GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אריה חודרה: דרך אגב נשאר עוד מקום לבנות כדי לקלוט את כל ילדי שדרות וההצעה מבחינתנו ברמה העקרונית היא עדיין עומדת.
רות קלדרון: כרגע מה המצב?
<אריה חודרה: כרגע ילד בשדרות ובשער הנגב משלמים אותו דבר, אין הבדל במחיר.
רות קלדרון: מה המחיר?
<אריה חודרה: 2,300 שקלים בשנה בבית ספר תיכון ו-2,100 שקלים בבית ספר יסודי.
רות קלדרון: זה מעט מאוד.
<אריה חודרה: אני מנסה להגיד להורים, זה פחות ממה שמותר בתשלומי הורים בוועדת החינוך של הכנסת, זה מתחת לרף.
עמרם מצנע: המועצה מוסיפה כסף?
<אריה חודרה: המועצה מוסיפה כסף והיום, דרך אגב, אנחנו פונים לשותפים שלנו, שזה שדות נגב ולכיש, שישלמו כמועצה לבית הספר כי יש פה את ההוצאות הנלוות.
עמרם מצנע: הם יעבירו את זה להורים.
<אריה חודרה: לא, הם לא.
<אריה חודרה: דיברנו עם דני מורביה, דני מורביה מוכן לשים כסף למועצה.
עמרם מצנע: מה שמעניין, אבל, זה שלתלמידי חטיבת ביניים יש אזורי רישום.
עמרם מצנע: זאת אומרת אם ראש עיריית שדרות יאסור על ההורים לשלוח לפה הם לא יכולים לבוא גם אם הם ישלמו מיליון שקל.
<אריה חודרה: נכון.
רות קלדרון: מה, הוא רוצה ש - - -
עמרם מצנע: קודם כל התקצוב הכלכלי של בית הספר תלויה במספר התלמידים.
עמרם מצנע: בית ספר תיכון שהוא פחות -800-900 תלמידים לא יכול ל - - -
רות קלדרון: והתיכון שם לא טוב?
עמרם מצנע: כנראה שפחות.
רות קלדרון: כי זו ממש סיבה ל - - - מה שאתה אמרת קודם ולא הבנתי, אחרי הסיור אני מבינה, זה בהחלט סיבה לגור במקום
<רותי אהרוני: אנחנו מצפים שהאינטרס של ראש המועצה או ראש העיר יהיה למנוע מתלמידיו לצאת החוצה.
<רותי אהרוני: החוסן היישובי שלי זה שהילדים שלי נשארים כאן.
<לירון וייס: בדרך כלל התלמידים הטובים יוצאים.
עמרם מצנע: בוודאי, זו בדיוק הבעיה.
עמרם מצנע: מי משלם לילדים האלה בשדרות את ההסעות?
<אריה חודרה: ההורים.
<אריה חודרה: זה די קרוב, זה לא - - -
עמרם מצנע: לא משנה אם זה קרוב, זה הרבה כסף.
<אריה חודרה: עמרם, השבוע קלטתי 10 תלמידים מחוף אשקלון בתיכון לכיתה ז', שהגיעו מחוף אשקלון ולא הסכמתי לקלוט אותם כי זה לא אזור רישום שלי.
<אריה חודרה: פניתי לחוף אשקלון וביקשתי מהם את הרשות.
<רותי אהרוני: רחל אוחנה שחררה?
<אריה חודרה: לא יודע מי מהם אישרה לי, אבל אחת מהם אישרה לי בסוף.
<אריה חודרה: ההורים הגיעו ביום הראשון לבית הספר עם תלבושות של שער הנגב, התיישבו בבית הספר ואמרו 'אנחנו לא מתפנים', מה שנקרא, אנחנו נשארים פה ולא זזים לאף מקום.
עמרם מצנע: והמועצה האזורית אישרה?
<אריה חודרה: המועצה האזורית אחרי שבוע של תיזוזים, פרג'ון הסכים בתנאי שההורים יחתמו שהם מסיעים את הילדים לבדם ולא דורשים אגרת חינוך ושאנחנו מתחייבים לא לקלוט תלמידים.
<אריה חודרה: אמרתי לו שגם הפעם אני עמדתי בהתחייבות שלי, לא קלטתי תלמידים בלעדיו, הוא מוכן לאפשר להם את זה.
<אריה חודרה: וההורים מוכנים לנסוע מחוף אשקלון - - -
<לירון וייס: כמה זמן נסיעה?
<אריה חודרה: תלוי, יש כאלה מתלמי יפה וכאלה מנתיב העשרה, זה בערך חצי שעה, ארבעים דקות.
<אריה חודרה: צריך להבין ששער הנגב היה 35 שנה אזור רישום של חוף אשקלון, ההורים של הילדים למדו בבית הספר התיכון שלנו, מבחינתם איפה שהוא מקוטלג להם בראש שהילדים שלהם ילמדו במקום שהם למדו וזה נורא קשה - - -
עמרם מצנע: בחוף אשקלון יש תיכון?
<אריה חודרה: יש תיכון, שקמה.
<אריה חודרה: ואנחנו בקטע הזה משתפים פעולה לחלוטין עם החוק, עם אזור הרישום, אבל זה מקרה ש - - -
עמרם מצנע: רות, שאלת על כסף, אז ההורים משלמים את ההסעות.
עמרם מצנע: פה ההורים לא משלמים את ההסעות, ההסעות הן על ידי משרד החינוך.
רות קלדרון: הסעות זה תיק.
עמרם מצנע: וזה הרבה יותר מ-2,400 שקל בשנה.
<ענת רגב: דרך אגב, גם בעזרת ועדת החינוך של הכנסת יש לנו ליווי בהסעות של התלמידים.
עמרם מצנע: כן, עכשיו.
<אריה חודרה: כן, עכשיו, וזה מציל - - - אני רוצה להסביר לכם שעשו כביש עוקף לנחל עוז, אתם תראו אותו עכשיו.
<אריה חודרה: עשו כביש עוקף לנחל עוז כי הכביש המרכזי זה בעצם הכביש שבו האוטובוס נפגע על ידי הקורנט.
<אריה חודרה: לפעמים יוצא לנו בסידור רכב שאנחנו מוציאים אוטובוס שכור על הכביש הזה ולא הספיקו לעדכן את הנהג שיש את הכביש העוקף והוא נוסע שם בכביש הזה והילדים פשוט בפאניקה אטומית.
<אריה חודרה: עשר דקות אחרי זה אתה מקבל טלפון מרכזת החינוך שהילדים צורחים ובוכים ואיך קורה דבר כזה.
<אריה חודרה: אנחנו שולחים שם אוטובוס צהוב בפקודה כדי שלא יקרה דבר כזה, כי הפאניקה של הילדים שם היא בשנייה.
<אריה חודרה: אני רק רוצה לחזור על הנקודות שדיברנו.
<אריה חודרה: קודם כל הנקודה שהזכרתי ואני רוצה לחזור ולהדגיש אותה זה הסיפור של החינוך הבלתי פורמלי, שהוא לב לבו של החירום, אם בית הספר עובד ואם בית הספר לא עובד, זה לא משנה, החינוך הבלתי פורמלי בכל מצב ובכל מזג אוויר יישא בנטל של ההעסקה וההפעלה של הילדים בזמן מבצע כזה, וגם האחרון היה ארוך מאוד ומייגע.
<אריה חודרה: על הנושא של המאטצ'ינגים דיברנו אז אני לא אחזור על זה.
<אריה חודרה: רשמתם את זה וזה חשוב מאין כמוהו.
<אריה חודרה: הנושא של יועצת בית הספר, אני חוזר ומדגיש אותו, כי אני לא רואה בית ספר בעוטף עזה שמתפקד עם יועצת ברשות ובניהול של מנהלת - - -
עמרם מצנע: אבל תראה, היום המדיניות של משרד החינוך שאני מאוד בעדה זה הרבה יותר עצמאות למנהלי בתי הספר.
עמרם מצנע: למה לכפות?
עמרם מצנע: אם נותנים לה שעות ו - - -
<ענת רגב: לא זאת הבעיה, הבעיה היא שזה משעות התקן של הכיתות.
<רותי אהרוני: אני לא מבינה את הדבר הזה.
<אריה חודרה: אני אסביר.
<ענת רגב: יש שעות תפקיד ויש שעות הוראה.
<ענת רגב: בעיקרון אלה שעות הוראה, בזמנו היו שעות הוראה - - -
<אריה חודרה: בפשטות, ענת, אני אסביר את זה בכמה מילים.
<ענת רגב: מותר למנהל בית הספר לקחת משעות התקן של כל כיתה לטובת ייעוץ וזה נשאר אותו דבר גם ב - - -
<אריה חודרה: לצורך העניין, מנהל בית ספר יכול להחליט שהוא לא לוקח והוא זקוק לשעות האלה לשעות הוראה בבית ספר ולא תהיה יועצת בבית ספר, כי זה נתון לשיקול דעתו של המנהל.
<אריה חודרה: אבל גם אם הוא לוקח, הוא לוקח את זה על חשבון שעות ההוראה של הכיתות, זה לא בא מאיזה שהוא סל עודף.
<אריה חודרה: נכון לכרגע קיבלנו תמיכה מהמחוז, נכון לתשע"ה, שזה תמיכה מאוד יפה, אבל בוא נגיד שבשנה הבאה אנחנו חוזרים לעניין הזה שענת צריכה בתחילת השנה להחליט אם היא נותנת שעות יותר לילדים בלמידה או על חשבון שעות הלמידה של הילדים היא תיקח שעות.
רות קלדרון: תלכו לדבר עם החמאס שיעשה טפטופים.
<ענת רגב: השעות של היועץ זה משעות הוראה.
<אריה חודרה: נכון, זה לא תקן.
עמרם מצנע: כן, אבל זה מעבר ל - - -
<אריה חודרה: לא, זה מתוך סל שעות ההוראה של הכיתה.
<אריה חודרה: הכיתה תלמד פחות כי לקחנו שעה.
<רותי אהרוני: אבל זה לא בא על חשבון שיעורי מתמטיקה ושפה.
<רותי אהרוני: כמעט בכל בתי הספר שאני מפקחת עליהם משרתה של היועצת היא כמעט משרה מלאה, אולי שעה פה שעה שם, או יש כאלה שאפילו מעבר לשעתיים.
<רותי אהרוני: אני חושבת שמה שמצנע אמר כאן - - -
<אריה חודרה: אבל מאיזה סל?
<רותי אהרוני: מסל שעות התקן של בית הספר.
<אריה חודרה: יפה, זה אומר שהתלמידים מקבלים פחות שעות תקן.
<רותי אהרוני: לא, אבל זה לא על חשבון של מקצועות אחרים.
<רותי אהרוני: אני לא מבינה - - -
<אריה חודרה: זה לא משנה, מבחינתי - - -
<רותי אהרוני: לא, אתה גם לא מגדיר את השעות של מורה לחינוך גופני והוא מקבל משרה בתקן.
<אריה חודרה: כי יש לו 37 שעות תקן, מתוך 37 השעות האלה נגרעת שעה לטובת היועצת, כפול מספר הכיתות.
<אריה חודרה: זה אומר שילד מקבל שעה פחות מבחינת הסל שמותר לו.
<אריה חודרה: עכשיו אני אומר, אני רוצה לקחת את השעה הזאת, ודרך אגב אולי כדאי לעשות שעות מחנך כרגע, כי להערכתי הרבה יותר חשוב הצד הערכי והחינוכי, לא שעות ייעוץ.
<אריה חודרה: אני יכול לבחור לא לשים יועצת, זה נראה לך הגיוני שנבחר לא לשים יועצת?
<רותי אהרוני: אני לא מבינה, אני לא מסכימה ש - - -
<אריה חודרה: את לא מסכימה, אבל אין תקן.
<רותי אהרוני: אתה יודע מה, אני רוצה שענת תתאר לי את הסיטואציה עכשיו בבית הספר.
<רותי אהרוני: מה היקף משרתה של אילנה?
<רותי אהרוני: משרה מלאה, נכון?
<ענת רגב: משרה מלאה, כן.
<רותי אהרוני: אז מה הבעיה?
<רותי אהרוני: ממה זה נלקח?
<ענת רגב: משעות ההוראה של ה - - -
עמרם מצנע: משעות האורך, מה שנקרא?
<ענת רגב: לא, משעות הרוחב.
עמרם מצנע: לא, כי הלוא ילד בא נגיד בשעה שמונה - - -
<ענת רגב: אני לא קובעת בשעות האורך
עמרם מצנע: משעות הרוחב.
<רותי אהרוני: אבל יועצת, היא גם נכנסת לכישורי חיים לתוך הכיתה.
<אריה חודרה: אבל אם אני בוחר שבמקום השעה הזאת אני אשלים בשעת חוג או בשעת קרב, זה לא שווה ערך למחנכת בכיתה - - -
<רותי אהרוני: זה מפתיע אותי שאתם מעלים אותה על המוקד.
<אריה חודרה: לא מעלה אותה על המוקד, אני מעלה על המוקד את השיטה .
<רותי אהרוני: אני לא חושבת שמשרד החינוך ייתן תקן של פונקציה שנקראת יועצת ו - - -
<אריה חודרה: ולזה אני אומר שזה לא הגיוני.
רות קלדרון: אתה מעוניין לתת למנהל כמה שיותר אפשרות גמישות ומה שאתה אומר, זה נראה לך הגיוני?
רות קלדרון: כן, אם אתה מנהל כנראה שאתה אדם נבון, שר החינוך חושב שיש לך אוטונומיה ואתה תחליט בסל שלך מה לעשות.
רות קלדרון: לא נראה לנו שיש היום מנהלים שבאזור הזה, שער הנגב, אני מסרבת לקרוא לו עוטף עזה, לא ייקח יועצת.
<אריה חודרה: זו לא הנקודה.
רות קלדרון: אבל לעשות תקן זה להקטין לך את האוטונומיה.
<אריה חודרה: זו לא הנקודה, אני אומר שאם יש לי שעות תקן שהן עודפות, אני אומר שזה הבסיס ומעבר לבסיס יש לך שעות, תבחר עם השעות האלה מה אתה עושה איתן.
<אריה חודרה: אני אומר שזה הגיוני וזה נכון.
<אריה חודרה: אבל אם אני אומר לך משעות הבסיס של הכיתה, הכיתה צריכה ללמוד 37 ומתוך ה-37 תגרעי שעה זה כן משעות הלימודים.
עמרם מצנע: הכול תוספות.
עמרם מצנע: האורך זה יום הלימודים של הילד.
<אריה חודרה: הילד יגמור באותן שעות, אבל כדי לכסות את השעה הזאת צריך לקחת אותה ולכסות אותה מדברים אחרים, שלא בהכרח - - -
<אריה חודרה: אבל, תבינו, זה לא אותה שעה.
<ענת רגב: אנחנו צריכים לבקש שבאמת יינתנו לנו יותר שעות כדי שנוכל באמת להכניס שם חצאי כיתות - - -
<קריאה: זה לא קשור ליועצת.
<אריה חודרה: זה כן קשור ליועצת.
<רותי אהרוני: בסיטואציה של עכשיו בבתי הספר, אני חושבת שמאוד חשוב להדגיש את זה, יש פה למשל ארבע כיתות א' תקניות ובאמת המשרד עומד על רגליו האחוריות כדי שהכיתות תהיינה על פי התקן.
<רותי אהרוני: בגלל המצוקה שנוצרה באזור הזה, למשל, פיצלו את ארבע הכיתות ואישרו חמש כיתות תקניות.
<רותי אהרוני: זו דוגמה איך באים לקראת הילדים, איך באים ל - - -
<אריה חודרה: לגמרי.
<אריה חודרה: אני פתחתי ואמרתי את זה, רותי.
<רותי אהרוני: ודרך אגב תוכלו לבקש עוד תגבור.
<אריה חודרה: אני לא רוצה תגבור.
<אריה חודרה: תבינו דבר אחד, חבר'ה, אני לא מחפש תגבור ואני לא מחפש מתנות, אני אומר שלא יכול להיות שבעוטף עזה הנושא של היועצת לא יתוקנן ויהיה לבחירה של מישהו, ממש לא יכול להיות.
<אריה חודרה: הוא כן בא על חשבון שעה, הוא על חשבון שעה אפקטיבית של מחנכת.
<אריה חודרה: באורך זה לא ייפגע, כי אפשר לשים את זה בכל מיני ואריאציות.
<אריה חודרה: אני הייתי מבקש לא שעות אלא תקן ליועצת.
עמרם מצנע: אני מבין מה אתה מבקש ואני חושב שזה ממש לא סותר את הכיוון של המדיניות.
עמרם מצנע: ודרך אגב, אם ירצו באמת לתת לזה בשר, כלומר שסביב ה-30% למנהל בית ספר תהיה השפעה, אז המורה יכול גם להשפיע על שעות האורך, לא רק על הרוחב, אז גם אני אגיד לו, אבל מי נתן למנהל את הסמכות לעשות שינויים?
עמרם מצנע: השאלה היא תוספת שעות, כי בסופו של דבר מנהלת או מנהל בית ספר שחושב שעדיף לו יועצת בחצי משרה, הלוא יועצות הן גם מורות, לתת חצי משרה בייעוץ ועוד חצי משרה לפצל כיתה, תן לו את ההחלטה לעשות את זה.
עמרם מצנע: למה אתה צריך לקבוע לה תקן?
עמרם מצנע: הלוא כל הרעיון של הסמכות הוא שאתה מאפשר גמישות.
עמרם מצנע: אתה מאפשר גמישות, אתה אומר 'אני סומך עליך שתעשה את הדברים הנכונים'.
עמרם מצנע: אם תשים את הכול לפי תקן ואז תרצה גמישות - - -
<רותי אהרוני: אז למה רק יועצת ולא עוד פונקציות?
<אריה חודרה: יכול להיות שעוד פונקציות, אני לא אומרת שהכול מושלם.
<אריה חודרה: אבל, רותי, את מתגוננת כשאני לא תוקף את המחוז בעניין הזה ואני אומר שיש שיטה שלהערכתי היא לא נכונה.
<אריה חודרה: אם הייתי אומר שהשירות הפסיכולוגי יתוקנן מתוך שעות ההוראה של בית הספר והתלמידים ייצאו באותה שעה הביתה, זה בסדר?
<אריה חודרה: זה מבחינתי משול לזה.
רות קלדרון: יש גבול למשאבים.
רות קלדרון: גם אחות אנחנו רוצים בכל בית ספר ויש עכשיו כיוון להחזיר אחיות, אבל יש לך משאבים מוגבלים והכיוון הוא בעצם המדיניות של שר החינוך, בתוך המשאבים המוגבלים לתת לך אפשרות משחק, כמה שפחות לנעול אנשים, כי מנהל שיכריחו אותו לשים יועצת והלב שלו לא שם זה יהיה סתם בזבוז כסף.
עמרם מצנע: אני רוצה להגיד לך שכשאתה רוצה לתת עצמאות זה בעצם ביטוי של ניהול עצמי.
עמרם מצנע: אם למשל יש פסיכולוגים לפי מספר ילדים וכיתות, בהחלט.
עמרם מצנע: אם היו אומרים לך כמועצה, כמפעיל את השפ"ח, 'תשמע, אנחנו נותנים לך כך וכך שעות, אתה יכול גם להחליט איכשהו לשנות אותן', מה רע?
רות קלדרון: בין יועץ לבין פסיכולוגי, כשהייתי ילדה קטנה לא הבנתי בדיוק.
רות קלדרון: לא אכפת לך איך קוראים לו כשהוא עוזר לך, אם הוא עוזר לך, אגב.
עמרם מצנע: אני מדבר על היכולת שלך בסל המשאבים שיש לך לעשות שינויים והתאמות לפי תפיסת העולם שלך.
<ענת רגב: אז אני אשמח אם זה יהיה ביתר הדברים.
<רותי אהרוני: זה יהיה, את נכנסת לניהול עצמי בהדרגה.
<רותי אהרוני: יש לנו בשבוע הבא פגישה - - -
עמרם מצנע: ניהול עצמי, מה שנקרא, זה הכיוון.
<אריה חודרה: אני לא הצלחתי לשכנע אתכם, אבל זה גם בסדר.
רות קלדרון: גם כשלא הצלחת לשכנע השארת אצלנו - - -
<אריה חודרה: השארנו משהו לחשוב, אני אשמח מאוד.
<אריה חודרה: זה לא ממש שחור לבן הדבר הזה.
<אריה חודרה: קרן קרב, הסבסוד - - -
עמרם מצנע: זה לא קרן קרב, זה תכנית קרב.
<אריה חודרה: תכנית קרב.
<אריה חודרה: היום מבקשים מאיתנו מאטצ'ינג של 80% שזה אומר - - -
רות קלדרון: למה עוד צריך את זה?
רות קלדרון: למה צריך בבית ספר כזה שופע קרן קרב?
רות קלדרון: איזה ילדים צריכים הגברה של יצירתיות?
<ענת רגב: זה מאוד חשוב.
<אורה כהן: את רוצה רשימת ילדים עם ספרים ומחברות, או את רוצה העשרה?
רות קלדרון: לא, אבל אני רוצה - - - מורות כמו שראיתי כאן שהן עצמן - - - מי זה קרן קרב?
רות קלדרון: זה סטודנטים צעירים שעושים הפעלות יצירתיות.
<ענת רגב: ממש לא.
רות קלדרון: אנחנו עבדנו בזה כשהיינו סטודנטים.
רות קלדרון: את בחורה טובה, קוראת טוב - - -
עמרם מצנע: הדרבוקאי הזה שראית שם, יכול להיות שהוא בא מתכנית קרב.
עמרם מצנע: אבל השאלה היא אחרת, רות - - -
רות קלדרון: אתה יודע מה, אני לא אדבר.
רות קלדרון: לא נגיד לך לא פעמיים.
<אריה חודרה: לא, אפשר להגיד לא פעמיים.
<אריה חודרה: אני אשמח מאוד שתבואי ונציג לך את תכנית קרב כמו שהיא היום בבית הספר ואחרי זה נדבר על הקטע של מיותר או לא מיותר.
עמרם מצנע: רות, השאלה היא אחרת.
עמרם מצנע: בית ספר בסוף בנוי בצורה שאי אפשר לדמיין אותה מכל מיני סלים שהחוכמה זה לדעת איך לקחת מכל מדף את מה שמגיע לך פלוס.
עמרם מצנע: עכשיו כשאת אומרת שתכנית קרב היא תכנית, את צריכה להגיד 'אני לא נותנת תכנית קרב, אני נותנת לך את הכסף הזה, תעשה עם זה מה שאתה רוצה', זה סיפור אחר.
רות קלדרון: את ה-20%.
רות קלדרון: תכנית קרב, לאט לאט, אנחנו מכירים את זה מאלול, תתחיל להיגמל ותעשה את זה לבד.
רות קלדרון: אומרים עכשיו 20%-80% למה?
רות קלדרון: כי קרב יצאו והמשרד - - -
עמרם מצנע: לא, אבל זו בעיה של המשרד.
רות קלדרון: לא, אז אתה אומר, אני אתן לך 20%, תלמד את ההורים לתפעל דרבוקות.
רות קלדרון: בשביל דרבוקות אני צריכה לתת הון תועפות?
עמרם מצנע: רות, אבל תכנית קרב זה כתוצאה מכך שמשרד החינוך הפסיק לתקצב שיעור מלאכה ושיעור אמנות.
עמרם מצנע: כשאני הייתי ילד הייתה מורה למלאכה ולבנים היה נגרות ולא יודע מה וזה עבר מהעולם.
עמרם מצנע: במקום זה נבנתה תכנית קרב שהיה תורם גדול.
עמרם מצנע: המשרד שם יותר מ-50% ופילנתרופ שם כסף.
עמרם מצנע: הוא לאט לאט ירד מזה וזה הסיפור.
רות קלדרון: אז היום אתה אומר אין מלאכה ואין כסף.
רות קלדרון: ובאמת זה מה שעושים עם זה?
<אריה חודרה: עושים עם זה הרבה דברים.
<רותי אהרוני: רוב בתי הספר בעבר היו בתכנית.
<רותי אהרוני: פיקחתי באשקלון, היום זה בבית ספר אחד או שניים.
עמרם מצנע: כן, יוצאים מזה, בגלל שזה עולה להם די הרבה כסף.
<אריה חודרה: בוא נגיד שבהנחה שאתם צודקים, או לא צודקים, כי הדעות פה - - - קרן קרב היא פקטור שאפשר להתגבר עליו בעזרת המחנכים וכו' וכו', אבל היום אנחנו נמצאים בספטמבר, שינו את האחוזים, צריך להודיע לנו שתי לפנות לפני.
<אריה חודרה: אנחנו מעסיקים את המורים שלנו במאי.
עמרם מצנע: אנחנו לא מייצגים את משרד החינוך.
<אריה חודרה: אנחנו כנראה לא היינו קשובים בחודשיים האחרונים.
רות קלדרון: אני לא מייצגת, אני מזדהה.
רות קלדרון: יש לי הזדהות, עבדתי המון עם פילנתרופיה, אני חושבת שזו לא צורה למדינה לעבוד, צריך להחזיר את המלאכה ושתקבל שעות על השולחן, של מלאכה ושל - - -
עמרם מצנע: נותנים לך שעות, תעשה איתם מה שאתה רוצה.
רות קלדרון: ושילד חולה, אין לו פינה בבית הספר לנוח בה ואין מישהו שרואה אותו, אלה דברים שבאמת ידענו - - -
רות קלדרון: אבל הסיבה היא שהקרן יצאה ומבחינה תקציבית עברה למשרד החינוך.
רות קלדרון: משרד החינוך כל הזמן צריך ליצור סדרי עדיפויות בתקציב שאין לו.
רות קלדרון: אז אני מניח, אני לא יודע, אני לא מכיר את העניין הזה, הם בטח שינו את המאטצ'ינגים.
רות קלדרון: אני יודעת את זה מזמן, השאלה איזה פעילות שלך צריך באמת לעזור ופה אני אשמח לדבר ישירות למשרד החינוך.
<אריה חודרה: קודם כל כדי שאני אוכל להגיד את הצורך אנחנו צריכים לשבת על התכנית כולה ולראות מה המשמעות שלה בתוך בית הספר, כי אני חושב שזה מרכיב מאוד דומיננטי בתוך בית הספר שלנו וצריך לראות את זה ולהבין את זה.
<אריה חודרה: אבל יש פה יהודית.
<יהודית גידלי: יש לי זמן, שעון.
<אריה חודרה: אני רוצה להגיד לכם המון תודה על הביקור.
<אריה חודרה: בעצם זה שישבנו והתכוננו לבואכם זה כבר רווח שהרווחנו מבחינתנו, אז תודה.
<אריה חודרה: ותזכרו את החומוס בשדרות, תבואו לאכול שם בזמנכם הפנוי.
עמרם מצנע: תודה לכם על האירוח, אנחנו נוציא סיכום ונעביר אותו לשר החינוך ובמקרה הזה גם לשר הכלכלה ונעקוב אחרי זה.
עמרם מצנע: כדי לתאם ציפיות אתם צריכים להבין שאנחנו לא גוף ביצועי וגוף מחליט - - -
רות קלדרון: אבל מצנע מאוד חזק.
<רותי אהרוני: עם הרבה השפעה.
עמרם מצנע: לתיאום ציפיות.
עמרם מצנע: אני אגיד לך, אני יודע קצת יותר לסנן דברים שהם ריאליים ואפשר באמת ללכת עליהם ודברים שהם wishful thinking.
עמרם מצנע: אז מה שרשמנו אלה לדעתי דברים ריאליים, אבל זה חוזר עוד פעם לשר החינוך ולהחלטות שלו ולמצוקה התקציבית הבלתי אפשרית שקיימת.
עמרם מצנע: אתם יודעים, חצי מיליארד שקל שבעצם כפו על משרד החינוך לקצץ, אי אפשר לקצץ את זה, כי מדובר על 2014 שהשנה כבר - - -
<אריה חודרה: שההתחייבויות בחוץ.
עמרם מצנע: כששנת תשע"ד נגמרה והתקציב היום הוא רק שליש מהתקציב השנתי.
עמרם מצנע: זאת הבעיה בין השנים הלועזיות לשנים העבריות.
<אריה חודרה: ומי שהתחיל ללמוד ב-1 בספטמבר חתם חוזים במאי.
עמרם מצנע: אי אפשר בכלל לקצץ את זה.
עמרם מצנע: זה גם לא שכר, זה לא הסכמים או חוזים שונים.
רות קלדרון: אני רוצה לרמוז לך שאתם כרגע בשיא הסקס אפיל הפילנתרופי ושאפשר בטלפון לפדרציה של ניו יורק לטפל בזה ולפתור את הבעיה.
רות קלדרון: אני לא רואה שמשרד החינוך עכשיו אחרי הקיצוץ יצליח - - -
<אריה חודרה: מה המספר?
רות קלדרון: אני אתן לך.
רות קלדרון: אני גם אמליץ.
רות קלדרון: היום הם מאוד רוצים לעזור לכם.
רות קלדרון: ואם יש כאן בעיה, דבר שהיה פילנתרופיה סביר שייפתר במהירויות שאתה מבקש, כי שר החינוך, כפי שמצנע אמר, הידיים שלו נעולות על שכר, על ע"ד שנגמרה.
רות קלדרון: אבל אם היה כאן כסף פילנתרופי, להגיד לאחת הפדרציות מ - - - מי העיר התאומה שלכם?
<אריה חודרה: סן דייגו.
<אריה חודרה: הם כן עשו גיוס.
רות קלדרון: אתם לא מבינים איזה הון תועפות מגויס עכשיו בגללכם בארצות הברית, אני לא יודעת אם זה לא מעל מיליונים.
עמרם מצנע: רות, אני אף פעם לא אהבתי כשבאו ואמרו לי 'תלכו לפילנתרופ'.
עמרם מצנע: זה הם יעשו, הם יודעים לעשות, הם יעשו - - -
רות קלדרון: אני שמחה, כי - - -
עמרם מצנע: זה לא פשוט, היום זה לא מה שהיה פעם.
עמרם מצנע: אני מכיר את זה טוב, כי אני שידכתי את ירוחם הגדולה למיאמי הקטנה.
עמרם מצנע: בקיצור אנחנו נטפל בדברים ואנחנו נבוא פעם נוספת.
<אריה חודרה: גם בעיתות שלום.
<אריה חודרה: (בנחל עוז)
<דורון היימן: אני אתן לך דוגמה של ההתערבות בנפילה של הפצמ"ר שהרג את דניאל וסביב זה קצת מה האתגרים שאיתם אנחנו מתמודדים ואם אור ודיאנה ירצו להוסיף דברים נוספים וקולות ששומעים.
<דורון היימן: אז ככה, כמו שדיברנו בפגישה בבוקר, קצת תיארתי לכם, במקום שבו אני הייתי, ברמה האישית, אבל קודם כל אחד הדברים, אני לא זוכר אם דיברנו על המודל הייחודי בשער הנגב אבל החיבור הוא מאוד חזק בין השפ"ח לרווחה וזה מאפשר עבודה יותר מלאה מבחינה שמהרגע שבו אני קיבלתי הודעה שיש פצוע בקיבוץ, עוד כמה שעות לפני כן היינו בשיחות, דיברתי עם אור יום לפני שנקבע ביום ראשון פגישה, עוד היו כל מיני שמועות, כי היו נפילות, לא כל כך ידענו איפה הנפילות נמצאות, כי לוקח כמה דקות עד שמאתרים איפה נפל, חשבו שאין אף אחד בבתים שם, שהמשפחות יצאו, שמשפחות יצאו וחזרו, ומרגע שקיבלנו את ההודעה, ההודעה הגיעה אליי ולעובדת סוציאלית של הקיבוץ, שהיא גרה בכפר מימון, שנינו תוך כמה דקות עלינו על הרכבים והגענו לכאן, כאשר התחלנו מבחינת צוותים, היא לקחה את הפן המערכתי של הקיבוץ, היא הגיעה לכאן לחמ"ל בשביל לתכלל את כל הפן המערכתי.
<דורון היימן: המשפחה בדקות הראשונות יצאו מהבית, דניאל חטף את הרסיס ומה שגילה ודורון עשו, הם לקחו את שני הילדים ורצו לחברים טובים שלהם שגרים לא רחוק מכאן.
עמרם מצנע: הם הבינו מיד שבעצם - - -
<דיאנה: האבא הבין, האמא לא - - -
<דורון היימן: האבא הספיק אפילו לכסות אותו.
<דורון היימן: הוא הבין.
<דורון היימן: גם התיאורים של כמה אנשים שהיו שם בהתחלה, שהוא כבר אמר להם שהוא הבין שאין מה לעשות.
<דורון היימן: אני לא אתאר את הפגיעה, אבל זו הייתה פגיעה קשה, פגיעת ראש.
<דורון היימן: הם הגיעו, היו המון אנשים, כי בדיוק היה ביקור הרמטכ"ל, גם הרמטכ"ל הגיע לשם וגילה, האמא, היא הדוברת של מועצה אזורית מרחבים, אז העיתונאים הם גם חברים שלה.
<דורון היימן: מבחינה רגשית היה שם מאוד מורכב, כי הרבה אנשי תקשורת בכו והיה מאוד קשה כשבעצם בשעות הראשונות, גם אחרי שעה חיים מצטרף אליי ומה שעשינו בשעות הראשונות זה היה באמת להיות שם עבור המשפחה, ללוות אותם.
<דורון היימן: בהתחלה זה היה לעזור להם בדברים שהם נורא לכאורה פשוטים, להתארגן, להביא בגדים, להחליף חולצה, היו להם עוד כתמים של הדם עליהם.
<דורון היימן: אנשים הלכו להביא מהבית שם, המזוודות היו ארוזות כי הם תכננו לנסוע גם ככה.
<דורון היימן: כל הזמן הזה הילדה הקטנה הייתה בממ"ד עם חברה ושיחקה, היה צורך לספר לאחות הקטנה, אז אחרי שעתיים בערך, אחרי שהסבא והסבתא הגיעו והייתה סערת רגשות מאוד גדולה, עשינו עבודה עם ההורים, לעזור להם להדריך אותם איך בעצם מספרים לאחות בת ה-3.5 שאח שלה לא יחזור.
<דורון היימן: גם בשלב הזה היינו איתם בחדר.
<דורון היימן: גם נתנו מענה למשפחה המורחבת, כי הסבא והסבתא הגיעו והאחים וכו'.
<דורון היימן: היו החלטות שהיה צריך לקבל במקום על כל מיני דברים, מה הם עושים עכשיו, לא ןהם נוסעים, כל מיני דברים, אז היינו שם עבורם.
<דורון היימן: עד בערך שתים עשרה-אחת בלילה, כשהתקבלה החלטה שהם נוסעים לשדה אברהם, לבית של ההורים של דורון, של האבא.
<דורון היימן: תוך כדי כל הזמן הזה יש לנו את הפן המערכתי, שאנחנו בקשר כל הזמן מול עובדת סוציאלית של הקיבוץ שנמצאת כאן, זורמים לכאן אנשים.
<דורון היימן: בעשר בלילה התכנסנו כאן עם כל מי שנשאר בקיבוץ, קצת בשביל לאסוף אותם, אנשים כאן היו ממש בסערת רגשות ובהלם סביב הנושא.
<דורון היימן: גם באופן טבעי אחרי אירוע כזה היו הרבה אנשים, היו כמה ראשי מועצות שהגיעו.
<דורון היימן: הרבה אנשים שבאו לעזור, אבל זה גם יצר קצת בלגן.
<דורון היימן: אחרי שככה סגרנו את הערב, היו אנשים שנשארו, נתנו קצת הדרכת הורים, היו גם סבים ששאלו אותנו מה לעשות, איך להודיע לנכדים, מה להודיע.
<דורון היימן: עלו כאן המון שאלות מסביב לאירוע עצמו, היה ברור לנו שתקשורת תיכנס לתמונה, שהתמונה של דניאל תהיה בטלוויזיה, תהיה בעיתון, מה אנחנו עושים, איך אנחנו מודיעים גם ל - - - הקיבוץ כאן התפזר לכמה חלקים בארץ, איך מגיעים לכולם.
<דורון היימן: אלה היבטים מערכתיים שהתמודדנו איתם במקביל.
<דורון היימן: ביום אחר כך בשבת המשכתי ללוות את המשפחה בשדה אברהם, באשכול, לשם הם התפנו, בעצם מתוך בקשה שלהם.
<דורון היימן: ניתנה להם הבחירה, לבחור מבחינה טיפולית מה הם רוצים, הם ביקשו שנמשיך ללוות אותם.
<דורון היימן: סיפרתי בדרך כשצעדנו שהחשיבות של העבודה בשגרה ובשעת חירום שההורים של דניאל, דניאל ילד חמוד בלי קשיים מיוחדים בגן, הם הכירו אותי בתור פסיכולוג הגן, בתור פסיכולוג שהגיע אליהם להדסה נעורים לעשות סדנה להורים, אבל החיבור הראשוני הזה שהם הכירו, דמות מוכרת, שהייתה עבורם ברגעים הקשים, זה מה שאפשר להם גם לבוא ולצרוך ולבקש את העזרה.
<דורון היימן: בעצם במשך כל היום, בשבת, הייתי איתם בשדה אברהם, ליווי, גם לעזור להם לפנות לעצמם בתוך הרעש את הזמן לקבל החלטות, לקבל החלטות כהורים, מהחלטות מאוד פשוטות, פשוטות לכאורה, איפה לקבור, איך רוצים שההלוויה תהיה, אם רוצים תקשורת, לא רוצים תקשורת, רוצים אח"מים, לא רוצים אח"מים, איפה המשפחה המורחבת נכנסת לתמונה.
<דורון היימן: היו שם המון סוגיות שהיה צריך את ההורים וכל הזמן יש גם את האחות הקטנה שם ויש שם גם תינוק ויש את המשפחה המורחבת.
<דורון היימן: שם הצטרפו אלינו גם אנשי הרווחה מאשכול, העובדת הסוציאלית של המשפחה הצטרפה אלינו שם.
<דורון היימן: היה צוות, עשינו חלוקת גזרות, כל אחד לקח איזה שהוא היבט כשבע
<דורון היימן: צם הליווי נמשך בשבת, מוצאי שבת וביום ראשון במהלך ההלוויה גם.
<דורון היימן: אחרי ההלוויה הכנסנו לתמונה מטפלת נוספת, עשינו איזה שהיא העברת מקל למטפלת משפחתית שהיא ממשיכה ללוות את המשפחה גם כיום, כשאני ככה באיזה שהוא צעד אחורה, מכיוון שיש גם היבטים מערכתיים שצריך לתת להם מענה.
<דורון היימן: שוב, הצרכים כאן, מעבר לזה שזו טרגדיה בגן וילד קטן, יש הרבה היבטים קהילתיים.
<דורון היימן: לפני כמה ימים דיברתי עם מישהו, אמרתי שאני מציע להחליף את התואר שלנו מפסיכולוג חינוכי לפסיכולוג קהילתי, כי לפחות כאן אנחנו עובדים בצורה קהילתית.
<דורון היימן: ישר אחרי האירוע לא מעט משפחות התפנו לקיבוץ אורים אז נוצר ריכוז של משפחות בקיבוץ אורים, שגם לשם הגענו לתת מענה.
<דורון היימן: גם פסיכולוג מהיחידה הקלינית הלך לתת מענה פרטני ואנחנו הגענו לתת מענה קבוצתי, עשינו שם הדרכת הורים ועם הצוות החינוכי.
<דורון היימן: ישר אחרי ההלוויה התכנסנו בשירות הפסיכולוגי, כל השירות נרתם, וזה עוד יתרון בזה שיש צוות, כי לעבוד לבד אתה לא יכול בתנאים האלה.
<דורון היימן: גם אם אתה רוצה אתה לא יכול.
<דורון היימן: בעצם הצוות של ארבעה-חמישה פסיכולוגים של השירות נרתמו למשימה.
<דורון היימן: חלק מהצוות החינוכי הגיע לעשות שם עבודה כדי שיוכלו לקבל את הילדים שחוזרים לגנים, שיידעו מה אומרים לילדים, איך מקבלים אותם.
עמרם מצנע: תגיד מה עכשיו, מה מכאן קדימה.
<דורון היימן: מה אנחנו עושים?
עמרם מצנע: כן, מה אתם עושים.
<דורון היימן: אז יש כמה מישורים שבהם יש לנו עוד אתגרים.
<דורון היימן: יש את המשפחות שיצאו החוצה, שאנחנו עוד חושבים איך אנחנו - - - יש כאלה שיצאו ולא חוזרים.
<דורון היימן: רק בימים האחרונים חזרו רוב המשפחות כשפתחו את הגנים.
<דורון היימן: יש לנו את הצוותים החינוכיים שהם בפוקוס אצלנו.
<דורון היימן: שוב, בלי שהצוותים החינוכיים יהיו מוכלים ומוחזקים אז הם לא יהיו שם עבור הילדים.
<דורון היימן: השבוע אני וחיים פתחנו קבוצת הורים, להורים של הקיבוץ כאן, אנחנו נפגשים איתם פעם בשבוע.
<דורון היימן: גם מתארגנים למתן מענה פרטני למי שצריך.
עמרם מצנע: יש היערכות מועצתית, כלומר התייעצות עם ראש המועצה לפסיכולוגים, לעובדים הסוציאליים, לראשי היישובים, לגבש איזה מדיניות הסברתית, התנהגותית, עם הצבא?
עמרם מצנע: או שזה כל אחד עובד בתחום שלו.
<אילן וירצברגר: אני חושב שיש שני מישורים שקורים.