GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אמיר-מדריך: אני רק אספר לכם בינתיים עד שזה יעלה שהפלטפורמה הזאת מהווה מנוף מאוד מאוד חשוב בקורסים שלנו, שהם לעיתים יכולים להיות מאוד מאוד כבדים ברמה המקצועית שלהם והדבר הזה לוקח את כל הכיתה ורותם אותה לתוך תחרות אחת שעושה לפעמים באמת שמות בעולם הזה.
<אמיר-מדריך: רואים את זה ברמת המשובים, רואים את זה ברמת האוזן שמקשיבים לעובדים והתחלנו ליישם את הדבר הזה כמעט בכל פעילות.
<אמיר-מדריך: אז אנחנו נכנסים עכשיו, אתם תראו תיכף מספר על הלוח, אתם מבקשים להקיש את המספר בשדה הלבן שיש לכם.
<קריאה: 64398.
<אמיר-מדריך: לאחר מכן אתם תתבקשו להקליד את השם שלכם.
<אמיר-מדריך: תקלידו אותו בעברית, תקלידו אותו באנגלית.
<שירה סרוסי: תקלידו מה שאתם רוצים, זה יכול להיות גם ניק ניים.
<שירה סרוסי: בינתיים עד שתטפלו בזה, אני רוצה לעשות איזה שהוא סיכום.
<שירה סרוסי: ניסינו לחשוב על דברים שאולי יכולים להיות שימושיים במערכת החינוך, שאולי אתם יכולים להתחבר אליהם, כי אני לא יודעת ממש מה קורה במערכת החינוך, אני שלב ביניים, הנכדים שלי עוד לא מספיק גדולים, הילדים שלי כבר לא שם אז לכן גם שאלתי אותך, זה היה ככה מסקרן, אבל הרעיון שלנו זה ללכת ללמידה עד כמה שאפשר ללא נייר, הזמנו לשנה הבאה כבר כמות יותר גדולה של טבלטים.
<שירה סרוסי: הכוונה ללכת לאי-בוק, שזה לקחת את כל הבוק, להעלות אותו על טבלט, לתת אותו לתלמיד שייקח אותו הביתה וילמד ואולי הוא יחזור לכאן רק ללמידה הפוכה.
<שירה סרוסי: זאת אומרת הוא יעשה את כל הלמידה בבית שלו, במשרד, ויחזור לכאן להשלמות או לדברים מרוכזים, משהו בסגנון האוניברסיטה הפתוחה שהיו עושים.
<יהודית גידלי: אני רוצה להגיד לך שגם לחברי הכנסת יהיו טבלטים.
<יהודית גידלי: כולל ועדת חינוך.
<שירה סרוסי: נהדר.
<יהודית גידלי: אני מעדכנת אותה שלוועדת חינוך יהיו טבלטים.
<אמיר-מדריך: אני רק אסביר את הרעיון.
<אמיר-מדריך: זו תחרות שמתנהלת פחות או יותר על מהירות וידע.
<אמיר-מדריך: ככל שמקלידים יותר מהר את התשובות או שבוחרים את התשובה הנכונה מהר יותר ככה מקבלים ניקוד ויש כל הזמן אפשרות לראות את ה - - -
<קריאה: זה קנדי קראש.
<אמיר-מדריך: כן, זה דומה לכל תחרות שאתם מכירים בסלולרי.
<אמיר-מדריך: אז לצערי לא ייצא לנו להראות לכם את זה, בגלל שאנחנו תלויים בפלטפורמה חיצונית וזה אולי חיסרון טכנולוגי שצריך לקחת אותו בחשבון גם.
<אמיר-מדריך: למרות שזה לא קורה הרבה, זה קרה פעם ראשונה.
<שירה סרוסי: פעם ראשונה.
<אמיר-מדריך: אבל לוקחים דברים כאלה בחשבון שקורים בטכנולוגיה.
<שירה סרוסי: אז אנחנו רוצים יותר ללכת ללמידה ללא תלות במקום ולכן אנחנו משתמשים בטבלטים שאפשר להוציא אותם החוצה.
<שירה סרוסי: במובייל אנחנו כבר עושים כל מיני דברים, למשל יש לנו סדנת למידה שלמה שנמצאת במובייל והתלמידים מקבלים הודעות וחומרים, מה שאפשר.
<שירה סרוסי: יש לנו מגבלות, לא הכול ורוד ולא הכול כמו שאנחנו רוצים, אבטחת מידע מערימה עלינו קשיים, לא את כל החומרים מותר לנו להוציא החוצה.
<שירה סרוסי: יש קושי תפעולי.
<שירה סרוסי: אני לא יודעת אם אתם נתקלים בזה בבתי הספר, אבל לנהל כאן אופרציה של טבלטים ולטעון אותם ולהביא דברים, צריכים אנשים שיטפלו בזה והקברניטים שלנו צריכים להבין שזה כוח אדם.
<שירה סרוסי: יש את הנושא של הדורות שדיברתי עליו קודם, שהוא גם קצת בעייתי ואני חושבת שהכי חשוב זה הנושא של המורים המתאימים, שהמורה יידע להעביר את החומר כי לא כל אחד יודע להעביר את החומר.
<שירה סרוסי: מה שאנחנו עושים אנחנו, כמו שאמרתי, מכשירים כאן אנשים שיודעים להעביר חומר, עובדים מתוך הבנק, ואנחנו משלבים גם את הנושא הזה בתוך הקורס.
<שירה סרוסי: אמיר ממש מעביר להם הדרכה בקורס הזה כדי לדעת איך להמשיך להעביר את החומר הלאה.
<שירה סרוסי: קוריוז, יש לנו כאן שני לוחות חכמים וזה לא צלח.
<שירה סרוסי: אני יודעת שבבתי הספר יש מספר לוחות חכמים.
<שירה סרוסי: אצלנו זה לא עבד.
<שירה סרוסי: אנחנו ניסינו להשתמש בלוח החכם, זה לא עבד בשום פנים ואופן.
<שירה סרוסי: אני ראיתי סרט מדליק על מורה בבאר שבע שעושה שיעורים באמצעות הלוח החכם, אבל היא כנראה משהו מאוד מיוחד, כנראה מישהי שמשתמשת בזה כל הזמן אז היא מאוד מיומנת בכלי.
<שירה סרוסי: זה משהו שלא הולך, אני מאוד מקווה שזה לא מה שיקרה פה, שזה באמת יתפוס והדברים האלה ישמשו את בתי הספר.
עמרם מצנע: אפרופו ירוקים, בהדרכה זה בסדר, אבל בבנקים כמות הניירת זה דבר מדהים.
עמרם מצנע: אתה חותם איזה הסכם, הרבה מאוד - - - אני תמיד שואל אותם, 'תגידו, מה אתם עושים עם כל הניירות האלה?'
<בני גידלי: אני אסביר לך מה עושים.
<בני גידלי: למה קמתי?
<בני גידלי: כי רציתי גם לסכם את החלק הזה וגם לעבור לחלק הבא.
<בני גידלי: רק דקה אחת על ההיסטוריה שלי וזה יענה לך גם על השאלה שלך.
<בני גידלי: בחודש שעבר השלמתי פה 35 שנה בבנק ובין יתר הדברים שעשינו, אני הייתי במטבע ישראלי, מי שזוכר עשינו הסבה מלירה לשקל, אחר כך משקל לשקל חדש, באג 2000 ובינואר 91' כמעט בסיטואציה דומה לשלנו היום, מלחמת המפרץ הראשונה, נפל טיל עירקי ברחוב אלנבי, למזלנו הוא לא התפוצץ וזה מה שנתן את הפוש שאנחנו רואים לבניין הזה ובעצם לבניין השכן, במקום להיות במרכז תל אביב.
<בני גידלי: אז אחד הדברים האחרונים שבאמת התעסקתי פה היה סניף ללא נייר, זאת אומרת שרוב הניירת בסעיף עוברת סריקה, הולכת לארכיב כלשהו, בסניף עצמו רק המסכים האלה, כשכל הניירות נמצאים בארכיב.
<בני גידלי: לצפייה, לא לאחד שמחזיק את התיק ביד, אלא בעצם פתוח לכולם.
<בני גידלי: כל מי שמורשה.
<בני גידלי: בפרק הזה קודם כל אני אודה לשירה ואם זה לא הספיק לכם אני אביא אתכם עוד הפעם, ברשותך.
<שירה סרוסי: בשמחה.
<שירה סרוסי: יש עוד הרבה דברים לראות.
<בני גידלי: בקשר לטיל העירקי, חשבתי שאני לא מוכן לוותר על הפרק הבא, בשעתיים האלה שאתם ביליתם בעירייה הסוללה שלי נגמרה כי רציתי לארגן פה איזה שהוא מפגשון שלא מוותרים עליו וזה קשור מאוד מאוד לטיל העירקי.
<בני גידלי: מה זה אומר?
<בני גידלי: אני פשוט אקים אתכם מהכסא - - -
עמרם מצנע: תן לי לספר לך לפני זה סיפור דומה לטיל העירקי.
עמרם מצנע: אודי אנג'ל היה יושב ראש צים, מרכז המחשבים והשליטה העולמית של צים ישב בבנייני התאומים בניו יורק.
עמרם מצנע: כשהוא נכנס לתפקיד הוא החליט, בגלל שיקולים כלכליים, מאוד יקר שם, להעביר את המרכז לניו ג'רזי לאיזה שהוא מקום.
עמרם מצנע: שלושה ימים אחרי שהם פינו את כל המחשבים ואת כל מערכות האוטומציה שלהם והתקשורת הבינלאומית קרסו המגדלים.
עמרם מצנע: ואז הוא בא אליי ואומר לי 'תשמע, אני חשבתי שאת הרעיון הזה של להרחיק את מרכזי המחשוב והמידע מהסניפים הגדולים אפשר לאמץ במערכת החינוך' והוא יצא עם תכנית שנוסתה בירוחם והיום היא מאוד רחבה, שנקראת סיסמה לכל תלמיד.
עמרם מצנע: אני מניח שהמורה שראיתם בבאר שבע, להערכתי היא שייכת לפרויקט הזה.
עמרם מצנע: הרעיון הזה, במקום לאחסן את כל החומרים במחשב בכיתת הלימוד, שכל החומרים יהיו מאוחסנים באיזה שהוא מקום בבאב אללה וזה היה הרעיון עוד לפני שדיברו על איי קלאוד ועל קלאוד בכלל זה היה הרעיון.
עמרם מצנע: היום באמת מייצרים, זה מכשיר חכם, אבל מכשירים טיפשים שחוץ ממסך ואמצעי תקשורת אין להם כלום והם שואבים את מה שהם צריכים ממך.
עמרם מצנע: מורה כותבת שיעור והוא שיעור מוצלח מאוד, היא מכניסה אותו לרשת ומורה אחרת יכולה להשתמש בשיעור הזה.
עמרם מצנע: הידע כבר יש, הבעיה היא שזה עדיין טיפה בים.
עמרם מצנע: כשאתה בודק את כל אלפי בתי הספר בארץ, איפה זה קיים בפועל - - -
<שירה סרוסי: יש wi-fi בבתי הספר?
עמרם מצנע: לא בכולם, אבל בחלק גדול מהם.
עמרם מצנע: עכשיו יש בעיה חדשה, שההורים טוענים שה-wi-fi מקרין אז עכשיו יש הנחיה לחזור חזרה לטבלטים.
עמרם מצנע: מה שקורה, בכיתה של 30-35 ילדים, שכולם פותחים את הדיווייסים שלהם על wi-fi אחד ואז זה יוצר באמת סביבה אלקטרומגנטית מאוד חזקה.
עמרם מצנע: בקיצור, זה סיפור חדש.
עמרם מצנע: תחשבו על זה.
עמרם מצנע: במקום wi-fi בכיתה צריך יהיה בסוף להתחבר חזרה לטבלטים.
<בני גידלי: אני איאלץ ברשותכם להפסיק את הוויכוח המאוד מעניין הזה, כי מחכים לנו.
<שירה סרוסי: אז ממש שמחנו לארח אתכם .
<שירה סרוסי: ובאמת זה היה טיפה בים ובשמחה אם תרצו.
עמרם מצנע: מי רוצה לספר לי קצת על החזרה ללימודים?
עמרם מצנע: זה כיף לחזור ללימודים?
<תלמיד: לא.
עמרם מצנע: זה בסדר, זה מותר.
<תלמיד: זה הוא אמר.
עמרם מצנע: מי פה לא מהביישנים?
<תלמיד: מניר יצחק.
עמרם מצנע: בניר יצחק יש לי משפחה.
<תלמיד: אז כשחזרנו ביום הראשון היה אמור להיות טקס אבל הוא לא התקיים, בגלל שילדי א' לא הגיעו ביום הראשון, ואז ביום השני עשינו אותו והביאו לנו כמה סטנדאפיסטים שהצחיקו אותנו.
עמרם מצנע: למה הייתם צריכים שיצחיקו אתכם, הייתם עצובים?
עמרם מצנע: את היית עצובה?
<תלמיד: - - - מכתב תודה.
עמרם מצנע: תודה על מה?
<תלמיד: על זה שהם מטפלים בנו ושומרים עלינו.
עמרם מצנע: לאיזה שיעור אתם הכי מתגעגעים, חוץ מהתעמלות?
<תלמידים: מחשבים.
<תלמידים: תורה.
<תלמידים: שדאות והישרדות.
עמרם מצנע: אתם רוצים לשאול אותי משהו?
<תלמיד: מי אתה?
<תלמיד: באיזה עיר למדת?
עמרם מצנע: אני למדתי בחיפה.
<תלמיד: איזה ה'?
עמרם מצנע: איזה ה'?
עמרם מצנע: אני צריך להיזכר כי זה היה לפני הרבה שנים, אני חושב שזו הייתה ה'1.
<תלמיד: אה.
עמרם מצנע: לא טוב, הא?
<תלמיד: מי היו החברים שלך בכיתה?
עמרם מצנע: היו לי הרבה חברים, עד היום הם חברים שלי.
עמרם מצנע: תדעו לכם שאתם תהיו חברים להרבה שנים.
<תלמיד: כמה הייתם בכיתה?
עמרם מצנע: וואו, משהו סביב 30, אני חושב.
עמרם מצנע: זה הרבה או מעט?
<תלמיד: הרבה.
<תלמיד: אלכסנדרה, מי הוא?
<אלכסנדרה קופץ': תשאלו אותו.
עמרם מצנע: לי קוראים עמרם, אתם מכירים איזה עמרם מהתורה?
עמרם מצנע: טוב, שכחו.
עמרם מצנע: אז לי קוראים עמרם והיום אני חבר כנסת.
עמרם מצנע: אתם יודעים מה זה הכנסת?
עמרם מצנע: מי יכול לספר מה זה הכנסת?
<תלמיד/ה: הכנסת זה המקום של כל חברי הכנסת ושל ראש הממשלה.
עמרם מצנע: מי עוד רוצה להוסיף מה זה כנסת?
<תלמיד: המקום של האנשים החשובים.
עמרם מצנע: החשובים.
עמרם מצנע: כן, ומה אתה אומר?
<תלמיד: זה מקום שמתכנסים בו.
עמרם מצנע: מישהו מכם הוא בוועד התלמידים?
עמרם מצנע: יש פה ועד תלמידים?
<קריאה: יש מועצת תלמידים, אבל אנחנו עוד לא בחרנו.
עמרם מצנע: אז הכנסת זה כמו מועצת תלמידים, בכל בית ספר יש מועצת תלמידים, אז הכנסת זה כמו רק של כל המדינה.
עמרם מצנע: אני בכנסת מטפל בענייני חינוך ולכן באתי לבקר אתכם, לראות שמחנכים אתכם כמו שצריך.
עמרם מצנע: מחנכים אתכם טוב?
עמרם מצנע: וחוץ מזה אני הייתי גם ראש עיריית חיפה.
עמרם מצנע: מישהו פה היה בחיפה?
<תלמידים: כן, הרבה פעמים.
<תלמיד: הוא נולד שם.
<תלמיד: מתי היית שם?
עמרם מצנע: לפני עשר שנים.
<תלמיד: בן כמה אתה?
עמרם מצנע: אני בן 69.
עמרם מצנע: כמו הסבאים שלכם.
<תלמיד: לא, יש לי סבתא בת 99.
<תלמיד: היא עדיין חיה.
עמרם מצנע: אוה, יש לי עוד הרבה זמן עד לשם.
<תלמיד: סבתא רבא שלי גרה בחיפה.
עמרם מצנע: אז תספר לה שפגשתי אותך.
<תלמיד/ה: מאיזה מפלגה אתה?
עמרם מצנע: איזה מפלגות אתה מכיר?
<תלמיד/ה: מרצ, עבודה, ליכוד, ישראל ביתנו, יש עתיד.
<תלמיד/ה: ש"ס, הבית היהודי.
עמרם מצנע: אז אני לא מאף אחת מהמפלגות האלה.
<תלמיד/ה: היא אמרה שאתה מ'קדימה'.
עמרם מצנע: אני לא ב'קדימה'.
עמרם מצנע: שמעתם פעם על מפלגה שנקראת 'התנועה'?
עמרם מצנע: אז אני במפלגה הקטנה הזאת.
עמרם מצנע: מי עוד רוצה להגיד משהו או לשאול?
<תלמיד/ה: מה התפקיד שלך בכנסת?
עמרם מצנע: בכנסת אני יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.
<תלמיד: אתה יכול להאריך לנו את החופש?
<תלמיד: יש לך אישור להיכנס לכנסת?
עמרם מצנע: יש לי אישור להיכנס לכנסת, כן.
עמרם מצנע: וגם אתם יכולים לבוא לבקר בכנסת.
עמרם מצנע: הכנסת זה מקום פתוח.
עמרם מצנע: טוב, אנחנו נשאיר לך אותם.
עמרם מצנע: יופי, ילדים, תודה רבה לכם ושיהיה לכם יום לימודים נחמד.
עמרם מצנע: (המשך הסיור בכיתות).
<אלכסנדרה קופץ': אין עבודה, מה שאתה רואה כתוב על הלוח זה בדרך כלל המערכת או שיעורי בית שרוצים שילדים יכתבו מיד במחברת, אבל העבודה פה עם לוחות חכמים, המורות השתלמו, אנחנו השתלמנו במשך שלוש שנים, אנחנו מבתי הספר שנכנסו לדור 3 עוד לפני תכנית התקשוב והדבר היחיד שלא הכנסנו עוד לגמרי זה ספרים דיגיטליים.
<אלכסנדרה קופץ': אנחנו עובדים ביחד, אנחנו עדיין מאמינים בנייר ובספר.
עמרם מצנע: כן, אני גם חושב שהספרים יישארו.
<אלכסנדרה קופץ': כל הספרים שאנחנו מחליפים/קונים הם כולם מתוקשבים, כך שעבודה של המורות בכיתות היא אל מול הלוח החכם.
<אלכסנדרה קופץ': יש לנו שתי מורות למחשבים, אנחנו ממשיכים לתת שיעורי תקשוב מכיתה א' ועד ו', כל ילד מקבל שיעור בשבוע של מחשב.
<אלכסנדרה קופץ': כל התכניות, איך לעבוד.
עמרם מצנע: אתם מרושתים עם wi-fi בבית הספר?
<אלכסנדרה קופץ': אנחנו מרושתים.
עמרם מצנע: כי עכשיו צומחת בעיה בכמה מקומות בארץ, של הורים שחרדים מה- wi-fi.
<אלכסנדרה קופץ': אנחנו מאוד מתוקשבים, אבל פה יש אמירה ברורה של אין טלפונים ניידים בתוך בית הספר.
עמרם מצנע: הם לא באים עם הטלפונים, או שהם לא משתמשים?
<אלכסנדרה קופץ': הם באים, הם לא משתמשים, בתוך התקנון הבית ספרי כתוב שאסור להשתמש.
<אלכסנדרה קופץ': הילדים צריכים את זה כי הרבה פעמים הם הולכים מפה לחוגים ואז ההורים מפחדים שיפסידו את ההסעות, הכול פה בהסעות, אז מי שמפסיד זה מאוד בעייתי, אבל בעיקרון הילדים יודעים, זה בתקנון, הם מגיעים, זה בתוך התיק.
<אלכסנדרה קופץ': אם הם רוצים להתקשר יש מזכירות, יש מחנכות, אנחנו לא מאשרים להביא טבלטים מהבית.
<אלכסנדרה קופץ': כל מה שיש לנו זה מכאן ויש לנו, אז אם הילדים צריכים יש לנו מספיק - - -
עמרם מצנע: אתם בית ספר בניהול עצמי.
<אלכסנדרה קופץ': בניהול עצמי כבר הרבה שנים, לא בפאזה החדשה.
<אלכסנדרה קופץ': אבל אנחנו בניהול עצמי כמעט מהקמת בית הספר.
<אלכסנדרה קופץ': השנה אנחנו 25 שנה.
<יעל אדר: אנחנו השנה נכנסים להכשרה של בתי הספר למעבר לניהול עצמי.
עמרם מצנע: יש לך חשבון בנק?
עמרם מצנע: אפשר לשאול כמה כסף יש לך שם עכשיו?
<אלכסנדרה קופץ': אנחנו עכשיו מתחילים לקחת את הכספים מההורים.
עמרם מצנע: ההורים משלמים פה לבית הספר, זה לא דרך הקיבוצים?
<אלכסנדרה קופץ': דרך הקיבוצים.
עמרם מצנע: במסגרת של?
<אלכסנדרה קופץ': אנחנו מציעים אפיק ואם הקיבוצים עובדים - - -
עמרם מצנע: אבל בניהול העצמי אפשר ליצור קופה יותר גדולה מאשר רק תשלומי הורים, לא?
<יעל אדר: הם עוד לא נכנסו רשמית, הם די בכיוון.
<יעל אדר: הם מנוהלים כמעט עצמית.
<יעל אדר: באשכול אין ניהול עצמי, כן השנה אנחנו נכנסים להכשרה, חתמנו על ההסכם.
עמרם מצנע: זה בכלל מעניין, גם המעבר, גם בתנועה הקיבוצית איך זה עובד.
<יעל אדר: יש לנו פה מגוון של בתי ספר.
עמרם מצנע: אבל הגבייה היא דרך הקיבוץ?
עמרם מצנע: הקיבוץ גובה מההורים?
<יעל אדר: רוב הקיבוצים פה עוד שיתופיים.
<אלכסנדרה קופץ': אנחנו מתנהלים מול מנהלי הקהילות, מול הגזברים בתחום הכספי.
<אלכסנדרה קופץ': זה מאוד מאורגן, משלמים בשלושה פיקים, מאוד מסודר.
עמרם מצנע: בחיפה, אני זוכר, כשהיינו בראשית הניהול העצמי, המנהלות הרבה פעמים לא היו אוהבות לספר כמה יש להן.
עמרם מצנע: הם אספו הרבה כסף.
<אלדד גד סעד: כמה נשאר להם בסוף שנה?
עמרם מצנע: נשאר להם הרבה כסף.
עמרם מצנע: כל פעם היו באות והיו אומרות 'אנחנו רוצות את זה וזה', אמרתי 'תגידו כמה כסף יש לכם, תקנו לבד', כי זו הבעיה.
<יהודית גידלי: ומה הם עשו עם היתרות?
עמרם מצנע: הם שומרים.
<יעל אדר: אנחנו עוד לא בניהול עצמי.
<יעל אדר: יש להם חשבון בנק, אבל יש להם גם חשבון ברשות ויש חוב שאנחנו מעבירים ומשחקים ומתנהלים איתו.
<יעל אדר: בשנה הבאה כולם יהיו בניהול עצמי.
עמרם מצנע: תגידי, בעניין של גזענות, ערבים ויהודים.
<אלכסנדרה קופץ': יש לנו בבית הספר הזה גם ילדים ערבים.
עמרם מצנע: מאיפה הם באים?
<אלכסנדרה קופץ': יש לנו רופאים, אחים, אחיות, שגרים בקיבוצים, יש לנו פה חמישה ילדים שאו רק האבא ערבי או שניהם וזה טבעי לנו.
עמרם מצנע: אבל המלחמה הזו לא יצרה איזה, 'הערבים', 'אנחנו', המלחמה.
<אלכסנדרה קופץ': עוד לא שמענו ואנחנו מאוד מקפידים בבית הספר הזה לדבר על - - - הערכים שלנו בתוך התלב"ס הבית ספרי הם שוויון, שונות ושייכות.
<אלכסנדרה קופץ': ככה בנוי התלב"ס שלנו.
עמרם מצנע: מה זה תלב"ס?
<אלכסנדרה קופץ': תכנית הלימודים הבית ספרי שהיא תכנית שלנו.
<אלכסנדרה קופץ': היא מושתתת על מולדת וחברה.
<אלכסנדרה קופץ': זה היה לנו מאוד חשוב שזה יהיה מושתת על זה ואנחנו בחרנו את הערכים שמתאימים לנו והם נכונים לנו ואנחנו עובדים על פי זה כל הזמן.
<אלכסנדרה קופץ': בכל מקום, בכל חג, בכל אירוע.
<אלכסנדרה קופץ': הכול זה שוויון, שונות ושייכות, כי גם אנחנו, מעצם זה שכל ילדי הקהילה בבית יש פה שוויון, יש שונות ויש שייכות והשייכות שלנו היא מאוד גדולה.
<אלכסנדרה קופץ': זה בית ספר מאוד בית, מאוד משפחתי וזה נותן לנו את הכוח.
<אלכסנדרה קופץ': זה נותן לנו את הכוח עכשיו להתמודד עם כל מה שקרה.
<אלכסנדרה קופץ': הביחד, המשותף.
<יעל אדר: יש לנו התנהלות של מה קורה בבית הספר ומה קורה ביישוב.
<יעל אדר: היישובים שלנו כרגע בשלבי מיגון הבתים, בחלק מהיישובים האלה - - - יש איזה שהוא חשש דווקא - - - יש פניות 'תחליפו קבלנים, לממ"דים תחליפו קבלנים, תביאו סינים, אנחנו חוששים ליישוב'.
<יעל אדר: הורה יוצא לעבודה, הילד חוזר מבית ספר, אם יקרה משהו.
<יעל אדר: אז השיח קיים ברמת החשש, אבל לא ברמת להראות לערבים.
עמרם מצנע: אומרים שהספרים פה קונים במרוכז.
<יעל אדר: כל בתי הספר שלנו, כבר 20 שנה ויותר יש את פרויקט השאלת ספרים.
<יעל אדר: למרות שהמשרד נכנס אליו בשנתיים האחרונות אנחנו מאז ומתמיד בכל בתי הספר.
<קריאה: איזה שקט פה.
<יעל אדר: תדעי לך שבמלחמה כמובן זה היה רועם, המון כלים והתותחים והשקט הזה, יש בו משהו שהוא גם חזרה לשגרה, אבל אצלנו זה גם עדיין רמת הדריכות.
<יעל אדר: אנחנו עוד לא במקום שיש שקט.
<יעל אדר: אבל הגיע לכאן איזה שהוא חבר שאנחנו עובדים, חבר לעבודה, והוא אמר 'השקט, חזרתי אליכם למדבר, זה השגרה שאני רגיל'.
עמרם מצנע: שקט רועש.
<יעל אדר: האוכלוסייה פה בחשש מאוד גדול.
עמרם מצנע: זה גם היה די מוזר שהמערכה הייתה בחופש, אז לא - - -
<יעל אדר: אבל היה חשש מאוד גדול לחזרה ללימודים.
<אלכסנדרה קופץ': קודם כל לחלק מהמקום בכלל לא יכולנו לגשת.
<אלכסנדרה קופץ': בית הספר היה במשך חודשיים של המלחמה בסיס צבאי, אנחנו אירחנו פה ועשינו את זה מכל הלב, זה מה שיכולנו לתרום למלחמה.
<אלכסנדרה קופץ': היו פה כ-500 חיילים מכ-8 יחידות שונות.
עמרם מצנע: כן, היתרון שהוא ממוגן.
<אלכסנדרה קופץ': הוא היה ממוגן, אז הם יכלו להיות פה וזה היה נפלא.
עמרם מצנע: אבל אני מתרשם שבן לילה כל החיילים התאדו.
<אלכסנדרה קופץ': כן, הם היו חודש וחצי ו - - -
<אלדד גד סעד: בהפסקת האש הייתה לנו ה - - -
<אלכסנדרה קופץ': ביום חמישי האחרון לפני הפסקת האש, שאחר כך מיד חזרנו ופתאום נשארנו בלי.
<אלכסנדרה קופץ': כשאמרו ש - - -
עמרם מצנע: זהו, אני מבין שהייתה הרגשה - - -
<אלכסנדרה קופץ': כן, אמרו שכאילו נגמר, הם השתחררו כולם, עד יום חמישי כולם יצאו וחזרנו.
<אלכסנדרה קופץ': ביום ראשון עוד הייתה הפסקת אש של 72 שעות, לא הספקנו ואז פתאום - - - אבל באמת אני אראה לכם, אנחנו בית ספר שיש בו המון דברים מיוחדים.
<אלכסנדרה קופץ': קודם כל האוכלוסייה והמורים, זה הכי הכי הכי מהכול וכל מהשיש פה, אני רוצה להגיד לך, זה לא הכסף, הכסף עוזר, אבל יש פה צוות נפלא שכל מה שאתה רואה זה נעשה מתוך האנשים, מתוך בית הספר.
<אלכסנדרה קופץ': מכיוון שהמון שנים גם לא יכולנו לצאת החוצה, הנסיעות ואי אפשר פה, אי אפשר שם, אז יצרנו בתוך בית הספר מקומות שהילדים יכולים לעשות למידה חוץ כיתתית בתוך בית הספר.
עמרם מצנע: בתוך הגדר.
<אלכסנדרה קופץ': בתוך הגדר.
<אלכסנדרה קופץ': בשלב האחרון של המיגון, כשגם היו לנו כספים לשיפוץ החצר, יחד עם רשות העתיקות בנינו את גן העתיקות, כשהוא נכנס לתוך תכנית הלימודים, גם של תנ"ך, גם של חינוך סביבתי.
<אלכסנדרה קופץ': אנחנו בית ספר שמטייל, כל תלמיד פעם בשלושה שבועות יוצא לטיול, שהוא גם נמצא בתוך - - - זאת אומרת לא סתם יוצאים לטייל, יש תכנית מאוד מסודרת שהיא מובנית בתוך התכנית הבית ספרית.
<אלכסנדרה קופץ': הילדים פה, למשל בזמן המסיק, אנחנו מנקים קודם את מטע הזיתים שיש ליד המועצה, הילדים אחר כך עושים מסיק זיתים, מביאים, אנחנו מכינים פה שמן זית וזיתים ואחר כך עם הגפן עושים יין, יש גינה לימודית, יש חממה אקולוגית ובכל הצד האחורי בעצם הבאנו את כל הנושאים לתוך בית הספר, שזה לא התחיל ממני, זה התחיל מאז המנהלת הראשונה של בית הספר ואנחנו כל שנה מוסיפים ומשפצים.
<אלכסנדרה קופץ': אתה רואה, מורה לחינוך סביבתי, להכרת הסביבה.
<אלכסנדרה קופץ': הוא כבר יצא עם הילדים.
<אלכסנדרה קופץ': אנחנו עשינו פה חלק מהתכנית המיוחדת של ההפגה, שמוציאים כל שעתיים שכבה אחרת ועושים איתם שיעור בחוץ, אז אתה רואה חצבים, פרדס, שבעת המינים, הילדים בשבועות הקרובים כבר בחממה החיצונית ישתלו ירקות, בתוך החממה, אחר כך יעשו חקר, הגדולים והקטנים, לכל אחד יש את החלק שלו.
עמרם מצנע: נראה פסטורלי.
<אלכסנדרה קופץ': כן, בדיוק סיפרתי לו על נדב, שהם עכשיו עושים שכבתית, ברוחב, שעתיים של חינוך סביבתי, משהו נוסף, משהו אחר.
<אלכסנדרה קופץ': החצבים שלנו כבר פורחים, הם התחילו לפרוח אצלנו ביולי.
<אלכסנדרה קופץ': זה מדהים.
עמרם מצנע: התבלבלו.
<יהודית גידלי: לא, בירושלים השלכת מתחילה ב-1 באוגוסט.
<יעל אדר: אני חושבת שנבוא לירושלים בקיץ.
<יהודית גידלי: בכל השנה
<יעל אדר: לא, את אשכול אנחנו לא עוזבים, אבל לקיץ אפשר.
עמרם מצנע: ירושלים זה נחמד לבקר.
<יהודית גידלי: תראה, מישהו צריך לגור בכל מקום.
<אלכסנדרה קופץ': אם אתם רוצים להתקרב לשיעור אפשר.
עמרם מצנע: כן, בואי נשמע, נפריע להם.
<אלכסנדרה קופץ': הילדים בכיתה ב'.
<קריאה: בוקר טוב.
<קריאה: נראה מי אמיץ וטועם בצל.
<קריאה: לא בסלט.
<קריאה: מי אמיץ וטועם בצל ללא סלט?
עמרם מצנע: מה מחלקים שם?
<אלכסנדרה קופץ': מה נדב נותן לכם?
<תלמיד/ה: בצל.
<אלכסנדרה קופץ': בצל של מה?
<תלמיד/ה: לאכול ככה.
<אלכסנדרה קופץ': אבל איזה בצל?
<נדב-מורה: בצל של חצב.
עמרם מצנע: מה, אוכלים אותו?
<אלכסנדרה קופץ': בצל של החצב או בצל רגיל?
<נדב-מורה: מה אתם אומרים, זה בצל של חצב?
<נדב-מורה: בצל של חצב אסור לאכול, הוא רעיל, נכון?
<נדב-מורה: ואתם יודעים איזו חיה יחידה יכולה לאכול אותו?
<נדב-מורה: דורבן.
<נדב-מורה: רק הדרבן מצליח לאכול אותו.
<קריאה: אז מי היה אמיץ וטעם בצל בלי סלט?
<תלמיד: אני, אני.
<נדב-מורה: לשבת, שנוכל להמשיך.
<אלכסנדרה קופץ': יש לנו גם קוריאנים.
<נדב-מורה: הכול קוסמופוליטי.
עמרם מצנע: זה לא מה שהיה פעם.
<יעל אדר: נקודת תצפית קטנה מכאן.
<יעל אדר: מה שמול היד שלי זה הלולים של קיבוץ ניר עוז.
<יעל אדר: הרצועה זה חירבת עזאת.
עמרם מצנע: הידועה.
<יעל אדר: כן, הם ממש יושבים מול ניר עוז, נירים.
<יעל אדר: אתה באת מהקו הזה, שכיסופים הוא בהמשך.
<יעל אדר: זה נקרא כביש הפרסה, בגלל הצורה של פרסה.
<יעל אדר: אתה התחלת בכיסופים, עין השלושה, בהמשך זה נירים ניר עוז.
<יעל אדר: זה הכביש, אלה היישובים צמודי גדר.
<יעל אדר: אנחנו כאן 4.5, 4.7 מהגדר.
<יעל אדר: בכל השדה שפרוס פה מול עיניך היה תותחנים.
<אלדד גד סעד: היה רעש בלתי נסבל.
<יעל אדר: גם המראה, מילא, אבל רעש בלתי נסבל במועצה.
<יעל אדר: כל תותח שירה.
<יעל אדר: אמרו לי 'את רגילה ואת קופצת כל הזמן'.
<קריאה: איך אתם מתמודדים עם השקט?
<קריאה: אני לא מבינה.
<יעל אדר: אמרתי שאנחנו עדיין דרוכים בשקט הזה.
עמרם מצנע: משעמם להם עכשיו.
<יעל אדר: אנחנו עוד לא נהנים ממנו, אנחנו דרוכים.
<אלכסנדרה קופץ': לא, כל דלת שנטרקת וכל - - -
<יעל אדר: אתמול כאן מישהו אמר משהו ואני שמעתי צבע אדום.
<יעל אדר: אנחנו נורא דרוכים מהשקט, עדיין, אבל בשמחה אנחנו נרצה להתרגל אליו.
עמרם מצנע: ב-1967, אתם עוד לא הייתם, עוד אף אחד מכם - - -
<קריאה: מה לא היינו?
עמרם מצנע: אני הייתי ב-67' קצין צעיר בשריון, חטיבה 7, וחנינו באזור גבולות ואני זוכר עד היום, המלחמה פרצה בשמונה, זו שעה לא רגילה לפתיחות מלחמה וחצינו את הכביש ואוטובוסים של המועצה נסעו עם תלמידים, כי זה היה די הפתעה.
עמרם מצנע: היינו צריכים לרדת, לעצור אותם, לחצות את הכביש.
עמרם מצנע: נכנסנו יותר דרומה, בכיוון של חין יונס.
עמרם מצנע: כשראיתי בטלוויזיה את הטנקים חוצים את הכבישים זה הזכיר לי - - -
<יעל אדר: זה מה שהיה, כל הצמיגים על הכבישים.
עמרם מצנע: ממש דה ז'ה וו.
<יעל אדר: מי שחצה פה באמת זה הטנקים, משאיות ורכבי הביטחון, אזרחים פחות נסעו בימים אלה.
<יעל אדר: אבל ההרס בשדות, כל האדמות הפכו לפודרה, זה שיקום של שנתיים כדי לגדל שם.
<יעל אדר: אם אתה רוצה להרגיש מה זה דלת ממוגנת.
<אלכסנדרה קופץ': אם אתה רוצה לפתוח את הדלת, תבין מה זה מיגון.
<אלכסנדרה קופץ': כשילד צריך לפתוח את הדלת כדי - - -
<יהודית גידלי: הוא מצליח?
<אלכסנדרה קופץ': זה קשה, אני מתאמצת מאוד.
עמרם מצנע: המזכירות לא נמצאות בשביתה?
<קריאה: לא אצלנו.
<יעל אדר: אני רוצה בכלל לומר לך שבאשכול, כשיש שביתות של הסתדרות המורים, אנחנו תמיד אומרים שאנחנו ביום השני, ביום הראשון אנחנו לא מצטרפים לשביתה, כי רובן מסתיימות בסוף היום הראשון, אנחנו לא רוצים ל - - -
עמרם מצנע: אני יודע שלמזכירות יש, לא שביתה כללית אלא - - - בהחלט מרשים.
עמרם מצנע: אנחנו אורחים לרגע ורואים וסופגים את האווירה.
<קריאה: אני רוצה להגיד שחברי ילדות שלנו עברו מירושלים לניר יצחק והם מאוד מאוד מרוצים מכל מה שקורה פה.
עמרם מצנע: אבל באמת העוצמה של הקיבוצים הייתה בדרך כלל נושא החינוך והמועצות מאוד מעורבות.
<רותי אהרוני: אבל מה שקרה הוא שבשנים האחרונות הם גם הצליחו להרים את רמת ההישגים במובן הזה של התייחסות גם בשיפור הערכי, התערות בתפיסה הארצית בכלל, ביעדים בכלל ולא רק כקומונה בפני עצמה, אלא יש כאן - - -
עמרם מצנע: אני מעריך שהאתגרים הם הרבה יותר משמעותיים ממה שהיו פעם.
עמרם מצנע: זה לא מובן מאליו.
<רותי אהרוני: התפיסה הקיבוצית הערכית, זה מה שכיף.
<יעל אדר: אחד האתגרים המרכזיים שלנו כרשות זה איך לדבר קהילה ולא לדבר קיבוצים מושבים.
<יעל אדר: אצלנו זה 32 יישובים כשבערך מחצית קיבוצים, מחצית מושבים, בתוכם 3 יישובים קהילתיים ובתוך הקהילתי אחד זה הדתיים של שלומית, זה גרעין שקמו ב-2011 ומתוך המושבים, שזה יישובים חקלאיים, שניים זה מפוני גוש קטיף.
<יעל אדר: כלומר היה מגזר הקיבוצים והמושבים, עכשיו גם המגזר הדתי, שהוא לא היה באשכול.
<יעל אדר: אז באמת האתגרים שלנו זה איך לדבר קהילה.
<יעל אדר: אנחנו מתקדמים מאוד יפה.
<יעל אדר: בית הספר שנלך אליו, בעבר היה בית ספר תיכון קיבוצים ובית ספר תיכון מושבים וזו השנה השישית שזה תיכון משותף.
עמרם מצנע: אני חושב שמערכה צבאית כזו יוצרת יותר קשר, בקהילה?
עמרם מצנע: יותר מחוברוּת.
עמרם מצנע: כי אשכול אשכול אשכול היה הרבה מאוד גם בתקשורת וזה נתן - - -
<יעל אדר: יש אחדות בקהילה.
<רותי אהרוני: מה הוא שידר באמת?
<רותי אהרוני: כשאומרים אשכול?
עמרם מצנע: הוא שידר קודם כל מיוחדות - - -
<רותי אהרוני: כן, אבל צורת התיישבות נניח - - -
עמרם מצנע: התנועה הקיבוצית בעיקר.
עמרם מצנע: פחות מושבים.
עמרם מצנע: גם המושבים שנמצאים, אני מבין, בקו שני, הם פחות היו בתקשורת.
<יעל אדר: באופן מקרי רוב הקיבוצים הם מערבית ל-232.
עמרם מצנע: אבל זה לא מקרי, כי הקמת הקיבוצים הייתה בעצם יצירת גבול אנושי.
עמרם מצנע: המושבים התחילו קצת אחרי זה.
<יעל אדר: לא, יש גם את גבולות, צאלים ואורים, שהם מאוד מזרחית, שהם בטווח ה-15.
<יעל אדר: יש לנו באמת פה מהכול.
עמרם מצנע: זה שידר מיוחדות, זה שידר קהילתיות.
<יעל אדר: אני מרימה אותם.
<אלכסנדרה קופץ': תודה רבה שהגעתם אלינו, אני אשמח גם לראות אותך בימים של חגיגה ושמחה.
עמרם מצנע: לא, באמת באנו ורוצים לראות שגרה.
<אלכסנדרה קופץ': אנחנו שמחים שביקשת לבוא היום ולא ביום הראשון.
<אלכסנדרה קופץ': (בית ספר נופי הבשור)
<זמירה בן יוסף: שלום.
<זמירה בן יוסף: זה המבנה היחיד שהוא לא ממוגן, יש בו רק מקלט, אבל כל הדבר הזה ממוגן.
<זמירה בן יוסף: תראו איזה יופי, מקלטים עם אווירה פסטורלית.
עמרם מצנע: בחופש לא היו לימודים.
<זמירה בן יוסף: נכון, אבל היינו פה הזמן.
עמרם מצנע: אבל חוויתם חוויה גם תוך כדי הלימודים של אזעקות?
עמרם מצנע: טרם המלחמה?
<זמירה בן יוסף: בוודאי.
<זמירה בן יוסף: הסלמות יש כל הזמן.
<זמירה בן יוסף: גם כשלא מודיעים בתקשורת.
עמרם מצנע: כן, אבל החוויה הזו של בית ספר כשיש אזעקה.
<זמירה בן יוסף: הרבה פעמים פשוט צוות ההנהלה עומד בשער, מברך אותם ואומר 'בוקר טוב' ואומר 'היום 15 שניות'.
<זמירה בן יוסף: הילדים יודעים.
<זמירה בן יוסף: זו מין סיסמה כזו.