GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רות קלדרון: אני מאוד מאמינה בהתנחלות כזאת, התנחלוד, כמו שאמרת, של חינוך בתוך הארץ, מה שאני רוצה לבקש זה שלא תשכחו שהציבור החילוני רוצה לחיות איתכם ושלא תהיה כאן הסתגרות בשכונה שהיא רק דתית לאומית, כי לוד היא אחד המקומות הנפלאים, ורמלה, במובן הראשון - - - אנחנו הבולגרים ואחרים, שלא יהיה כאן - - - שהגרעינים התורניים יהיו פתוחים.
<פנחס בן יאיר: הגרעין התורני מפוזר בעיר.
רות קלדרון: אז למה רק בנים?
רות קלדרון: למה אתם הולכים - - -
<אהרון אטיאס: אני אגיד לך.
<אהרון אטיאס: עמרם שאל לגבי הנשירה.
<אהרון אטיאס: ברגע שאת לא נותנת להם את המענה החינוכי התורני הזה שרב פנחס דיבר עליו, אז תהיה 100% נשירה.
<יאיר רביבו: לקראת שנה הבאה אני בהחלט שוקל לחזור לבתי הספר היסודיים א' עד ו', לחזור שהם יהיו מעורבים.
<יאיר רביבו: אני חושב שזה היה לא טוב, אני אומר את זה פה בפה מלא, אני רואה את זה גם על הילדים שלי, הציבור הדתי הלאומי במהות שלו, מי שמכיר את בני עקיבא, היה בנים-בנות ביחד.
<יאיר רביבו: המלצת החמ"ד היא ש-א' עד ג' יהיו ביחד, ד' עד ו' יהיו בכיתות נפרדות אבל באותו מוסד ומ-ז' זה בהחלט, אני חושב שזה כבר שלב הבגרות - - -
רות קלדרון: על ז' נדבר אחר כך.
<יאיר רביבו: על ז' אפשר לדבר אחר כך.
<יאיר רביבו: אנחנו לקראת שנה הבאה הולכים לשבת, כוכבה, אני כבר מכין אתכם, אני בטוח שהשטח יתסוס פה, אבל - - -
<יוסי הרוש: אני רוצה לתת לך תשובה אבל מאוד עקרונית.
<יוסי הרוש: ההצלחה האדירה של הגרעין התורני בלוד היא בגלל ההתערבות שלו בקהילה.
<יוסי הרוש: ההצלחה שלו והכוח המניע, גם של הרשות, גם בתקופה שהיו פה ועדות קרואות וגם של תושבים שרצו להגיע לכאן וגם של המקומיים שלא עזבו, היא הייתה שהוא התחבר לתוך האוכלוסייה המקומית ועובדתית, את ואת, ראש העיר ואני, אנחנו מקומיים, אנחנו נולדנו בלוד, אנחנו לא באנו מהגרעין התורני, והחיבור בין המקומיים לבין אלה שהגיעו לבין האוכלוסייה החילונית בעיר היה מדהים וכתוצאה מזה היום יש כבר מספר שכונות.
רות קלדרון: אבל שלא תאבד את המתינות הטבעית שלכם.
רות קלדרון: הרי הילדים שלנו בקלות יכולים להפוך להיות חרד"לים ולא לדבר עם - - -
<יוסי הרוש: לא.
<יוסי הרוש: דרך אגב, את יודעת שראש העיר בכנסים שאנחנו מגיעים אומר 'אני מבקש להביא לפה אוכלוסייה חילונית' ואתם תשמעו את זה בהמשך, עם הסטודנטים, משקיעים בהם משאבים אדירים כדי להשאיר אותם אחר כך לגור כאן ובנוכחות החבר'ה שלנו, ואנחנו מאמינים בזה באמונה שלמה, שרק שילוב כזה יצעיד את העיר קדימה.
<פנחס בן יאיר: אני רוצה לתת דוגמה שאנחנו מקיימים כאן, את לקחת את זה למשהו מגדרי, אני חושב שיש בזה פספוס מסוים.
<פנחס בן יאיר: כשאנחנו מדברים על חיבורים בין אוכלוסיות אנחנו לאו דווקא מדברים בין המגדרים.
<פנחס בן יאיר: אנחנו בשנה שעברה בחיבור של המנהלת, שגית, בלוי אשכול, אנחנו חברנו, המנהלת ואני, לערוך תכנית בר מצווה.
<פנחס בן יאיר: תכנית בר מצווה מהמקום שבו אני גדלתי, את דיברת על מתינות, אני לא מדבר על הצד המגדרי, לא קשור למגדרי, קשור ל - - -
רות קלדרון: אתה מכיתה א' - - -
<פנחס בן יאיר: אני הייתי עם - - - אני כבר לא זוכר.
<פנחס בן יאיר: בתחכמוני בבת ים.
רות קלדרון: בבת ים, זה מה שאני מתכוונת.
<פנחס בן יאיר: אבל האוכלוסייה מתקדמת, מה שכן נמצא וזה כן נמצא כאן ואני הייתי ביחד עם השישיסטים-שביעיסטים, 10-15 בחורים מכאן כל יום הולכים רגלית כ-10 דקות לבית ספר לוי אשכול וחונכים שם כל אחד - - -
רות קלדרון: זה לא רק ללכת לתת, גם ללכת בשוויון.
רות קלדרון: לא כל הזמן לחנך את החילוניים, אלא גם - - -
<פנחס בן יאיר: דרך אגב, אני חושב שהתלמידים שלנו - - -
<קריאה: הם קיבלו שם מה שהם נתנו שם.
<קריאה: הבן שלי חזר משם מלא בתחושה של להכיר חברה חדשה, הוא הזמין חברים אליו הביתה.
<קריאה: זה נתן להם המון.
<פנחס בן יאיר: כן, הם יותר קיבלו.
<פנחס בן יאיר: נתנו גם איזה שהיא דחיפה לאולפנה, כיוון שהחבר'ה שלנו חנכו שם את שכבת ז' בנים, איזה שהיא דחיפה לאולפנה, שיחנכו שם גם את בנות כיתה ו', שנת בת מצווה.
<פנחס בן יאיר: אני חושב שהחיבורים האלה גם קיימים כאן.
<פנחס בן יאיר: חמ"ד בשנה שעברה יצא באיזה שהיא תכנית 'אח לדרך'.
<פנחס בן יאיר: אני אמרתי להם שם, כשרם זהבי בא ופרסם את התכנית, אמרתי להם יש לנו את 'אחלה דרך' פה.
<פנחס בן יאיר: בעצם התכנית במהותה ושורשה זה לקחת מוסד שנמצא, אם זה ביישובים, אם זה בפריפריה, ולהפגיש שני מוסדות, שלושה ימים מגיעים אלה לאלה בשנה אחת ואלה לאלה בשנה שנייה, ישנים אצלם בבית וחווים את החוויות ביחד, פשוט מכירים עולמות אחרים.
<פנחס בן יאיר: אמרתי להם שיש פה את זה ממש, ממש ממש ממש.
<פנחס בן יאיר: אנחנו גם נכניס, על פי הסיכום של שלום עזרן, קבוצת בחורים מכיתה י"א-י"ב, גם שחנכו בלוי אשכול וגם כלפי ההכוון והמטרות להמשך החיים.
<שלום עזרן: אולי עוד שני משפטים, שנוכל לקבל תמונה יותר טובה ונעשה זאת בקצרה.
<שלום עזרן: דבר ראשון, כבר נאמר שבשילוב וכו', זה בשנה האחרונה וזה נעשה בצורה הכי חזקה שיש.
<שלום עזרן: עכשיו, מה לעשות, כל בית ספר ביסס לעצמו איזה שהוא מעמד, איזה שהיא מסגרת, אפילו מנותקת במידה מסוימת מאחרים.
<שלום עזרן: לעניין הזה של הישיבה התיכונית מול האולפנה, יש כאן קבוצת תלמידים עם הרבה קצוות וכרגע אנחנו מטפלים בנושא של מענה לקצוות על מנת שתלמידים אחרים לא יחשבו על מקום אחר.
<שלום עזרן: בדבר הזה אנחנו מטפלים בייחודיות של העניין ורוצים למצוא כרגע מענה שנותן איכות לתלמידים יוצאי אתיופיה ואחרים, וגם לתלמידים מצוינים, על מנת שיישארו כאן במקום.
<שלום עזרן: זה סוג של ישיבה תיכונית ייחודית.
<שלום עזרן: דבר נוסף ששיתפתי את הרב, תחת הכותרת של אפשר אחרת, זה שיחות משותפות בין בית ספר יהודי לבית ספר מהמגזר.
<שלום עזרן: הדבר הזה כבר עובד מספר - - - נפגשתם כבר?
<פנחס בן יאיר: נפגשנו כבר.
<שלום עזרן: אז התחלנו מהלך כזה.
<שלום עזרן: הדבר הזה החל בשנים עברו בין בתי ספר יסודיים לבין בתי יסודיים בעיר ומחוץ לעיר.
<שלום עזרן: השנה אנחנו מרחיבים את זה לבתי ספר יסודיים ועל יסודיים כאחד.
<יאיר רביבו: אני רוצה להגיד שאני מוביל את הקו הזה.
<יאיר רביבו: פעם ראשונה שהייתי בקבוצה עשיתי את זה בבר אילן.
<יאיר רביבו: כל חיי למדתי בין יהודים וערבים, כמו שהיינו עם שירין, ובין דתיים וחילוניים במוסדות החינוך בעיר ודווקא אני רוצה להגיד לכם, לא שאני רוצה לקלקל חלילה את החינוך של חמ"ד, אבל אתם יודעים שנתוני החזרה בשאלה הם פחותים במקומות כאלה, כי דווקא אתה יודע לשמור על הגדרות שלך בבית, כי אתה יודע שצריך להיזהר יותר, בכשרות, בממשקים.
<יאיר רביבו: זה אמנם מצריך המון אומץ, להורים, ההורים שלי במודע שלחו אותי לבית ספר רמלה-לוד, כי הם אמרו שזה התיכון הכי טוב ולמרות שהייתי עם שירין בכיתה ועם בחור חילוני מניר צבי, הם ידעו ששם אני אשמור על עצמי טוב.
<יאיר רביבו: יש בזה מיוחדות.
<יאיר רביבו: צריך הרבה אומץ לא לגדור את עצמך, כמו שאת אומרת, אבל אנחנו מובילים פה את הפתיחות הזאת עם המון המון מעקב.
<פנחס בן יאיר: יש פה כמה חידושים, לפני שהבחורים ייכנסו - - -
עמרם מצנע: לפני זה שאלה.
עמרם מצנע: תאמר לי, ילד מהחינוך הממלכתי דתי, יש לו עוד אלטרנטיבות או רק לבית הספר הזה?
<פנחס בן יאיר: בלוד בינתיים, או לא בינתיים, אין פה אלטרנטיבה דתית אחרת.
עמרם מצנע: זאת אומרת בעצם אתם מקבלים את כל הילדים מהממלכתי דתי.
<פנחס בן יאיר: שמוכנים ללמוד.
עמרם מצנע: קודם כל יש חינוך חובה עד כיתה י"ב.
<פנחס בן יאיר: לא, שמוכנים ללמוד במסגרת ישיבתית שמסתיימת - - -
<שלום עזרן: חבר הכנסת מצנע, יש כאן ישיבה תיכונית ואין אולפנה, אין מקיף.
עמרם מצנע: לא, זה ברור לי, אני רק שאלתי האם בעצם כל ילד בא מתוך הממלכתי דתי מגיע לפה?
<פנחס בן יאיר: כן.
<יוסי הרוש: בשנה הבאה בבית ספר אורט, שאנחנו נראה אותו בסוף, ייפתח שם נתיב דתי מעורב.
<יוסי הרוש: זאת אומרת ילדים מאוכלוסייה מסורתית, שלא רוצים ישיבה ואולפנה, תהיה להם אפשרות ללמוד בבית ספר כזה.
<יוסי הרוש: היה פעם בית ספר כזה, הוא נסגר.
<יוסי הרוש: היה פה איגוד ערים של לוד ורמלה, כי אין מקום להקים עוד מסגרת כזאת, רמלה לקחה אחריות על התלמידים שלה, האיגוד הזה התפרק, בית הספר הזה נסגר ולילדים האלה אנחנו ניתן מענה במסגרת בית ספר אורט, בשנה הבאה ייפתח שם נתיב דתי לאוכלוסייה, והיא לא גדולה.
<יוסי הרוש: הקבוצה הזו היא לא גדולה.
<פנחס בן יאיר: אם אפשר, יש כמה שינויים, הרב תומר מגיע גם מחוץ לארץ, גם מהיי טק.
<תומר גרוסמן: נולדתי בפתח תקוה, למדתי בישיבה ברמת הגולן, בחיספין, התחלתי את דרכי בחינוך הבלתי פורמלי, כרכז מחוז של עזרא, כשחבר הכנסת מצנע היה ראש העיר, ומשם התגלגלתי לעולם ההיי טק.
<תומר גרוסמן: הייתי שמונה שנים מנהל תוכנה בחברת מוטורולה וחזרנו לשליחות לפני שש שנים לארצות הברית, הייתי שם מנהל בית ספר בניו יורק.
<תומר גרוסמן: למדתי שם והחלטתי שזו דרכי בעולם החינוך, למדתי תואר שני בניו יורק ואחרי חמש שנים טובות ומהנות שם החלטתי להצטרף לעולם החינוך ולעולם הניהול פה בארץ.
<תומר גרוסמן: כחלק מתפיסת העולם שלי של להוביל מצוינות ומצוינות טכנולוגית השנה עשינו הרבה הרבה שינויים בעולם הזה פה בישיבה, באמת הרבה בעזרת עיריית לוד.
<תומר גרוסמן: אתם רואים פה מחשבים שעוד לא הגיעו לארץ בכלל, המחשב הזה נקרא כרומבוק, זה מחשב שכולו מופעל על ידי גוגל, הגיע אתמול מארצות הברית ישר לשולחן כאן.
<תומר גרוסמן: זה פרויקט ייחודי, שרק שלושה בתי ספר בארץ משתתפים בו, שבעצם אנחנו מנסים להכניס את המחשב הזה הייחודי, שבעצם גוגל פיתחה בו אפליקציות לעולם החינוך וכל מיני אתרים מיוחדים שנכנסים לכיתה ואנחנו הראשונים ללמוד ולהבין איך הדברים האלה עובדים, איך הם משתלבים בכיתה.
<תומר גרוסמן: אני עושה כרגע דוקטורט והוא באמת על עולם החיבור בין טכנולוגיה לחינוך.
<תומר גרוסמן: מעבר לזה חנכנו, אנחנו במהלך חניכה של חדר מחשבים חדש לחלוטין, פתחנו בישיבה השנה מגמת אלקטרוניקה לראשונה, אנחנו רואים את המגמה הטכנולוגית, שי פירון מדבר על נושא של חידוש המגמות הטכנולוגיות, אנחנו רואים בזה הזדמנות לשילוב של תלמידים מאוד חזקים שרוצים לעשות 15 יחידות עם תעודת בגרות עיונית וטכנולוגית ומתן מענה גם לאוכלוסייה שקצת יותר קשה לה בלימודים ואז הם מוציאים רק את 7 היחידות הבסיסיות בעולם הטכנולוגי.
<תומר גרוסמן: מעבר לזה, בנק המזרחי יושב חמש דקות הליכה מאיתנו, פתחנו תכנית עם בנק המזרחי, שתלמידי הישיבה יילכו את ה-5 דקות פעם בשבוע ובמסגרת היחידה להשכלה כללית שמשרד החינוך הכריז עליה הם ילמדו שם חינוך פיננסי, ילמדו איך עובד עולם הכלכלה, העולם הפיננסי, ישתלבו גם ככה קצת בעבודות סטודנטיאליות בבנק ואנחנו בטוחים ששיתוף הפעולה הזה, שהפתיחות, שתלמידים רואים מה זה להיות איש העולם הגדול, מה זה לצאת עם תעודת בגרות, לצאת עם תואר ראשון, ללמוד, איך זה מוביל אותו להצלחות בחיים.
<תומר גרוסמן: בכל הדברים האלה באמת אני רואה את הישיבה במגמה של צמיחה.
<תומר גרוסמן: השנה אנחנו עובדים על החידוש של למידה משמעותית, המורים עברו פה הכשרה ועוברים הכשרה בכל החידושים של עבודות חקר, של למידה מבוססת פרויקטים, ואני בטוח שהחדשנות הטכנולוגית גם תביא לחדשנות פדגוגית.
<פנחס בן יאיר: יש פה קבוצה, אני רואה את דביר מ-י"א, כל השאר שמיניסטים.
<פנחס בן יאיר: הבחורים האלה, כפי שאני רואה פה, כולם, למעט אחד, גם חנכו בלוי אשכול וגם הם נמצאים שנה לפני יציאתם לחיים, אז היינו אולי רוצים לפתוח, מי ששמע או לא שמע, אחד מבוגרי הישיבה נפצע בעזה, שמו מאיר רג'יאנו, בחור שאני לא זכיתי להכיר אותו אבל הוא בחור קטוע כף יד מילדות שעשה את מרב המאמצים, שלא לומר את המאמצים שעל גבי המאמצים, כדי להתגייס.
<פנחס בן יאיר: הצבא שחרר אותו והוא רצה להתגייס, אחרי שהצבא הסכים הוא נאבק בשארית כוחותיו כדי להתגייס והוא הגיע באמת לפלס"ר נח"ל והוא נפצע.
<פנחס בן יאיר: יש שלוש-ארבע דקות בערוץ 10 שהוא מדבר על התרומה שלו ועל כך ששנייה אחת שהוא לא מצטער על זה שהוא התגייס ושהוא רוצה לחזור ושהוא עוד יחזור.
<פנחס בן יאיר: אני חושב שזו דוגמה גם למה שהישיבה פה נותנת, מה שהחינוך שאנחנו מאמינים בו נותן.
עמרם מצנע: כולכם תושבי לוד.
עמרם מצנע: מי לא?
<תלמיד: אני מרמלה.
<תלמיד: ברמלה אין ישיבה תיכונית.
עמרם מצנע: אוקיי, סיבה טובה.
עמרם מצנע: מי מכאן הולך למכינה קדם צבאית?
<פנחס בן יאיר: הם עוד לא יודעים, עכשיו הם רק מתחילים לחשוב על - - -
עמרם מצנע: מי רוצה ללכת למכינה קדם צבאית?
<תלמיד: כולם פה חושבים.
עמרם מצנע: לא, מי רוצה ללכת לישיבת הסדר?
עמרם מצנע: זאת אומרת גם וגם.
עמרם מצנע: מי רוצה ללכת לשירות רגיל, ישיר?
עמרם מצנע: מיכאל.
עמרם מצנע: אתה רוצה את הכול.
<קריאה: הוא חושב גם על עתודה, גם על ישיבה גבוהה וגם על - - -
רות קלדרון: ויש לו גם אופציה של ישיבה גבוהה לפני צבא.
עמרם מצנע: כן, אבל זה כיוון בעייתי.
רות קלדרון: יש מישהו שחושב על זה?
<פנחס בן יאיר: גם מיכאל.
עמרם מצנע: אשרי המתלבט.
עמרם מצנע: זו בהחלט תכונה טובה להתלבט, דרך אגב, בעיקר כשמחליטים בסוף טוב.
עמרם מצנע: מי רוצה ללכת ללימודים אחרי התיכון?
עמרם מצנע: עתודה או דחיית שירות.
עמרם מצנע: מה אתה רוצה ללמוד?
<תלמיד: לא יודע, אני רוצה להרחיב את האופקים שלי.
עמרם מצנע: מי עושה פה 5 יחידות בשלושה מקצועות?
<תלמיד: במתמטיקה, אנגלית, תנ"ך.
<קריאה: ותושב"ע.
<קריאה: כבר ארבעה מקצועות.
עמרם מצנע: מה איתך?
<תלמיד: אני עדיין י"א, אנגלית, מתמטיקה, ביולוגיה, תנ"ך, תושב"ע.
<יאיר רביבו: מה עם ערבית?
<יאיר רביבו: יש פה?
<קריאה: אנחנו שוקלים להכניס ב-ז'-ח'.
<תלמיד: יש מזרחנות.
עמרם מצנע: מי יכול לספר על פעילות התנדבותית שעושים אחרי הצהריים, שלא במסגרת בית הספר?
עמרם מצנע: אני מניח שכולכם פעילים.
<תלמיד: אני מדריך בבני עקיבא, מדריך פה בלוד, בסניף של האוכלוסייה האתיופית, נוער מנגן.
<תלמיד: ההדרכה מעניינת, משקיעים הרבה.
<תלמיד: בדרך כלל רואים פירות, לפעמים לא.
עמרם מצנע: לעיר לוד יש שם טוב בארץ או שם רע?
<תלמיד: - - - שלא בצדק, אני בטוח.
<תלמיד: במגמת עלייה.
עמרם מצנע: מה טוב בעיר לוד?
<תלמיד: הישיבה התיכונית.
<תלמיד: ..
<תלמיד: מה טוב?
<תלמיד: כל החברה שלי נמצאת פה, כל החברה שהפכה אותי למי שאני.
עמרם מצנע: אתה עכשיו צריך לשכנע מישהו לבוא לגור בלוד מה אתה אומר לו?
<תלמיד: תלוי מי.
<תלמיד: נוער או מבוגר.
<תלמיד: נוער בגילי, אני אגיד לו שיש פה הרבה חבר'ה מאוד איכותיים ויש פה גם הרבה מקום להתפתח, הרבה מקום להתנדבויות, יש פה כל מיני פרויקטים, כמו הפרויקט שפתחו לנו, התיכון הווירטואלי בישיבה.
<תלמיד: אתה מכיר?
עמרם מצנע: דרך מט"ח.
עמרם מצנע: תכנית מצוינת.
עמרם מצנע: מה אתה לומד שם?
<תלמיד: מתמטיקה.
עמרם מצנע: כמה ילדים בפרויקט הווירטואלי?
<פנחס בן יאיר: 10 תלמידים מהישיבה.
רות קלדרון: כולם מתמטיקה?
עמרם מצנע: כן, עושים את זה בעיקר במתמטיקה.
עמרם מצנע: ועושים שם הרחבה והעמקה?
רות קלדרון: מה החלומות שלכם?
רות קלדרון: כשתהיו גדולים, מה אתם חושבים שתעשו?
רות קלדרון: נגיד עוד עשר שנים.
רות קלדרון: חלומות.
<תלמיד: להקים משהו, איזה שהיא תנועה, משהו כזה.
<תלמיד: משהו בסגנון השומר החדש, של התיישבות יהודית בארץ ישראל.
<תלמיד: משהו כזה.
רות קלדרון: עוד חלומות?
רות קלדרון: גם קטנים.