע.
<מיקול ניצא: כל שבוע באמת באמת זה בעצם קורה.
<מיקול ניצא: אימהות על סף פיטורים, היו צריכות לצמצם משרות וכל השרשרת הזו של כלכלת המשפחה ממש נפגעת.
<מיקול ניצא: אני לא רוצה לדבר על ירושלים כי אנחנו באמת אשכול 4, אבל כן, גם בירושלים אנחנו מתמודדות עם התופעה הזאת.
<מיקול ניצא: לא כל אשכול 4 זה אומר שכל הורי ירושלים יכולים באמת להרשות את המחיר, שאצלנו דווקא יחסית גבוה, וגם אצלנו מתמודדים עם זה שהורים לא נרשמו לצהרון.
<מיקול ניצא: אצלנו נקבע הממוצע בגנים על 22 ואנחנו מתחת לזה עדיין, כי באמת המחיר מאד גבוה, ואנחנו כבר מרגישות את זה.
<מיקול ניצא: אני מדברת בלשון נקבה, אבל כמובן גם אבות שותפים לעניין.
<מיקול ניצא: זאת אומרת שגם החלוקה הזו, אני חוזרת לשם, החלוקה לאשכולות – גם שם צריך לעשות חשיבה מחדש, כי בכל עיר יש אוכלוסייה ענייה ונזקקת, גם ביפו למשל, לצד תל אביב הצפונית.
<מיקול ניצא: אני בטוחה שגם שם יש אוכלוסייה שצריכה וזקוקה לצהרונים מסובסדים.
<מיקול ניצא: אז אם כבר מדברים על שינויים לטווח ארוך, וזה היה היתרון של התמ"ת, שתמ"ת ראה את זה ממש על פי הכנסה.
<מיקול ניצא: החיסרון, כפי שהצבעת, שפחות ילדים מועמדים, אבל אתה יודע למה?
<מיקול ניצא: כי הדרישות של התמ"ת היו משרה ושלושה רבעים.
<מיקול ניצא: זאת אומרת שהאימא הייתה צריכה לעבוד לפחות בשלושת רבעי משרה.
<מיקול ניצא: המהפכה של ציל"ה זה שאימהות יכולות לעבוד 25% או הורים ביחד – משרה - - -
עמרם מצנע: לא בודקים בכלל אם האמא עובדת.
<קריאה: לא, בירושלים, בירושלים.
עמרם מצנע: אה, בירושלים, אוקיי, אבל לא בודקים בכלל.
עמרם מצנע: זו פתיחת תחום אחרת לגמרי, בואו לפחות נראה את החלק המלא של הכוס.
<מיקול ניצא: אבל זו המהפכה, בדיוק בפן החשיבתי.
<מיקול ניצא: נכון, אנחנו פה מנקודת המבט של הילדים והחינוך והפדגוגיה מאד חשובים לנו, וגם הורים דיברו פה בישיבה הקודמת, אימהות מבית"ר למשל, כמה קשה להן להפקיר את הילדים, ממש ככה, להפקיר את הילדים בצהרונים לא מפוקחים, כי אין להן ברירה כרגע.
<מיקול ניצא: זה נורא.
<מיקול ניצא: זה נושא מאד חשוב, אבל במקביל באמת חגית צודקת.
<מיקול ניצא: לצערי ההורים היום נמצאים במצב שאפילו המינימום שיש, עד שנשפר, צריכים לספק את זה.
דב חנין: גם אני רוצה לציין את המעורבות והפעילות של הוועדה בנושא הזה.
דב חנין: אני מקווה שאכן נצליח לעשות כאן שינוי.
דב חנין: אני עדיין מאד מוטרד, כי אני הבנתי שבפוליטיקה אפשר להבחין בין שני מצבים.
דב חנין: אפשר להבחין בין מצב שבו הגורמים הרלבנטיים רוצים שמשהו מסוים יקרה, ואז הם מוצאים את הדרך כדי שהוא יקרה.
דב חנין: ויש מצב שבו לא רוצים שמשהו מסוים יקרה ואז הוא לא קורה, לפעמים הוא אפילו ברמה הפורמאלית כן קורה, אבל ברמה המעשית הוא לא קורה, כי קובעים כל מיני תנאים בלתי אפשריים ותקציבים ועניינים, והדברים לא יוצאים לפועל.
דב חנין: ואני מאד מקווה שאנחנו נצליח להגיע למצב, שגם במשרד החינוך וגם במשרד האוצר יבינו, שהמהלך הזה של הצהרונים, שהוא מהלך שכולם ברכו עליו וכולנו ציינו אותו כחשוב ובעל משמעות חברתית וכבעל משמעות לענייני תעסוקת נשים ובעל משמעות לענייני הילדים ומצבם ומה שקורה איתם והיכולת אפילו לשמור עליהם.
דב חנין: אני לא מזלזל בבייביסיטר.
דב חנין: אז אני מקווה שאנחנו נגיע למצב שבו הגורמים האלה יבינו שאנחנו מדברים פה על כסף קטן שיש לו משמעות גדולה, והמשמעות הגדולה הזו יכולה לעשות דברים חיוביים בחברה הישראלית.
דב חנין: אנחנו לצערי עדיין לא במקום הזה.
דב חנין: אני חושב שאנחנו עדיין לא במקום שבו כל אותם גורמים מקבלי החלטות, באמת מבינים שאנחנו צריכים פה להתגייס כדי לגרום לסיפור הזה לקרות.
דב חנין: לכן אני מאד מברך על ישיבת המעקב של הוועדה ואני מקווה שבעזרת המעקב והלחץ הזה, אנחנו באמת נצליח לעשות כאן את השינוי.
עמרם מצנע: אבו חוסין עמאד.
<עמאד אבו חוסין: כן, אבו חוסין עמאד, יושב ראש ועד הורים מיישובי בקה אל גרביה.
<עמאד אבו חוסין: חבר בנציגות פורום הורים ארצי.
<עמאד אבו חוסין: אדוני, ברשותך, אני לא אחזור על מה שדיברו חברי, על האתרוג ועל העיכוב ועל הקשיים שיש בתפעול ופתיחת ציל"ה.
<עמאד אבו חוסין: אני רק רוצה להזכיר לאדוני שמשפחה ברוכת ילדים, שמגיעה ל-300 שקלים, שזה מאד מאד קשה ומקשה עליה ועל המשפחה מבחינה כלכלית ותהיה נשירה מציל"ה ליום הארוך, שבא לעודד ולחזק אוכלוסייה חלשה.
<עמאד אבו חוסין: וההיפך הוא, שאנחנו רוצים להחליש את החלש יותר.
<עמאד אבו חוסין: זה אחד.
<עמאד אבו חוסין: וזה לא רק בגלל שהשנה נפתחה עם התלבטויות בעניין תשלום – כן או לא, אלא בכל שנה יש עיכובים בפתיחת ציל"ה בכל הארץ, וזה מקשה על ההורים העובדים ואני לא יודע מאיזה סיבות בכל שנה זה מתעכב.
<עמאד אבו חוסין: שנית, אדוני, אני רק רוצה להבהיר שבצי"לה מי שצריכים להעסיק זה אנשי אקדמיה ביום הזה, ביום הארוך הזה, מי שצריך לעבוד ולעסוק בנושא הזה, אנשי אקדמיה עם תואר או סטודנטים.
<עמאד אבו חוסין: פרויקט ציל"ה בא גם בשביל לעזור כלכלית לסטודנטים.
<עמאד אבו חוסין: ולצערי במגזר הערבי, אני מתייחס למגזר כי אני מרגיש את זה ואני רואה את זה, שמי שמועסק זה לא הסטודנט ולא האקדמאי, שיש לו תואר בשביל לחנך את ילדינו, שזה בא לעזור לילדים שלנו, אלא זה מקורבים לראש העיר שאצלנו.
<עמאד אבו חוסין: אני חושב שצריכה לקום צעקה מהוועדה, שמי שאחראים על הנושא אולי לא עושים ולא מפקחים ולא בודקים את המועסקים, וזה משתקף לרעה על ילדינו.
<עמאד אבו חוסין: דבר אחרון, אדוני, אנחנו לא רק במגזר הערבי אלא בכל הארץ, וגם אולי כבודך ושאר החברים ראו את זה בטלוויזיה, שהאוכל המסופק לילדים שלנו, סליחה על הביטוי – זה לא לאכילה של בני אדם.
<עמאד אבו חוסין: לא לאכילה של בני אדם.
<חיים הלפרין: אני מבקש ממך לחזור מהביטוי הזה.
<עמאד אבו חוסין: מה?
<חיים הלפרין: אני מבקש ממך לחזור בך מהביטוי הזה.
<עמאד אבו חוסין: אני לא יודע מי כבודו.
<חיים הלפרין: אני בן אדם שאני חושב שזה ביטוי לא ראוי, במיוחד כשהתהליכים בבקה אל גרבייה הם לא ראויים.
<עמאד אבו חוסין: לפחות אני אומר מה שאני מרגיש ומה שיש לי להגיד.
<עמאד אבו חוסין: אדוני, רק שתראו, כאן יש לי מכתבים ופניות של לפחות עשרה שפנו אלינו כחברי ועדי הורים מהמגזר המקומי של המגזר הערבי והארצי.
<עמאד אבו חוסין: אנחנו ניאבק כוועדי הורים ארציים על האוכל המסופק.
<עמאד אבו חוסין: זה ראשי רשויות שפנו למי שאחראי במשרד החינוך על האוכל המסופק, שלא מתאים לאכילת בני אדם וכולו נזרק.
<עמאד אבו חוסין: וכבודו וחברי הוועדה מוזמנים לבוא לבקר ביום שמסופק האוכל – ותראו, אפילו הילד לא מסוגל לאכול ולהריח את האוכל וזה נזרק לפח ומוחזר.
<עמאד אבו חוסין: והפניות של ראשי הרשויות, למי שאחראי במשרד החינוך על החלפת ספק, וזה לגיטימי להחליף.
<עמאד אבו חוסין: אם הוא לא טוב – אז למה לא מחליפים?
<חיים הלפרין: האם המכתבים האלה - - -
<עמאד אבו חוסין: שנייה, אדוני - - -
<חיים הלפרין: לא, לא, אני לא אתן לך, אני מצטער.
עמרם מצנע: תן לו רק לגמור, הלפרין.
<חיים הלפרין: לא, יש פה משהו חמור.
<עמאד אבו חוסין: תן לי לסיים ואתה תגיד מה שאתה רוצה.
עמרם מצנע: בסדר, תן לו לסיים.
אורי מקלב: אני יכול להציע הצעה אדוני, שלא תצטרך לחזור בך, אבל תסביר את דבריך - מה שנקרא שלא ראוי לאכילת בני אדם.
אורי מקלב: אני מאד מזדהה עם מה שאתה אומר.
אורי מקלב: מה שלא מתאים לילדים ולא בכל מגזר.
אורי מקלב: את זה אתה יכול להגיד.
אורי מקלב: זה לא מתאים לילדים.
עמרם מצנע: קודם כל תשב בבקשה.
עמרם מצנע: הנקודה הובהרה.
עמרם מצנע: אני רק רוצה להגיד לכם בעניין המזון, זה סיפור לגמרי לא פשוט.
עמרם מצנע: כל אחד מאיתנו הוא גם אבא או סבא ויודע שהילדים היום לא אוכלים את מה שנותנים להם בבית.
עמרם מצנע: אנחנו עכשיו גם חוקקנו, רק לאחרונה, חוק שקשור בטיב המזון וכפי שאתם יודעים, מזון בריא הילדים לא אוכלים, מאחר שהם רוצים את הדברים האחרים.
עמרם מצנע: הם רוצים את הצ'יפס, את המשקאות המתוקים וכדומה, ואת החטיפים, כמובן.
עמרם מצנע: הסיפור של המזון הוא בסופו של דבר בשילוב של הרשות עם המשרד.
עמרם מצנע: ואם המזון לא עומד בתנאים, לא אמרתי אם הוא טעים או לא טעים, זה כבר סיפור שעל טעם וריח אין מה להתווכח, אז צריך לפעול ולעשות.
עמרם מצנע: זה לא המקום לעסוק בנושא הזה.
עמרם מצנע: צריך לפעול כדי שבאמת תהיה בחירה ותהיה יותר אפשרות ושהמזון כמובן יהיה בריא, בריאותי וכל מה שקשור בזה.
עמרם מצנע: בואו נתקדם הלאה.
<עמאד אבו חוסין: אוקיי, אני מסיים.
<עמאד אבו חוסין: אין לי מחלוקת על מה שאמרת, וגם לנו זה חשוב – הבריאות ושזה יהיה איכותי - - -
עמרם מצנע: אני מבין שחלק מהבעיות, אתה גם העלית את זה בעניין העסקת - - -
<עמאד אבו חוסין: אם - - -
עמרם מצנע: שנייה, אדוני.
עמרם מצנע: אני מבין שהן קשורות בבעיות של אמון ואמינות בין ההורים לבין השלטון המקומי, הספציפי הזה או האחר, גם בנושא מועסקים וגם בנושא מזון.
עמרם מצנע: אף משרד ממשלתי לא יכול להחליף רשות עיר.
עמרם מצנע: אם יש טענות ואם יש בעיות – אתם ההורים צריכים לפעול בעניין הזה.
<חיים הלפרין: אדוני יושב הראש אני רוצה להעיר, אני רוצה לשאול את זה בשאלה בכדי שהרמז יהיה מספיק עבה.
<חיים הלפרין: האם המכתב הזהה שיצא מכל 10 הרשויות הערביות וביקש ספק מסוים שיחליף את הספק הקיים, לא מעורר שאלה?
<חיים הלפרין: זאת השאלה היחידה שלי.
<חיים הלפרין: זה הכל.
עמרם מצנע: כן, נמשיך, תאיה גסאן.
<עמאד אבו חוסין: אמבולנסים לקחו את הילדים.
<עמאד אבו חוסין: הנה התמונות של האמבולנסים.
עמרם מצנע: כן, בסדר, בסדר, אני חושב שאנחנו הבנו את העניין.
<עמאד אבו חוסין: הנה האמבולנסים ואתה לא רוצה להחליף, למה?
עמרם מצנע: אבו חוסין, הבנו את העניין.
<תאיה גסאן: שלום לכולם, תודה על האירוח ושאתם נותנים לנו להשמיע את כולנו.
<תאיה גסאן: אני תאיה גסאן, יושב ראש ועד הורים בעיר קלנסווה וחבר פורום הורים יישוביים בארץ.
<תאיה גסאן: אני באתי לפה להגיד שהעיכוב בציל"ה באמת משפיע מאד על האוכלוסייה שלנו, לא רק הערבית, אני מאמין שגם על היהודית, במיוחד בפריפריה ואצלנו במגזר הערבי.
<תאיה גסאן: כפי שידוע לכם, ובמיוחד אני שבא מקלנסווה, זו עיר שנחשבת עיר ענייה, ממש ענייה.
<תאיה גסאן: אנשים עובדים על סך של 7,000 שקלים לכל חודש.
<תאיה גסאן: התכנית יצאה בשביל לעודד אנשים ובמיוחד נשים לצאת לעבודה.
<תאיה גסאן: ברגע שאתה מעכב את התכנית האישה לא יודעת מה לעשות עם הילדים שלה.
<תאיה גסאן: כשהבעל והאישה מביאים בסך הכל כ-8,000 שקלים והיא צריכה לפעמים לצאת הביתה מהעבודה, זה משפיע על המשפחה כספית.
<תאיה גסאן: זה אחד.
<תאיה גסאן: שנית, כשאתם מעכבים את הילדים, ובמיוחד אני, אני מרגיש על עצמי, אני משתגע ולא יודע מה לעשות עם הבת שלי.
<תאיה גסאן: היא חוזרת הביתה בשעה אחת וחצי, יש הרבה התקשרויות, אם זה אחים שלי, אחים שלה, כל העולם צריך להביא את הילדה שלי הביתה.
<תאיה גסאן: אני לא מבין מדוע העיכובים האלה באמת.
<תאיה גסאן: הייתה פעם תכנית שהתחילה והייתה עד כיתה ג'.
<תאיה גסאן: עכשיו הורידו את זה עד כיתה ב', לא יודע למה, בשנה אחר כך יגידו עד כיתה א' ואחר כך מבטלים אותה.
<תאיה גסאן: אני לא מבין למה כל שנה מורידים עוד מספר תלמידים.
<תאיה גסאן: אני בסך הכל באתי לפה לעזור לאנשים שהם במצב כלכלי קשה, לעודד אותם, להרים אותם כספית.
<תאיה גסאן: זו פשוט פגיעה בהם.
<תאיה גסאן: בקשר לכסף, עוד פעם אני אומר, אנשים יוצאים לעבוד כי הם צריכים כסף.
<תאיה גסאן: פתאום כל אחד ישלם על הבן שלו 60 שקלים, זה יותר כסף, זה יותר מעמסה על ההורים, מרגישים את זה.
<תאיה גסאן: אני מרגיש את זה בקלנסווה, אני מרגיש את זה בהרבה כפרים ערבים.
<תאיה גסאן: גם בפריפריה יש הרבה ערים יהודיות שגם מרגישים את הכסף הזה, את ה-60 שקלים, זה המון כסף ובאמת צריך להתחשב בזה.
<תאיה גסאן: יש עיריות ויש יישובים שבאמת צריך אולי להוריד את הסכום הזה, לעודד אותם כספים ולהרים אותם כספית ובאמת להתחשב בנקודה הזאת.
<תאיה גסאן: נקודה אחרונה זה לגבי הסעות התלמידים.
<תאיה גסאן: יש ילדים שמגיעים לבתי הספר בהסעות עד השעה אחת וחצי.
<תאיה גסאן: אחר כך הם ממשיכים בציל"ה.
<תאיה גסאן: ההסעה לא באה לאסוף אותם עוד פעם אחרי ציל"ה.
<תאיה גסאן: מה קורה איתם?
<תאיה גסאן: רצינו לדעת מי יאסוף אותם וייקח אותם הביתה.
<תאיה גסאן: זה ההורים?
<תאיה גסאן: הם עובדים עד ארבע, אז מי אחראי לאסוף אותם הביתה?
<תאיה גסאן: זו גם נקודה מאד חשובה שצריך לחשוב עליה ולמצוא פתרון, אם זה הרשות המקומית, אם זה משרד החינוך, צריך למצוא פתרון בקשר להסעות הילדים.
<תאיה גסאן: בעניין הנושא שחברי דיבר עליו, בעניין האוכל, באמת צריך פיקוח.
<תאיה גסאן: אנחנו במגזר הערבי יש לנו אוכל מסוים שאנחנו אוכלים אותו, הילדים שלנו רגילים לאכול אותו, ואנחנו מבקשים שבאמת יהיו טבחים, שפים מהמגזר שלנו שיעבדו בתחום הזה, שהם באמת ידאגו לאוכל של הילדים שלנו.
<תאיה גסאן: סך הכל חבל לזרוק את האוכל הזה.
<תאיה גסאן: אוכל זה ברכה מאלוהים, בשביל מה לזרוק אותו לפח הזבל או להחזיר אותו?
<תאיה גסאן: שהילדים יהנו מהאוכל הזה.
<תאיה גסאן: תודה רבה לכם.
עמרם מצנע: אבי ביתן, אופקים.
<אבי ביתן: בוקר טוב, אדוני יושב הראש, חברים יקרים.
<אבי ביתן: אני פה רק מדווח על מה שהיה.
<אבי ביתן: אני יכול להביא דוגמא את אופקים.
<אבי ביתן: אני משמש כמנהל אגף חינוך באופקים, אני היום גם נציג האיגוד.
<אבי ביתן: אז להגיד שבאופקים כבר התחלנו, המסגרות פועלות.
<ישראל אליסף: בהתחלה אמרנו שאופקים התחילו.
<אבי ביתן: אז אני חוזר על העניין ואפשר לעשות את זה בקלילות, במקום להערים, אפשר לעשות קיצורים של הליכים בירוקראטיים, להתחיל ואחר כך לעשות את ההליך הבירוקראטי של גבייה וכו'.
<אבי ביתן: בתהליך כזה נכנסים לתוך המערכת, ההורים מבינים שהעסק הזה עובד ואז האמון חוזר והתשלום קורה.
<אבי ביתן: זה אחד, וזאת אומרת שזה אפשרי.
<אבי ביתן: הדבר השני שאני יכול להגיד פה, אדוני יושב הראש, לא יהיה ילד שבגלל בעיות כספיות לא יהיה חלק מהמערכת.
<אבי ביתן: זאת אומרת הוא יהיה בפנים.
<אבי ביתן: וזה צריך להיות גם כן כלל שהרשות יכולה להוביל אותו.
<אבי ביתן: זה לא משהו משמיים.
<אבי ביתן: מצד שני, באותה נשימה אני אגיד שזה שלא משלמים בכלל – זה יוצר זילות של התכנית.
<אבי ביתן: זאת אומרת תשלום צריך להיות, כדי להגיד שהעסק הזה הוא רציני ואי אפשר לבוא מתי שרוצים וללכת מתי שרוצים ובאמצע השנה להפסיק את הפעילות ואז יש מספר תלמידים פחות, ומישהו צריך לשלם לסייעות ולגננות.
<ישראל אליסף: נכון, ומשרד החינוך משלם רק לפי מספר התלמידים בפועל.
<אבי ביתן: אז אני אומר, ברגע שהתהליך הזה קורה ככה, התשלום מחייב את ההורים.
<אבי ביתן: זה סוג של אחריות שמעבירים להורים.
<אבי ביתן: זה נכון.
<אבי ביתן: עוד נקודה חשובה, אנחנו כמובן נשמח לקבל את ההיערכות שלנו הרבה לפני הזמן, זאת אומרת באחד במאי או כשמערכת החינוך מתארגנת לקראת פתיחת שנת הלימודים, זה הדבר הנכון לעשות.
<אבי ביתן: אני מקווה שבשנה הבאה זה אכן מה שיהיה.
<אבי ביתן: לגבי ספקי המזון, אני יכול להציע לידידנו מהצפון בעניין הזה, כשאתה פונה, גם כן מנהל אגף חינוך, לא צריך רוב, שהעסק הזה לא עובד ויש מספיק תלונות.
<אבי ביתן: בודקים את העניין באופן יסודי, מחליפים ספק.
<עמאד אבו חוסין: אבל לא רוצים להחליף אותו.
<אבי ביתן: אז אני לא יודע.
עמרם מצנע: כן, אבל עוד פעם, אתה מדבר על בעיה נקודתית עם כנראה רשות מקומית.
<עמאד אבו חוסין: אדוני, זה בכל המגזר הערבי.
<עמאד אבו חוסין: זה בכל המגזר.
<עמאד אבו חוסין: זה לא רק ביישוב - - -
<אבי ביתן: אנחנו החלפנו ספקים במהלך שלוש השנים האחרונות.
<עמאד אבו חוסין: אתה יכולת, אבל המגזר הערבי גם בזה מקופח.
<עמאד אבו חוסין: הנה, ראשי הרשויות, מעבר לזה מי - - -
<עמאד אבו חוסין: אנחנו נשבית, אנחנו לא פותחים.
<תאיה גסאן: למה אתה מזלזל בנו?
<תאיה גסאן: למה אין בעיה?
עמרם מצנע: אבל אדוני, אבו חוסין, כל אחד יגיד את דעתו.
<תאיה גסאן: לא, מה יש לנו נגדנו?
<תאיה גסאן: אני לא - - -
עמרם מצנע: אין לו שום דבר נגדך, הוא רק מזכיר לך איך בעיירה - - -
<עמאד אבו חוסין: רק אדוני, - - -
עמרם מצנע: אבל תקשיב רגע.
<מיקול ניצא: אבל אולי - - -
עמרם מצנע: גברתי, אני לא צריך עזרה בניהול.
<מיקול ניצא: כן, אבל הוא לא יודע מי - - -
עמרם מצנע: אבל אני לא צריך עזרה בניהול.
עמרם מצנע: מה שמסביר לך ראש אגף החינוך בעיר אופקים, שהיא גם כן עיר חלשה מאד מבחינה סוציו-אקונומית, איך הם מטפלים בעניין ואיך הם מתגברים על זה.
עמרם מצנע: עכשיו תראו, אני הייתי 15 שנים ראש רשות.
עמרם מצנע: אין תחליף לרשות.
עמרם מצנע: לא ממשלה ולא שום דבר.
עמרם מצנע: ואם רשות מתפקדת לא טוב ויש כל מיני עניינים בהעסקת עובדים ובמכרזים שונים – אז אף אחד לא יעזור חוץ מהתושבים עצמם, שיחליפו את הרשות.
עמרם מצנע: וכמה שלא יהיה פיקוח מלמעלה – זה לא יעזור.
עמרם מצנע: ולכן, הרשות המקומית יש לה חשיבות, מעמד ויכולת הרבה יותר גדולה, הרבה יותר גמישה מאשר המערכת הממשלתית.
עמרם מצנע: זה מה שרציתי רק לומר וזה מה שרצה להסביר לך מר ביתן מאופקים, שהיא רשות לא קלה.