GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עפרה אלרואי: אני מקווה שכמה שיותר מהר גם אנחנו ניכנס, אבל אנחנו פועלים ועושים להכשרה של הצוותים בתוך בית הספר, ואני מדברת כרגע מהזווית של הפסיכולוג החינוכי, שאומר: רוצה אני, אבל הוא צריך לקבל את ההכשרה.
<עפרה אלרואי: הערכת סיכון ראשונית של האובדנות, של הסיכון הראשוני, בעינינו זה דבר מאוד חשוב, עוד לפני שמפנים לפסיכיאטר.
<עפרה אלרואי: הפסיכיאטרים כעורף, כשומרים, זה דבר מאוד חשוב, ולעבוד בשיתוף פעולה עם פסיכיאטר של ילדים ונוער, אבל פסיכולוג חינוכי בשיתוף יועצת בבית ספר, חייבים לקבל הדרכה איך עושים הערכת סיכון ראשוני, ועל זה אנחנו עובדים.
<עפרה אלרואי: זה מאסט.
<ליאורה רמון: שמי ליאורה רמון.
<ליאורה רמון: אני פה נציגת משרד הכלכלה.
<ליאורה רמון: יש לנו מערכת בתי ספר, בעיקר של נוער בסיכון.
<ליאורה רמון: אבשלום דיבר על מקום שהוא רוצה תוכנית מוכחת, אז אצלנו יש תוכנית מוכחת שעובדת.
<ליאורה רמון: אנחנו עושים בכל בתי הספר שלנו בכל שנה, כמעט לכל התלמידים – זה לא הרבה, זה לא משרד החינוך; זה משהו כמו 13 אלף תלמידים בכל הארץ, יהודים וערבים – אנחנו עושים להם שאלון שלמדנו אותו מפרופ' אלן אפטר, שרוב האנשים פה מכירים אותו, ששואל את השאלות ישירות את כל התלמידים: האם חשבת להתאבד?
<ליאורה רמון: האם אתה יודע איך אתה רוצה לעשות את זה?
<ליאורה רמון: בשבועות האחרונים – התחלנו את זה פחות או יותר לפני החגים, ועכשיו אנחנו עומדים בסיום השאלונים האלה בכל הארץ, בכל בתי הספר.
<ליאורה רמון: ברוב הכיתות שלנו, לא בכולן, עולים הרבה מאוד תלמידים שעונים: כן, חשבתי על זה, ועוד פחות מהם: כן, ואני יודע איך אני רוצה לעשות את זה.
<ליאורה רמון: זאת אזעקה מאוד רצינית.
<ליאורה רמון: זה יש אצלנו, ואני מאוד גאה במערכת שלנו, פסיכולוג בכל בית ספר, שמגיע יום-יומיים בשבוע, ומייד הוא לוקח את הילדים שעלו בסקרינינג הזה, בודק האם הוא התכוון, האם הוא מבין מה הוא אומר.
<ליאורה רמון: אנחנו לפני מספר ימים שלחנו ילדה לאשפוז פסיכיאטרי בעקבות השאלון הזה, שאחרת אני לא יודעת מה היה קורה.
<ליאורה רמון: המערכת שלנו עוסקת בילדים שהם נוער בסיכון ומשפחות בסיכון, ולכן המודעות המשפחתית היא הרבה יותר מצומצמת, לכן התפקיד שלנו מאוד משמעותי.
<ליאורה רמון: מנהלים אצלנו כן למדו להבין שזה חשוב.
<ליאורה רמון: כולם התחילו משאלות של פחד גדול.
<ליאורה רמון: כולנו אומרים: נכניס להם רעיונות לראש?
<ליאורה רמון: גם אני חשבתי את זה בהתחלה.
<ליאורה רמון: זה לא נכון.
<ליאורה רמון: יש לנו תוכנית, יש לנו תקצוב לתוכנית הזאת.
<ליאורה רמון: נכון שאנחנו לא יכולים להשוות את זה, ויוכי יודעת את זה בטח עוד הרבה יותר טוב ממני, אבל יש תוכנית.
<ליאורה רמון: היא מוכחת, היא עובדת, ואנחנו כל שנה מוכיחים במחקר שאנחנו עושים בסקרינינג הזה, ומצילים הרבה מאוד ילדים.
<ליאורה רמון: וגם במערכת שלנו, שבדקנו, שהיו ילדים אובדניים, שלשמחתי, לא מתו אבל נפגעו, הם לא היו בשאלונים – לא היו בבית הספר, הכיתה שלהם לא נבדקה, משיקולים כלכליים בדרך כלל, והם לא נשאלו, כלומר אי-אפשר היה לסנן ולראות אותם קודם, אבל יש תוכנית.
<ליאורה רמון: היא קיימת, היא עובדת, היא נכונה, ושווה ללמוד.
אברהם מיכאלי: אתם חלק מהתוכנית הלאומית.
אברהם מיכאלי: אני מבין את הניסיון שלכם.
אברהם מיכאלי: אתם תורמים לתוכנית הלאומית.
<ליאורה רמון: לגמרי, וזה הוצג בתוכנית.
<חוה פרידמן: חוה פרידמן, אני פסיכולוגית הארצית במשרד החינוך.
<חוה פרידמן: אני רוצה להדגיש את המשמעות של להיכנס עם תוכנית לבית ספר בהמשך לדברים האמיצים והכנים של חיים, כי אנחנו רוצים שתוכנית תחזיק מעמד בתוך בית ספר.
<חוה פרידמן: יש פה סוגיה של זמן וסוגיה של מבנה.
<חוה פרידמן: אם התוכנית בתוך בתי הספר לא מחלחלת לתוך המבנה, כלומר עשו פעם אחת הרצאה, כולל לצוות המורים על הצוות המינהלי שלו, כפי שחיים היטיב להסביר את זה, אז היתה הרצאה.
<חוה פרידמן: לתת גם את הכלים של הידע וגם את אומץ הלב לתוך מערכת חינוכית, זה סיפור של פעולות על רצף זמן, זה סיפור של תחזוקה.
<חוה פרידמן: זה דבר שצריך לחלחל, ממנהל בית ספר, והוא הגורם המרכזי והחשוב ביותר לאימוץ העמדה הזאת, ועד התלמידים, כפי שהיטיבה כרמל לומר.
<חוה פרידמן: אבל זה גם צריך להחזיק מעמד בתוך המערכת, ויש המבט הקהילתי.
<חוה פרידמן: אז נכון שהתוכנית נכנסת דרך רשויות קודם כל, דרך ראשי ערים, ויש להזכיר – לא נכנסת לבתי ספר; היא נכנסת לערים, ובתוך הערים היא נכנסת למערך קהילתי.
<חוה פרידמן: היא כוללת מבוגרים וילדים.
<חוה פרידמן: ובתוך מערכת החינוך היא צריכה גם להיכנס וגם להחזיק מעמד שם.
<חוה פרידמן: ברור, ואני לא מחדשת שום דבר, שקשה למורים לשאול את השאלה הישירה.
<חוה פרידמן: לכן התוכנית בנויה כמו שהיא בנויה.
<חוה פרידמן: זה אפקט דומינו, וכל אחד צריך מישהו שיעמוד מאחוריו, וייתן לו עורף.
<חוה פרידמן: ובעצם ההחלטה הראשונה היא של מנהל בית הספר, והדוגמה של חיים היא דוגמה אמיצה.
<חוה פרידמן: אבל אני רוצה להדגיש את עניין העורף.
<חוה פרידמן: אם למורים לא יהיה עורף של ייעוץ ושל פסיכולוגים, אם לפסיכולוגים לא יהיה עורף של בריאות, אנחנו נחשוב שאנחנו עושים תוכנית, אבל היא לא תחזיק בתוך הרשויות שנכנסות לתוך התוכנית, וגם בתי הספר לא יחזיקו.
<חוה פרידמן: המבחן הוא מבחן הזמן, והוא מבחן לאורך זמן.
<חוה פרידמן: לכן כל האסטרטגיות צריכות להתקיים, כל המבנה צריך לעבוד.
<חוה פרידמן: צריך לראות את זה עובד כהלכה.
<חוה פרידמן: לא רק לומר: עשינו תוכנית; לשאול, איך עשינו תוכנית?
<חוה פרידמן: ספציפית לגבי הפסיכולוגים, התוכנית כוללת גם שותפות של הפסיכולוגים וידע שלהם כך שייצרו שומרי סף, הערכות סיכון, טיפול, אבל רשות – צריך להיכנס לזה בצורה מסודרת, אחראית, ולהבטיח שזה יעבוד לאורך זמן.
עמרם מצנע: משהו שלא נאמר?
<חגי חרמש: אני רוצה לדבר על החריש העמוק שנדרש גם במערכת החינוך אבל גם בין הפסיכיאטרים.
<חגי חרמש: הפסיכיאטרים, לא להאמין, כמו חמורים, יש להם רתיעה גדולה.
<חגי חרמש: יש להם חשש מאוד גדול.
<חגי חרמש: הנימוקים זה שיתבעו אותם, יאשימו, ואתה יושב אחד מול אחד, ואם האיש מת, ברור שאתה אשם.
<חגי חרמש: לכן הפסיכיאטרים הודפים, כולל בארגון שלנו, באיגוד שלנו, את התפוח המאוד חם הזה, כדי שייצא העורף הזה, ובלי העורף הזה לא יהיה, אנשי בריאות הנפש והפסיכיאטרים והפסיכולוגים שעובדים יצטרכו במשך כמה שנים לזוז מעמדתם, כלומר התוכנית צריכה להביא כאחד הדברים המרכזיים שלה, שאנחנו נעשה.
<חגי חרמש: זה דומה לרתיעה הבסיסית שיש לכל הציבור – זו בעיה של כל הציבור, אבל בטח של המורים, ולכן אני חושב שתוכנית המניעה הארצית צריכה לעסוק גם בתוך הפסיכיאטרים ובקהלי.
<חגי חרמש: כמובן, הדבר הזה משקף את העמדה של כל הציבור.
<חגי חרמש: אפשר לתת לזה הרבה מאוד דוגמאות.
<חגי חרמש: המורים והפסיכיאטרים, לא להאמין, בעצם שייכים לכל הדבר הזה, וכדי שהדבר הזה יוכל לזרום בחינוך, גם הפסיכיאטרים צריכים להשתלב.
עמרם מצנע: ד"ר בעז לב, משנה למנכ"ל משרד הבריאות.
עמרם מצנע: אני מבין שאתה עומד בראש ועדת ההיגוי.
<בעז לב: ועדת ההיגוי הבין-משרדית.
<בעז לב: רק שתי מילים.
<בעז לב: אני חושב שאנחנו נמצאים כברת דרך רצינית מנקודת ההתחלה.
<בעז לב: יש פה הרבה מאוד אנשים עם הרבה מאוד זכויות, שזו היתה חובה של כולנו להניף את הדגל הזה.
<בעז לב: יש שיתוף פעולה יוצא מן הכלל מכל משרדי הממשלה ונכונות עצומה, כולל בתקופות מאוד קשות החרגה של תקציבים ותקנים, שזה לא מובן מאליו בימים קשים כאלה לתוכנית הזאת באופן ספציפי, וכאן תודה מיוחדת גם לשרת הבריאות, שמובילה את זה בגאון.
<בעז לב: אני חושב שמבחן התוצאה אינו פשוט.
<בעז לב: זה לא ייקח יום, זה לא ייקח שנה.
<בעז לב: נצטרך לעבור מספר שנים.
<בעז לב: זה לא דבר שנראה מחר, אבל הפעילות צריכה להיות מאוד אינטנסיבית, ועל כל רגע שאנחנו מפסידים ולא מתקדמים, אני חושב שמאוד חבל.
<בעז לב: אני חושב שאנחנו נמצאים במקום הרבה יותר טוב ממה שהיינו, ואני רוצה בהזדמנות זו גם להודות לוועדת החינוך וגם להודות לכל השותפים, ויש רבים מאוד, כי זה win-win situation – ככל שאנחנו מתקדמים בעניין הזה.
אברהם מיכאלי: שמענו פה, כפי שבעז אומר, על התחלה שכבר נעשתה.
אברהם מיכאלי: ההתלבטויות האלה חשובות מאוד, ואני מבין שהן נעשות גם בתוך התוכנית פנימה, כי כל יום שעובר וכל שנה שעוברת – אל"ף, אנחנו כרגע בתוכנית תלת-שנתית.
אברהם מיכאלי: אנחנו יודעים שתקציבים נותנים, ולא יודעים מתי זה יהיה בהמשך.
אברהם מיכאלי: כרגע זאת תוכנית שהיא לשלוש שנים.
אברהם מיכאלי: אני מציע שכולנו נבין, שננצל כל יום שיש לנו הזדמנות, ואם צריך לערב עוד גורמים כדי לפתור את הדברים המקצועיים ביניכם, חברים, תתחילו להתקדם.
אברהם מיכאלי: בעוד שלוש שנים אולי נצטער על זה שהיתה לנו הזדמנות ולא ניצלנו אותה.
עמרם מצנע: אז קודם כל תודה רבה לכל המשתתפים.
עמרם מצנע: אני למדתי הרבה בשעה הזאת מהדברים שעלו כאן ונשמעו.
עמרם מצנע: אין לי ספק שמצד אחד – אני קורא גם תוך כדי את הסיכום של הוועדה שהיתה ב-2011, ואין ספק שדרך ארוכה עברה המערכת מאז, אבל כפי שאמרת, אנחנו לא מסתכלים על ההישגים; אנחנו צריכים להסתכל קדימה, על הפערים ועל הדברים שעדיין צריכים להיעשות.
עמרם מצנע: אני מזהה פה מגמות קצת – לא רוצה לומר סותרות, אבל קצת מתנגשות.
עמרם מצנע: מצד אחד, התחושה שצריך להוריד מה שיותר כלפי יחידות השטח, שזה בתי הספר, מוסדות החינוך, את המודעות שקיימת כאן סביב השולחן הזה.
עמרם מצנע: מצד שני, לעשות את זה בשיקול דעת ובאיטיות כדי שזה יהיה לא זבנג וגמרנו, ואני מסכים עם הדברים שאמרת, אבל צריך למצוא את הדרך הנכונה.
עמרם מצנע: אבל שוב, כמי שבא מהשטח, בסוף סוכני השינוי זה מנהלי מוסדות החינוך: יש להם עורף תקציבי, אין להם עורף תקציבי.
עמרם מצנע: יש להם צינור מקצועי או אין להם.
עמרם מצנע: יש כל כך הרבה דוגמאות למנהלים שלא אמרו:
עמרם מצנע: לא נתתם לי את זה ולא עשיתם לי את זה, אלא פעלו כלפי האחריות שלהם.
עמרם מצנע: ולכן החוליה הזאת היא החשובה ביותר.
עמרם מצנע: ואני הרבה פעמים מוצא את עצמי בוועדה, שאנחנו עוסקים בראש הפירמידה, ולא מודעים מספיק לכך שנורא נחמד לשבת ולדבר, אבל בסוף מה מגעי לכיתת הלימוד?
עמרם מצנע: מה יודעת המורה ב-א'2 או ב-י"ב3 באחד הישובים ממה שאנחנו כבר למדנו והפנמנו, וכמובן, התלמידים עצמם, שידוע שהם סוכני השינוי הכי מהותיים בלחימה בנגע האלכוהול, בלחימה בנגע הסמים, באיך נוהגים וכדומה.
עמרם מצנע: אז המנהלים, מועצות התלמידים – בדרך כלל יש לנו פה נציגות של מועצת התלמידים הארצית; היום משום מה לא נמצאים, אבל מועצות התלמידים, הנהגות ההורים, כפי שזאב אמר, וכפי שהוספת, הרשויות המקומיות.
עמרם מצנע: תמשיכו בדרך שבה זה מתנהל, ואמרתי כבר - לפני שנה, כשבא אליי מיכאלי, אמרתי: עזוב, יש לנו סדר-יום כל כך עמוס, כל כך דחוס, כל כך מלא.
עמרם מצנע: מי שרוצה להתאבד, כנראה יתאבד.
עמרם מצנע: זו האמירה הקלסית.
עמרם מצנע: אבל בהכנה שעשו לי לקראת הדיון הזה ובדברים שהושמעו כאן אני מתרשם שזה לא מוכתב מלמעלה; זה דבר שאפשר להתמודד אתו, להקל על התלמידים.
עמרם מצנע: אני חוזר ואומר – למדתי ממחקר מאוד אינטנסיבי דבר שאנחנו די מבינים אותו: הילדים נרתעים מלומר: קשה לי.
עמרם מצנע: הילדים ששמים קץ לחייהם הם בדרך כלל איכותיים, ילדים שיש להם דרישות מעצמם גבוהות מאוד ואולי תסכול שהם לא מצליחים להגיע למקום שהם רוצים להיות, ולהגיד: קשה לי ואני לא יכול, זאת בעיה.
עמרם מצנע: לכן המודעות הזאת של ילדים שמספרים לילדים וילדים שצריכים לצלצל בפעמונים, אני חושב שהיא חשובה מאוד.
עמרם מצנע: נמשיך לעקוב, ואני מקווה שניפגש בפעם הבאה עם בשורות טובות יותר.
עמרם מצנע: לפעמים אנחנו מרגישים את עצמנו בוועדת החינוך עוסקים בנושאים שכנראה לא כל כך מעניינים את הציבור ואת הפוליטיקאים.
עמרם מצנע: מטבע הדברים שבשבועות האחרונים יש נושאים דחופים ומעניינים ולא בטוח שהם תמיד החשובים ביותר, אבל אנחנו, כהרגלנו, מעלים על סדר היום נושאים מקומיים, נושאים בעלי חשיבות, וכך החלטנו לשים על סדר היום שלנו גם את נושא לימוד האנגלית בבתי הספר.
עמרם מצנע: נחשפנו כבר מזמן למחקר שבעצם תמכה קרן קלור.
עמרם מצנע: אני עצמי בניסיון שלי, גם בחיפה וגם בירוחם, למדלי מהר להכיר שאנגלית מהווה את אחד המכשולים העיקריים גם כמובן להשתלבות בחברה המודרנית ורכישת מקצוע, התמחות בתחומי המקצועות שמביאים פרנסה מכובדת לבעליהם.
עמרם מצנע: גם למדתי שהאנגלית היא אחד המכשולים הגדולים לתעודת בגרות שמאפשרת כניסה לעולם האקדמי, שכן יש את הסף של 4 יחידות באנגלית, שבלי ההישג הזה אין כניסה אמיתית לאקדמיה.
עמרם מצנע: לכן, תעודות הבגרות שבהן האנגלית היא ברמה של 3 יחידות הופכות להיות בעצם תמונה על הקיר, ולא הרבה יותר מזה.
עמרם מצנע: גם למדנו לראות שדווקא באוכלוסיות היותר מוחלשות, לימוד האנגלית הוא מכשול עוד יותר גדול, בין אם זה שפה שלישית ולא שפה שניה, בין אם זה ציבורים שלא נחשפים מספיק דרך מה שילדים נוהגים היום לעשות – טלפונים חכמים, מחשבים, שבהם אתה נחשף לאנגלית, אמנם לא אנגלית תקנית, ולא האנגלית שאנחנו רוצים ללמד, אבל נחשפים די מוקדם לשפה בדרך כזו או אחרת.
עמרם מצנע: כמובן שחלק מהגורמים המשפיעים זה חוסר במורים ומורות לאנגלית, מיומנים וטובים שיודעים כיצד ללמד אנגלית.
עמרם מצנע: אני מניח שנשמע על זה בהמשך.
עמרם מצנע: אנחנו נבקש ממחלקת המחקר של הכנסת שהכינה נייר מחקרי על נושא לימודי האנגלית להציג את הדברים.
<אתי וייסבלאו: בוקר טוב.
<אתי וייסבלאו: מרכז המחקר והמידע של הכנסת הכין, לבקשתו, מסמך בנושא לימודי האנגלית, לקראת הדיון.
<אתי וייסבלאו: המסמך בעצם עוסק ב-3 נושאים עיקריים: היקף לימודי האנגלית, הישגים באנגלית והמורים שמלמדים אנגלית.
<אתי וייסבלאו: מה שראינו הוא שאנגלית הוא אחד המקצועות המרכזיים שנלמדים בבתי הספר כיום, בחינוך היסודי, בחטיבת הביניים – לפי ההוראות של המשרד, מוקדשות לו 4 שעות שבועיות, החל מכיתה ד'.
<אתי וייסבלאו: בתיכונים, היקף הלימודים תלוי במספר יחידות הלימוד שבחר כל תלמיד.
<אתי וייסבלאו: נתוני סקרים שערכה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בשנים האחרונות מעידים שיש פערים ניכרים במספר שעות הלימוד שמוקדשות לאנגלית.
<אתי וייסבלאו: בעיקר אנחנו רואים את זה בחינוך היסודי, שבו אמור להיות שוויון- שעות שבועיות.
<אתי וייסבלאו: מספר השעות שלומד תלמיד תלוי במגזר.
<אתי וייסבלאו: כמו שרואים בלוח 1 במסמך שלי, בחינוך הממלכתי דתי לומדים פחות שעות אנגלית מאשר בחינוך הממלכתי ובחינוך הערבי, תלוי במצב הסוציואקונומי.
<אתי וייסבלאו: ביישובים שנמצאים באשכולות נמוכים יותר מספר שעות האנגלית שנלמד הוא פחות מביישובים שנמצאים באשכול סוציו אקונומי גבוה יותר.
<אתי וייסבלאו: תלוי גם במיקום הגיאוגרפי – בתל אביב, מספר שעות הלימוד גדול ב-20% יותר מאשר בדרום.
<אתי וייסבלאו: בתל אביב לומדים 3,6 שעות שבועיות אנגלית בכל שבוע, ובדרום – 3 שעות שבועיות.
<אתי וייסבלאו: נתון נוסף שאנחנו רואים שעלה מהסקרים וגם מדוח בקרת התקן של המשרד הוא שלא כל בתי הספר לומדים אנגלית כמו שהם היו אמורים ללמוד.
<אתי וייסבלאו: על פי דוח בקרת התקן האחרון, לשנת תשע"ג, ב-9% מבתי הספר הממלכתיים דתיים שהשתתפו בסקר, היסודיים, לא נלמד אנגלית באחת או יותר משכבות הגיל בהן היה אמור להילמד.
<אתי וייסבלאו: אם אנחנו בוחנים את נושא ההישגים, בעצם בחינוך היסודי, בחטיבות הביניים אנחנו יכולים לראות באמצעות דוח המיצב, ובבתי הספר התיכוניים באמצעות בחינות הבגרות, אנחנו רואים שבשנים האחרונות במיצב היתה עליה בהישגי המיצב, גם בכיתות ה' וגם בכיתות ח', אבל הפערים בין החינוך העברי לחינוך הערבי, וגם בתוך החינוך הערבי בין החינוך הממלכתי לחינוך הממלכתי-דתי נשמרים, וזה - - , בעניין בחינות הבגרות, ראינו שיש עליה בשיעור הניגשים לבחינות בגרות באנגלית.
<אתי וייסבלאו: יחד עם זאת, שיעור התלמידים שבחרו לגשת לבחינה ברמה של 5 יחידות במקצת, ב-2%, ובמקביל עלה שיעור התלמידים שבחרו לגשת ברמה של 3 יחידות.
<אתי וייסבלאו: גם כאן יש פערים משמעותיים בין תלמידים בחינוך העברי ובין תלמידים בחינוך הערבי.
<אתי וייסבלאו: ראינו שבשנת הלימודים האחרונה 13% מן התלמידים בחינוך הערבי שניגשו לבחינות בגרות באנגלית למדו ברמה של 5 יחידות, לעומת כמחצית מהתלמידים בחינוך העברי.
<אתי וייסבלאו: הדבר האחרון – מורים לאנגלית.
<אתי וייסבלאו: לבקשתנו, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ביצעה עיבודים מיוחדים והעבירה לנו נתונים על מורים לאנגלית שלימדו בשנת הלימודים הקודמת, תשע"ד.
<אתי וייסבלאו: על פי הנתונים בשנה זו לימדו קרוב ל-12 אלף מורים לאנגלית.
<אתי וייסבלאו: חלק גדול מהמורים, למעלה מ-30%, במיוחד בחינוך העל יסודי, מבוגרים מגיל 50, ואם אנחנו משווים לשנים קודמים אנחנו רואים מגמה של הזדקנות באוכלוסיית המורים, למרות שכאשר משווים לכלל המורים במקצועות השונים רואים שבסך הכל, מורים לאנגלית הם לא מבוגרים יותר ממורים במקצועות האחרים.
<אתי וייסבלאו: דבר אחרון זה הנושא של התאמה בין ההכשרה של המורים לנושא שאותו הם מלמדים בפועל, שזה דבר שיכול להצביע על מחסור במורים.
<אתי וייסבלאו: כלומר, אם אין מורה שמוכשר או מוסמך ללמד את אותו מקצוע, אז עלול להיכנס במקומו מורה שמוכשר פחות.
<אתי וייסבלאו: לבקשתנו, משרד החינוך העביר לנו נתונים עדכניים על מספר המורים שיש להם רישיון או הסמכה להוראת אנגלית מתוך המורים שמלמדים בפועל, ומה שראינו זה שכ-73% מהמורים לאנגלית יש להם הסמכה ללמד את המקצוע, ובחינוך הממלכתי דתי, שיעור המורים שיש להם הסמכה ללמד אנגלית נמוך באשר במגזרים האחרים, בחינוך הערבי מעט גבוה יותר.
<אתי וייסבלאו: הנתונים המלאים מוצגים בתרשים 6 במסמך ובלוחות בנספח.
<אתי וייסבלאו: תודה רבה.
עמרם מצנע: אמרת שבפועל מלמדים כ-12 אלף מורים.
עמרם מצנע: השאלה אם אתם יודעים כמה מורים צריך.
עמרם מצנע: אני מניח שאין תקן של מורים, אבל – כמה מורים צריך, כדי לדעת מה ההפרש בין הקיים ובין מה שצריך.
<אתי וייסבלאו: כשנוצר מצב שאין מספיק מורים אז פחות קורה שלא מלמדים את המקצוע, כי אנגלית זה מקצוע ליבה, מקצוע חובה.
<אתי וייסבלאו: אבל מה שעלול לקרות אז, הוא שמורים שלא הוסמכו ללמד אנגלית או שאין להם הסמכה מספקת, נכנסים ללמד את המקצוע.
<אתי וייסבלאו: זו אחת הסיבות שהעבירו לנו נתונים – שאלנו את משרד החינוך כמה מורים חסרים, והתשובה היתה-33 מורים.
<אתי וייסבלאו: אני חושבת שזה לא משקף.
<תמר גלאי-גת: קודם כל, תודה על ההזמנה לישיבה.
<תמר גלאי-גת: קרן קלור אכן הפיצה מסמך שנמצא כאן להפצה ושאני גם יכולה לשלוח לכם.
<תמר גלאי-גת: אני אציג את עיקרי הדברים, ואני אתחיל לספר על הקרן.
<תמר גלאי-גת: היא לא קרן שמוכרת בארץ, היא שומרת על פרופיל נמוך.
<תמר גלאי-גת: זו קרן בריטית.
<תמר גלאי-גת: לרוב אנשים מקשרים את הקרן עם גן צ'רלס קלור בתל אביב.
<תמר גלאי-גת: אכן, זו אחת מספינות הדגל של הקרן, אבל העשייה שלנו לא מתמצאת בגן היפהפה הזה.
<תמר גלאי-גת: (מוקרנת מצגת) מיום היווסדה עומדת קרן קלור לישראל בחזית מאמצי התרומות בישראל.
<תמר גלאי-גת: עד כה היא תרמה למעלה מ- 135 מיליון דולר למספר רב של פרויקטים ומטרות ולמגוון מגזרים באוכלוסייה הישראלית.
<תמר גלאי-גת: אוכלוסיית היעד שלנו הינה יהודים, ערבים, קבוצות מיעוטים אחרות כמו דרוזים, צ'רקסים, אנחנו תומכים בפרויקטים גם אצל דתיים וגם אצל חילוניים.
<תמר גלאי-גת: דגש אצלנו בתמיכה בפריפריה הגיאוגרפית-כלכלית והחברית של ישראל.
<תמר גלאי-גת: אני יכולה להגיד שכל פרויקט בסדר גודל גדול של הקרן הוא בפריסה ארצית ואצל כל המגזרים, למעט המגזר החרדי, שלא מלמדים בו לימודי ליבה, ולכן אנחנו לא תומכים שם בתכניות חינוך.
<תמר גלאי-גת: מעל 50% מהתרומות של הקרן היא בתכניות בתחום החינוך, לאורך השנים.
<תמר גלאי-גת: נשאלת השאלה למה הקרן בוחרת להשקיע בתחום של אנגלית, ואני תכף אפרט יותר, כשנגיע לסקר, אבל כמו שאמר חבר הכנסת מצנע, אנחנו ערים לזה שקיימים פערים משמעותיים בהישגים באנגלית בין תלמידים יהודים וערבים.
<תמר גלאי-גת: מכשולים רבים נמצאים בפני תלמידים מעוטי יכולת בבואם ללמוד אנגלית, למשל, חוסר היכולת הכלכלית לשכור מורים פרטיים.
<תמר גלאי-גת: יש חוסר מתמשך במורים לאנגלית, שמעורר דאגה, וזה משיחות עם גורמים רבים במערכת.
<תמר גלאי-גת: לתלמידים ממוצא אתיופי ובדואי יש הישגים נמוכים במיוחד.
<תמר גלאי-גת: עוד דבר שהובא לידיעתנו, לאורך השנים, ומופיע בסקר – מספר התלמידים שמסיימים בית ספר יסודי בפריפריה, ומוגדרים כ non-readers, אני יודעת שזה מושג שיש עליו מחלוקת, אבל – שלא מסוגלים לקרוא טקסט באנגלית, בסוף בית ספר יסודי, הוא יותר גבוה בפריפריה מאשר במרכז.
<תמר גלאי-גת: התופעה היא בעייתית, אבל בפריפריה היא חמורה יותר.
<תמר גלאי-גת: היושב ראש שלנו, כמו שאמר חבר הכנסת מצנע, היושב ראש שלנו, ביתו של סיר צ'רלס קלור והנאמנים מאד ערים לכך שהיעדר שליטה באנגלית הוא חסם מאד מרכזי.
<תמר גלאי-גת: מדובר רבות בארץ בשנים האחרונות על ההישגים הנמוכים במתמטיקה ומדעים, וכבודם במקומם מונח, ללא ספק זו סוגיה חשובה, אבל בתחום של מתמטיקה ומדעים יש השקעה מאד נרחבת, הן של משרד החינוך והן של קרנות דוגמת טראמפ.
<תמר גלאי-גת: אני רוצה להגיד כאן, ואני חושבת שאני לא לבד, גם אתה אמרת את זה, יושב ראש הוועדה, שאנגלית היא חסם לא פחות ממתמטיקה ומדעים, אני אפילו הייתי אומרת – יותר.
<תמר גלאי-גת: ללא אנגלית אי אפשר להתקבל למוסדות להשכלה גבוהה.
<תמר גלאי-גת: את זה אנחנו יודעים.
<תמר גלאי-גת: יש גם תלונות מהמוסדות להשכלה גבוהה שתלמידים שמגיעים, שסיימו 5 יחידות אנגלית ואפילו בציון גבוה, מתקשים מאד בקריאה באנגלית והתמודדות עם טקסטים.
<תמר גלאי-גת: לא מזמן היתה לי שיחה עם פרופ' יולי תמיר על "שנקר", אבל זה חוצה את כל המכללות והמוסדות האקדמיים.
<תמר גלאי-גת: אבל מעבר לשאלה של הצלחה אקדמית, לא ניתן להשיג כמעט שום עבודה היום שלא דורשת איזושהי אנגלית.
<תמר גלאי-גת: גם להיות מכונאי במוסך אתה נדרש לאנגלית, ודאי גם לעבוד בתיירות.
<תמר גלאי-גת: היעדר שליטה היא מכשול רציני לניידות חברתית וכלכלית עבור אוכלוסיות מוחלשות.
<תמר גלאי-גת: אני רוצה להוסיף ולהגיד שהניסיון, גם שלי, האישי והמקצועי, וגם של הנאמנים, שלאן שאנחנו לא הולכים, אנשים מתקשים מאד להתבטא באנגלית.
<תמר גלאי-גת: גם אנשים ישראלים שהקריאה שלהם היא ברמה שמאפשרת להם לימודים אקדמיים, לא מוכנים להתבטא באנגלית.
<תמר גלאי-גת: יש חוסר ביטחון גדול בביטוי, ואני חושבת שכמה מהשרים וחברי הכנסת שלנו מתקשים לנהל דיאלוג באנגלית, דבר שברור שהוא חסם.
<תמר גלאי-גת: לאורך השנים קרן קלור השקיעה רבות במרכזי לימוד אנגלית בישראל.
<תמר גלאי-גת: הקמנו מרכזי למידה לאנגלית בבתי ספר יסודיים ועל יסודיים, פיתחנו השתלמויות למורים לאנגלית, פיתחנו קורסים וירטואליים להכשרה של מורי אנגלית, לשימוש בטכנולוגיה, ליישום פדגוגיה.
<תמר גלאי-גת: הקורסים הווירטואלים האלה ניתנו כמתנה למשרד החינוך ואני לא חושבת שמאז נעשה בהם שימוש, אבל הם מוזמנים להשתמש בהם ללמידה סינכרונית וא-סינכרונית מרחוק, עבור מורים לאנגלית.
<תמר גלאי-גת: בימים אלה אנחנו תומכים בתכנית של ה- British Council להכשרת מורי מורים – הם קוראים לזה – training teachers' teachers, בתחומים של מיומנויות שפה, proficiency, ושימוש בטכנולוגיה בכיתה.
<תמר גלאי-גת: זו תכנית שהיא בשיתוף פעולה עם משרד החינוך, ושמשרד החינוך הבריטי גם חתום עליה.
<תמר גלאי-גת: ביוזמו האלה חברו לקרן קלור – המכון לחקר הטיפוח בחינוך באוניברסיטה העברית, שגם עשה עבורנו את הסקר, ה- British Council ואגף שח"ר במשרד החינוך.
<תמר גלאי-גת: אני רוצה להגיד בכל זאת כמה מילים על עשרת המרכזים להוראת השפה האנגלית כי זה פרויקט מאד גדול, של קרוב ל-2 מיליון דולר שהקרן השיקה בשנת 2006 לכבוד שנת 40 לקרן, ושהוא התמקד בשיפור כישורי אנגלית בבתי ספר תיכוניים שהומלצו על ידי אגף שח"ר, כלומר, מדובר על בתי ספר בפריפריה, שהתלמידים למדו שם ברמה של 3 ו-4 יחידות, לא הגיעו ל-5 יחידות בגרות.
<תמר גלאי-גת: כל בית ספר כזה זכה למרכז למידה חדשני, והעשרה מקצועית לצוות המורים בבית הספר.
<תמר גלאי-גת: למרות שהקרן משקיעה הרבה במרכזי למידה, לגמרי ברור שההשקעה הרצינית צריכה להיות במורים.
<תמר גלאי-גת: יש מורים טובים במערכת, יש מורים עם מוטיבציה גבוהה, ובסופו של דבר, כמו שאמרו כבר טובים וגדולים ממני לפני: No educations system can be better than its teachers.
<תמר גלאי-גת: ההשקעה הגדולה חייבת להיות במורים.
<תמר גלאי-גת: בימים אלה כל המרכזים האלה זוכים לשדרוג, והמורים עוברים ריענון הכשרה.
<תמר גלאי-גת: שוב, כי אנחנו אף פעם לא משקיעים ב- hardware בלי להשקיע במורים גם כן.
עמרם מצנע: לא ראיתי בחומרים שלכם מה התוצאה, בעשרה בתי הספר האלה.
עמרם מצנע: זה 8 שנים כבר פועל?
<תמר גלאי-גת: כן.
<תמר גלאי-גת: עכשיו אנחנו בסקר שאני אוכל להעביר לכם את התוצאות שלו, כי פשוט עוד לא הסתיים השדרוג והבקרה.
<תמר גלאי-גת: בבתי הספר האלה, אני כן יודעת להגיד, עדיין בלי נתונים, שצריכים להגיע, שיש עליה במספר המשתתפים ב-5 יחידות אנגלית.
<תמר גלאי-גת: זאת אומרת, המטרה שלנו היתה להעביר יותר תלמידים ל-5 יחידות.
<תמר גלאי-גת: אנחנו עכשיו בודקים.
<תמר גלאי-גת: התחלנו להקים לפני 8 שנים.
<תמר גלאי-גת: חלקם רק התחילו לפעול ב-2008.
<תמר גלאי-גת: אז מ-2008 ועד היום אנחנו רוצים לעשות הסתכלות רטרואקטיבית ולראות כמה מהם באמת הגיעו ל-5 יחידות.
<תמר גלאי-גת: אני יכולה להגיד באופן לא פורמלי שאני יודע שכן, אבל הנתונים יהיו לי בקרוב, כי עכשיו אנחנו בתהליך הזה של הביקורת.
<תמר גלאי-גת: אלה בתי הספר שהקמנו בהם את מרכזי הלמידה.
<תמר גלאי-גת: כמו שאתם רואים יש כאן בתי ספר מהמגזר היהודי, חילוניים ודתיים, יש כאן בית ספר ערבי, בעכו, ובית ספר בדואי בכסייפה, בדיוק אתמול סיפרו לי שיש שם ממש מתחים בצוות, כי כולם רוצים להשתמש בחדר ואין מספיק שעות לאפשר להם.
<תמר גלאי-גת: זאת אומרת, יש שימוש מסיבי, ולכן אנחנו בתהליך של שדרוג, וכמובן – בדיקת השגת היעדים.
<תמר גלאי-גת: זו דוגמה של מרכז להוראת אנגלית בנתניה ששודרג לאחרונה, כי אחרי 6 שנים חייבים לשדרג.
<תמר גלאי-גת: בכל בתי הספר האלה הצוות השתתף בתכנון המרכז.
<תמר גלאי-גת: המרכזים שונים זה מזה.
עמרם מצנע: השקעתם שם רק בתנאים הפיזיים או שגם הוספתם שעות לימוד?
<תמר גלאי-גת: היתרון הגדול של פילנתרופיה, כמו שאתה יודע הוא שאנחנו יכולים לתת את הערך המוסף שהממשלה לא יכולה לתת.
<תמר גלאי-גת: אנחנו לא מספקים שעות לימוד.
<תמר גלאי-גת: את זה משרד החינוך עושה.
<תמר גלאי-גת: אנחנו גם לא מכשירים מורים.
<תמר גלאי-גת: אנחנו לא עוסקים בהכשרה אלא בפיתוח מקצועי, למדתי את ההבחנה.
<תמר גלאי-גת: לא.
<תמר גלאי-גת: אנחנו השקענו בתשתית, בשיתוף של בתי הספר שהיו צריכים גם להשקיע, במועצות המקומיות, והשקענו בקורסים של פיתוח מקצועי למורים לאנגלית.
עמרם מצנע: אני שואל כי בירוחם בשני בתי הספר היסודיים – אחד ממלכתי, והשני – ממלכתי-דתי, השקענו גם במרכז ללימוד אנגלית, אבל בעיקר בתגבור במורים ובשעות והתוצאות היו מדהימות מבחינה זו שאל"ף - - לפי דעתי היעד צריך להיות לבטל את ה- 3 יחידות ולעבור ל-4.
עמרם מצנע: לי היתה מגמה, לפחות, לגרום לכך שכולם יוגשו ל-4 יחידות, וחלק ל-5, והתוצאות במיצב ובבגרות היו מדהימות.
עמרם מצנע: העניין הוא בסוף המורים.
<תמר גלאי-גת: בדיוק.
<תמר גלאי-גת: אבל תמיד אנחנו חוזרים לשאלת המורים.
עמרם מצנע: גם ההכשרה שלהם וגם, בעצם, תגבור בשעות.
<תמר גלאי-גת: וגם התמיכה.
<תמר גלאי-גת: בתמיכה במורים בהמשך.
<תמר גלאי-גת: אבל קרן קלור לא מחליפה פה את משרד החינוך, אנחנו לא לוקחים על עצמנו עוד שעות הוראה.
<תמר גלאי-גת: זה גם בור ללא תחתית.
<תמר גלאי-גת: אם אתה רוצה להשפיע ברמה הארצית, קרן קלור, עם כל ה-135 מיליון דולר האלה, זה - - -
עמרם מצנע: כדי לקבל - - בתי ספר האלה יכולת לנתח את התוצאות.
<תמר גלאי-גת: זה בית ספר צריך להשקיע, ומשרד החינוך.
<תמר גלאי-גת: מה שנכון לעשות זה לתת את התמיכה למורים ולאפשר, למשל – תיכף נראה, אחד הדברים שהמורים מדברים עליו זה איך ללמד בכיתה הטרוגנית, במיוחד זה בעייתי בבית ספר יסודי, בזה שאתה מאפשר למורים בחדר למידה אטרקטיבי עם גישה לטכנולוגיה, עם אפשרות לעבוד עם התלמידים באופן דיפרנציאלי, אתה מסייע, נותן תמיכה, אבל שאלת השעות היא שאלה של משרד החינוך.
<תמר גלאי-גת: פילנתרופיה לא תיקח על עצמה בסדר גודל גדול.
<תמר גלאי-גת: בירוחם אולי כן, אבל לא בסדר גודל ארצי.
<תמר גלאי-גת: אז הסקר שלנו הוזמן על ידי הקרן בשנים 2013-2012 מכיוון שנאמני קרן קלור מעוניינים לשקול התערבות אסטרטגית בתחום של אנגלית.
<תמר גלאי-גת: לשאלתך - הנאמנים כן מעוניינים להיכנס לאיזה פרויקט בסדר גודל ארצי אבל רצו למקד ולראות מה נקודת ההתערבות האופטימלית מבחינת השקעה פילנתרופית.