GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<סמדר סגל: אז מישהו צריך לעזור לי.
<סמדר סגל: אחד.
<איתי חוטר: פנית לפני יומיים.
<סמדר סגל: לא לא לא, בעבר שלי, בשנה שעברה גם.
<סמדר סגל: המקרה של אותו הורה.
<סמדר סגל: רגע, רגע, רגע.
<סמדר סגל: והמשפט האחרון זה שמחייבים את הרשויות לעשות את הפוליסה הזאת.
<סמדר סגל: אז את מי מחייבים?
עמרם מצנע: הרשויות יכולות לעשות מכרז משלהן.
<סמדר סגל: יופי.
<סמדר סגל: אז רגע, שנייה.
עמרם מצנע: אם הן רוצות.
<סמדר סגל: יש חובה לבטח את ילדי מדינת ישראל בתאונות אישיות.
<סמדר סגל: ומי שמשלם זה ההורים.
<סמדר סגל: מדוע?
<סמדר סגל: אף אחד לא איכפת לו מהכסף שלנו.
<סמדר סגל: כי אם אותו, רגע, אם משרד החינוך, כמו שהוא חייב את הרשויות לעשות פוליסה, שיחייב אותה לעשות אותה קיבוצית.
<סמדר סגל: את כולם ביחד, ואז יהיה לנו מחיר יותר זול.
<סמדר סגל: אבל כל אחד הולך לאן שאתה רוצה ואתם מעודדים.
עמרם מצנע: המכרז הזה הוא מכרז הכי קיבוצי שיכול להיות.
<סמדר סגל: הוא לא.
עמרם מצנע: של כל ילדי בישראל.
<סמדר סגל: הוא לא קיבוצי.
<סמדר סגל: אבל הוא לא.
<סמדר סגל: תקשיבו רגע, עוד משפט אחד.
עמרם מצנע: לא, לא, סמדר.
<סמדר סגל: אם ילד - - -
עמרם מצנע: את כנראה לא יודעת לספור.
עמרם מצנע: האחד כבר היה מזמן.
<סמדר סגל: לא, אבל אתה אמרת משהו.
<סמדר סגל: אני חייבת להגיד לו.
עמרם מצנע: אני, מותר לי להגיד.
עמרם מצנע: סמדר, תודה רבה.
עמרם מצנע: אם את רוצה – תכתבי לי, אני אעביר את זה לגורמים המקצועיים שייתנו ל תשובות מקצועיות ואני רוצה להזכיר לך עוד פעם ואת יכולה להגיד את זה גם למרים פיירברג וגם לאיזי ענבר, מנכ"ל העירייה – אם עיריית נתניה רוצה לעשות מכרז עצמאי, היא רשאית.
עמרם מצנע: כן, מי יש לנו עוד?
עמרם מצנע: אבנר שטראוס.
עמרם מצנע: יצא?
עמרם מצנע: יצא.
עמרם מצנע: לוין תומר, בבקשה.
<תומר לוין: שלום רב.
<תומר לוין: אני רוצה לשאול את השאלה, האם הכסף מגיע בנאמנות ליעד שאליו הוא כאילו הוגדר מלכתחילה ואני מדבר על המודל - - -
עמרם מצנע: אתה לא הצגת את עצמך.
<תומר לוין: אני תומר לוין מאב"י – אמנויות במה ישראלית, עמותה שמתעסקת בנושא של סל תרבות.
<תומר לוין: ועל זה אני מדבר, על המודל של סל תרבות ארצי שיכול להיות שהוא יהיה מעניין גם בדברים אחרים.
<תומר לוין: אבל קודם כל, אני רוצה להגיד שיש את הנושא של תשלומים מרצון שאולי הם הפכו באיזה שהוא מקום לברירת מחדל של חסרים.
<תומר לוין: למשל, אם בסל תרבות חסר כסף, נגיד לנסיעות או לכל מיני דברים כאלה, שזה הרבה פעמים קורה דווקא בפריפריה, ואז נגבים תשלומים גם בתשלומים שירותים מרצון, וכתוצאה מכל הנושא הזה, צריך להסתכל האם באמת הכסף שההורים משלמים הוא מגיע באמת בנאמנות לילדים בצורה של סל תרבות.
<תומר לוין: ומה שקורה זה שחלק למשל מהכספים שאמורים להיות סבסוד של סל תרבות ארצי לכל ילד, כי הרי סל תרבות נולד גם מהעיריות, גם ממשרד החינוך וגם מכספי הורים.
<תומר לוין: זה חתונה משולשת, שרק ביחד זה מניע את זה כמו שצריך.
<תומר לוין: חלק מהעניין הזה, זה שכספי הסבסוד שמגיעים לסל תרבות ארצי, הם מגיעים רק לחלק קטן מהילדים ולא לכולם וגם למרות שחברת המתנ"סים שמקבלת את הכספים האלה, התחייבה גם ברכש לא לקחת תקורה, בכל שנה חסרים 30%, 40%, 50% מהתקציב, שבעצם נשארים בתקורה ועכשיו גם מכפילים את זה ל- 32 מיליון ש"ח, שמתוכם התקורה תהיה עוד יותר גדולה והשאלה למה הכסף לא מגיע בנאמנות לילד.
<תומר לוין: למה לו לקחת את 32 מיליון השקלים - - -
עמרם מצנע: אוקיי, הנקודה ברורה.
עמרם מצנע: שלמה, כן?
<שלמה קרפ: אני מארגון ההורים מירושלים.
עמרם מצנע: איך אתה קשור לישראל?
<שלמה קרפ: אנחנו קולגות.
<שלמה קרפ: הוא מטפל גם בגיל הרך, אני מחזיק תיק החינוך המיוחד בארגון ההורים.
עמרם מצנע: אנחנו ועדה פלורליסטית, נותנים לכולם לדבר.
<שלמה קרפ: כן, יש מחלקות אצלנו.
<שלמה קרפ: אני רוצה להגיד שהדף הזה הוא, בעיני הוא מבייש גם את הכנסת, מסיבה אחת – כשהורים באים לבתי ספר ואומרים זה מה שקבעה ועדת החינוך, הרבה מאוד מנהלים אומרים – אז תשלח את הילד ללמוד בכנסת.
<שלמה קרפ: זה המצב של היום.
<שלמה קרפ: היום המצב הוא שוועדת החינוך של הכנסת, זה בעצם שמה חותמת שהיא מאשרת טבלה, שאף אחד לא הולך לפיה.
<שלמה קרפ: יש הורים בהרבה מאוד מקומות שמפחדים, לוקחים הלוואות בשוק האפור, על מנת שהילד שלהם יהיה בבית הספר, על מנת שיוכלו לשלם את התל"ן ודמי שכלול ותוספות ושעות, ותוספות שעות והכל.
<שלמה קרפ: יש מסגרות, אני יודע לפחות על ירושלים, על מסגרות שמשלמים 20,000 שקל בשנה, 15,000 שקל בשנה, 14,000 שקל בשנה ואז יש את הדירוג מ- ז' עד ח', הילד עוד יכול להישאר.
<שלמה קרפ: יש את המדרגה ב- ט', ילד שהוא לא כדאי כלכלית, לא ממשיך במסגרת.
<שלמה קרפ: ואז הוא נושר ואז אנחנו מתפלאים למה המסגרות כמו חינוך מיוחד של בית הצייר צרי לבנות לו עוד ארבע קומות, למה מסילה תפוש, למה כל המסגרות.
<שלמה קרפ: למה?
<שלמה קרפ: כי ההורים שבאים ואומרים – מה אתם רוצים?
<שלמה קרפ: רשות מחוקקת, כנסת ישראל, זה מה שהיא קבעה, נתנה את הגושפנקה שלה.
עמרם מצנע: הגושפנקה זה לא 20,000.
<שלמה קרפ: לא הגושפנקה הוא כזה שאף אחד, אף אחד לא מתייחס לסכומים.
עמרם מצנע: אז זה לא גושפנקה.
<שלמה קרפ: אני אומר – אף מנהל לא מכבד את מה שיוצא מההחלטות של פה, כי אף הורה לא משלם את מה שכתוב פה בכלל ואם הוא יעיז או אם הוא יבקש הנחה בוועדת הנחות, שולחים אותו לדרך הוויזה דולורוזה, להביא אישור כזה ואישור כזה ותביא גם אישור שאתה כמעט מת ואם אתה לא מת - - -
עמרם מצנע: אני לא מבין אותך.
<שלמה קרפ: שנייה.
עמרם מצנע: לא, אני לא מבין.
<שלמה קרפ: אני אסביר.
עמרם מצנע: לא, אתה תסביר לי, אתה מנסה להגיד, אני, כך אני חושב, שהורים משלמים הרבה יותר ממה שכתוב שם.
<שלמה קרפ: בוודאי.
<שלמה קרפ: אבל הדבר המבזה, הדבר המבזה הוא שיש טופס שיוצא שאומרים להורים – זה מה שאתם צריכים.
<שלמה קרפ: הורה, הוא לא משלם את זה, הוא משלם פי ארבע וחמש מהפחד שהילד שלו לא יהיה במסגרת ואני חושב שאנחנו פה, הדיון שצריך להיות פה הוא דבר אחד.
<שלמה קרפ: נכון שיש גם אנשים שיש להם יותר יכולת, אני חושב שצריך לעשות משהו, כמו שבאמת אמרו מול ביטוח לאומי, אז אין משחקים ואין זה.
<שלמה קרפ: כל אחד בהתאם.
<שלמה קרפ: לא יכול להיות שגם ד"ר קדמן וגם - - -
עמרם מצנע: שלמה, תודה.
עמרם מצנע: אנחנו הבנו מה אתה אומר.
<שלמה קרפ: לא לא, אני רוצה להגיד משהו יותר משמעותי.
<שלמה קרפ: אני חושב שחינוך הוא גם לעזור לחלש, לא רק לדאוג שהחזק יתקדם עוד יותר.
<שלמה קרפ: אלא החזק צריך גם לדעת למשוך את החלש ובמצב שהיום, אנשים מאבדים את עצמם לדעת, גם בשוק האפור.
עמרם מצנע: רבה רק אני רוצה להזכיר למי שלא זוכר, הפרוטוקול בטח זוכר, שהקולגה שלך מארגון ההורים בירושלים, ביקש לא להגביל את ההורים בתשלומים.
עמרם מצנע: שמעת את זה מקודם?
עמרם מצנע: הנה, הוא מגיע, ישראל.
<שלמה קרפ: אני אומר - - -
עמרם מצנע: לא, שמעת את זה?
<שלמה קרפ: אני שומע הכל.
עמרם מצנע: אז אני רק רוצה להזכיר לך שבסוף, תקשיב רגע, בסוף החוקים והנהלים ברורים.
עמרם מצנע: הורה שנדרש לשלם יותר כסף ולכן חשוב שההורים יראו את הטבלה הזו, יש לו את כל הזכויות ללכת לראש העיר, ללכת למשרד החינוך, לבוא אלי אם הוא רוצה, או ללכת לבית המשפט.
עמרם מצנע: כי אלה תשלומים לא חוקיים.
עמרם מצנע: ואם ההורים משלמים אותם בניגוד לרצונם, כי הם פוחדים, זה כמו נתינת שוחד וקבלת שוחד ששני הצדדים כנראה נהנים.
<קריאה: הם פוחדים לבוא אליך.
<יצחק קדמן: הם פוחדים להתלונן.
עמרם מצנע: בסדר, פוחדים.
עמרם מצנע: אז אם הורה פוחד ומוכן לשלם 20,000 שקל, שיהיה בריא.
עמרם מצנע: כן, שטראוס.
עמרם מצנע: אתה לא רוצה לדבר?
עמרם מצנע: קיבלת מקודם, לא היית.
<אבנר שטראוס: אני הכנתי מסמך מפורט שביקשו שאני לא אגיש, אם מישהו רוצה – יוכל לקבל אותו.
<אבנר שטראוס: שמי אבנר שטראוס, סל תרבות שטראוס וגופים אחרים ומאות אמנים.
<אבנר שטראוס: הנושא של תשלומי הורים, אני בקי, אני נדהם לשמוע מה שאני שומע מקדמן שאני כבר רואה אותו הרבה מאוד שנים פה, לא 22, אבל זה מדכא מאוד שלפחות חצי מזה אני פה.
<אבנר שטראוס: אני רוצה לגעת בחמישה נושאים.
עמרם מצנע: בקיצור.
<אבנר שטראוס: בקיצור.
<אבנר שטראוס: נמרץ.
<אבנר שטראוס: בקיצור נמרץ.
עמרם מצנע: כי תומר כבר הציג, לפי דעתי, את מה שאתה רוצה להציג.
<אבנר שטראוס: בקיצור נמלץ.
<אבנר שטראוס: חיי הרוח, התרבות והחינוך בשפל.
<אבנר שטראוס: הם בירידה.
<אבנר שטראוס: אנחנו היינו צריכים לשאוף למעלה, אנחנו לא עושים את זה בפועל.
<אבנר שטראוס: שתיים.
<אבנר שטראוס: עניין כספי.
<אבנר שטראוס: משרד החינוך הפך לגובה בתחום סל תרבות לגובה של תשלומי הרשות.
<אבנר שטראוס: הכניס את היד לכיס של האזרחים וגובה את הכספים על-ידי פטור ממכרז.
<אבנר שטראוס: בפעם הבאה הוא יקבל פטור ממכרז לביטוח, אתה שומע, גדעון?
<אבנר שטראוס: יקבל פטור ממכרז לביטוח ויגבה את כספי הביטוח ישירות.
<אבנר שטראוס: היום, כך הוא נוהג.
<אבנר שטראוס: כי לתוכנית הדגל שלו, ביטל את המכרז והוא גובה לא באופן פרוגרסיבי, ישירות מהרשויות, את הכסף.
<אבנר שטראוס: אני לא בטוח שכל ההליך הזה הוא חוקי.
<אבנר שטראוס: אני בטוח שיש עורכי-דין שיגידו שלא.
<אבנר שטראוס: אני לא בקי לגמרי בכל המהלך, אבל אני חושב שהוא לא נכון.
<אבנר שטראוס: שלישית, תשלומי הרשות שמוצגים לכם פה, הם לא אמת, אני הייתי פה בישיבה לפני לא הרבה שנים, כשהגדילו את תשלומי ההורים, למרות הצהרות חוזרות ונשנות על הרצון של ועדת חינוך להפחית את תשלומי הרצון והרשות והששון, באופן הדרגתי, אבל כל פעם זה עולה.
<אבנר שטראוס: בפעם האחרונה זה עלה מ- 90 ל- 99, כאילו, ובדלת האחורית הגניבו לפנים גם את תשלומי ההסעות לסל תרבות והתשלום עבור האולמות, כך שבפועל, למעשה הוא גדל, התשלום רשות ורצון שקודם נכלל הסעות ושכר אולמות בסל תרבות, נכללו בתוך ה- 90 שקלים, פתאום זה גדל ל- 99 פלוס האקסטרה הזה, שכאילו צמח יש מאין.
<אבנר שטראוס: עוד כ- 40 שקל, עד 50, כ- 150 שקל, למעשה הגדילו את זה בדלת האחורית, בלי שאף אחד מצמץ, בעוד 50%, בנוסף ל- 10% שהעלו.
<אבנר שטראוס: נושא נוסף.
<אבנר שטראוס: מבקש המדינה קבע נחרצות ואי-אפשר להתעלם, מבקר המדינה קבע נחרצות, לפני שנתיים, ואי-אפשר להתעלם מזה, שהוא בדק 42% מבתי-הספר ובשנה אחת גבו שם מיליארד וחצי שקל ביתר מהורים.
<אבנר שטראוס: משרד החינוך הגיב בזה שהוא יקים ועדה, הוא יעקוב הוא זה, הוקמה ועדה בראשות רחל מתוקי, שנעלמה, התמוססה, כדינן של ועדות.
<אבנר שטראוס: ללא שנעשה משהו.
עמרם מצנע: הוועדה החליטה, של רחל מתוקי, אושר והפך להיות חוזר מנכ"ל.
עמרם מצנע: בכלל לא נעלם.
<אבנר שטראוס: בסדר, אנחנו לא ראינו בשטח את זה, למעט זה שהיום משרד החינוך גובה את תשלומי הרשות באופן ישיר מהרשויות, על-ידי קיזוז.
<אבנר שטראוס: תהליך מאוד מוזר, מאוד שנוי במחלוקת, גם לגבי יושב ראש איגוד הגזברים של הרשויות, אבי קמינסקי.
<אבנר שטראוס: עוד נקודה אחת.
<אבנר שטראוס: אני חושב שצריך לפעול להפחתה של תשלומי הרשות.
<אבנר שטראוס: אני חושב שברגעים אלה שמה שקורה במדינה זה סטירת לחי מצלצלת לחי.
<אבנר שטראוס: המדינה פתאום הפכה להיות מדינה ובדרום יש תת מדינה ואני אומר את זה, כי אני תמיד לוקח בתור דגל ודוגמה, רק דוגמית קטנה, את שדרות.
<אבנר שטראוס: שדרות לא נהנית מסבסוד של משרד החינוך ולא ייתכן שהילדים האלה, שפעם קיבלו, שללו מהם את הזכות הזאת לקבל סיבסוד, בעוד מעמיקים את הגבייה, בעוד מכפילים את התקציב ל- 32 מיליון.
<אבנר שטראוס: ואנחנו, אני הייתי זה שצריך לעשות את סל תרבות של עיריית שדרות.
<אבנר שטראוס: אני לא חושב, זה רק דוגמית קטנה.
<אבנר שטראוס: ואני חושב שזאת סטירת לחי והתעלמות מהמצב הכלכלי של חצי מהמדינה, שיש מי שקורא לו תת מדינה, שאתמול הייתי בחיפה ואני בדרום ואני רואה מה קורה.
<אבנר שטראוס: חצי מדינה משותקת מבחינה כלכלית, נזקים שלא יאומנו, גם באופן פרטי, לאנשים שאין להם כסף לאכול.
<אבנר שטראוס: אני לא מדבר על דברים אחרים ואנחנו באים פה, יושבים פה ואומרים – בואו נעשה להם.
<אבנר שטראוס: וזה רק הסימבולי.
<אבנר שטראוס: לא, זה לא משנה אפילו אם זה ב- 40 אגורות או בחצי שקל.
עמרם מצנע: אבנר, תודה רבה.
<אבנר שטראוס: הסימבוליות של זה היא משמעותית ואני חושב שוועדת החינוך צריכה להתייחס לזה ולא להסכים לזה בתקופה הזאת.
עמרם מצנע: אבנר, תודה לך.
<אבנר שטראוס: תודה לך.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להזכיר שני תשלומים שלא עלו פה בכלל.
<רויטל לן כהן: אחד, מדובר בגני הילדים של החינוך המיוחד.
<רויטל לן כהן: אני יודעת שזה קורה בגני תקשורת, אבל זה קורה גם בגנים אחרים.
<קריאה: עורכת-דין.
<רויטל לן כהן: שלא יכו אותי.
<רויטל לן כהן: ומאחר ואין מספיק טיפולים, משתי סיבות, גם מאחר והם יקרים ומשרד החינוך מתקצב נמוך ולכן אין מי שרוצה לעבוד, אבל גם כי חסרים עובדים בעלי מקצוע בתחומים מסוימים, כמו קלינאות תקשורת או ריפוי בעיסוק, בשורה התחתונה, ההורים נאלצים להוסיף תוספות של בין 700 ל- 1,000 שקלים בחודש, כדי להכניס טיפולים לתוך הגנים.
<רויטל לן כהן: אין להם ברירה אלא לעשות את זה, אחרת נוצר מצב שבו בשעה מסוימת, כל ילדי הגן נמצאים בטיפול וילד אחד יושב לבד.
<רויטל לן כהן: אז זה לא ממש משאיר להורים את האפשרות.
<רויטל לן כהן: אז אפשר לקרוא לזה רשות, אבל זאת לא באמת רשות.
<רויטל לן כהן: דבר נוסף הוא, שמאחר, וזה גם קורה בבתי הספר, מאחר ולמשרד החינוך, למתי"אות אין מספיק מטפלים ואין מספיק שעות, אז טיפולים שילדים אמורים לקבל בבתי הספר ואין, הם נאלצים לקנות אחר כך בכסף, בשעות אחר הלימודים.
<רויטל לן כהן: אז זה נראה כאילו זה לא תשלומי הורים, אבל אלה ממש תשלומי הורים, כי הם היו צריכים לקבל את זה ממשרד החינוך והם לא מקבלים.
עמרם מצנע: אבישי אברהם, מועצת התלמידים.
<אבישי אברהם: קוראים לי אבישי אברהם, אני יושב ראש ועדת נוער וקהילה במועצת התלמידים והנוער הארצית.
<אבישי אברהם: אני מהמועצה האזורית חבל מודיעין.
<אבישי אברהם: עד עכשיו דיברתם מנקודת מבט של מבוגר.
<אבישי אברהם: הפעם אני ארצה יותר להתייחס מנקודת מבט של תלמיד, שגם רואה את הסבל שההורים צריכים לשלם וגם אני ארצה לגעת בשלושה נושאים שפנו אלינו תלמידים מרחבי הארץ.
<אבישי אברהם: קודם כל, לפני שאני אפתח בדברים שלי, אני רוצה להגיד שבמועצה הארצית, אנחנו פחות מעוניינים על מי נופל התקציב ומי אחראי על מה, אנחנו יותר מעוניינים ומסתכלים על טובת התלמיד וקצב ההתפתחות שלו וקצב הלמידה שלו.
<אבישי אברהם: הנושא הראשון שאני ארצה להעלות זה נושא של המגמות המיוחדות.
<אבישי אברהם: קודם כל, מה זה הדבר הזה?
<אבישי אברהם: לדוגמה, אצלי בבית הספר, תלמיד שרוצה ללמוד במגמת רפואה, אז ההורים שלו צריכים לשלם עוד איזה שהוא שכר תוספת, על מנת שאותו תלמיד ילמד במגמת רפואה.
<אבישי אברהם: לעומת זאת, תלמיד שלומד במגמת כימיה לא צריך לשלם, הוא יכול ללמוד כרגיל.
<אבישי אברהם: אז למה יש את החוסר שוויוניות הזאת, בין תלמיד שרוצה להתפתח ורוצה להיות רופא, לבין תלמיד שרוצה להיות כימאי או בעל מקצוע אחר.
<אבישי אברהם: דבר שני, המסעות לפולין.
<אבישי אברהם: מאוד חורה לנו שתלמיד במדינת ישראל לא יכול לצאת למסעות לפולין, בגלל בעיית תקציב שלו או של ההורים, במיוחד כשיש המון מלגות שונות שפשוט משרד החינוך ובתי הספר לא מקפידים ולא חושפים לאותם תלמידים את אותן מלגות.
<אבישי אברהם: כדוגמה, הוכחה, אני רוצה להגיד את מה שאדוני היושב ראש אמר בוועדות הקודמות, שבשנה שעברה 70% מהתקציב שהוקצה במשרד החינוך לטובת מסעות לפולין, חזר בסוף השנה והשנה, אם אני לא טועה, 60% מאותו תקציב, חזר למשרד החינוך.
<אבישי אברהם: והעניין השלישי זה שאנחנו באמת תומכים בעמדה של ארגון ההורים הארצי ושל ד"ר יצחק קדמן, של הפיכת תשלום ותקצוב החינוך כעניין דיפרנציאלי.
<אבישי אברהם: כי לא יכול להיות שיהיה פער בין נוער שגר במרכז לבין נוער שגר בפריפריה, ואפילו בין נוער שגר באותה עיר בשכונה חזקה לבין נוער שגר בשכונה חלשה, שהוא יצא שלוש פעמים לטיולים ולעומת זאת תלמיד שחי בשכונה אחרת, יצא פעם אחת.
<קריאה: הם אלה שמרגישים את זה.
<אבישי אברהם: בדיוק.
שמעון אוחיון: האמת שהנושא הזה, אדוני היושב ראש, כבר עלה בשנה שעברה ואני מוכרח לומר, הוא עולה כל שנה, אז מה לעשות?
שמעון אוחיון: אז יצחק קדמן 22 שנים, אני עוד אף אחד לא מבטיח לי שאני אהיה אותו מספר שנים בכנסת, אז אני רוצה בכל זאת לנצל את זה כדי לנסות אולי לעשות משהו לזה, איזה שהוא סוף פסוק לסיפור הזה.
שמעון אוחיון: אני מזדהה לחלוטין כמובן עם גדעון פישר, עם הצגת הדברים שלו, עם ד"ר יצחק קדמן וגם הבחור הצעיר, עם יושב ראש מועצת הנוער, אבישי.
שמעון אוחיון: אבישי, בקטע הזה, חלקים מהדברים אני בוודאי גם מזדהה עם מה שאליסף, ישראל אליסף אומר בעניין הזה.
שמעון אוחיון: בקיצורו של דבר, אני חושב שאנחנו צריכים, הגיע הזמן שנעשה לזה סוף.
שמעון אוחיון: יש לך הצעת חוק, אדוני היושב ראש, וגם אני הנחתי הצעת חוק לפני כעשרה חודשים.
שמעון אוחיון: לא פחות.
שמעון אוחיון: אבל אני יודע שאני אגיש אותה ואניח אותה לפני ועדת שרים לחקיקה, היא לא תעבור.
שמעון אוחיון: שר החינוך יתנגד.
שמעון אוחיון: ואני חושב שצריך פה בצורה גלויה, שמענו כאן את הנימוקים.
שמעון אוחיון: השר מכריז ואומר 20 פעם, עדיין אין לו תוכנית ברורה, שהוא בעד תקצוב דיפרנציאלי.
שמעון אוחיון: אז בוא, הנה, זאת ההזדמנות, כדי לצמצם פערים, זאת ההזדמנות לצמצם פערים.
שמעון אוחיון: אם אנחנו נילחם במס הרגרסיבי הזה וניתן לביטוח הלאומי לגבות ולתת את סל השירותים, לא כל דבר, בהצעה שלנו יש לפחות את שמונת הסעיפים המרכזיים שנוגעת כמובן לסל תרבות, להשאלת ספרים, לטיולים, כל מה שקשור בדברים הבסיסיים שהם ייכללו.
שמעון אוחיון: אני, בכל אופן אומר לך, אדוני, ואני מבקש ממך, אני הייתי רוצה שנקבל החלטה.
שמעון אוחיון: אני לא יודע כמה זה מקובל, שזאת הפעם האחרונה שאנחנו מאשרים דבר כזה ואנחנו מצפים ששר החינוך יתמוך בנו, בקידום ההצעה.
עמרם מצנע: תראה כמה הם - - -
שמעון אוחיון: תראה, אם הם צוחקים, תשמע, תראה,
<קריאה: במיואשים.
שמעון אוחיון: תשמע, אם הם מיואשים בקטע הזה, מאחר ואני רק שנה וחצי בכנסת, אני מרשה לעצמי.
שמעון אוחיון: אבל אתם רואים, בסופו של דבר, מה שמנחה אותי, מה שמנחה אותי כרגע, זה אותה אמרה, אותו פתגם ידוע – אתה רוצה לריב עם השומר או לאכול ענבים?
שמעון אוחיון: אני רוצה לנסות לאכול ענבים, לא לריב עם השומר כל הזמן.
שמעון אוחיון: אני נותן עוד צ'אנס, מחכה, יש עוד חוק ההסדרים, יש חוקים אחרים, אני חושב שאנחנו מתייחסים בצורה מאוד מאוד מכובדת וראוי גם שיתייחסו אלינו גם בהתאם.
שמעון אוחיון: מי שכיושב ראש ועדה פה, אני בוודאי מצנע, אנחנו משקיעים פה דיונים רציניים, 150 ישיבות לפחות מתחילת הקדנציה.
<יהודית גידלי: 250.
שמעון אוחיון: שאני השתתפתי בהן.
שמעון אוחיון: יש לי עוד ועדות אחרות.
שמעון אוחיון: יש לי ועדות אחרות שגם הן נוגעות.
עמרם מצנע: אני יכול להעיד שברובם היית.
שמעון אוחיון: אנחנו בקטע הזה.
שמעון אוחיון: ואנחנו מחוברים לארגונים, לארגוני ההורים ושומעים אותם יום יום ודלתי פתוחה ואנחנו בקשר אתם ומה שאנחנו מייצגים זה ייצוג אותנטי של הבעיה וחבל מאוד, חבל מאוד שאתמול שר החינוך ואני מצטער מאוד שנאלצתי אתמול, כשהוא אמר על הצעת החוק שלי לקבוע את השפה העברית במסגרת מטרות החינוך שזאת הצעה פוליטית של פוליטיקאים, אני התביישתי.
שמעון אוחיון: אגב, אני רוצה לומר לך, ההצעה הזאת באה מתוך שדולה למען השפה העברית שאני הקמתי, שבתוכה סופרים, אמנים, שדרנים, קריינים, מורים, פרופסורים, כולל יושבת ראש ועדת הלשון במשרד החינוך, לשפה העברית, פרופ' זהר לבנת.
שמעון אוחיון: הם באו ואמרו – יש לקונה.
שמעון אוחיון: יש לקונה חוק.
שמעון אוחיון: חוק חינוך ממלכתי, יש בו 11 סעיפים, 11 סעיפים, הסעיף ה- 11 מדבר על מקומה של השפה הערבית ואז הם אומרים – שמעון, איפה השפה העברית?
שמעון אוחיון: ואז אני הפכתי להיות פוליטיקאי?
שמעון אוחיון: אני חושב שאנחנו בקטע הזה, אנחנו מייצגים דברים שבצורה אותנטית.
שמעון אוחיון: אז מישהו יגיד – טוב, זאת תמימות, גישה נאיבית.
שמעון אוחיון: אבל מי שמכיר אותי פעם, פעמיים, שלוש, אי אפשר כל הזמן להוליך אותך שולל ואי אפשר לרבות אות לכל אורך הדרך.
שמעון אוחיון: אני חושב שלך יש הצעת חוק דומה, לי יש הצעת חוק, בוודאי נוכל לאחד ונגמור את הסיפור הזה.
שמעון אוחיון: ולכן, אני מבקש ממך, אדוני היושב ראש, אני רוצה לתמוך ואם לא יתקבל סיכום כזה, אז אני מבקש לא לתמוך באישורים הללו.
שמעון אוחיון: גם אם אני נמצא במיעוט כרגע.
עמרם מצנע: רות קלדרון, רוצה להגיד משהו?
רות קלדרון: אני רוצה להגיד שאני סומכת על שר החינוך, שמי רות קלדרון, אני מ-יש עתיד, אדוני יושב הראש, חבריי, חברי הכנסת ואורחים נכבדים ותודה רבה על ההצגה שלך.
רות קלדרון: אני כמובן מזדהה, אני גם הורה שמשלם כסף בעצמי.
רות קלדרון: עם זאת, מהשיחות שלי עם שר החינוך, שי פירון, אני סומכת עליו לגמרי.
רות קלדרון: זה ברור שזאת ירושה קשה לקבל ושזה לא דבר שאפשר בסכומים כאלה להפוך משנה לשנה ולכן אני תומכת כרגע לא לעשות שינויים פה מתוך הוועדה, אלא לתת למשרד החינוך, אני גם כן לא יודעת וגם אני לא פה כל-כך הרבה שנים, אם בשנה אפשר יהיה להפוך את זה.
<אבנר שטראוס: אנחנו מדברים כבר אחרי שנתיים.
רות קלדרון: גם שר החינוך חושב שזה לא בסדר.
עמרם מצנע: לא אחרי שנתיים, אחרי שנה וחצי.
רות קלדרון: אבל אי אפשר לעשות - - -
<אבנר שטראוס: ביוני 2012 זה שנתיים וחודש.
<אבנר שטראוס: יוני 2012, כאן בוועדה, הוא אמר - - -
שמעון אוחיון: אגב, הצעת חוק לא יוצאת מייד.
<אבנר שטראוס: הוא היה שר.
<אבנר שטראוס: היה שר.
<אבנר שטראוס: ישיבה ראשונה, אמר שהחזון - - -
<קריאה: מכספי ההורים.
<אבנר שטראוס: אולי אני טועה.
עמרם מצנע: אתה טועה בטוח.
עמרם מצנע: הכנסת ה- 19 היא מ- 2013.
<אבנר שטראוס: אתה צודק, אני טועה.
<אבנר שטראוס: כולם אומרים שרוצים להפחית את תשלומי ההורים וכל הזמן מעלים.
עמרם מצנע: על זה אפשר לעשות קונצנזוס, לדעתי.
עמרם מצנע: או שתושבי מדינת ישראל יצביעו בעד להקטין את המיסים ואת האגרות, לאור המצב רק נשלם יותר מיסים.
יפעת קריב: אדוני היושב ראש, אני באה מדיון על הארנונה בוועדת הפנים, ביקשו גם לבטל את הארנונה.
עמרם מצנע: כן, רות, בבקשה.
רות קלדרון: אני רק רוצה לומר שאני אישית, בעקבות השיחות שלנו בוועדת החינוך, הייתי מבטלת את הנסיעות המיותרות לפולין ומעבירה אותם לתרבות ואז לא נצטרך לשלם כל-כך הרבה כסף.
<אבנר שטראוס: מעולה.
<אבנר שטראוס: לא לעניים.
רות קלדרון: איפה העשירים?
<אבנר שטראוס: אלה שנוסעים לפולין.
<אבנר שטראוס: כי לעניים, אין כסף לכרטיס.
רות קלדרון: המדינה מסבסדת גם את זה וגם את זה וזה מיותר.
עמרם מצנע: מר אבנר שטראוס ורות קלדרון.
יפעת קריב: אני רק אגיד משפט.
יפעת קריב: אני חושבת שהדברים פה נאמרו, זה שכולם באופן חד משמעי נגד תשלומי הורים ובאמת אנחנו בכלל נמצאים - - -
עמרם מצנע: נגד תשלומים בכלל.
שמעון אוחיון: יש אנשים שאתה בעצמך תקפת בעניין הזה, שמוכנים, אני גם מסכים אתך.
יפעת קריב: אין ספק שבתוך מערכת החינוך, הנושא של תשלומי הורים הוא נטל מאוד כבד להורים ויש הרבה מאוד בתי ספר שיש בהם נגזרת של תשלומים נוספים.
יפעת קריב: שוב, כאימא לארבעה ילדים, אני מוציאה המון המון כסף על החינוך של ילדיי ואני יודעת מה אומר העול הזה ועל כל דבר שאתה רוצה איזה שהיא תוספת, אפילו מגמה בתיכון שהיא טיפה ייחודית, ישר היא עולה עוד כסף.
יפעת קריב: כל דבר, יש לו עוד תשלום הורים ועוד תשלום הורים ואנחנו כמובן נמצאים בחבורה או בקבוצה או בקהילה של הורים שרוצים לתת את המקסימום לילדים שלהם בכל נושא תרבותי וחינוכי והעול הוא עול מאוד כבד.
יפעת קריב: אבל אין ספק ששר החינוך הוא גם בעד הורדת העול הזה והורדת תשלומי הורים.
יפעת קריב: הוא אומר את זה כל הזמן.
יפעת קריב: אני חושבת שכולנו ערים למה שקורה במדינה ויש פה סדרי עדיפויות ואני חושבת שהשנה סדרי העדיפויות יצאו בכל נושא ובכל מקום.
יפעת קריב: אם זה הנושא של ניצולי שואה והקשישים, אם זה נושא של עזרה לדרום, אם זה נושא של בית ספר בקיץ, א'-ב' ועכשיו גם העברת גני הילדים למרכזים ממוגנים ובאמת סיוע בכל דבר שאפשר, אנחנו נמצאים בתקופה לא פשוטה במדינת ישראל.
יפעת קריב: לא היתה לנו תקופה פשוטה בישראל וסדרי העדיפויות משתנים.
יפעת קריב: אני יכולה להגיד לכם שאם היינו מדברים בסוף, לפני חודש וחצי, סדרי העדיפויות היו אחרים ממה שהם נמצאים היום ואין אזרח במדינה שזה לא ברור לו.
יפעת קריב: אם זה היום מיגון בתי ספר או מיגון גני הילדים או התייחסות לגילאי אפס עד שלוש שאני השבוע מאוד נלחמתי על המסגרות הפרטיות של אפס עד שלוש, שיהיה להם מיגון ומסתבר שהמיגון הוא לא רק בדרום אלא הוא בכל רחבי הארץ.
יפעת קריב: יש לנו המון המון דילמות שאנחנו בעצם מתמודדים איתן כחברה ואני חושבת שההתמודדות הזו היא התמודדות של כולנו, בטח של הוועדה הזאת.
יפעת קריב: לכן, אני בהחלט מקבלת את עמדתו של השר ואת עמדתו של משרד החינוך.
יפעת קריב: אני אומרת שאני מקבלת את זה בכאב.
יפעת קריב: כי גם אני כאימא, נקרעת המון המון שנים, 16 שנים, בתשלומים האלו ואני רואה את החברה ואני רואה איזה עול נופל עוד ועוד על הזוגות הצעירים ועל מעמד הביניים ובאמת על השכבות היותר חלשות שלא יכולות לשאת בנטל הזה.
יפעת קריב: אבל כמו שגם נאמר פה, למשרד החינוך יש מלגות ולא מנצלים את כל המלגות עד תום, והיום, אין ילד שבסופו של דבר צריך לקבל משהו ולא מקבל.
יפעת קריב: כל הקהילה עומדת ועוזרת לו כשהוא בא ואומר שהוא צריך ואני חושבת שזאת גם צריכה להיות הקריאה, שחס וחלילה לא ייחסך מאף ילד משהו שהוא צריך לקבל.
שמעון אוחיון: אני מבקש רק להבהיר.
שמעון אוחיון: סליחה, לא מדובר פה בשינוי סדרי עדיפות אצל השר.
שמעון אוחיון: אנחנו לא מדברים קח כסף, אנחנו לא אומרים לו – קח כסף ממיגון בתי ספר, שים אותם בסל תרבות.
שמעון אוחיון: לא לא מדובר.
שמעון אוחיון: מדובר במפורש לבטל את המס הרגרסיבי הזה ולבקש מאזרחי מדינת ישראל שממילא מממנים את כל החינוך במערכת, את הכל.
יפעת קריב: את כל המיסים.
שמעון אוחיון: ודאי, על אחת כמה וכמה, לבוא ולהגיד שבמסגרת הביטוח הלאומי אני לא אומר לשנות את כל סדרי העדיפויות.
עמרם מצנע: אני רוצה ברשותכם, לסכם את הדיון הזה ולכל מי שפקפק בעניין החוקי, גדעון, אתה התחלת עם זה, אחרי זה שמעתי כאן.
עמרם מצנע: אז באמת, תקראו קצת בעיון את חוק חינוך חובה חינם ותקראו היטב, שזכותו של השר באמצעות השלטון המקומי, לקבוע את התשלומים הנוספים.
עמרם מצנע: כל נושא מערך ההוצאות או הכנסות של מערכת החינוך, הוא לא מוסדר מספיק טוב.
עמרם מצנע: תקציב החינוך, דרך אגב, לא התקציב הממשלתי בלבד, אלא סך ההוצאות על חינוך, הן הרבה יותר גדולות מסך ההוצאות על מערכת הביטחון.
עמרם מצנע: כשאתה לוקח גם את תקציב הממשלה, גם את השתתפות ההורים הפורמאלית והלא פורמאלית, כלומר זו שעל השולחן וזו שמתחת לשולחן ואתה מוסיף לזה את החלק השלישי של השתתפות הרשויות המקומיות, זה תקציב בסדרי גודל יותר גדול או הכנסות בסדרי גודל יותר גדול מתקציב הביטחון ועדיין אנחנו יושבים פה יום יום, שעה שעה, כולל במשרד החינוך, ולא מרוצים מהתוצאה.
עמרם מצנע: חושבים שאפשר לעשות אותו באמת הרבה יותר טוב.
עמרם מצנע: חלק מזה, זה באמת הסדרת התשלומים למיניהם.
עמרם מצנע: אני מתרשם, גם כתבתי את זה בסיכום של שנה שעברה ואני אומר לכם את זה גם היום, שמשרד החינוך בהנהגה הנוכחית שלו, כן קשוב, כן מנסה להתמודד עם שאלות ועם קשיים שלא התמודדו איתם בעבר.
עמרם מצנע: למשל, תשלומי הורים עודפים והוא נכנס לחיכוך לא פשוט עם הרבה מאוד מבתי הספר, מהמערכות השונות, כי חלק מהעניין של הזדמנות שווה לכל ילד וילדה במדינת ישראל, זה גם להתמודד עם תשלומי היתר.
עמרם מצנע: כי אחרת מה עשינו?
עמרם מצנע: אנחנו יוצרים מציאות שבה מי שיכול ומי שיש לו, עומד נדהם למה לא נותנים לו לשלם יותר.
עמרם מצנע: ולכן, זו בהחלט מערכת סבוכה וזה נכון ששר החינוך, מערכת החינוך, רצתה מאוד לא להגיע לנקודת האישור הזו לשנת תשע"ה, באותה צורה שבאנו בשנה שעברה.
עמרם מצנע: אבל יש הרבה מאוד נושאים על השולחן ואני אומר לכם, אילו היינו עכשיו שואלים אפילו את הפורום שיושב פה ושמים פה במרכז החדר את אותם מאות מיליונים, אם אתם רוצים – מיליארדים, שהוסיפו למערכת החינוך בשנה וחצי האחרונות ושואלים מה נכון לעשות עם זה, אני חושב שרובם היו תומכים בחינוך מגיל שלוש, על כל משמעויותיו, לבית הספר של החופש הגדול, של מלגות לפולין שגדלו כמעט ב- 200% ממה שהן היו ועוד דברים רבים נוספים.
עמרם מצנע: כי בסוף, כל אחד מאיתנו גם מנהל משק בית, הוא יודע שבסוף זה עניין של סדרי עדיפויות.
עמרם מצנע: אני אבל רוצה לומר כמה דברים.
עמרם מצנע: אחד, להשלים ולהוסיף למה שאמר חבר הכנסת אוחיון.
עמרם מצנע: אכן, אנחנו לא, ההצעה שמונחת היום על השולחן היא לא ביטול תשלומי הורים והעמסת התשלום הזה על תקציב המדינה.