GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אילן וירצברגר: אחד זה במשרד החינוך, נערכים לכל ה-0 עד 40, יש תכנית מסודרת בכל הנושא של איתור ילדים, עבודה קבוצתית עם אנשי חינוך, בעצם יש תכנית שנתית שאמורה להיעשות כולל גם מתן מענים כבר באופן מיידי עד שיתחיל כל האיתור.
<אילן וירצברגר: יש גם מכלול אוכלוסייה עם תקצוב מיוחד ל-0 עד 7, שאני מכיר את החלק שלנו בתוך העניין הזה.
<אילן וירצברגר: אני לא יודע אם יש מענה למה שאתה אומר לגבי מישהו שראה את כל הדברים ביחד.
<אילן וירצברגר: גם לגבי ההיבטים המנהיגותיים שככה דיברנו עליהם מקודם.
עמרם מצנע: מה שצריך לראות אותו, לראות עכשיו קדימה, אל"ף לקחים, אבל בעיקר קדימה.
<חיים פליישמן: אם דורון קודם דיבר על אספקטים קהילתיים, אז זה כיוון שאנחנו מנסים כרגע לקדם אותו ולהקים צוותים.
<חיים פליישמן: ביישובים סמוכי הגדר, בעיקר, אבל עם חשיבה עתידית גם ביישובים עורפיים להקים צוותים שייכללו את הפסיכולוגים של המערכת שבחירום, המערכת הכוונה היא הקהילה, מנהל קהילה, מזכיר קיבוץ ועובד סוציאלי כדי לדבר על כלל הצרכים שיש ביישוב עצמו ומתוך החשיבה המשותפת, כל אחד לפי הפריזמה שלו להגיע לתכנית עבודה משותפת ואז כל אחד מבעלי התפקידים, מהפרספקטיבות המקצועיות השונות, יוכל לתת מענים במישור שלו.
<חיים פליישמן: זה הכיוון שאנחנו כרגע מנסים לקדם.
עמרם מצנע: כי גם עולה בדעתי שגם הממשלה - - - הלוא מה קורה, גם ראש מועצה, הוא עובד מול משרד זה, משרד זה, משרד, זה המקום שהיה נכון לחשוב על איזה שהוא צוות בין משרדי, עם איזה פרויקטור, זה יכול להיות מנכ"ל משרד ראש ממשלה או כל מי שלא יהיה, שבעצם עושה תפיסה כוללת, של גם סדרי עדיפויות.
עמרם מצנע: למשל פה דיברנו קצת על מיגונים, זה ממש לא התחום שלנו, גם הפיקוד אומר 'זה לא אני, זה פיקוד העורף' ופיקוד העורף אומר 'זה לא אני, זה מה שהממשלה מחליטה', כלומר אתה צריך מלמעלה להתחיל במשהו מערכתי.
עמרם מצנע: וגם כשאתה יורד למטה, גם בתחום המועצה, זו בסוף הדרך, זו מנהיגות וזו היכולת לשים מטרה מרכזית, לקבוע כללים, כי הפסיכולוגיה היא נישה מסוימת.
<חיים פליישמן: אני חושב שההיבט המנהיגותי הוא קריטי בסיפור הזה.
עמרם מצנע: טוב, הוא היה בעייתי כל התהליך הזה.
<דורון היימן: דיברנו על היבט של הודעות שמוציאים, שזה אפילו גם ברזולוציה של קיבוץ, כאן גם בצח"י, שכשמוציאים אס.
<דורון היימן: אמ.
<דורון היימן: אס לאוכלוסייה צריך גם לעשות חשיבה באיזה מילים אתה משתמש, שאתה בקלות יכול לעורר - - -
עמרם מצנע: לא, מה זה שמועה ומה זה הודעה, שיש מאחוריה אחריות, על מה היא נאמרה ועל מה היא נכתבה.
עמרם מצנע: אני בתחושה שהיה פה איזה שהוא מין - - - כל אחד עשה את תפקידו, אבל לא היו את החיבורים הנדרשים.
עמרם מצנע: כשאתה גם גר בקהילה, בקיבוצים המופרטים, המפגש הוא די אקראי בין ה - - -
<דיאנה: לא, אי אפשר להגיד את זה על נחל עוז.
<דיאנה: אנחנו קיבלנו הודעות מאוד ברורות, המון פעמים התקשורת הכניסו שמועות ומצח"י יצאו הודעות 'זה לא נכון'.
<דיאנה: המידע היה מאוד ברור, כל יום היו מפגשים בתוך המקלט - - -
עמרם מצנע: של התושבים?
<אורה כהן: של מי שנשאר.
<דיאנה: אני נשארתי פה כל המלחמה, היינו בסביבות 70 איש וכל יום הקפידו להיפגש, היו גם הופעות, גם הייתה ארוחת ערב משותפת לכולם, גם כל בוקר הקפידו להתקשר בטלפון איפה אני נמצאת, אם אני חוזרת לישון.
<דיאנה: כשהייתה חדירה הקפידו לדבר איתי, לא לשלוח הודעה, לשאול אותי אם קלטתי את ההודעה, כי זה היה מאוד מפחיד.
<דיאנה: בקטע הזה הם - - - מה שכן הייתי רוצה, איך שאני רואה, המון פעמים מדברים על ילדים, אני רואה את זה הפוך, אני רואה את הצוות שאמור לתת לילדים, שזה הורים, הסבים והסבתות, הצוות החינוכי, אני חושבת שאם נחזק אותם נוכל לרדת לילדים.
<דיאנה: אני רואה אנשים מבוגרים שבורים, ללא יכולת.
<דיאנה: ההורים נשענים על הצוות החינוכי והצוות החינוכי נשען על אור, פחות או יותר, ככה אנחנו מנסים לסחוב, אבל אני מתארת את המצב כרגע, מנסים לסחוב ולשמור את הראש למעלה.
<דיאנה: אנחנו לא כל כך מצליחים.
<אילן וירצברגר: מה סוג העזרה שאת יכולה להגיד שהיית רוצה שיכול לעזור לך?
<דיאנה: אני שוב חוזרת, תנאים בסיסיים לביטחון.
<דיאנה: זה הדבר הראשון, כי אין מה לעשות.
<אילן וירצברגר: זה ברור, אבל - - -
עמרם מצנע: זה לא פסיכולוגיה.
<דיאנה: דבר שני, אני חושבת שההורים צריכים לקבל איזה שהיא עזרה.
<דיאנה: אני לא מומחית בנושא אבל אין לי ספק שההורים שבורים, ללא אמונה במערכת או במצב, הם לא יכולים לתת ביטחון לילדים.
<אילן וירצברגר: אם מציעים קבוצות הורים, זה משהו שאנשים יגיעו לזה?
<דיאנה: אני לא יודעת, כי זה חדש, אם זה יעזור, השטח יגיד את שלו.
<אילן וירצברגר: כי הרבה פעמים יש צורך וכשאתה מציע את המודל הזה של קבוצות הורים אנשים לא באים.
<אילן וירצברגר: לכן אני שואל.
<חיים פליישמן: לקבוצה שהקמנו וזה היה מוגדר להורים לילדים בגיל הרך הגיעו עשרה.
<אילן וירצברגר: זאת אומרת צריך למען את זה לאוכלוסיות מסוימות, למשהו שיש חיבור ואינטרס משותף.
<דיאנה: יש איזה שהיא בעייתיות, בתור מישהי שהייתה פה אמא המון שנים, לבוא ולחשוף את הקישקע בפני אנשים שאחר כך אתה פוגש אותם.
<דיאנה: למשל אם יש לי ילד ואני אחר כך אמורה להיות המדריכה של הילד ולתת את הביטחון ואז אני מתפרקת שם והאמא שאני אמורה להיות החוסן שלה רואה אותי מתפרקת, אז אני לא מרשה לעצמי להתפרק.
<דיאנה: המון פעמים השיטה של קבוצת הורים בעייתית, כי אתה בהמון כובעים.
<דיאנה: אני חושבת שכן צריכים לאפשר להורים ולעזור להם בעזרה פרטנית יותר, בכל מיני עזרות.
<דיאנה: גם קבוצות הורים, יש כאלה שזה יכול לעזור להם, אבל יש כאלה, אני זוכרת את עצמי בתור אמא ובעלת תפקיד, קבוצת הורים הייתה בעייתית כי לא יכולתי להרשות לעצמי להחליף את הכובע.
<דיאנה: אבל כל עוד לא נחזק את האוכלוסייה המבוגרת שאמורה לתמוך בילדים אנחנו נפספס את הילדים.
<דיאנה: כי הילדים חזקים.
עמרם מצנע: ההורים במתח והם מעבירים את המתח לילדים, 'אל תלך לבד', 'אל תעשה פה', 'אל תעשה שם'.
<דיאנה: אצל הילדים הצימאון לשגרה, הצימאון לחזור הוא חזק יותר מאיתנו והם נאיביים, אם אני מחייכת או חושבת ונותנת להם ביטחון הם סומכים עליי, אבל אני צריכה לאגור את כל הכוחות ואת המסכות הכי טובות כדי לעמוד בזה.
<דיאנה: כמה זמן יעמדו להורים ולנו, הצוות החינוכי, המסכות, אני לא יודעת, אבל האוויר עומד ונגמר.
עמרם מצנע: אני מצטער כי אנחנו הולכים לזוז.
עמרם מצנע: היה מאוד מעניין, אפילו הביקור הקצר הזה, קצת לחוש, למרות שצריך לחוות צבע אדום.
<דיאנה: אני לא מאחלת לך את זה.
עמרם מצנע: אני מתאר לעצמי, אבל אני אוהב לחוות.
<דיאנה: תחווה דברים אחרים.
רות קלדרון: בשבילי זו הייתה חוויה חזקה מאוד ומספקת לגמרי.
עמרם מצנע: אני מאוד מקווה שיש לנו תקופה סבירה של שקט, כי זה בעצם המרפא הכי טוב, לפחות לחזור לשגרה.
עמרם מצנע: כל היתר צריך לעשות את כל ההכנות לכך שזה עלול לקרות עוד פעם, גם מבחינת מיגונים פיזיים, גם מבחינת היערכויות.
עמרם מצנע: אני אמרתי לאלון, מאוד חשוב להחליט מה עושים במקרה שיש חופש, שאין חופש, ואנחנו ננסה לעזור מהכיוון שלנו בדברים שרשמנו לעצמו.
רות קלדרון: אני חושבת שגם המדינה צריכה להחליט, אם באמת המדיניות שלה, שהיישובים שומרים על הגדר, צריך להזרים לכאן, זה לא יכול להיות שעוד אין מיגון לגן.
רות קלדרון: קשה לי להאמין בזה.
<דיאנה: יש לי רק עוד בקשה אחת.
<דיאנה: לפני שקרה כל הדבר הזה היה את החוק של הקייטנות, שאנחנו אמורים להיות תחת האחריות של משרד החינוך, יש כל מיני חוקים, הם תפסו חסות עלינו.
<דיאנה: ברגע שהייתה המלחמה, למרות שהקייטנה שלי הייתה תחת החסות של משרד החינוך משרד החינוך שכח אותנו והוא בא עם המון דרישות.
<דיאנה: מה אנחנו אמורים לעשות כדי להיות תחת הפיקוח של משרד החינוך?
<דיאנה: ברגע שהתחילה המלחמה, למרות שאני תחת הפיקוח של משרד החינוך משרד החינוך שטף ידיים.
<דיאנה: אז או שבקייטנות - - -
עמרם מצנע: לא, זה לא ברור לי, אתם צריכים לבדוק באמת עם מחלקת החינוך של המועצה, כי דווקא מהמועצה - - -
<לבנת עציץ: לא, זה לא של המועצה.
עמרם מצנע: אבל אתם לא נכנסתם - - -
<לבנת עציץ: לא, כל קיבוץ הגיש בפני עצמו.
<לבנת עציץ: בעצם הקייטנות היום מאושרות דרך מינהל חברה ונוער וזה משרד החינוך.
עמרם מצנע: מאחר שאני קצת מכיר, אני רוצה פשוט להבין.
עמרם מצנע: משרד החינוך נותן רישיון לקייטנה, הוא לא אחראי על הקייטנה.
עמרם מצנע: משרד החינוך הוא הגוף ש - - - אתה לא יכול לעשות קייטנה בלי רישיון, הוא הרגולטור, הוא לא נותן לזה כסף - - -
<דיאנה: אבל אם הוא רגולטור והוא שומר על התנאים - - -
עמרם מצנע: משרד החינוך הוא רגולטור, אתה לא יכול לעשות קייטנה, בין אם היא פרטית ובין אם היא ציבורית, אבל זה לא אומר אחריות.
עמרם מצנע: אחריות זה על מה שנקרא החופש הגדול, בית ספר של החופש הגדול ולזה לא נכנסתם במועצה.
<דיאנה: כן, אני עשיתי מבחן כדי להיות מנהלת של הקייטנה.
עמרם מצנע: עוד פעם, זה הרגולציה.
<דיאנה: אבל עדיין לא הגיוני שהם לא באו ובדקו, אולי שיבואו לבדוק.
<דיאנה: הם באו לבדוק אם הגז קיים או לא קיים, אבל הם לא - - -
עמרם מצנע: הם לא בודקים.
<לבנת עציץ: בטח שהם בודקים.
<לבנת עציץ: הם שולחים מפקחים.
<לבנת עציץ: השנה הם החליטו שכל הקייטנות מחויבות בגננת שתוביל אותם.
עמרם מצנע: אני חוזר עוד פעם, זה רישיון, זה לא שום דבר אחר.
<לבנת עציץ: נכון, אני רק אומרת שהם כן מפקחים והם כן מגיעים.
עמרם מצנע: יכול להיות, אבל זה לא אומר כלום.
<לבנת עציץ: אנחנו רק אומרים, היה חסר לנו את הטלפון והביקור של לשאול מה נשמע.
<דיאנה: כן, משרד החינוך דרש המון ושכח אותנו.
<אילן וירצברגר: חשוב מאוד, בשעת חירום מצפים מהמדינה להיות עוד יותר נוכחת.
<אילן וירצברגר: גם אם אין לה אחריות פורמלית מצפים לעוד איזה שהוא - - -
עמרם מצנע: זה אין ספק.
עמרם מצנע: עכשיו אנחנו בלי המפקחת, קודם לא העליתם את זה בצורה הזו.
<לבנת עציץ: אני אמרתי את זה מאוד ברור.
עמרם מצנע: כי הם חושבים שהם היו פה וביקרו ועשו.
<דיאנה: בפעם הבאה תלמד לקחת אותי לשיחות שם.
<אילן וירצברגר: אני חושב שהדרישה היא יותר פסיכולוגית מאשר מנהלתית.
<אילן וירצברגר: זאת אומרת משרד החינוך לא אחראי על הקייטנות, הוא לא מוביל אותן, הוא אחראי למתן הרישיון, אבל בזמן מלחמה זה ברור שאתה מצפה שהמנהיגות תלווה אותך, אם זה המנהיגות המקומית ואם זה המנהיגות הארצית.
<אילן וירצברגר: אז הטענה היא כלפי משרד החינוך, אבל זה בעצם כנציג של המדינה, הם אמרו 'אנחנו פה קייטנה שמקבלת אישור על ידי המדינה, בואו תראו שאנחנו לא לבד'.
עמרם מצנע: אני מבין מה שאתם אומרים, אבל אני מסביר כדי ש - - -
<לבנת עציץ: אנחנו הפעלנו את הקייטנה, בכל מיני מוקדים שונים אגב, בהתאם לעזיבה של האוכלוסייה, היה מצופה שתהיה איזה שהיא תקשורת, בייחוד במצב הנוכחי שבו הייתה נתונה נחל עוז.
<לבנת עציץ: זה מצב שהוא חריג, אני לא חושבת שמשרד החינוך נדרש לסיטואציה הזו בכל כך הרבה מקומות בארץ.
<אילן וירצברגר: אבל התקשורת היא בעיקר מול הרשות בעניין הזה, מול אגף החינוך ו - - -
<לבנת עציץ: נכון, הרשות עשתה את שלה.
<לבנת עציץ: הרשות נתנה מענה.
עמרם מצנע: בסדר, גם ביום יום את לא עובדת מול משרד החינוך, יש היררכיה.
עמרם מצנע: אבל מה שאני מנסה זה לא - - - נורא קל לי להגיד לכם שאתם צודקים - - -
<דיאנה: אבל קצת, אתה יודע, שלא תרגיש לבד.
<דיאנה: המון פעמים כשאתה לא מרגיש לבד זה שונה.
עמרם מצנע: שר החינוך הסתובב פה הרבה בעוטף עזה, אני לא יודע איפה הוא היה - - -
<לבנת עציץ: כאן הוא לא היה.
<לבנת עציץ: הוא בא פעם אחת לאור הנר, לבקר ילדה שכתבה לו מכתב אישי.
<לבנת עציץ: הוא הגיע ואני חייבת להגיד שבסיטואציה הזאת לנו מאוד היה קשה עם זה שהוא לא בא ופגש את הצוותים לדוגמה.
עמרם מצנע: תראו, אני לא רוצה, אני לא מייצג אותו, אני בטוח שרות תספר לו.
<דיאנה: אבל אתה הצינור שלנו.
עמרם מצנע: בסדר, אני רק מנסה להסביר לכם, כל אחד מאיתנו יכול להיות בכל מקום ונושא באחריות, אני פשוט מנסה להסביר לכם את המנגנונים.
עמרם מצנע: זה שבמצב כזה מצפים ליותר תמיכה ויותר חיבוק זה ברור וזה מובן מאליו.
עמרם מצנע: אני מבטיח שאנחנו נמשיך ללוות, לא יודע אם נגיע לנחל עוז בעוד יום או יומיים, אבל יש עוד יישובים ואנחנו רוצים לבקר בכל המועצות כדי להבין וננסה לעזור בכל מה שאנחנו יכולים.
עמרם מצנע: בכל מקרה ללא קשר לדרגים, אם אתם מרגישים משהו תכתבו אליי, לוועדה, אנחנו נהיה קשובים לכל דבר.
עמרם מצנע: נכון, דורון, אנחנו בדרך כלל קשובים?
רות קלדרון: שתהיה שנה טובה ושבראש השנה לא יהיו שום - - -
עמרם מצנע: שנה טובה ופה צריך לעבור איזה שהוא סוויץ' ולחזור ולתת אמון איכשהו.
<דיאנה: אנחנו צריכים עזרה, אמון לא בא לבד.
<דיאנה: צריך להרוויח את האמון.
<אילן וירצברגר: אחרי שהחגים יעברו זה כבר יהיה - - -
עמרם מצנע: כן, אינשאללה.
עמרם מצנע: בוקר טוב לכולם, ברוכים הבאים.
עמרם מצנע: קשה לראות כנסת ללא אנשים בחודשים האחרונים.
עמרם מצנע: כמו גן ילדים ללא ילדים.
עמרם מצנע: אני שמח לראות אתכם.
עמרם מצנע: כפי שהתחייבנו, אנחנו מקיימים דיון מעקב בשני נושאים, שהקשר שלהם קיים, אבל לא באופן מוחלט: האחד זה בנושא הסייעות הרפואיות בחינוך המיוחד, בכיתות החינוך המיוחד, הפורמלי והלא פורמלי.
עמרם מצנע: נזכיר שבנושא הזה קיימנו דיון באמצע יולי, ואני רוצה לשמוע על התקדמות בנושא הזה.
עמרם מצנע: הנושא השני הוא מתן שירותי חינוך לילדים בבית, מה שמכונה אצלנו תלל"ים.
עמרם מצנע: נתחיל בנושא הראשון – הוא נראה לי קצת פחות מורכב, נשאיר קצת יותר זמן לנושא השני.
עמרם מצנע: אני רוצה להזכיר שהבעיה צצה כתוצאה מכך שהתגלתה לקונה, אם אפשר לקרוא לזה כך, בליווי הרפואי שניתן לילדים שנמצאים בחינוך המיוחד במסגרת החינוך המוכר שאינו רשמי.
עמרם מצנע: דבר שני היה כמובן הבעיה בהארכת הזיכיון של חברה שנתנה את השירותים בכלל, ואם איני טועה, שם הזיכיון הוארך בשנה, כלומר הוא תקף גם לשנת הלימודים הקרובה.
עמרם מצנע: אני צודק, אנשי משרד החינוך?
<אילן שי: כן, אבל יש כרגע עתירה לבית המשפט בדרישה לבטל את האישור שניתן.
<אילן שי: אתה מדבר על הארכת ההתקשרות עם חברת פמי פרימיום, שנותנת את השירותים הרפואיים.
עמרם מצנע: נכון, במסגרת החינוך המיוחד.
<אילן שי: ההתקשרות אתה הוארכה בשנה, והוגשה עתירה נגדה.
עמרם מצנע: מבחינתנו כרגע היא מוארכת בשנה.
עמרם מצנע: רק ביקשנו בכמה תחומים לקיים פעילות, כדי שכשנגיע לסוף השנה, לא נימצא שוב עם השעון מתקתק, ואם בית המשפט ייעתר לעתירה, על אחת כמה וכמה.
עמרם מצנע: רציתי לבדוק במשרד החינוך, היכן אתם עומדים בהכנת המכרז החדש, וכמובן, בפתרון לאותה בעיה שצצה אז, אם אתם זוכרים, בנושא של השירות הרפואי, שהמכרז אז לא כלל את השירות הרפואי לילדים שלומדים בחינוך המיוחד המוכר שאינו רשמי - שם צצה הבעיה.
עמרם מצנע: זה סיפור של מקרה בודד, אבל הוא מציף בעיה עקרונית.
<רחלי אברמזון: בוקר טוב.
<רחלי אברמזון: רחלי אברמזון, מנהלת האגף לחינוך מיוחד.
<רחלי אברמזון: בעניין כתיבת ההמלצה שהיתה בוועדה הקודמת, יצרנו קשר עם משרד הבריאות ועם הנציגים ממשרד הבריאות.
<רחלי אברמזון: כבר נפגשנו לשתי פגישות עבודה שמקדמות אותנו לקראת כתיבת מכרז מקצועי יותר.
<רחלי אברמזון: לקחנו לתשומת לב את כל ההערות שניתנו לנו בעבר.
<רחלי אברמזון: אתן אנחנו מתקדמים כדי לצאת למכרז החדש.
<רחלי אברמזון: לגבי הנושא של המוכר שאינו רשמי, זו סוגיה שאנחנו עדיין מטפלים בה – האם לכלול אותה בתוך המכרז החדש שייצא.
<רחלי אברמזון: בכל מקרה משרד החינוך יצטרך לתת את המענה גם לילדים במוכר שאינו רשמי.
עמרם מצנע: לגבי השנה הנוכחית, איך פתרתם את זה?
<רחלי אברמזון: פתרנו את הבעיה לכל המקרים שהיו מקרים חריגים שהובאו בפנינו, ואנחנו מזמינים גם עכשיו.
<רחלי אברמזון: כל מקרה לגופו נדון, ונתנו את הפתרון באמצעות- - -
עמרם מצנע: אני מבין שזה לא מספר גדול.
<רחלי אברמזון: לא היתה בעיה.
<רחלי אברמזון: נכון לרגע זה כולם קיבלו את המענה הנדרש.
<יוליה בן משה: יוליה בן-משה, "כל הזכיות", והורה.
<יוליה בן משה: רחלי, רק שאלה - אחת ההמלצות של אותו דיון היתה לשתף הורים; לא רק להידבר עם משרד הבריאות אלא גם לשתף הורים.
<יוליה בן משה: האם ההורים שותפו במכרז החדש?
<רחלי אברמזון: עדיין לא כתבנו אותו.
<רחלי אברמזון: כשאנחנו מזמנים את ההורים, אנחנו עושים זאת כדי להציף את הסוגיות שמטרידות מתוך הניסיון האישי שלהם, מה חשוב שניקח לתשומת לבנו.
<רחלי אברמזון: המעגל הזה התרחש והתקיים, כמו שדאגנו גם לקיים את המעגלים הנוספים שהיו.
<רחלי אברמזון: אז אין שום בעיה.
<רחלי אברמזון: אבל המכרז המקצועי נכתב בידי- - -
עמרם מצנע: כלומר יהיה שלב שבו טיוטת המכרז תיחשף, ומי שיהיו לו הערות יוכל להעיר?
<רחלי אברמזון: ודאי.
<אילן שי: לא חושב שאפשר לחשוף.
<אילן שי: אפשר לקיים שולחן עגול כדי לשמוע תובנות שיש להורים.
עמרם מצנע: אבל אם לא יודעים מה אתם הולכים לכתוב שם, קשה- - -
<רחלי אברמזון: הם יציפו את מה שחשוב להם.
עמרם מצנע: אבל גם אם לא להציג את המסמך של המכרז עצמו, אני חושב שאתם צריכים להציג מה הולך להיות בתוכו, כדי שההורים יוכלו- - -
<אילן שי: עקרונות.
עמרם מצנע: פשוט חוסך הרבה זמן אחר כך.
<ירון לוי: שני דברים: מה שהעירה הגברת ממשרד החינוך, אל"ף, לגבי הבעיות, שלא היו הרבה בעיות עם החברה, אני יכול לספר אישית על עשרים מקרים, ויש לי הכול מסודר.
<ירון לוי: מקרים קשים מאוד.
<ירון לוי: בי"ת, לגבי המכרז החדש, אם מכינים את המכרז ואז יפנו להורים לשאלות – למה לא להקדים את זה?
<ירון לוי: מקימים צוות שיגבש את המכרז – למה לא לצרף נציגים הורים?
עמרם מצנע: הצוות שיגבש את המכרז הוא צוות ממשלתי.
עמרם מצנע: מה שיעשו – ולזה התחייב משרד החינוך - לפני פרסום המכרז- - -
<ירון לוי: בעת כתיבתו.
<ירון לוי: אם יכתבו אותו, כבר לא ישנו אותו.
עמרם מצנע: יש פה התחייבות, לפני שהמכרז יוצא במתכונתו, לעשות שולחן עגול עם נציגי ההורים כדי לראות שהדברים - יש עליהם הערות.
<ירון לוי: טוב.
<ירון לוי: אם יש הערות, אנחנו כמובן כרגיל פונים אליך.
<ירון לוי: יש עשרות פניות קשות.
<ירון לוי: אני חייב לספר על מקרה קצר.
<ירון לוי: אני נמצא באזור תל מונד.
<ירון לוי: אני מקבל טלפון מאמא מנתניה שהילדה שלה לומדת בתל-אביב בחינוך מיוחד.
<ירון לוי: היא בעבודה.
<ירון לוי: טלפון ממנהלת בית הספר: שלום אמא יקרה, הילדה שלך מפרכסת, בואי.
<ירון לוי: הילדה על כיסא גלגלים.
<ירון לוי: יש לה בתיק כדור קטנטן.
<ירון לוי: מנהלת בית הספר לידה משמאלה, ולימינה אחות של חברת פמיפרימיום.
<ירון לוי: האחות אומרת: אסור לי לתת לה טיפול רפואי.
<ירון לוי: הגיעה אחרי שעה, הילדה כמעט הלכה- - -
עמרם מצנע: ירון, אי-אפשר להיכנס.
עמרם מצנע: שמעתי על החלק מהמקרים האלה.
<רחלי אברמזון: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה להתייחס, לגבי ההערה של מר ירון, לא דיברתי על השירות של פמיפרימיום.
<רחלי אברמזון: דיברתי על כך שאם היתה בעיה אצל ילדי המוכר שאינו רשמי, שהיתה זקוקה לשירות רפואי, אנחנו טיפלנו.
<רחלי אברמזון: לזה התייחסתי.
עמרם מצנע: מישהו עוד רוצה לנושא הזה לפני שנעבור לנושא השני?
עמרם מצנע: אז רשמנו לעצמנו לטובת הסיכום, אל"ף, שמשרד החינוך מכין את המכרז בתיאום עם משרד הבריאות והגורמים המקצועיים.
עמרם מצנע: ייעשה מפגש נוסח שולחן עגול עם נציגי ההורים כדי לשמוע הערות על הנושאים שיהיו בתוך המכרז, ויפרסם את המכרז כך שיתחשב בלוח הזמנים לסיום המכרז הנוכחי, בהנחה שבית המשפט לא יתערב; אם בית המשפט יתערב, הזמן יתקצר.
<יואב מריק: פרופ' יואב מריק, רופא ראשי, משרד הרווחה.
<יואב מריק: כמו שאמרתי בפגישה האחרונה, אני מבקש להזמין אותנו.
עמרם מצנע: נעבור לנושא היותר מרכזי, והוא השירות החינוכי והרפואי הניתן לילדים שבגלל מחלתם נמצאים בבית.
עמרם מצנע: השירות הזה ניתן במשך שני העשורים האחרונים על-ידי עמותת תלל"ים.
עמרם מצנע: משרד החינוך יצא במכרז.
עמרם מצנע: כפי שאני יודע, מי שזכה במכרז זה עמותת אורט העולמי.
עמרם מצנע: הם שזכו.
עמרם מצנע: אני יודע את זה מהמנכ"ל שהתקשר אלי ועדכן אותי הבוקר.
עמרם מצנע: אני מזכיר- זה לא דיון ראשון שאנחנו עושים אלא שלישי או רביעי עם כמה מפגשים שאנחנו עושים.
עמרם מצנע: אדוני, אוציא אותך החוצה, אם לא תדע לדבר בזמן.
עמרם מצנע: היה מכרז.
עמרם מצנע: היו טענות על בעיות במכרז.
עמרם מצנע: משרד החינוך הקפיא את המכרז, עשה בו תיקונים כאלה או אחרים.
קארין אלהרר: לא אמרו שזה מוקפא עד דצמבר?
עמרם מצנע: הוקפא בזמנו, אבל יצא מחדש.
עמרם מצנע: אחרי שעשו בו תיקונים, ועמותת תלל"ים הסכימה להאריך את משך השירות שהם נותנים עד סוף השנה הקלנדרית, המכרז יצא.
עמרם מצנע: לא סוד שהוא יצא.
עמרם מצנע: הבענו חששות כמובן על מי ומה ואיך ייגשו.
עמרם מצנע: המכרז יצא.
עמרם מצנע: אני לא מכריז על זכיינים, אבל התקשר אליי הבוקר מנכ"ל אורט העולמי.
עמרם מצנע: זה ארגון שעובד בארץ, הוא נפרד מאורט ישראל, הם עובדים מחדש בתחום החינוך.
עמרם מצנע: הם זכו במכרז.
עמרם מצנע: הדיון נקבע רק הבוקר, אני התבשרתי.
עמרם מצנע: אבל לדיון הזה יש ערך ויש לו חשיבות, כי אנחנו צריכים היות לעקוב ולראות, בהנחה שיש זכיין וזה הזכיין, איך יתבצע התהליך, העברת האחריות והמקל כמו שצריך, שגם בעיקר הילדים והמשפחות לא ייפגעו, וגם, לא פחות חשוב, שסגל המורים, צוות המורים שפזור בכל הארץ, גם הוא ימשיך להיות ברובו מועסק.
עמרם מצנע: זו הנקודה העיקרית שעומדת היום לנו כאנשי ציבור שרוצים לעזור על הפרק.
עמרם מצנע: עמותת תלל"ים מסיבותיה שלה, וזה לגיטימי לחלוטין, לא ניגשה למכרז.
עמרם מצנע: ונכון שהופעלו לחצים מכל הכיוונים – הורים, מורים ושאר ישראל, כדי שהמדינה לא תעשה מכרז, ותיתן את המשך הזיכיון לתלל"ים.
עמרם מצנע: זה בלתי-אפשר.
עמרם מצנע: אנחנו מדינת חוק, וגם מי שנשא בשירות הזה עשרים שנה ועשה עבודה מצוינת על דעת כולם, צריך לעמוד למכרז.
עמרם מצנע: ועובדה היא שמישהו ניגש, ומישהו גם זכה.
עמרם מצנע: עכשיו צריך לוודא שהעברת המקל תהיה נכונה, ראויה, מקצועית, מתחשבת, רגישה וכן הלאה.
עמרם מצנע: על זה התכנסנו, ועל זה נמשיך לעקוב.
<אילן שי: הדברים שכבוד היושב-ראש אמר מדויקים.
<אילן שי: אורט העולמי פועלים בישראל כיום במסגרת עמותה שקוראים לה קדימה מדע.
<אילן שי: אני לא בקי בכל הסיפור בינם לאורט ישראל, אבל על רקע של פיצול כלשהו הם פועלים עכשיו באופן עצמאי.
<אילן שי: השם שהם פועלים היה עמותת קדימה מדע, והם ניגשו למכרז וזכו בו.
<אילן שי: הם היו הצעה יחידה במכרז.
<אילן שי: עמותת תלל"ים לא ניגשה למכרז.
<אילן שי: יש להם רקע בתחום שמשיק לתחום המכרז הזה – מתן פעילות של מתן שירותים לילדים חולים שמאושפזים בבתי החולים אחר הצהריים, שהם מבצעים את זה במשך- - -
מסעוד גנאים: אפשר להתייחס לתנאי המכרז בקשר לעובדים ולמורות?
<אילן שי: ביחס לעובדים, איני יכול להתחייב בשם קדימה מדע או לדבר בשמם; אני רק יכול לומר שבמקרים קודמים בעבר, שבהם התחלפו זכיינים בפעולות דומות, הזכיינים החדשים קלטו עובדים שעבדו במסגרת הזכיין הקודם, שביצע את אותה פעילות.
<אילן שי: מה התוכניות של קדימה מדע לעניין הזה, איני יודע לומר.
מסעוד גנאים: אבל הוא היה תנאי, למשל, למשרד החינוך, להשאיר את הצוות?
עמרם מצנע: אי-אפשר להכניס תנאי כזה למכרז.
עמרם מצנע: אני רוצה להעמיד דברים על דיוקים.
עמרם מצנע: זו לא הפעם הראשונה.
עמרם מצנע: זה היה נושא שגם בהיל"ה, אם אתם זוכרים, בקרן קרב.
עמרם מצנע: הבעיה הזאת צצה כל פעם.
עמרם מצנע: אי-אפשר לכתוב מכרז, ולחייב את הזכיין לקבל לעבודה את כל אלה שהיו.
עמרם מצנע: אבל, אל"ף, די טבעי ודי נורמלי ודי מובן שזכיין חדש לא בא עם מורים.
<ליאורה פלד: חלק מדרישות המכרז, להציג צוות.
עמרם מצנע: הלא בטח יהיה מישהו שגם ילך לבית המשפט על הזכייה הזאת.
עמרם מצנע: לא דנים בזה.
עמרם מצנע: יש ועדת מכרזים, יש מערכת שפועלת, והיא החליטה מה שהחליטה.
עמרם מצנע: זו נקודה ראשונה.
עמרם מצנע: ואני דיברתי עם המנכ"ל הבוקר.
עמרם מצנע: התקשר אליי ביוזמתו, עדכן אותי, ובהחלט מתכוון לקחת מה שיותר מורים שיש להם הכשרה וניסיון ויכולת, כי בחלק מתנאי המכרז מורים צריכים להיות בעלי כישורים מסוימים.
עמרם מצנע: לכן אנחנו לא דנים עכשיו במכרז.
עמרם מצנע: התהליך הזה הסתיים, כפי שהמדינה נוקטת ועושה.
עמרם מצנע: ושוב אני ואומר לכל מי שמודאג ומוטרד, אני מבין את זה, אבל תבינו: מדינה מתוקנת, שפועלת באמצעות קבלני חוץ, זכייני חוץ, טובים או פחות טובים, מחויבת לעשות את זה בתהליך של מכרזים.
עמרם מצנע: לכן התהליך הזה היה תהליך ארוך, מורכב, וזה הגיע לסיומו.
עמרם מצנע: עכשיו צריך לעשות הכול.
עמרם מצנע: אני בטוח שמשרד החינוך יעשה.
עמרם מצנע: אני בטוח שהזכיין החדש ואנחנו כנציגים שלכם נעקוב ונלווה שאכן לא רק שלא תהיה פגיעה כלשהי אלא להפך – תהיה בהחלט התקדמות בנושאים שונים ואחרים.
עמרם מצנע: כדאי שנבין את המציאות שבה אנחנו נמצאים ובה אנחנו פועלים.
עמרם מצנע: רחלי, בבקשה.
עמרם מצנע: מי שרוצה לדבר, צריך להירשם אצל יהודית מנהלת הוועדה.
<רחלי אברמזון: אל"ף, אני מבקשת להדגיש, גם בתנאי המכרז הרחבנו בעקבות הערה שקיבלנו את העניין הזה להעסקת מורים שיש להם ניסיון בהוראת תלמידים חולים, כך שהתייחסנו לזה גם.
<רחלי אברמזון: ואנחנו באמת בעקבות ההערה התייחסנו גם לחששות או לבקשות או לדברים המאוד חשובים שההורים מציפים במעבר הזה.
<רחלי אברמזון: לכן גם נירית, שיושבת פה, המפקחת שמלווה את הנושא הזה מקרוב, ואני, נפגשנו עם נציגות ההורים.
<רחלי אברמזון: זה לא המפגש הראשון והאחרון שהתקיים בעקבות המכרז והמעבר.
<רחלי אברמזון: אנחנו נלווה את כל זה ככל שיידרש כדי שהמעבר יהיה רגוע וחלק ומותאם לצורכי הילדים.
עמרם מצנע: עכשיו נקיים את הדיון.
עמרם מצנע: אתן לכל אחד ככל שהזמן יתיר לנו – יש לנו זמן עד 13:00 לשמוע ולהשמיע.
עמרם מצנע: אני מבקש לעשות את זה בצורה מתומצתת, לא לחזור אחד על דברי השני.
עמרם מצנע: אני בטוח שנצא מפה יותר חכמים.
עמרם מצנע: נקיים כפי שאנו נוהגים, דובר אחד מהציבור וחבר כנסת לסירוגין.
עמרם מצנע: עמותת תלל"ים, בבקשה.
<ליאורה פלד: ראשית, כפי שאמרתי כשהמכרז התפרסם, בין השורות שלו היה כתוב: רק לא תלל"ים.
<ליאורה פלד: רק בעקבות השאלות שלנו חלק מהעוולות שם תוקנו כמו שמנהל יכול להיות מי שמטפל בילדים חולים, שמורים לא חייבים להיות מורי בית ספר; יכולים להיות מורים של ילדים חולים.
<ליאורה פלד: אני מאוד שמחה שתיקנתם את זה.
<ליאורה פלד: אני לעומת זאת, גם היום, אני כבר לא נכנסת למקצועות הפרא רפואיים, כי אני מחזיקה את הבג"ץ שכתוב בו שמה שיינתן לבג"ץ המיוחד של החינוך המיוחד, שעות הטיפולים היחידות הן בהבעה ויצירה, ומשרד החינוך אינו נותן טיפולים רפואיים.
<ליאורה פלד: התעקשתם על פרא רפואיים.
<ליאורה פלד: לא יכולנו לגשת.
<ליאורה פלד: מעניין אותי לראות, אדוני היושב-ראש, את רשימת בעלי המקצוע הפרא רפואיים, 15 מכל מין, בעלי ניסיון של שלוש שנים בשבע השנים האחרונות בטיפול ילדים בנושא הזה.
<ליאורה פלד: בנוסף, המכרז הזה עושה אפליה קשה ובוטה בזכויות הילדים החולים בחינוך הרגיל.
<ליאורה פלד: גם לזה לא הסכמנו.
<ליאורה פלד: יצרתם איזושהי טבלה, להראות שאחרי חודשיים אתם מוסיפים עוד שעה, ילד עולה חדש, יצרתם משהו חדש, עולה חדש הוא זכאי לסך שעות אחר.
<ליאורה פלד: סך הכול הורדתם את המתגברים של ילדי החינוך הרגיל לחלוטין.
<ליאורה פלד: לקחתם מהם את הקיץ.
<ליאורה פלד: כל זה נשאר ולא תוקן.
<ליאורה פלד: מאחר שאני מחזירה לך היום, אדוני היושב-ראש, את הזכות הגדולה שהיתה לי לשרת את הילדים החולים, אני מעבירה אליך אישית את האחריות, שלפני שהמכרז הזה יוצא לדרך, שלחתי לך שני בג"צים.
<ליאורה פלד: אחד, משרד החינוך זוכר, כי החינוך המיוחד מטפל, זה של ילדה מהחינוך המיוחד.
<ליאורה פלד: השני, לא עלינו, הוא של ילד מהחינוך הרגיל.
<ליאורה פלד: את הבג"ץ הזה שכחו.
<ליאורה פלד: גם בו כתוב 24 שעות יינתנו לילד הזה בפילוח כזה או אחר.
<ליאורה פלד: אני ישבתי בבג"ץ כשנכתבה הפשרה עם עורך הדין של משרד החינוך.
<ליאורה פלד: היא ניתנה בתיווכי, הפשרה הזאת.
<ליאורה פלד: הבג"ץ הזה הביא את המתגברים ל-2010.
<ליאורה פלד: אותו מקצוע, שכשישבתי מול כותבי המכרז, התייעצו אתי רבות, שאלו אותי: מה זה מתגבר?
<ליאורה פלד: והסברתי.
<ליאורה פלד: אמרו לי: אין מקצוע כזה.
<ליאורה פלד: החליפו את זה בסייעות.
<ליאורה פלד: זה המתגברים של פסק הדין של שנת 2006.
<ליאורה פלד: אז אני חושבת, אדוני היושב-ראש, לתלל"ים, כנראה, כבר אי-אפשר לעזור, ואגב, המכרז הזה לא היה חובה.
<ליאורה פלד: היתה על שולחנך הצעת חוק שאתה הקפאת, וביקשת ממשרד החינוך לתקן תקנות.
<ליאורה פלד: למזלם הטוב, זה לא רלוונטי, כי זכה בזה ארגון שהוא לא למטרות רווח.
<ליאורה פלד: מה היית עושה, אדוני היושב-ראש, אם זה היה מרמנת אל דור היחידים שניגשים וזוכים?
<ליאורה פלד: איך היינו נושאים פנינו אל הילדים אז, כל משרד החינוך הנכבד שיושב שמולי?
<ליאורה פלד: וזאת היתה חברה של מטרות רווח?