GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: כמוכם, הייתה בוועדה ממונה די הרבה זמן - - -
<אבי ביתן: שש שנים.
עמרם מצנע: ומתמודדת עם סדרי עדיפויות נכונים ועוזרת ומסייעת ובמקום שבו, הרי הרשות הכי קרובה גם לאזרח, לתושב, כמו שירושלים עשו.
עמרם מצנע: ירושלים - אף אחד לא כפה עליהם לפתוח באחד בספטמבר והם החליטו על סדרי עדיפויות ועשו את זה.
עמרם מצנע: על כן, אין ספק שזו מערכת גדולה מאד, אבל אפשר לפתור אותה.
עמרם מצנע: ואם תחשבו שיש בעיות קשות בנושא מזון, אני בטוח שמר הלפרין, שהוא בעצם הממונה במשרד החינוך על כל המערכת הזאת וגם אנחנו – נהיה קשובים כדי לפתור את הבעיות האלה.
<אבי ביתן: אני סיימתי, אלא אם כן יש שאלות.
עמרם מצנע: שלמה ברלינט, בבקשה.
<שלמה ברילנט: כן, שלום וברכה.
<שלמה ברילנט: שלמה ברלינט מהחברה למשק וכלכלה.
<שלמה ברילנט: אנחנו עובדים בעיקר במגזר החרדי בכל הערים, 10 ערים, בעיקר במגזר החרדי.
<שלמה ברילנט: מה שקורה אצלנו בפועל, רציתי לעדכן את הוועדה, אנחנו התחלנו לעבוד כבר בחול המועד, איך שיצא הקול הקורא, אפילו שבמגזר החרדי לא עובדים בחול המועד, אבל לאור חשיבות העניין, גם בחול המועד עבדנו, גם במוצאי שמחת תורה, שעה אחרי החג כבר התאספנו לראות איך פותרים את הבעיות, איך מקדמים את הדברים, במשך הלילה.
<שלמה ברילנט: אצלנו זה קצת יותר מורכב, כיוון שהגנים ובתי הספר לא שייכים לעירייה אלא הם מוכר שאינו רשמי, ולכן יש איזה הליך נוסף בתוך התחנה הזאת, שהם צריכים לעבור.
<שלמה ברילנט: אני יכול להגיד שכמעט 90% מההורים קיבלו מכתב רישום.
<שלמה ברילנט: נפתחו שלושה מוקדי רישום, כדי שזה יהיה טלפוני, כדי שהתשלום יזרום בצורה מהירה, בצורה טובה.
<שלמה ברילנט: אנחנו מעריכים שבתחילת השבוע הבא ייפתחו כבר המסגרות, כיוון שרצינו לבצע את תהליך הרישום בצורה נכונה ולא שההורים ישלחו פתקים ואז נחפש את הכסף ואז הכל יקרוס וייווצרו גרעונות לעירייה, לזכיינים והכל פה יקרוס.
<שלמה ברילנט: עשינו בצורה מסודרת, כל ילד נרשם בצורה מסודרת כדי שהכל ייפתח בצורה תקינה וגם נוכל להתקדם הלאה.
<שלמה ברילנט: אנחנו מעריכים שבשבוע הבא אנחנו נפתח.
<שלמה ברילנט: יש לנו שיתוף פעולה כמשכ"ל עם העיריות, עם משרד החינוך באון ליין, כל שעה, גם בלילות, גם בימים ואנחנו מקווים שתהיה בשורה בתחילת שבוע הבא כבר, סוף שבוע הזה, תחילת השבוע הבא כבר המסגרות ייפתחו בעזרת השם.
<שלמה ברילנט: רק נקודה לגבי בעיית האוכל, אני חושב שהם מאד טועים בגישה, כי גם אצלנו אני יודע שאנחנו מורכבים מהרבה ערים והיו בעיות עם אוכל ובכל דיון כמעט שמתאספים, הרשויות מדברות על האוכל ומעולם לא שלחו רשות ואמרו לה לא מעניין מה את אומרת.
<שלמה ברילנט: בהחלט טיפלו, אבל כמובן שברגע שמנסים, וגם אצלנו, גם במגזר החרדי - שיש כמה זכיינים כמובן עם מהדרין – אין לרשות אפשרות להגיד מי הספק, כי זה יוצר בלגן ואנרכיה, אלא משרד החינוך מחליט ואם יש תלונות ענייניות – הרשות יודעת לעשות את הדרך הזאת וזכיין רוצה לעבוד, הוא בהחלט משתפר כי הוא יודע שהוא עף הביתה מאד מהר והעיפו זכיינים הביתה, ויש אנשים שפשטו את הרגל בגלל שזרקו אותם.
<שלמה ברילנט: וזה לא הפריע כלום, כי אם מישהו לא מספק אוכל טוב אז הוא צריך ללכת הביתה.
<שלמה ברילנט: ונכון, גם הילדות שלי בצהרונים וקשה עם האוכל.
<שלמה ברילנט: קשה עם האוכל בגלל שהן רוצות צ'יפס ונקניק, כמו שיושב הראש אמר, ומה לעשות?
<שלמה ברילנט: הן התרגלו.
<שלמה ברילנט: דרך אגב, הן מאד התרגלו לאכול בריא וזה דבר טוב.
<שלמה ברילנט: תודה רבה.
<זיאד עויסאת: שלמה, אצלכם לא העבירו ילדים באמבולנסים לבתי חולים.
<זיאד עויסאת: אצלנו בפורדיס ובאום אל פאחם - - -
<שלמה ברילנט: עם ספינים אני לא יודע להתווכח.
<שלמה ברילנט: בשביל ספינים יש יושב ראש.
<שלמה ברילנט: אני לא מבין ספינים.
עמרם מצנע: מה שאנחנו מנסים לומר זה שיש דרך להחליף ספקים שלא עומדים בדרישות.
עמרם מצנע: חיים, אתה רוצה להוסיף עוד משהו?
<חיים הלפרין: לא, לא, אני חושב שאת ההערה שלי בלשון שאלה אמרתי.
<חיים הלפרין: הסוגיה היא פה לא איכות האוכל בכלל.
עמרם מצנע: טוב, אני רק רוצה לחזור על כמה דברים שנאמרו לטובת הסיכום.
<ישראל אליסף: אפשר להגיד עוד שתי הערות?
<ישראל אליסף: עוד משהו אחד שנזכרתי, שהגיע אלי.
<ישראל אליסף: אני אשמח שאולי שלמה ברילנט יתייחס אליו.
<ישראל אליסף: בשני המגזרים, בנושא התשלום, עד כמה שאני הבנתי אפשרו בכרטיס אשראי ולא לכולם יש כרטיס אשראי, אז מה הפתרון שאתם נותנים לזה.
<ישראל אליסף: ולגבי בעיית האוכל, וזה מתקשר לישיבה הקודמת שהיינו בה ביחד, כבוד יושב הראש.
<ישראל אליסף: קודם כל לגבי המגזר, אני חייב להגיד שבירושלים, אם אני מדבר עכשיו בכובע של ירושלים ואני חייב להגיד שהייתה לנו אוזן קשבת במשרד החינוך, צריך לשים את זה על השולחן.
<ישראל אליסף: בירושלים יש מהמגזר.
<ישראל אליסף: בכל מזרח ירושלים יש היום צהרונים והאוכל שמתאים למערב העיר לא בהכרח מתאים למזרח העיר.
<ישראל אליסף: ואני יודע שבמשרד החינוך והבנו נכון, חיים, הובל פרויקט של תזונה בריאה והייתה גם חשיבה על המגזר ברעיון של להביא אפילו תבלינים – עד רמה כזאת – תבלינים ובשלנים וכו' מהמגזר, שיוכלו לתת מענה למגזר, כי לצורך העניין האוכל שטעים לילדים שלי לא בהכרח יהיה טעים לאותם ילדים שרגילים לאוכל אחר.
<ישראל אליסף: אז קודם כל אני מציע, כדי לעשות פה איזה שהוא מיקסום של הישיבה הזאת, אני חושב שמעבר לישיבות עם הרשויות, יש פה פורום מכובד שטרח והגיע מהצפון והם מלאים, אתה רואה שהם מלאים, הבטן מלאה על הנושא הזה, תרתי משמע, אני חושב שאפשר גם לשבת עם ועדי ההורים ולשמוע אותם.
<ישראל אליסף: אני יודע שמשרד החינוך יודע לעשות את זה.
<ישראל אליסף: לגבי הפיקוח על המזון, וזה מה שאמרתי שקשור לישיבה הקודמת שהיינו בה, בנושא של חוק הפיקוח על המזון ואז הזכרת שצריכים להצטמצם רק לנושא שלא הכניס בתוכו את נושא הצהרונים ולטעמי זה חבל, הנה רואים דוגמא למה - --
<חיים הלפרין: זו דוגמא לא נכונה.
עמרם מצנע: כן, אבל אני רוצה להזכיר שבתוך המכרזים, שבעצם עושים, מכניסים פנימה עמידה בחוק, למרות שהחוק באמת לא כולל אותם ועל כן אפשר להתמודד עם זה.
<ישראל אליסף: אני מסכים, אבל צריך לקחת דבר אחד בחשבון וראינו.
<ישראל אליסף: אני חייב להזכיר לחיים, השנה היה לנו בלגן שלם בנושא האוכל, כשבסופו של דבר ברוך השם התברר כאזעקת שווא בסופו של דבר - - -
<חיים הלפרין: אל תגיד היה בלגן, תגיד אנחנו עשינו בלגן והתברר שלא הייתה סיבה.
<ישראל אליסף: סליחה, לא מקבל את ההגדרה הזאת.
<ישראל אליסף: קודם כל זה לא אנחנו, היו שם הרבה.
<ישראל אליסף: אני לא לבד.
<חיים הלפרין: אני אומר שאתה נציג.
<ישראל אליסף: אני נציג, אבל אני לא עשיתי לבד את הבלגן, אבל שום פעם - - -
עמרם מצנע: זה לא משנה מי עשה, אבל העובדה היא שזו הייתה אזעקת שווא.
<ישראל אליסף: בסדר, בסדר, אבל כבוד יושב הראש, אם אתה היית בא לקחת את הנכד שלך מגן והיית רואה בצלחת משהו שהיה נדמה לך שהוא תולעים – היית עושה בלגן.
עמרם מצנע: ישראל, אף אחד, תראו, מזון בריאותי זה א' ב'.
עמרם מצנע: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו בכלל לזלזל בכללים של שמירה על בריאות ולכן טוב שטיפלו בזה.
<ישראל אליסף: אני מסכים, אבל אני רק רוצה להזכיר משהו כי העליתי את זה וזו בדיוק הנקודה.
<ישראל אליסף: זה נכון שבתוך המכרזים צריכים גם לפקח על המזון, אבל מה – מי שמפקח על המזון, לפחות, ואני לא יודע מה קורה השנה, אני יודע לגבי שנה שעברה, מי שסיפק את המזון היה אחראי גם על הפיקוח, הפיקוח היה מטעם החברה שהזמינה את המזון ואני רואה בזה איזה שהוא מקום לניגוד עניינים.
<ישראל אליסף: נראה לי, ושוב פעם, זה אותו דבר מה שאמרנו גם בדיון על הפיקוח על המזון וזה כן נכון.
<ישראל אליסף: זה כן נכון.
עמרם מצנע: טוב, אוקיי, הנקודה ברורה.
עמרם מצנע: בואו, אני לא רוצה להפוך את זה לישיבה על ה - - -
<עמאד אבו חוסין: זה גם לא מקובל שמי שמפקח הוא אותו - - -
עמרם מצנע: החוק עבר פה הרבה מאד גלגולים והוא חוק שיחייב את כולם לפעול על פיו, וגם הצהרונים, שבגלל סיבות משפטיות לא יכלו להיכנס לתוך החוק שהוא חוק אחראי עליו משרד החינוך, גם הצהרונים – המכרזים שיוצאים לספקי מזון – מחייבים אותם במכרז לעמוד בתנאי החוק.
<ישראל אליסף: אבל מי מפקח עליהם?
עמרם מצנע: חברים, חברים, מי מפקח על מסעדה סתם של היום שאתה הולך לאכול בה?
עמרם מצנע: יש חוקים ומי שלא עומד בחוקים – נענש.
<עמאד אבו חוסין: אדוני, אבל יש צעקה - - -
עמרם מצנע: אבל אני הבנתי אתכם.
עמרם מצנע: אדוני, זה שכל פעם תדפדף לי בחוברת הזו, זה לא יעשה פיתרון.
עמרם מצנע: ועדת החינוך היא לא הכתובת לכל מקום שבו צריך להיפתר נקודתית.
עמרם מצנע: ואמרתי לכם עוד פעם, אם אתם חושבים שיש דברים שלא נעשים כמו שצריך – תעסקו בזה.
עמרם מצנע: יש משרד החינוך, יש את מנכ"ל השלטון המקומי, ואם דברים לא ייפתרו – תבואו לפה, אתם מוזמנים, אבל אנחנו לא עוסקים עכשיו בנושא האוכל לגופו.
עמרם מצנע: לנושאים האלה יש כללים, יש להם נהלים.
עמרם מצנע: דרך אגב, זה אותו דבר לגבי האוכל ליום לימודים ארוך בבתי הספר, לא רק בצהרונים.
עמרם מצנע: זה אותו סיפור, סיפור מסובך מאד.
עמרם מצנע: אני אומר לכם, עסקתי בזה לא מעט שנים.
עמרם מצנע: סיפור מסובך מאד.
עמרם מצנע: כל הורה יודע שעם הילדים שלו בבית – סיפור האוכל הוא סיפור מכאן עד הודעה חדשה.
עמרם מצנע: מה הם אוכלים, מה הם לא אוכלים, מה נותנים להם, מה לא נותנים להם.
עמרם מצנע: זה סיפור לא פשוט, וכשאתה מכניס לזה עוד ספקים שמתחרים על מחיר ואתה מכניס לזה עוד את ההובלה של האוכל ואת החימום שלו ואתה מכניס לזה עוד כמובן טעמים שונים – אתה יוצא מסובך מאד.
עמרם מצנע: אני יכול רק לומר לכם שבירוחם אנחנו פתחנו חדר אוכל באחד מבתי הספר, ואני בהחלט ממליץ לחזור לזה.
עמרם מצנע: ואז יש יותר מבחר, כי אתה לא מחלק מנות מוכנות מראש שבעיה לחמם אותן וכל הסיפור הזה.
עמרם מצנע: וזה רשויות, גם חלשות, יכולות לקחת בעניין הזה יוזמה, לפתוח חזרה חדרי אוכל, זה עובד בצורה יוצאת מן הכלל.
עמרם מצנע: האוכל מגיע בתפזורת.
עמרם מצנע: יש אפשרות לבחירה, לתוספות.
<ישראל אליסף: בגנים?
עמרם מצנע: לא, אני מדבר על בית ספר.
עמרם מצנע: בגנים דרך אגב זה יותר פשוט, הכי קל.
עמרם מצנע: הבעיה שם היא להתגבר - - -
<עמאד אבו חוסין: מי יכול לממן את זה?
עמרם מצנע: זה לא עולה יותר כסף.
<ישראל אליסף: לכל גן תהיה טבחית עם מטבח, לא הבנתי?
עמרם מצנע: לא, לא, האוכל מסופק מבחוץ, אבל הוא מגיע בתפזורת, לא במנות ואז אתה עושה שולחן והילדים יש להם בחירה.
עמרם מצנע: בואו, מי שרוצה הסבר, ישראל, מי שרוצה הסבר אני מוכן להסביר לו בהזדמנות.
עמרם מצנע: זה לא פותר את כל הבעיות, זה פותר חלק מהבעיות.
עמרם מצנע: זה נכון, הרשות צריכה לעשות סדרי עדיפויות.
<ישראל אליסף: שנה שעברה סיפקו לנו גם ככה.
עמרם מצנע: בואו, אני רוצה לומר כמה מילות סיכום.
עמרם מצנע: אחד, אני חוזר ואומר – חיים ונועה – הנקודה המרכזית היא להבטיח שאכן האחד בספטמבר בשנת הלימודים הבאה – התכנית תופעל, כך שלא יהיו עיכובים, כמו שכל תכניות החינוך מופעלות.
עמרם מצנע: לזה אני רוצה להוסיף כמובן המלצה, זה תלוי עוד במתקצבים ובמערכת העדיפויות, לקבוע כל שנה הרחבה של הפעילות, גם לגבי כיתות הלימוד, כלומר לטפס בכיתות הלימוד, וגם כמובן לסוציו-אקונומי, כפי שהמליצה ועדת טרכטנברג.
עמרם מצנע: זה באמת דבר שהוא מחייב כל שנה החלטה תקציבית, אבל מה שנקבע עכשיו, לפחות לגבי סוציו אקונומי עד 3, עם החריגה של ירושלים והילדים בכיתות א'-ב' ו-ג' נדמה לי, זה לוודא שזה נכנס כל פעם לשנת הלימודים הבאה בצורה מסודרת, כי הבעיה העיקרית של המשפחות העובדות זה חוסר הוודאות.
עמרם מצנע: הבעיה זה חוסר הוודאות.
עמרם מצנע: כי אם אתה יודע שאין לך – אז אתה פותר את הבעיה, אבל אם אומרים לך כל הזמן – עוד שבוע, עוד שבועיים, עוד שלושה – בעניין הזה אתה נמצא באמת במלכוד.
עמרם מצנע: הדבר השני, מרכז השלטון המקומי, אף אחד לא בא אליכם בטענות, אבל הכדור כרגע אצלכם מבחינת היכולת להאיץ את התהליכים ולקדם אותם.
עמרם מצנע: אני גם ממליץ, וזה למשרד החינוך, שבמכרזים לספקים תהיה אופציה להארכה.
עמרם מצנע: זאת אומרת לא צריכים כל שנה לעשות מכרזים מחדש.
עמרם מצנע: הנושא השלישי - דיברנו עליו לא מעט - זה כל נושא טיב המזון והבריאות.
עמרם מצנע: דיברנו, אין צורך להרחיב.
עמרם מצנע: והדבר האחרון, תראו, אני כל פעם שומע מחדש: תמ"ת, תמ"ת, תמ"ת.
עמרם מצנע: תראו, ההמלצה הזו של דו"ח ועדת טרכטנברג, שהתקבלה על ידי הממשלה ויושמה פעם ראשונה לפני שנתיים, זה הרחבה מאד מאד משמעותית של השירות הזה, והוא בעצם לא מתנה אימהות עובדות או לא עובדות.
עמרם מצנע: הוא בעצם נותן שירות כמעט לכל.
עמרם מצנע: ולכן זה די לגיטימי שזה גם יעלה כסף להורה, מבחינת הנשיאה באחריות.
עמרם מצנע: שלא כל הורה שקצת מתחשק לו שולח את הילד ואין לו מחויבות.
עמרם מצנע: מצד שני, באמת לעודד נשים לצאת לעבודה.
עמרם מצנע: זה כל הרעיון פה.
עמרם מצנע: ומי שיוצאת לעבודה – אז יכולה לשלם את ה-60 שקלים לאותן 3-4 שעות.
עמרם מצנע: הנושא האחרון זה כמובן הנושא החינוכי.
עמרם מצנע: בצדק, ואני בעניין הזה תומך תמיכה מלאה במשרד החינוך, שהבין לאחרונה שזה לא יכול להיות רק בייביסיטר.
עמרם מצנע: אני מסכים איתך שקודם כל סידור לילדים, אבל כשהמדינה מוציאה כל כך הרבה כסף והמערכת נותנת את השירות הזה – אז זה צריך להיות חלק ממערכת החינוך.
עמרם מצנע: זה לא רק זה, אתם יודעים, מי שקצת בקיא בזה, כל כך הרבה תכניות תלאי על תלאי חוקקו לאורך השנים, ועכשיו בעצם אפשר לאחד את כולן.
עמרם מצנע: זה יום לימודים ארוך, זה התזונה, זה אלף ואחד מונחים שאני כבר שכחתי אותם, ששם זורמים הרבה כספים ולפעמים הם אפילו מתנגשים אחד עם השני.
עמרם מצנע: פה יש ניסיון באמת לעשות איזו שהיא חבילה אחת עם המערכת הזו ולתת פתרונות.
עמרם מצנע: כרגיל במחוזותינו – דברים לוקחים זמן.
עמרם מצנע: כל אחד מתרגל – איך זה ומה זה פועל.
עמרם מצנע: אני חושב שהשירות הזה הוא שירות חשוב, הוא שירות טוב ואני מקווה מאד שיותר ויותר ילדים ומשפחות יוכלו ליהנות ממנו.
עמרם מצנע: אני מניח שנידרש לזה עוד פה ושם כמה פעמים.
עמרם מצנע: אנחנו נמשיך לעקוב אחרי זה.
עמרם מצנע: יש רצון טוב בכל הצדדים ובסוף - אני רוצה עוד פעם להזכיר - הרשות המקומית היא חלק חשוב מאד בתהליך הזה וביכולתה של הרשות המקומית להתמודד עם בעיות שהמדינה לא יכולה לתת להן תשובות.
עמרם מצנע: בין אם זה באמת כפי שאמר אבי ביתן – זה העניין הזה של גם הורים שמסתבר שלא שולחים את הילדים בגלל שאין להם כסף – נמצא לזה פיתרון.
עמרם מצנע: וגם במקום שאי אפשר להשלים את מספר הילדים – הרשות יכולה לקחת על עצמה, אף אחד לא מפריע לה.
עמרם מצנע: זה פשוט עניין בסוף כמובן של כסף, אמצעים וסדרי עדיפויות, אבל אף אחד לא יכול להחליף את הרשות המקומית ואני מקווה שבאמת גם במגזר הערבי הדברים האלה יפתרו.
עמרם מצנע: אני רוצה גם לרשום את ההערה שלכם וזה נכון, לבקרה ומעקב אחרי כוח האדם שמועסק במקומות האלה, כדי שזה באמת יהיה אנשים ראויים, נכונים לעבוד עם ילדים ולא פתרון לבעיות תעסוקתיות וכמובן מכשיר בידי פוליטיקאים לחלק משרות ותפקידים.
עמרם מצנע: ואני מניח שבעוד שנה נתמודד עם השאלה של עובדי קבלן.
<אבי ביתן: רק הצעה שקורית כבר, אדוני יושב הראש:
<אבי ביתן: למשל עובדים בציל"ה אצלנו – אם המפקחת לא מאשרת אותם – הם לא עובדים.
<אבי ביתן: פשוט מאד.
<תאיה גסאן: סליחה, מה עם עניין ההסעות לתלמידים?
עמרם מצנע: מכובדי השר לאזרחים ותיקים, חבר הכנסת אורי אורבך, סגן שר החינוך אבי וורצמן ונדמה לי שאני הגמלאי היחיד פה בחדר.
עמרם מצנע: זה בסדר שעושים לכבודי דיון מיוחד.
עמרם מצנע: היום הכנסת מציינת את יום הגמלאי הבינלאומי והלאומי קצת באיחור מכיוון שהיינו בפגרה.
עמרם מצנע: אבל טוב מאוחר מאשר לעולם לא.
עמרם מצנע: אני רוצה לפתוח בכמה מילים, ואחר כך אבקש מהשר ומאנשי משרדו להציג את התכניות.
עמרם מצנע: נשמע, כמובן, את משרד החינוך.
עמרם מצנע: הדיון הזה קצר, הקצינו לו כחצי שעה.
עמרם מצנע: יש יום ארוך בכלל בכנסת, אבל בנושא הגמלאים, עם נושאים שונים שיעמדו על הפרק היום ויידונו כאן בחדר הזה.
עמרם מצנע: אחד השינויים הדרמטיים שקורים בעולם המודרני זה הארכה מאוד ניכרת של תוחלת החיים, והוותיקים, הזקנים ומבוגרי מדינת ישראל נמצאים בראש הפירמידה הזאת.
עמרם מצנע: אבל זאת לא רק תוחלת החיים, אלא גם איכות החיים לאורך השנים הללו שנוספו.
עמרם מצנע: אין ספק שהיחס לקשיש הוא אחד המבחנים החשובים לערכיותה ולמוסריותה של כל חברה וגם של החברה שלנו.
עמרם מצנע: כמו כל מהלך שמחייב שינוי תודעתי הוא מתחיל בחינוך.
עמרם מצנע: החינוך הוא כמובן בבית, החינוך הוא במערכת החינוך, והחינוך הוא שיכול להביא לשינוי תודעתי ולתת לא רק את הכבוד, אלא את ההערכה המתאימה למבוגר, לבעל הניסיון.
עמרם מצנע: זה צריך להתחיל מההתחלה מילדות בבית – יחס למבוגרים, יחס להורים, יחס לסבא ולסבתא.
עמרם מצנע: הרבה פעמים בחברה שלנו ובכלל אנחנו נותנים מעמד מיוחד ואפילו בבחינות מעלים על נס את נושא הצעירים והצעירוּת.
עמרם מצנע: אז אני רוצה לומר לכם, למי שלא יודע, שצעירות היא מחלה שעוברת עם השנים.
עמרם מצנע: לכן כל הדואג היום לקשישים ולזקנים דואג גם לעצמו.
עמרם מצנע: אבל אין ספק, שבחברה שבה אנשים צעירים בני 50 ואפילו למטה מזה לא מוצאים מקומות עבודה – ואנחנו כל הזמן מעלים על נס שכל מטרותינו וכל עשייתנו הן למען הדורות הבאים, למען הצעירים – אנחנו עלולים בדרך בלי להתכוון ובלי לשים לב לפגוע במעמד המיוחד ובערך המיוחד שיש דווקא לאנשים מבוגרים בעלי ניסיון.
עמרם מצנע: מהניסיון שלי למדתי שהצעירים זקוקים לנו – לניסיון, לבגרות, למי שיכול קצת עם ראיה יותר ארוכת טווח להתבונן על המציאות, להרגיע לפעמים את הקצוות, לראות את החלק המלא של הכוס ולא תמיד את החלק החסר.
עמרם מצנע: ובכלל, התופעה הזאת של בני גיל שלישי שכבר עברו סבב אחד, סבב שני וסבב שלישי בחיים מלאים של עשייה, מוצאים את עצמם עם המון ניסיון, עם המון כישורים, עם המון יכולת ועם המון רצון ולא תמיד מקשיבים להם.
עמרם מצנע: לדעתי, חברה שיכולה לאזן בין הדברים האלה היא חברה יותר עשירה לא בכסף, אלא בערכים, במוסר, בכללי התנהגות.
עמרם מצנע: כמי שכיהן במשך 15 שנה בשלטון המקומי אני יודע על תכניות רבות שצצות מלמעלה למטה; ואני שמח שבמשרד לאזרחים ותיקים בשיתוף פעולה עם משרד החינוך נוצרו לא מעט תכניות עם תקציבים שבאים לסגור את פער הדורות האלה ולחבר את החוליות האלה בשרשרת.
עמרם מצנע: להערכתי, זהו דבר חשוב מאוד, מבורך מאוד.
עמרם מצנע: אני מעביר אליך, אורי, את רשות הדיבור.
אורי אורבך: תודה שאתם מארחים אותנו כאן.
אורי אורבך: תודה לעמיתי סגן שר החינוך.
אורי אורבך: אנחנו נמצאים כאן צוות המשרד: המנכ"ל עו"ד גלעד סממה ושלום בוחבוט שהוא ראש תחום חינוך במשרד שלנו.
אורי אורבך: יש טעות נפוצה שאני יכול להבין את מקורותיה שכשאני שואל ראש מועצה כמה קשישים יש לו ברשות הוא בודק בנתונים של הרווחה ואומר לי.
אורי אורבך: אנחנו צריכים להתחיל לחשוב על קשישים, על זקנים לא רק בהקשר של עוני ונצרכות; אף על פי שכמובן יש רבים כאלה, וזה חשוב ודחוף לטפל בנושאים האלה, אבל ברוך ה' רוב האזרחים הוותיקים הם לא נזקקי סעד.
אורי אורבך: נושא הבריאות, כל אחד בתורו מגיע גם לזה, אבל יש חיים לפני החולי ולפני העוני.
אורי אורבך: אחד התפקידים המרכזיים שלקחנו על עצמנו זה לדאוג ל"זקנים החדשים" – יש גיל שלישי ויש כבר גם גיל רביעי.
אורי אורבך: אני לא חושב שצרכים של אדם בן 67 או של אישה בת 62, לפי גיל הפרישה הרשמי, דומים לאלה של מישהו בן 90 או בן 88.
אורי אורבך: יש 15-10 שנה של התארכות תוחלת החיים, ויש לזה משמעות גם לגבי הבריאות של האנשים המאריכים ימים.
אורי אורבך: בוודאי בעשור וחצי הראשונים אחרי הפרישה יש הרבה דברים אחרים שהאדם המבוגר צריך בלי קשר דווקא לבריאות ולרווחה.
אורי אורבך: אנחנו מנסים לבנות במשרד הצנוע שלנו מסגרות בתחומים שונים כדי שיהיה לאן ללכת.
אורי אורבך: השוני המרכזי בתחילת גיל הפרישה הוא הפרישה; הוא העובדה שרובם ככולם לא רוצים או לא יכולים – וזה נושא לוועדת כספים מה קורה עם אלה שכן רוצים ויכולים לעבוד.
אורי אורבך: אבל יש הרבה שנות פנאי, והטיול שחולמים עליו לאוסטרליה נגמר אחרי שבועיים או חודשיים, ונשארו בסך הכול עוד 30-20 שנה.
אורי אורבך: בעזרת מערכת החינוך שאבי הוא אחד משני הממונים עליה אנחנו חושבים שאפשר לבנות מסגרות שמתאימות לאזרח הוותיק כדי שיבלה יום-יומיים בשבוע.
אורי אורבך: ללא שיתוף הפעולה הזה, כמובן, אנחנו לא יכולים לעשות כלום.
אורי אורבך: אנחנו משרד מטה בסופו של דבר.
אורי אורבך: תפקידנו הוא כפול: להגיש לממשלה המלצות בשלל תחומים הנוגעים לחיי הזקנים בישראל, ודבר שני להפעיל פרויקטים מסוימים שרק אנחנו יכולים להפעיל.
אורי אורבך: אנחנו לא משרד הרווחה 2 ולא משרד הבריאות 2, אבל אנחנו כן עוזרים למשרדים האלה בתחומים שהם לא בראש סדר העדיפות שלהם מטבע הדברים.
אורי אורבך: אני אבקש מהמנכ"ל שלנו ומאנשי המשרד לתאר כמה פרויקטים שקשורים לתחום החינוך שהמשרד שלנו מפעיל בשותפות בעיקר עם משרד החינוך וגם עם גופים אחרים כמו "בית התפוצות" ועוד פרויקטים אחרים שעל הפרק במהלך השנה.
אורי אורבך: הדגש הוא לא על חינוך, הוא על השכלה בעצם.
אורי אורבך: מי שלא חינכנו אותו עד גיל 65, אני לא חושב שאנחנו נתחיל להשקיע בזה עכשיו מאמצים.
אורי אורבך: גם אלה שלא מחונכים, קשה להזמין את ההורים בגילאים האלה בדרך כלל, אם כי יש דוגמות שגם יש הורים לאנשים בגילאים האלה.
אורי אורבך: בהחלט אנחנו מתייחסים אליהם כאוכלוסייה שרוצה להשכיל, להיפגש ובעיקר להילחם במחלת הבדידות שהיא המחלה המאיימת ביותר.
אורי אורבך: כמו שצעירוּת היא מום עובר שעובר מעצמו, בדידות זאת מחלה שלא עוברת בעצמה.
אורי אורבך: צריך עזרה ובניית מסגרות על-ידי המשרד שלנו ומשרדים אחרים כדי שאנשים לא יהיו לבדם.
אורי אורבך: אתם תופסים אותנו בדיוק שוב ביום שלישי שזה "שלישי בשלייקס".
אורי אורבך: בסוף היום אתה מוזמן ללכת, עמרם, לקולנוע כאן ממול ב-10 שקלים.
עמרם מצנע: אני זכאי.
אברהם וורצמן: אתה היחיד שיכול לקבל את ההטבה בכל החדר הזה.
אורי אורבך: בשלושה חודשים כ-130 אלף אזרחים ותיקים בחרו ללכת לקולנוע.
אורי אורבך: אני לא מדבר על עוד הנחות.
אורי אורבך: זה לא העניין של הכסף וההנחה שכמובן הוא אטרקטיבי מאוד, אלא שאנשים רוצים לצאת מהבית ולבלות שעות במחירים נוחים בדברים שמציעים להם.
אורי אורבך: גם במערכת החינוך יש לנו מה להציע בתחום, ונמשיך להרחיב את המסגרות האלה.
עמרם מצנע: סגן שר החינוך אבי וורצמן, בבקשה.
אברהם וורצמן: בוקר טוב.
אברהם וורצמן: ברשות היושב-ראש, חברי עמרם מצנע, אני חייב לומר שכשאמרתי לאורי אורבך, השר לאזרחים ותיקים, חברי למפלגה, שהמשרד שלו מוביל דברים.
אברהם וורצמן: הרי המשרד הזה היה קיים גם בקדנציות קודמות ונפגשתי עם אנשי המשרד לא מעט פעמים כמחזיק תיק הרווחה בבאר-שבע, אבל מה שהיום המשרד מוביל כמשרד שאינו עתיר במשאבים, שיש לו מאות מיליונים ומיליארדים, אבל הוא לוקח רעיונות ועושה מהם ממש פנינים.
אברהם וורצמן: בסכומים קטנים – רעיונות גדולים.
אברהם וורצמן: אני קורא לזה מעין גאונות של פשטות.
אברהם וורצמן: לקחת דברים פשוטים ולעשות מהם דברים שמשרתים את ההמונים.
אברהם וורצמן: אמרתי לך באמת בהתפעלות כמה פעמים.
אברהם וורצמן: אני גם רואה את זה בשטח איך זה עובד ופועל.
אברהם וורצמן: זה מדהים בעיניי ונפלא בעיניי.
אברהם וורצמן: אמרתי גם למנכ"ל שדברים לא קורים מעצמם; דברים לא פתאום נעשים כי השר אמר משהו, ופתאום הדברים נעשים.
אברהם וורצמן: יישר כוח על העבודה יחד עם כל הצוות.
אברהם וורצמן: נחמן חברי שאנחנו שותפים להרבה דברים טובים שקורים פה בכנסת.
אברהם וורצמן: אני רוצה לספר לכם סיפור קטן ולנגוע בקצרה בדברים שנעשים יחד עם המשרד שלנו, וכמובן יפורטו על-ידי אנשי המקצוע, אז לא אקח להם את הבמה.
אברהם וורצמן: כמנהל עמותת מוריה בבאר-שבע שהקמתי וניהלתי אותה, אני זוכר שאחד הפרויקטים שעשינו היה מסגרת בוקר לאנשים מבוגרים שיבואו ללמוד ולקבל מסגרת מ-9:00 עד 13:00 כל יום עם ארוחת צהריים בסוף היום.
אברהם וורצמן: בתחילת הדרך אני עצמי הלכתי להביא אותם עם האוטו שלי.
אברהם וורצמן: הבאתי את כולם למקום הלימוד.
אברהם וורצמן: יום אחד התקשר בן אדם ואמר שהוא רוצה להצטרף.
אברהם וורצמן: אספתי אותו, וביומיים הראשונים הוא לא דיבר איתי, וביום השלישי הוא התחיל לדבר.
אברהם וורצמן: הוא סיפר שאשתו נפטרה לפני חודש.
אברהם וורצמן: הוא סיפר שהייתה כל עולמו.
אברהם וורצמן: קמו בבוקר, הלך להתפלל, אחר כך אכלו יחד ארוחת בוקר, ואז מגיע הצהריים, הולכים לנוח, הולך לבית כנסת, חוזר, אוכלים ארוחת ערב והולכים לישון.
אברהם וורצמן: הוא אמר שהיא הייתה כל עולמו – כל עולמו היה סביבה.
אברהם וורצמן: פתאום היא נפטרה, והעולם שלו פשוט התרוקן.
אברהם וורצמן: הוא לא ידע מה לעשות.
אברהם וורצמן: ואז הוא אמר, פתאום נפלתם לי כמו משמים.
אברהם וורצמן: פתאום יש לי עם מי להיות, פתאום יש לי חברותה, פתאום יש לי עם מי לדבר.
אברהם וורצמן: זאת דוגמה אחת מני רבות.
אברהם וורצמן: אני מדבר מניסיון מהשטח כי התפקיד הקודם שלי היה סגן ראש עיר, מחזיק תיק הרווחה בעירייה.
אברהם וורצמן: זה נוגע לחלק מהאוכלוסייה שאתם משרתים, אורי.
אברהם וורצמן: אז ראיתי מה המשמעות של יוזמות לאנשים בגיל הזהב; יוזמות משמעותיות שנותנות להם תוכן, נותנות להם אפשרויות בילוי, נותנות להם אפשרויות לימוד, להשכלה, להרחבת אופקים.
אברהם וורצמן: אורי, אמרת שאנשים לא רוצים להתחנך; כשלמדתי לתואר שני באוניברסיטת בן-גוריון היו אתי כמה גמלאים שבאו ללמוד לתואר שני.
אברהם וורצמן: זה לא היה לתפקיד הבא, אבל היה להם חשוב להשכיל וללמוד משהו נוסף.
אברהם וורצמן: לכן אני מאוד רוצה לברך את היוזמות היפהפיות גם בתחומים הכלליים, לאו דווקא בתחום החינוך, אבל גם בבתי-ספר.
אברהם וורצמן: יש משאב אדיר שקוראים לו בית-ספר.
אברהם וורצמן: הוא קיים, הוא נמצא, תלמידים לומדים, המבנים נמצאים.
אברהם וורצמן: איזה יופי זה לנצל את המשאב הזה גם לאוכלוסיות של אזרחים ותיקים – כיתות בתוך בית-ספר.
אברהם וורצמן: גם נותן אווירה טובה בבית-הספר, גם שילוב של דורות, גם תלמידים שנפגשים עם האזרחים הוותיקים ואזרחים ותיקים שנפגשים עם הצעירים.
אברהם וורצמן: זאת דוגמה אחת.
אברהם וורצמן: קחו לדוגמה את "כתיבת סיפורי חיים" – דוגמה מדהימה.
אברהם וורצמן: קודם כול מה זה נותן למשפחה שלו, ומה זה נותן למשפחה שלו.
אברהם וורצמן: מה זה נותן למשפחה שלו, ומה זה נותן לחבר'ה הצעירים?
אברהם וורצמן: ללמוד מניסיון חיים, ללמוד מידע וכל כך הרבה דברים מדהימים; ותנועות הנוער ופרויקטים אחרים שקורים פה.
אברהם וורצמן: בעיני, זה דבר נפלא ומדהים.
אברהם וורצמן: אני מאוד רוצה לברך את חברי הטוב, השר אורי אורבך.
אברהם וורצמן: הוא ממש שינה את המשרד הזה, שם אותו במקום אחר לגמרי.
אברהם וורצמן: "משהו חדש" התחיל גם במשרד הזה.
אברהם וורצמן: התערוכה בחוץ שגם יצא לי להיות חלק ממנה היא תערוכה נחמדה מאוד.
אברהם וורצמן: זה עוד רעיון איך להביא לידי ביטוי קשר בין דורות גם בבית שלנו בכנסת.
אברהם וורצמן: זאת תערוכה מאוד יפה.
אברהם וורצמן: עברתי בין האנשים, ואלה דברים נחמדים ויפים, וכשזה בקריקטורה עם ההומור שלך, אורי, זה תמיד עוד נופך מיוחד בעניין.
אברהם וורצמן: אני מודה גם לשר, גם למנכ"ל, גם לשלום ולכל הצוות של המשרד לאזרחים ותיקים.
אברהם וורצמן: אתם עושים עבודה מדהימה.
אברהם וורצמן: נמשיך לשתף פעולה; אני גם אומר את זה בשם שר החינוך שהיה מעורב ביצירת הקשר ובחיבור בין שני המשרדים.
אברהם וורצמן: בזכותכם אזרחים ותיקים ימשיכו להיות הרבה יותר צעירים כי אתם נותנים להם את הסיבה הטובה ליהנות ולחיות טוב יותר.
אברהם וורצמן: אין ספק, גם זה עצמו מאריך חיים ונותן לאנשים הרגשה של צעירות וחיים מלאים וטובים.
אברהם וורצמן: תודה רבה לכולם ובוקר טוב.
עמרם מצנע: גלעד סממה, מנכ"ל המשרד, בבקשה.
<גלעד סממה: תודה רבה.
<גלעד סממה: בוקר טוב.
<גלעד סממה: בשורה אחת – אנחנו מדברים על "זקנה פעילה", ואנחנו מקימים תשתיות כדי שהזקנה ותוחלת החיים הארוכה לא ייגמרו בבדידות ובשעמום ובסוף גם בתחלואה ובנזקקות.
<גלעד סממה: זה רלוונטי לכולנו – ככל שאנחנו יותר פעילים אנחנו פחות משועממים, אנחנו פחות מדוכאים, אנחנו פחות חולים.
<גלעד סממה: זה המוטו המרכזי.
<גלעד סממה: לכן אנחנו מציגים כאן תשתיות לפעילות של אזרחים ותיקים אחרי שהם פרשו מהעבודה ותקופת הפנאי שלהם התרחבה באופן ניכר.
<גלעד סממה: אני אדבר על פרויקט שאני ממש מאוהב בו שנקרא כיתות אזרחים ותיקים.
<גלעד סממה: הקמנו בשנת הלימודים הנוכחית כ-45 כיתות לאזרחים ותיקים ברשויות מקומיות ברחבי הארץ.
<גלעד סממה: המטרה היא שאזרחים ותיקים יבואו לבית-הספר – תיכון או חטיבת ביניים – בשעות הפעילות של בית הספר.
<גלעד סממה: הם יבואו פעמיים בשבוע, ותהיה להם כיתה.