GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<קלוד סעדה: אם זכיתי בעובד מצטיין וקיבלתי דרגה 11 אני לא אקבל שום דבר למרות שעשיתי שני קורסים של מנהלניות: קורס מנהלים אדמיניסטרטיביים שהוציאו אותי אליו לפני כמה שנים והבטיחו לשנות את המעמד שלי למנהלנית ולא קיבלתי.
<קלוד סעדה: המנב"ס הוא רק לארבע שנים, וכל שנה הם מוסיפים למנב"ס "מנבסנט" וכל מיני תוכנות נוספות, ואתה מקבל רק ארבע שנים.
<קלוד סעדה: אני 25 שנים מזכירה, אז אם קיבלתי לפני ארבע שנים אני לא זכאית יותר.
<קלוד סעדה: זאת לא תוספת שממשיכה כל הזמן כמו תוספות שמורים מקבלים.
<קלוד סעדה: לבד מ-16 ימי חופשה שאנחנו מקבלים בנוסף לימי החופשה שכל עובדי רשות מקבלים.
<קלוד סעדה: כולם מקבלים את זה.
עמרם מצנע: מה זאת אומרת, כולם?
<קלוד סעדה: הוא כאילו פרס את כל ימי החופשה כדי שיצטייר כאילו רק אנחנו מקבלים.
עמרם מצנע: את בעצמך אמרת שזה 16 ימים מעבר למה שמקבלים עובדי הרשות.
<קלוד סעדה: זה נכון.
<קלוד סעדה: אבל כל השאר כולם מקבלים.
<אסתר מטסס: אני רוצה להסביר.
<אסתר מטסס: במשק - -
עמרם מצנע: לא במשק.
עמרם מצנע: עובדי הרשות המקומית.
<אסתר מטסס: אנשים צוברים עם הוותק שלהם את ימי החופשה שלהם.
<אסתר מטסס: כל שנה זה הולך ועולה.
<אסתר מטסס: נכון?
<אסתר מטסס: זה מה שקורה?
<אסתר מטסס: למזכירת בית ספר יש ערבי חג - -
עמרם מצנע: את נכנסת לפרטים, אני שואל שאלה פשוטה: האם זה 16 ימים מעבר למה שמקבלים?
עמרם מצנע: אני רוצה ללמוד את מה שאני לא יודע, ואני לא יכול להבין כשכולם מדברים.
עמרם מצנע: אני מבין שהתשובה היא כן.
עמרם מצנע: זאת אומרת 16 יום מעבר למה שעובדי הרשות המקומית מקבלים.
<קריאה: רק למזכירה הראשית.
<אסתר מטסס: רק אם היא באה בערבים לאספות.
<קריאה: זה במקום שעות נוספות.
<קריאה: חוץ מ-16 ימים יש עוד חמישה ימים לדור א'.
<קריאה: בקיצור אין ארוחות חינם.
עמרם מצנע: אני לא אמרתי "ארוחות חינם" ולא אמרתי אם זה טוב או רע.
עמרם מצנע: אני פשוט אומר שניתנה לזה חשיבה.
עמרם מצנע: בסוף יש תנאים שהושגו.
עמרם מצנע: הם לא מספיקים, אנחנו בהחלט קשובים, ואם הבחנתם היטב או לא אנחנו לא גורם ביצועי; אנחנו לא יכולים להורות לתת עוד שכר ולחלק אותו אחרת.
עמרם מצנע: אנחנו יכולים להיות לכן לפה ולאוזניים ולסייע ולעזור במקומות שאפשר.
עמרם מצנע: וזה מה שאנחנו עושים.
עמרם מצנע: אבל אי אפשר בלי להבין מה יש.
עמרם מצנע: אני למדתי בניסיוני רב השנים שהוויכוחים הם תמיד על העובדות.
עמרם מצנע: לא מתווכחים על המסקנות, על המשמעויות – מתווכחים על העובדות.
עמרם מצנע: זה גם הכי קל לשני הצדדים להתווכח תמיד על העובדות.
עמרם מצנע: זה כמו שאני אומר שהעתיד ברור, ועל ההיסטוריה מתווכחים.
עמרם מצנע: אז כדי להבין מהי נקודת המוצא צריך להבין את הנתונים.
עמרם מצנע: אני מבין שהם מסובכים ומורכבים – זאת אחת הבעיות שלנו במדינת ישראל, שכל דבר פשוט אנחנו מסבכים והופכים אותו למין טלאי על טלאי שאתה לא יודע איפה זה התחיל ואיפה זה נגמר.
עמרם מצנע: אבל מעבר לכל מה שנאמר אני מבין שניתנה חשיבה לכך שכל צוות המורים של בית הספר בעצם יוצא לחופשות לפי תכנית שנת הלימודים, וכדי לפצות את המזכירות באיזשהו אופן ניתנו 16 ימים נוספים.
<קריאות: למזכירה הראשית.
עמרם מצנע: ניתנו 16 ימים נוספים מעבר למה שמקבלים עובדי הרשות המקומית.
עמרם מצנע: למה את אומרת לי "לא"?
<קריאה: זה עבור אספות הורים.
<תמי עמר: אני תמי עמר מבית ספר יסודי "תחכמוני" בנתניה.
<תמי עמר: קלוד מתכוונת להגיד ש-16 ימים ניתנו למזכירות בנוסף לימי החופשה.
<תמי עמר: למה?
<תמי עמר: הן מגיעות לאספות הורים, מבצעות עבודה אחר-הצהריים.
<תמי עמר: אז בוודאי זה ניתן.
<תמי עמר: מזכירה משנית מקבלת שמונה ימים, ומזכירה ראשית מקבלת 16 ימים.
<תמי עמר: מזכירה ראשית מגיעה אחר הצהריים לאספות הורים ולכל פעילות שמתבצעת בבית הספר.
<תמי עמר: זאת ההטבה שניתנה מעבר לימי החופשה השנתיים.
<קריאה: אין שעות נוספות, אין כלום.
<תמי עמר: הוא מנה את זה כאילו יש לנו over ימים.
עמרם מצנע: אף אחד לא אמר over ימים.
עמרם מצנע: אמרנו שיש 16 יום כפיצוי על מה שאתן עושות.
עמרם מצנע: אף אחד לא נתן לכן מתנה.
עמרם מצנע: נתנו לכן את מה שמגיע.
<קלוד סעדה: מישהו אמר שהניהול העצמי טופל.
<קלוד סעדה: אני עובדת 25 שנה בעירייה, ואנחנו בניהול העצמי מ-2001, ולא ראיתי מה טופל בניהול העצמי ולא ראיתי שום שינוי במשכורת.
עמרם מצנע: יש ניהול עצמי דור ב'.
עמרם מצנע: ניהול עצמי התחיל בראשית שנות האלפיים, אבל היום הוא מתרחב, ואני מבין שלצורך זה צריך לעבור קורס וכדומה.
<קלוד סעדה: הקורס הזה שעליו מדובר כבר דובר עליו ב-2001.
<קלוד סעדה: ב-2001 יצאתי לקורס ועשיתי עוד שני קורסים.
עמרם מצנע: אבל אז משום מה לא ניתנה לזה תוספת.
<קלוד סעדה: אמרו שהם ישנו את השם מ"מזכירה" ל"מנהלנית" – אבל לא קרה כלום.
<קלוד סעדה: אני מחזקת את דבריך שמאז שיש חטיבות כמעט אין בתי ספר שיש 20 כיתות ומעלה.
<קלוד סעדה: אני עובדת בבית הספר, ומן הסתם אני גם עושה את דוח המורים ורואה כמה המורות מחסירות.
<קלוד סעדה: כל פעם כשאני יושבת עם הסגנית על דוח המורים אני אומרת לה שאני לא מרשה לעצמי לא להגיע; כי אם אני לא אגיע תהיה לי ערימה של עבודה.
<קלוד סעדה: למורים יש ממלא מקום אז הוא מרשה לעצמו להיעדר.
<קלוד סעדה: בתלוש שלי יש 500 ימי חופשת מחלה.
<קלוד סעדה: אני לא יוצאת כי אני לא יכולה.
<קלוד סעדה: גם חולה אני מגיעה לבית-הספר.
<קלוד סעדה: לא שעיני צרה במורים, באמת שלא, אני איתם.
<קלוד סעדה: אבל אנחנו יושבים באותו חדר מורים.
<קלוד סעדה: להם יש יותר חופשות.
<קלוד סעדה: הסתדרות המורים על כל דבר יוצאת להגנתם.
<קלוד סעדה: את ההסתדרות שלנו אני לא מרגישה.
<קלוד סעדה: אם הם היו יוצאים לבחירות, והיינו בוחרים בהם, והם לא היו מקבלים מינוי בעבודה שלהם אולי הם היו יותר דואגים לנו.
עמרם מצנע: דינה, בבקשה.
<דינה פרימט: שמי דינה פרימט, ואני מבית-ספר לחינוך מיוחד בנתניה "גוונים".
עמרם מצנע: יש לנתניה כאן ייצוג גדול.
<דינה פרימט: רציתי לדבר על קורס מנהלניות.
<דינה פרימט: מקבלים דרגה אחרי שמסיימים את הקורס, אבל אם קיבלת דרגה חצי שנה או כמה חודשים לפני שסיימת את הקורס אז כשתסיים את הקורס לא תקבל את תוספת הדרגה של מנהלניות.
<דינה פרימט: כי זה קורס אבוד.
<דינה פרימט: למשל, בחודש הבא אני אמורה לקבל דרגה.
<דינה פרימט: אני מסיימת את קורס המנהלניות בינואר, ואני לא אקבל דרגה נוספת.
<דינה פרימט: אני צריכה לחכות עוד שלוש שנים.
<דינה פרימט: זה כאילו עשיתי קורס סתם.
<שלמה שטרן: הסברתי לך איך תקבלי את זה.
<שלמה שטרן: זה לא נכון מה שאת אומרת.
<דינה פרימט: אתה אמרת שאני אצטרך לחכות שלוש שנים.
<דינה פרימט: בקשר לתוספת מנב"ס.
<דינה פרימט: במשך 10 שנים הנפקתי תעודות, ומעולם לא קיבלתי גמול מנב"ס כי הייתי בחטיבה ובתיכון.
<דינה פרימט: עכשיו כשאני ביסודי, ואני בחינוך מיוחד לילדים עם פיגור עמוק, ואין שם תעודות אני שוב לא אקבל את גמול המנב"ס.
<דינה פרימט: גם בגלל שמורים לא נכנסים ליונת הדואר.
עמרם מצנע: כרמית חזן, בבקשה.
<כרמית חזן: שלום.
<כרמית חזן: שמי כרמית, ואני חברת ועד המזכירות בעיריית בת-ים.
<כרמית חזן: אני בתפקיד כ-4.5 שנים.
<כרמית חזן: אני שמעתי את כל מה שהמזכירות אומרות, ואני נמצאת בתהליך הזה הרבה זמן.
<כרמית חזן: הטענה שלי היא לא להסתדרות.
<כרמית חזן: הסיפור הזה חדש לי, אני נכנסתי לזה רק עכשיו.
עמרם מצנע: אני רוצה להבין – את מזכירת בית-ספר וחברת ועד?
<כרמית חזן: אני מזכירת בית-ספר, ואני מייצגת את המזכירות ואת הלבורנטיות בעיריית בת-ים.
עמרם מצנע: בוועד העובדים של העירייה.
<כרמית חזן: כן.
<כרמית חזן: אני מסכימה עם הרבה דברים שהן אומרות כמו למשל שהמטלות בשנים האחרונות התרבו.
<כרמית חזן: הטענה הקשה שלי היא פחות להסתדרות כי אני מתנהלת מול שלמה שטרן כארבע שנים, ואולי כחברת ועד אני לא רואה את כל הליקויים הגדולים האלה כי אני מקבלת מענה מההסתדרות לגבי העובדות שלי, אבל אני במאבק שלהן יחד כי אני כן מסכימה עם הטענות שלהן.
<כרמית חזן: אבל הטענה הקשה שלי היא יותר למשרד החינוך כי כל המטלות מגיעות ממשרד החינוך.
<כרמית חזן: כל השינויים שנכנסים לבתי הספר כמו התנאים להיכנס למנב"ס והעניין של "אופק חדש"; המזכירה הייתה כל השנים עד 13:00-13:30, ופתאום זה עד 15:30 כי יש כל השיעורים הפרטניים.
<כרמית חזן: לכן הטענה הקשה שלי היא למשרד החינוך.
<כרמית חזן: שם אנחנו לא מקבלים מענה.
<כרמית חזן: התנאים, הדרך שלהם להכניס את הדברים לבית הספר.
<כרמית חזן: אני לא יודעת אם זה עובר דרך ההסתדרות או לא.
<כרמית חזן: זה ברור שזה צריך לעבור דרך ההסתדרות, אבל הטענה הקשה שלי היא למשרד החינוך.
<כרמית חזן: לא יכול להיות שיחליטו להכניס את "אופק חדש" לבית הספר אז המזכירה תצטרך לקבל את זה; לא יכול להיות שבשביל להיכנס למנב"ס צריך לעבור יונת דואר מסוימת ולהכריח מורות שהן עובדות משרד החינוך להיכנס ליונת הדואר כדי שאנחנו נקבל את הגמול הזה.
<קריאה: תוספת קיץ, השאלת ספרים – כל התוספות שהם נותנים לנו בעבודה.
<כרמית חזן: אני רק נוגעת בכמה תנאים שאתן כבר נגעתם בהם.
<כרמית חזן: אני לא רוצה לחזור על מה שנאמר פה.
<כרמית חזן: אני מאוד בעדכן.
<כרמית חזן: אני חוזרת ואומרת – הטענה שלי היא חד משמעית למשרד החינוך, ופחות להסתדרות.
<כרמית חזן: גם ההנחתה שמגיעה ממשרד החינוך - -
<קריאה: את משלמת ועד להסתדרות, לא למשרד החינוך.
<כרמית חזן: נכון שאני משלמת ועד להסתדרות ולא למשרד החינוך.
<כרמית חזן: אבל עם כל הכבוד לזה שאני משלמת ועד להסתדרות גם הידיים של ההסתדרות כבולות.
עמרם מצנע: אני לא מבין למה אתן מפריעות לכרמית גם אם לא מוצא חן בעיניכן מה שהיא אומרת.
<כרמית חזן: בנות, אני לא נציגת ההסתדרות, ואני מאוד בעד המאבק שלכן, שלי, של כולנו, ולשם כך אני פה.
<כרמית חזן: גם אני מזכירת בית ספר.
<כרמית חזן: גם אני בעד המאבק הזה.
<כרמית חזן: אני חברת ועד, והיה לי מאוד קשה להגיע לפה.
<כרמית חזן: אבל לפי דעתי, הטענה היא למשרד החינוך.
<כרמית חזן: משרד החינוך מנחית פה דברים שלדעתי הם לא בסדר.
<קריאה: ההסתדרות צריכה להיות הפה שלנו.
עמרם מצנע: רחל כהנוביץ', בבקשה.
<רחל כהנוביץ: שמי רחל, ואני מזכירת בית-ספר בירושלים.
<רחל כהנוביץ: אני חושבת שרק אני וחברתי לידי הגענו כי עיריית ירושלים אמרה לנו, אל תבואו לוועדה הזאת, זה לא בשבילכן, אנחנו לא נכנסים לכל העניינים של ההסתדרות.
<רחל כהנוביץ: בכל אופן הגענו כי אנחנו כבר כמעט 20 שנה מזכירות ראשיות בבית-ספר.
<רחל כהנוביץ: אז תדעו שעיריית ירושלים מתנערת בכלל מכל העניין הזה.
<רחל כהנוביץ: לא רוצים לתת לנו בכלל קורס מנהלניות מסיבה שאני לא יודעת.
<רחל כהנוביץ: גם זה עוד לא התחלנו ולא קיבלנו שום אישור.
<רחל כהנוביץ: הרבה מזכירות רצו להגיע, אבל אמרו לנו לא לבוא.
עמרם מצנע: מאיזה בית-ספר אתן?
<רחל כהנוביץ: ממ"ד "יהודה הלוי" במושבה הגרמנית, והיא ברמת שלמה.
עמרם מצנע: גם בממ"ד?
<רחל כהנוביץ: שתינו.
<רחל כהנוביץ: אנחנו עובדות כבר כמעט 20 שנה.
<רחל כהנוביץ: אני לא אחזור על כל עניין המשכורות שאמרו.
<רחל כהנוביץ: אבל מפריע לנו מאוד שמנחיתים עלינו מטלות וגם זה שעיריית ירושלים לא רוצה שבכלל ניכנס לזה.
<רחל כהנוביץ: היו הרבה מזכירות שרצו להגיע, ואמרו להם לא להגיע, אז הן לא באו.
<רחל כהנוביץ: וגם זה שלא אושר לנו להתחיל בכלל קורס מנהלניות.
<רחל כהנוביץ: בכל הארץ כן, רק לא בירושלים.
<קריאות: גם בבית-שמש לא.
עמרם מצנע: רוית, בבקשה.
<רוית האוזר: תודה על המעמד המכובד הזה.
<רוית האוזר: שמי רוית ירימי האוזר, אני מזכירת בית ספר יסודי "ויצמן" ברחובות זה כ-18 שנים.
<רוית האוזר: נאמרו פה הרבה דברים שרציתי לדבר עליהם.
<רוית האוזר: אני אתחיל עם מה שאמר מר שלמה שטרן.
<רוית האוזר: אני הייתי די רדומה כל השנים כי התנאים שלי בהחלט טובים, והמשכורת שלי נאה.
<רוית האוזר: אם אני חושבת שמגיע לי אני באה, ויש ועד עובדים ברחובות שמנוהל על-ידי רמי מדלה, ואנחנו פשוט מלכות.
<רוית האוזר: את השם של שלמה שטרן הכרתי רק בשנה האחרונה כשהתחיל קורס קיץ.
<רוית האוזר: בקיץ כולם קיבלו פטור מלשתף פעולה ב"קייטנת קיץ".
<רוית האוזר: בזכות הסתדרות העובדים לא היינו צריכות לעבוד בכלל.
<רוית האוזר: מי שעבדה – אני מתנצלת, תיקחו את זה על עצמכן, אתן הייתן פטורות לעבוד בזה.
<רוית האוזר: אז אני חושבת שיש מקום לשבח.
עמרם מצנע: מי שעבדה בבית הספר של הקיץ קיבלה תוספת בשכר?
<קריאה: ניתנה הוראה חד משמעית לשבות.
עמרם מצנע: אז לא הבנתי.
<רוית האוזר: הסתדרות העובדים הוציאה מכתב: מזכירות בית-הספר, אנא לא לשתף שום פעולה עם קייטנת הקיץ.
עמרם מצנע: ואכן המזכירות לא השתתפו.
<רוית האוזר: חלקן.
<רוית האוזר: הן ממורמרות, אבל איימו עליהן שיפטרו אותן.
<רוית האוזר: הרשות איימה בפיטורים.
<רוית האוזר: לדעתי, חובה היה שיהיה כאן נציג ממשרד החינוך שמטפל בנושא הכספים.
<רוית האוזר: יש אתר שגם אני הכרתי רק בשנה האחרונה שנקרא "מיתר".
<רוית האוזר: כל אחד יכול להיכנס לאתר על-ידי סמל מוסד ולראות שם את כל הכספים שמשרד החינוך מעביר לרשות.
<רוית האוזר: מדובר על מיליונים, כולל סעיף של מזכירות בתי-ספר, שרתים ואבות-בית.
<רוית האוזר: עשרות אלפי שקלים מדי חודש.
<רוית האוזר: אני רואה שלמזכירת בית ספר עובר 18,000 שקל; סייעות – שלא לדבר על המשכורות שלהם.
<רוית האוזר: כל הכבוד להישג שלהן.
<רוית האוזר: אני מקווה שאנחנו נהיה בעקבותיהן.
<רוית האוזר: מה זה המיתר הזה?
<רוית האוזר: אני כבר חצי שנה מנסה לבדוק מי האיש שעומד מאחורי הכספים האלה.
<רוית האוזר: איך אתם עושים את זה?
<רוית האוזר: כשאתה פונה לרשות אומרים, לא, זה לא עניינך כספים שמעבירים ממשרד החינוך, כולל גמול השאלת ספרים.
<רוית האוזר: אישית פניתי לשר החינוך אחרי קבוצה אחרת שפנתה אליו.
<רוית האוזר: קיבלתי מכתב בשם היועץ שלו שאני כן אמורה לקבל גמול בעבור השאלת ספרים, ואני מקבלת.
<רוית האוזר: צריך להיכנס לי בחודש הבא.
עמרם מצנע: כל בית ספר שעובר להשאלת ספרים, משרד החינוך נותן עבור זה כסף.
<שלמה שטרן: זה לא תפקיד המזכירה.
עמרם מצנע: אני לא אמרתי שזה תפקיד המזכירה.
עמרם מצנע: קודם כול מנהל בית הספר והרשות יכולים עם המזכירות ועם הנהלת בית ספר לקבוע מה עושים ולתת על זה גמול.
עמרם מצנע: אני רק רוצה לומר – מאחר שזה חוק שאני העברתי לפני שנה – כל בית ספר מלפני שנה שנכנס לפרויקט השאלת ספרים מקבל מהמדינה סכום גלובלי של כסף.
עמרם מצנע: הוא יכול לתת מזה גמול למזכירה, הוא יכול בזה לקחת בן אדם נוסף ולהטיל עליו את נושא הספרים.
עמרם מצנע: מבחינה זאת הרשות עצמאית בתחום הזה.
עמרם מצנע: כלומר בהחלט ניתן פה גמול מסוים.
<רוית האוזר: הגמול הזה בהחלט מחולק.
עמרם מצנע: התחלת באמירה שהשכר שלך הוא טוב.
<רוית האוזר: כן.
עמרם מצנע: How come?
<רוית האוזר: זה יכול להיות מכמה סיבות: א', בעיריית רחובות יש עם מי לדבר.
<רוית האוזר: כולנו בני אדם.
<רוית האוזר: יש לנו שני מעסיקים: המנהל שלנו שהוא המנהל הישיר ויש הרשות.
<רוית האוזר: לדעתי, המעסיק שלי הוא הוועד, הוא הגב שלי.
עמרם מצנע: הוא הגב, הוא לא המעסיק.
<רוית האוזר: הוא לא המעסיק.
<רוית האוזר: מאחורי כל אחד עומד בן-אדם.
<רוית האוזר: המנהל שלי יכול להחליט מה אני עושה, ואם לא – נו-נו-נו – כל מה שהרשות יכולה לומר.
עמרם מצנע: הרשות גם יכולה לתגמל אותך על זה.
<רוית האוזר: לא.
<רוית האוזר: ברגע שמיתוספת עבודה – לדעתי, שלוש פעמים בשנה משרד החינוך מוסיף תכנות שאנחנו אמורות או לא אמורות לעבוד אתן; יש כאלה שעושות דוח מורים, ויש כאלה שלא; יש כאלה שעושות תעודות, ויש כאלה שלא עושות תעודות.
<רוית האוזר: זה מאוד מורכב.
<רוית האוזר: לכן אין כאן משהו שאומר, כולכן עושות מ-1 עד 10 ויותר לא.
<רוית האוזר: בגלל זה חשוב לומר שמאחורי כל תפקיד עומד מישהו אנושי.
<רוית האוזר: אני בקשר עם עובדות אחרות דרך יונת הדואר שעד כמה שהיא הכשילה את כולם בגמול מנב"ס שצריך לשלם, לדעתי, רטרואקטיבית לכולם בשנה שעברה כך שיעמדו בכל הקריטריונים.
<רוית האוזר: אני אגיד לך מכל לבי, אני אמרתי שאני לא מוותרת על גמול מנב"ס, ואני נכנסתי ליונת הדואר בשם מורות רק כדי שיראו שיש פעילות בתוך יונת הדואר.
<רוית האוזר: זה לא נכון לעשות, אבל זה נכון לקבל 10,000 שקל בשנה.
<קריאה: קיבלת את זה אלייך?
<רוית האוזר: אלי, אחרי שהוא מעביר את זה לעירייה, והעירייה - - -
עמרם מצנע: אני מציע לכן להיפגש ביניכן ולהחליף עצות, דעות ורעיונות.
עמרם מצנע: זה תמיד טוב.
<קריאה: אני חושבת שמי שטוב לה שיהיה לה טוב, ושמי שלא טוב לה שתבכה.
עמרם מצנע: שתלמד מזאת שטוב לה.
עמרם מצנע: סיגל, בבקשה.
עמרם מצנע: אני מבקש לקצר כי אנחנו חייבים לסיים.
<סיגל קריב: שמי סיגל קריב מתיכון "רבין" בכפר-סבא.
<סיגל קריב: אני בתיכון בסך-הכול שמונה חודשים.
<סיגל קריב: הגעתי מהמגזר הפרטי – אני גרפיקאית בכלל – והחלטתי לעשות שינוי.
<סיגל קריב: מאוד רציתי להיכנס לנישה הזאת, רציתי לתרום.
<סיגל קריב: זה מקום שהכי כיף לעבוד בו; הכי כיף לטפל בילדים, והמורים תומכים במאבק שלנו.
<סיגל קריב: כשהיו העיצומים האלה הם אמרו לנו, אנחנו מאחוריכם – אפילו המנהלת.
<סיגל קריב: מי ששם רגל זה העיריות, לא המורים.
<סיגל קריב: הם אמרו, אתן הייתן צריכות לא לבוא לבית-הספר.
<סיגל קריב: ככה המאבק היה מתקדם.
<סיגל קריב: אנחנו באנו, והיינו צריכות לעבוד.
<סיגל קריב: אז באמת השתדלנו לא לעשות את רוב הדברים שביקשו מאתנו, אבל ברגע שבעירייה אמרו לנו בעדינות – לכל יום יש היום שאחרי – במילים האלה – ואיימו עלינו שאם לא נעשה בשביל המנהלת ובית-הספר אז לא יעשו בשבילנו.
<סיגל קריב: ככה נאמרו הדברים.
<סיגל קריב: אנחנו פשוט לקחנו צעד אחורה ואמרנו, שנחשב את מעשינו מחדש למרות שקיבלנו את כל התמיכה.
<סיגל קריב: הדרך שלנו לפתור את זה הייתה להגיד לנו פשוט לא להגיע לעבוד.
<קריאה: לתת הוראות חד-משמעיות לא רק לנו אלא גם למנהל.
<שלמה שטרן: תשאלי מי נתן את ההוראה לבוא לעבוד.
<סיגל קריב: אני רוצה להגיד לך שגם הוועד שלנו לא שבת.
<סיגל קריב: אין לנו אל מי לפנות, אין לנו אבא ואימא.
עמרם מצנע: לילך כהן, בבקשה.
<לילך כהן: שמי לילך כהן, אני עבדתי כמזכירה שנתיים בבית ספר לחינוך מיוחד "לוטם" ברחובות.
<לילך כהן: היום אני עובדת בחוה לחינוך חקלאי כמזכירה.
<לילך כהן: לא.
<לילך כהן: זה בית ספר יסודי.
עמרם מצנע: זאת חוה שמשרתת את בתי הספר האחרים?
<לילך כהן: כן.
<לילך כהן: אני ביקשתי העברה מבית ספר "לוטם" מכמה סיבות: בחינוך המיוחד אין בכלל מה לדבר על גמול מנב"ס כי לא הנפקתי תעודות.
<לילך כהן: הבנתי שיש מאבק די הרבה זמן בנושא של החינוך המיוחד שאינו מתוגמל.
<לילך כהן: שם העבודה מאוד קשה – ואני לא אומרת שאצל אחרות פחות, אבל שם יש גם בעיה בטיחותית בגלל פגיעות של תלמידים.
<לילך כהן: רמת הבטיחות שם מאוד גבוהה; העבודה מטורפת; אין חופשות גם בקיץ וגם בחגים, ועבדתי שם מהבוקר עד אחר הצהריים.
עמרם מצנע: אני מבין שהתפקיד הוא במעמד של מזכירה.
<קריאה: אסור למזכירות לקחת כי החינוך המיוחד עובד כל השנה.
עמרם מצנע: עכשיו היא לא בחינוך מיוחד, היא מדברת על חוה חקלאית.
<לילך כהן: לא, אני מדברת על עניין החינוך המיוחד.
<לילך כהן: בתור מזכירה בחווה החקלאית אני מרוויחה 3,700 שקל – זה השכר שלי
שמעון אוחיון: על משרה מלאה?
<לילך כהן: 67% משרה.
<לילך כהן: אבל אני לא יכולה להעלות את היקף המשרה.
<לילך כהן: העבודה היא כמו כל עבודה אחרת של מזכירה אחרת - -
שמעון אוחיון: במשרה מלאה.
<לילך כהן: ממש.
<לילך כהן: אם זה עבודה עם התכנות של משרד החינוך, אם זה כל נושא יונת הדואר – אותו עיקרון; הגשת עזרה לתלמידים - -
עמרם מצנע: לילך, תודה.
עמרם מצנע: טובה הוימן, בבקשה.
<טובה הוימן: שמי טובה הוימן מבית-ספר ביישוב שמשית.
<טובה הוימן: אנחנו באנו מהמועצה האזורית עמק יזרעאל.
<טובה הוימן: אני רוצה להגיד תודה לשלמה.
<טובה הוימן: הוא עזר לי אישית בעניינים שהיו לי בעבודה.
<טובה הוימן: במהלך הקיץ ביקשנו מהאחראית עלינו שתפנה אליו בקשר לכל עבודות הקיץ וגם אנחנו קיבלנו "נו-נו-נו" מיושב-ראש הוועד שלא הסכים שנעשה עיצומים.
<טובה הוימן: ממש באיומים.
עמרם מצנע: ראש ועד העובדים לא הסכים שתעשו עיצומים?
<טובה הוימן: כן, יושב-ראש ועד העובדים.
עמרם מצנע: תחליפו את הוועד.
<טובה הוימן: שלמה יודע כי זהבה האחראית עלינו בוועד שהיא גם מזכירה והייתה פה בישיבה הקודמת פנתה אליו בשם כולנו, והסבירה לו את המצב.
<טובה הוימן: בכל זאת הוא לא הסכים לעשות שום עיצומים.
<טובה הוימן: הוא אמר, במועצה האזורית עמק יזרעאל לא עושים שום עיצומים, ואתם לא תעשו.
<טובה הוימן: לצערי, הייתי צריכה לענות לטלפונים של מנהלת הקייטנה, להגיד לה מה לעשות ואיך לעשות ולעזור לה בכול.
<טובה הוימן: חשוב לי להגיד שני דברים: דבר אחד שאתה פתחת בו ואמרת, שאם יש צינור שעובד דרך משרד החינוך ש-87% מגיע למועצות ולעיריות, למה אנחנו לא יכולות להיות עובדות משרד החינוך?
<טובה הוימן: זה 87%, וזה המון.
<טובה הוימן: שנית, השכר הבסיסי שלנו – מעבר לכל התוספות של מנב"ס שאני מזדהה עם כל מה שאמרו כאן – ואצלי זה פחות גרוע כי המורות החליטו השנה שהן לא מוכנות לעשות תעודות דרך ה"מנב"סנט" כי זה קשה להן.
<טובה הוימן: אז מי נפגעת מזה?
<טובה הוימן: אני עושה את כל התשתית למערכת, ואני לא מקבלת כלום.
עמרם מצנע: יעל חסון, בבקשה.
<יעל חסון: אני יעל חסון, מנהלנית בית ספר בכפר-שמריהו.
<יעל חסון: אנחנו נמצאים כבר כמעט שנה מהישיבה הקודמת.
<יעל חסון: אנחנו יודעים ששר החינוך מקדם את החינוך.
<יעל חסון: אנחנו רואים שמערכת החינוך מתקדמת ומשתפרת כל הזמן; אנחנו רואים שמשקיעים בגורמי החינוך – מנהלי בתי הספר עוברים הכשרות והשתלמויות; מורי בית הספר עברו ל"אופק חדש" ומחויבים לעבור השתלמויות והכשרות כל הזמן; בית הספר מתחדש, בונים כיתות חדשות, משכללים את הקיימים; חומרי הלימוד עוברים למאה ה-21.
<יעל חסון: רק אתמול עשיתי הדרכה בנושא רכישת מדיה שמשרד החינוך מתקצב.
<יעל חסון: אבל יש גורם אחד ששכחו אותו בדרך, וזה גורם שהולך ונעשה יותר ויותר מכריע בבית-הספר, יותר ויותר משפיע.
<יעל חסון: שכחו אותו, וגם כשמתייחסים אליו הוא זוכה לזלזול.
<יעל חסון: למה אני מתכוונת?
<יעל חסון: למשל תוספת ניהול עצמי שדנו בו פה יפסיק לעומת 30% תוספת עבודה שהיתוספה; בית הספר של הקיץ לא מקבל התייחסות; נאמר לכל המזכירות שהן ממילא נמצאות, אז על הדרך גם זה.
<יעל חסון: אם לא יטפחו את הגורם המסוים הזה, מזכירות ומנהלניות בתי-הספר, זה יגרום לעיכוב בצמיחת החינוך בארץ.
<יעל חסון: אני מאוד מבקשת שאתה כיושב-ראש הוועדה תיכנס לעובי הקורה, תכנס ישיבת עבודה עם כל הגורמים: עם משרד האוצר, עם משרד החינוך, עם השלטון המקומי, הסתדרות העובדים ואתנו.
<יעל חסון: כולל אותנו.
<יעל חסון: אנחנו לא שקופות, גם אנחנו חלק בעניין הזה.
<יעל חסון: נשב עד שייצא עשן לבן.
<יעל חסון: תודה.
עמרם מצנע: חבר הכנסת אוחיון ואחר כך עורכת הדין דנה נאור ואחר כך מר שטרן.
שמעון אוחיון: אני שמח על הדיון הזה.
שמעון אוחיון: אני מודה שכך אני מכיר עוד נדבך אחד כי כך הייתה לנו הזדמנות להכיר את צוות המזכירות, נדבך חשוב במערכת החינוך.
שמעון אוחיון: אני רואה את מזכירות בית הספר, את המנהלניות כחזית של מוסד חינוכי.
שמעון אוחיון: זאת החזית של מוסד חינוכי.
שמעון אוחיון: לצערי, אתם יודעים שאנחנו מתמודדים לגבי כל מעמד העוסקים בהוראה ובחינוך, והדברים בוודאי אינם שוויוניים בכל מקום בארץ.
שמעון אוחיון: אני בוודאי מכבד ומעריך את התפקיד שלכם.
שמעון אוחיון: נדרש מכן גם להיות בשטח כל הזמן בלי אפשרות לקבל מחליף; כפי ששמענו, אתן המזכירות, אתן המנהלניות, אתן האחיות.
שמעון אוחיון: בסופו של דבר זאת חזית חשובה ביותר של מוסד חינוכי.
שמעון אוחיון: מצד שני אני רואה פה – לא הייתי רוצה לומר אנדרלמוסיה שלמה, כי בוודאי ההסתדרות עושה כמיטב יכולתה, ולכן צריך לשבת יחד גם עם נציגות שלכן, כפי שהדוברת האחרונה אמרה, גם כדי לתקנן את מעמדכם דרך ההכשרה ודרכי ההתקדמות שלכן – מה נדרש מכן, מהו תוכן התפקיד שלכן.
שמעון אוחיון: הייתי רוצה לראות את זה כדי לכבד אתכן וכדי לכבד את כלל מערכת החינוך.
שמעון אוחיון: אני דואג וחושש שבתי ספר מסוימים או שלטון מקומי מסוים יתגמלו עובדת מסוימת, וייצרו פער ועוול כלפי עובדת שעושה אותה עבודה במקום אחר כי השלטון המקומי או המוסד החינוכי אינם דואגים לה.
שמעון אוחיון: צריך ליצור מערכת אחידה שנותנת אפשרות לכולן להתקדם ולהציג בצורה שקופה מה נדרש מתפקיד כזה גם מבחינת ההכשרה המקצועית, וכיצד העובדת מתוגמלת.
שמעון אוחיון: אם מישהי אומרת שהיא הולכת לקבל תעודת מנהלן אבל לא אקודם משום שכבר קיבלתי דרגה – הדברים האלה ידועים גם בהסתדרות, יש כל מיני קיצורי פז"מ בשל תעודות מסוימים.
שמעון אוחיון: אפשר לסדר את זה במערכת מסודרת, ואני לא רואה, בעיקר השלטון המקומי כמוביל ואחראי, עושה זאת.
שמעון אוחיון: משרד החינוך בוודאי נותן הנחיות, מטיל משהו מחייב, ובוודאי הוא צריך לתת את השיפוי לרשות המקומית ולוודא שהרשות המקומית עושה זאת.
שמעון אוחיון: ראינו במקומות מסוימים שמשרד החינוך העביר את התשלום לרשות המקומית ולא תמיד זה הגיע אל העובדת.
שמעון אוחיון: לכן זאת הזדמנות בשבילך כיושב-ראש הוועדה, לקרוא לצוות משותף שכולל גם נציגות ארצית שלכן.
שמעון אוחיון: אי אפשר שכל אחד ידאג רק לעצמו.
שמעון אוחיון: יש כאן מטרה ליצור חזית אחידה ומכובדת של מוסד חינוכי שבו עובדת המנהלנית או המזכירה – כל מי שמייצג את המוסד החינוכי צריך שיתייחסו אליו בכבוד הראוי, כדי שישאפו להשתלב במסגרת כזאת.
שמעון אוחיון: שמחתי לראות שכמה אנשים יצאו החוצה וחזרו כי זה מוקד משיכה בשבילן לעבוד במוסד חינוכי ולהיות מעורבות.
שמעון אוחיון: לסיכום אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, להמשיך ללוות ולנסות ליצור יחד עם השלטון המקומי ועם משרד החינוך וההסתדרות שעושה, בוודאי, כמיטב יכולתה, ונציגות שלכן כמובן, מערכת אחידה משותפת שכוללת גם את ההכשרה ואת תוכן התפקיד וגם את התגמול הראוי.
שמעון אוחיון: בלי זה שמעתי ים של דברים, וזה חבל.
שמעון אוחיון: אני שוב רואה בכם חזית של מוסד חינוכי חשוב ביותר בחברה בישראל.
<שלמה שטרן: אני רוצה לומר שני תיקונים קלים של דברים שנאמרו:
<שלמה שטרן: נאמר שתוספות השכר של מזכירות אינן פנסיוניות – הן פנסיוניות כולן; שנית, נשמע מהגברת כאילו אין פיצוי למזכירות בבתי-ספר לחינוך מיוחד.
<שלמה שטרן: יש פיצוי של 25%.
<שלמה שטרן: כל כיתה אצלן נחשבת לצורך התגמול והדרגות ככיתה ורבע.
<שלמה שטרן: ההערה השלישית: אני יוצא מפה עם תובנות, אני אעשה את שיעורי הבית שאני צריך, ואני אמשיך לקדם את תנאי השכר והתנאים שלהם.
עמרם מצנע: דנה נאור, בבקשה.
<דנה נאור מנדאל: אני שמחה שמר שטרן יוצא עם תובנות.
<דנה נאור מנדאל: אני מצטרפת לקריאה.
<דנה נאור מנדאל: לא כדי להפיל את זה עליך – אנחנו צריכים וצריכות מישהו שייקח את זה.
<דנה נאור מנדאל: אנחנו מנסות לעזור במה שאנחנו יכולות, וגם אנחנו לא מקבלות מענים או מקבלות תשובות ממסמסות, גם הממונה על השכר במשרד האוצר.
<דנה נאור מנדאל: כל אחד מפנה לאחר: משרד החינוך למרכז השלטון המקומי, משרד האוצר להסתדרות, ההסתדרות לפה.
<דנה נאור מנדאל: בסוף צריך שדרגי העבודה יישבו וידברו עם המזכירות.
<דנה נאור מנדאל: כמו שראיתם יש פה פער בין הזכויות הרבות שאולי ההסתדרות נאבקה עליהן והגיעה אליהן בהסכמים על הנייר, אבל בשטח – חוסר גיבוי של ועדים בהרבה מקומות; חוסר בהירות של מזכירות לגבי זכויות; הפיצול שמנהל בית הספר הם הממונים, אבל המעסיק הוא הרשות יוצר בלגן שלם, וצריך פשוט לעבוד על זה עכשיו ולא לחכות לדיונים על הסכם המסגרת.
<דנה נאור מנדאל: כי בתוך כל הפול הגדול של עובדי הנמלים, הרכבות – כל המגזרים החזקים יותר – כמו שאתה אומר, העתיד ברור.
<דנה נאור מנדאל: ברור מי לא יקודם בהסכם המסגרת של 2015, ואני אומרת את זה בצער.
<דנה נאור מנדאל: אם לא תהיה פה התערבות קונקרטית לסיפור הזה של המזכירות והמנהלניות זה לא ייגמר טוב גם בהסכם 2015.
<צהלה עבודי: אפשר כמה מילים?
<צהלה עבודי: אני נציגת האוצר, כלכלנית מהממונה על השכר.
עמרם מצנע: לא ידענו שיש לנו פה נציגת משרד האוצר.
<צהלה עבודי: זרקתם פה טענות, ואני רוצה להתייחס.
<צהלה עבודי: חברי דני בן-חיים ושלמה שטרן אמרו הרבה דברים, ולא היה לי מה להוסיף.
<צהלה עבודי: כיוון שהגענו לסיכום, ואני רואה שיש גם טענות על משרד האוצר אני רוצה לומר כמה מילות סיכום כי אין לי הרבה מה להוסיף.
<צהלה עבודי: כמו שאמר דני בן-חיים, הסכם השכר סגור עד סוף שנת 2014.
<צהלה עבודי: תחילת ההסכמים הם ב-2015.
<צהלה עבודי: גם ההסתדרות הסכימה לתעדף את שכר המזכירות והמנהלניות בבתי-הספר.
<צהלה עבודי: המימון – מה שפחות מעניין אתכם – בא על חשבון יתר העובדים ברשויות המקומיות, ולכן אין פה משחק של מימון תקציבי.
<צהלה עבודי: יש הסכמה עם ההסתדרות.
<צהלה עבודי: כאמור, לא התחלנו לדון בהסכמים ובפרטים, אבל יש פה הסכמה ומתווה.
<צהלה עבודי: יש צד חיובי לכל הצדדים.