GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עמליה עמית: רק תגיד שאין בית ספר לילדים אוטיסטים בחינוך המיוחד.
<אורי רביב: עמליה, רק רגע.
<אורי רביב: סיים בהצלחה רבה, עם תעודה מצוינת, עם יכולות משופרות, תחת השקעה עצומה של הצוות החינוכי של החינוך המיוחד, שיתוף פעולה באמת יוצא דופן שהיה לנו עם בית הספר ועם המנהלת.
<אורי רביב: עבדנו קשה מאוד, גם בצד הפרטי, בהכשרות.
<אורי רביב: עכשיו הוא עולה לכיתה ז'.
<אורי רביב: עלינו לוועדת השמה.
<אורי רביב: שאלנו אם הוא צריך ללכת לחינוך מיוחד או יכול להיכנס לשילוב?
<אורי רביב: כולם הסכימו שכל הפרמטרים של הילד, כל האבחונים הפסיכולוגיים, הפסיכו דידקטיים, הדו"ח של המחנכת של בית-הספר, היועצת, כולם אמרו שהילד יכול להיכנס לשילוב.
<אורי רביב: ועדת ההשמה הסכימה להיכנס לשילוב, אבל כל הצוות המקצועי שישב בוועדת ההשמה, כולם אמרו לנו – תגידו, אתם בטוחים?
<אורי רביב: זה בטח לא יצליח.
<אורי רביב: אתם לא חוששים ממה שיקרה בבית הספר בחטיבה?
<אורי רביב: זו כיתה גדולה, הילדים יצחקו עליו, לא יבינו אותו שם.
<אורי רביב: מי יתמוך בו כשהוא צריך עזרה?
<אורי רביב: אמרנו – מה זאת אומרת, יש שילוב, לא? כן, אבל תשמע, אתם בטוחים?
<אורי רביב: אולי בכל זאת כדאי שיישאר בכיתת חינוך מיוחד, יש לנו כיתת חינוך מיוחד ביישוב, למה שלא ישב בתיכון בכיתת חינוך מיוחד?
<אורי רביב: אמרנו – אבל למה?
<אורי רביב: למה הוא צריך לשבת בכיתת חינוך מיוחד ולא לשבת בשילוב?
עמרם מצנע: אורי, אני אבל חוזר ומבקש ממך.
עמרם מצנע: אתה עוסק בנושא חשוב מאוד, אני לא מזלזל בו, אבל זה לא מטרת הדיון.
<אורי רביב: עכשיו אני מגיע לשלב של הסייעת.
<אורי רביב: הוחלט בסופו של דבר, ועדת השמה שמה אותו, החלטנו יחד עם ועדת השמה והעברנו אותו לחינוך רגיל בשילוב.
<אורי רביב: פניתי לעירייה, שאלתי – תגידו, מה צריך לעשות כדי לקבל סייעת ומתי היא מגיעה ואיך אני יכול לדבר אתה?
<אורי רביב: אמרו לי – אתה לא יכול לדבר אתה.
<אורי רביב: אמרתי – מה זאת אומרת?
<אורי רביב: איך נתאים אותה לאופי של הילד?
<אורי רביב: אתה לא תתאים אותה לאופי של הילד, אמרו לי.
<אורי רביב: אמרתי – אבל איך זה יצליח, אם היא לא תתאים לאופי של הילד, נחזור חזרה לסיפור של כיתה א', שלא הזכרתי אותו פה.
<אורי רביב: אמרו לי – תראה, יש לנו מאגר.
<אורי רביב: בסוף יולי תקבלו הודעה מי צוותה לכם מהמאגר ואולי תהיה פגישה בבית הספר בנוכחות המנהל והמחנכת, אולי, ותוכלו לדבר אתה כמה מילים.
<אורי רביב: אמרתי – מה זאת אומרת כמה מילים?
<אורי רביב: האישה הזאת, אולי, לא יודע, אולי זה יהיה גם גבר, אני לא יודע למה זה רק בלשון נקבה פה כל הדיון, אבל הסייעת הזאת המשלבת הולכת להיות הדמות החינוכית המשמעותית ביותר בחיי היום יום של הילד שלי, היא הולכת ללוות אותו שעה שעה, לעזור לו בתיווך חברתי, לעזור לו בתיווך של כל מה שהוא צריך, עליה ייפול ויקום דבר, המחנכת יש לה עוד 40 ילדים אחרים.
<אורי רביב: המשלבת היא תעשה את החיים של הילד שלי מוצלחים או לא מוצלחים בבית הספר.
<אורי רביב: אם יצחקו עליו או לא יצחקו עליו, אם הוא ידע לתווך את הרגשות שלו, את התסכול שלו.
<אורי רביב: אמרתי – סליחה, אם אני רוצה להביא סייעת שאני דיברתי אתה?
<אורי רביב: תראה, אמרו, אתה יכול לשלוח אותה, אבל יש לנו מאגר, לא בטוח שנקבל את הסייעת שאתה תשלח.
<אורי רביב: עכשיו אני חיפשתי סייעות ומשלבות ואמרתי, נחפש מישהי שאולי כן מתאימה לי.
<אורי רביב: מישהי שאני, יש לי דו-שיח טוב איתה, מישהי שאני רואה שיש לה קשר טוב עם הילד.
<אורי רביב: כל הסייעות שאני ראיינתי, כולן אמרו לי בסוף – תגיד, אתה יודע שיש פה איזה 2,000 שקל השלמת הכנסה?
<אורי רביב: אמרתי להן – טוב, בסדר, שמעתי שזה מה שכולם עושים.
<אורי רביב: כן, מינימום 2,000, זה נכון.
<אורי רביב: זאת אומרת, שאני צריך לשלם לה כנגד החוק, 2,000 שקלים, שחור, בלי שהיא מספרת לאף אחד, כי אחרת היא לא תבוא לעבוד.
<אורי רביב: לא תבוא.
<אורי רביב: אלא אם כן אני רוצה לקבל מישהי מהמאגר, שאני לא אומר שהן רעות, אבל זה בהגרלה.
<אורי רביב: יבוא בהגרלה.
<אורי רביב: מישהי תבוא בהגרלה.
<אורי רביב: אני נפגשתי עם מנהל בית הספר ועם היועצת, על מנת לעזור להם להתכונן לתחילת השנה.
<אורי רביב: ישבנו וסיפרנו להם על הילד.
<אורי רביב: מה הוא יכול, מה הוא לא יכול.
<אורי רביב: המנהל והיועצת שיתפו פעולה בצורה נהדרת, הם שני חדשים בתחום הזה, אבל הם אמרו לי – תשמע, כל מה שאתה אומר מאוד יפה, אבל אין לנו מושג על מה אתה מדבר, אנחנו לא פגשנו מעולם ילד עם אוטיזם.
<אורי רביב: גם אין לנו הכשרה בתחום האוטיזם.
<אורי רביב: היועצת היא יועצת של בית ספר, אבל יועצת רגילה, לא של אוטיזם.
<אורי רביב: אמרתי לה – בסדר, אני אהיה המדריך שלכם.
<אורי רביב: עוד הערה ששכחתי להגיד על כיתה א', כשאנחנו רצינו - - -
עמרם מצנע: אורי, תגיע לסיכום כי אי-אפשר פה - - -
<אורי רביב: אני חושב שזה די ברור מה אני רוצה להגיד.
<אורי רביב: אני מודה מאוד לאחראית החדשה על אגף החינוך המיוחד, על מה שאמרת לגבי המדיניות, לגבי לדבר או לא לדבר עם ההורים.
<אורי רביב: אני מאוד מקווה שזה יקרה, אבל זה כרגע מהיום, אני אומר לך, השבוע, משיחה עם אגף החינוך, זה התשובה שקיבלתי, באגף החינוך העירוני.
עמרם מצנע: אורי, הנקודה ברורה.
עמרם מצנע: אני רוצה להדגיש, אתה שם לב שיש פה התנגשות לא פשוטה בין הסייעות, העובדות, לבין הרצון של כל הורה להביא איזה סייעת שמתאימה.
עמרם מצנע: החוכמה היא לשלב את זה, למצוא את השילוב, שנייה.
<אורי רביב: אם היינו יכולים - - -
<אורי רביב: סליחה, סליחה.
עמרם מצנע: אני עוד לא גמרתי.
עמרם מצנע: ולכן, הכיוון והרצון לתת מעמד למקצוע, הוא יחייב גם לתת קביעות לסייעות.
עמרם מצנע: ולכן, אפשר יהיה בסופו של דבר להתאים סייעת לילד, אבל זה לא אין סופי שכל אחד מביא את המשלבת שלו מהבית כי היא הכי טובה.
<קריאה: אבל הן יקבלו הכשרה.
עמרם מצנע: אני רק הערתי כי אתם שמים לב שבדיון הזה, יש פה התנגשויות לא פשוטות, לא רק בזה, דרך אגב, בתחומים נוספים, שבסוף צריך למצוא בהם את הפתרונות הנכונים.
עמרם מצנע: גם למסלול הסייעת, הכישורים, המקצוע, ההכשרה, תנאי השירות וגם כמובן שיתוף ההורים בהתאמה מתוך מאגר, לא מתוך איזה מערכת אין סופית ובלתי אפשרית.
<אורי רביב: אני רק, אם אפשר רק להשלים שנייה את המשפט.
<אורי רביב: אתה צודק, אני מסכים אתך במאה אחוז.
<אורי רביב: אני חושב שהסייעות עושות עבודה מדהימה.
<אורי רביב: הבעיה היא שהתופעות האלה של להביא מבחוץ ולשלם שחור, נוצרו כי המערכת לא פותרת לסייעות הקיימות את הבעיות.
<אורי רביב: אז אנחנו עוקפים את המערכת.
עמרם מצנע: אורי, אני מסכים אתך, יש פה מכלול שלם שאני מקווה מאוד, למרות שאני מוכרח לומר כבר עכשיו, עוד לפני הסיכום, שאני מאוד מאוד לא שבע רצון, אני לא צריך לומר לכם מההתקדמות והטיפול בהמלצות ובהנחיות שיוצאות מהוועדה ואנחנו בסוף גם נסכם כמה דברים יותר אופרטיביים, כדי לא להניח לכל אלה שכל אחד זורק את הכדור למגרש של השני, בסוף לא להתמודד עם הבעיות האמיתיות של הילדים עם הצרכים המיוחדים, שזקוקים מאוד לסיוע הזה וכמובן לעובדות.
עמרם מצנע: דרך אגב, זה בדרך כלל, יש סייעים גם?
<קריאה: כן, יש.
עמרם מצנע: יש פה ושם?
<נטע לוי: יש שיתוף פעולה של התארגנות הסייעות הארצית עם ארגוני הורים והאינטרסים משותפים לכולם.
יעקב אשר: אנחנו מסתובבים כל הזמן סביב אותה נקודה.
יעקב אשר: אנחנו מדברים כרגע על הסייעות, מה שאני קורא להן הסייעות הצמודות, מה שנקרא.
יעקב אשר: אבל זה הולך כחוט השני גם בסייעות התגבור, מה שנקרא, וסייעות שילוב כאלה ואחרות.
יעקב אשר: כי בעצם, חוץ מהסייעת האם, סייעת האם הכיתתית, שזה פחות או יותר בחינוך מיוחד שיש סייעת, הסייעת הראשונה, נקרא לזה ככה, שזה יחסית מוסדר וברור, חוץ מזה, כל הענף הזה, של הסייעות, אם זה סייעות התגבור, אם זה הסייעות החונכות, מה שנקרא, ואם זה סייעות רפואיות, שזה עוד סיפור נוסף שגם שם עשו משהו שערורייתי עם מכרז ששינו והורידו את הרמה.
עמרם מצנע: טוב, את זה אנחנו סיכמנו.
יעקב אשר: זה נושא נוסף.
יעקב אשר: אבל שם המשחק בכל העניין הזה הוא בסופו של דבר משאבים, שהמשאבים האלה מביאים לתקינה והתקינה הזאת הופכת את הדבר הזה ליציב.
יעקב אשר: הרי ברגע שהדבר הוא יציב, אני יודע, בתור ראש עיר לשעבר, שאנחנו בסופו של דבר עומדים מול.
יעקב אשר: כי משרד החינוך בעצם בא ואומר, היום זה הרשות המקומית מול הזה.
יעקב אשר: זה לא נכון.
יעקב אשר: ההסדר הזה, שהסייעות עובדות רשות, הוא היה הסדר שהוא נוח והוא נכון לעשות אותו בשביל התפעול הנכון וכו'.
יעקב אשר: אבל בעצם האחריות בעצם באה ממשרד החינוך.
יעקב אשר: התקצוב המקורי הוא משרד החינוך ולא, אני לא בא אליכם בטענות, אני יודע טוב מאוד שאין להם את המשאיות של הברינקס לדעת את סדרי העדיפויות במשרד החינוך על מה להשקיע יותר.
יעקב אשר: אבל יש פה ענף שלם של סייעות, של אנשים שנותנים, באמת באים עם הרבה שאר רוח לעניין הזה, אבל נשארים רק עם השאר רוח.
יעקב אשר: אין את הדבר הכי לא מוסדר, אני זוכר שהייתי, היתה רועדת לי היד כל שנה ואני מודה ועוזב וירוחם.
יעקב אשר: הייתי חותם כל שנה על מכתבי הפיטורים ההמוניים האלה, כדי שלא יקבלו מה שנקרא ותק וכו'.
יעקב אשר: אנשים שלא יודעים מה קורה איתם מחר, אנשים, איך תרצה שהם ילכו להשתלם?
יעקב אשר: למה שהם יצאו בשעות אחרי הלימודים, על חשבון הבית שלהם, להשתלם על מקצוע שיכול להיות שמחר אין להם בכלל עם זה עבודה והן תלויות ועומדות?
יעקב אשר: ואחר-כך מה שהכי גרוע, ודיבר מקודם אורי, בסופו של דבר זה מגיע גם לרמה של אותם חונכים או חונכות שיש כאלה שהם מצוינים ויש כאלה שבסופו של דבר מי שמסכים להיכנס לעבודה מזדמנת, בדרך כלל הוא גם אחד חפיפניק יותר.
יעקב אשר: עלול לקרות.
יעקב אשר: עלול להיות מצב שייכנס גם חפיפניק לעבודה.
יעקב אשר: ולכן, אדוני, אנחנו מדברים על זה יפה ואנחנו מאשימים את ההסתדרות וההסתדרות תאשים את הזה.
יעקב אשר: זה לא הסתדרות, זאת אומרת, ההסתדרות צריכה לדאוג לתנאים של העובדים.
יעקב אשר: אבל בסופו של יום, יבוא השלטון המקומי, יבוא משרד הפנים הוא אומר לראש הרשות – רגע, אסור לך לחרוג.
יעקב אשר: אתה חורג, אני שם לך חשב מלווה.
יעקב אשר: זה לא משנה אם חרגת על אותם ילדים האלה שזה הליבה של החיים שלהם, הסיוע הזה כי אחרת הם הולכים אחורה ולא קדימה.
יעקב אשר: חסר כאן, אדוני הנכבד, הכרה במקצוע הזה, הטמעה שלו כתקן סגור.
יעקב אשר: אפשר למצוא לזה את הפטנטים.
יעקב אשר: הרי יש דברים שיבואו ויטענו – אתה לא יכול לדעת כמה ילדים יהיו ולכן אתה לא יכול לדעת, לסגור מצבת - - -
עמרם מצנע: מספר הילדים רק עולה.
יעקב אשר: אתה לא יכול במצבת כוח-אדם, אז בואו לא נהיה מדויקים במאה אחוז וניתן להשערה, נעשה בלוק של 80% קבוע, ו- 10% או 20% שיהיה נייד משנה לשנה.
יעקב אשר: אבל לא יכול להיות שאנשים שבע, שמונה, תשע שנים עובדים, אין להם אופק, אין להם הסתכלות אחורה, אין להם תנאים על אחורנית, אין להם כלום.
יעקב אשר: הם כל שנה נולדים למקצוע מחדש.
יעקב אשר: ולכן, צריך לקרוא לילד בשמו.
יעקב אשר: לדעתי, צריך לבקש ששר החינוך יגיע לכאן, צריך מישהו מאגף תקציבים.
יעקב אשר: צריך להבין דבר אחד – חינוך מיוחד והשילוב הוא קריטי לילדים האלה בגילאים הללו, הוא קריטי לחלוטין, מה שלא נשקיע היום, משקיעים היום בדברים חדשים, מיליארדים על תוכנית עכשיו מתנהלת ועדת כספים כבר מספר שמונה, על אפס מע"מ, שיהנו מזה אנשים בודדים מאוד וזה לא דברים של דיני נפשות.
יעקב אשר: לדעתי, הדברים הללו הם לב העניין.
יעקב אשר: אל תניח על זה, אדוני היושב ראש, אבל שלא נטעה דבר אחד – זה לא ייגמר בשולחן עגול בלבד, שההסתדרות תריב עם השלטון המקומי והשלטון המקומי יריב עם מישהו אחר.
יעקב אשר: צריך פה משאבים בהתניה שהמשאבים האלה יהפכו את זה לדבר עם תקן.
יעקב אשר: ברגע שזה יהפוך לתקן, גם ההכשרות, אתה יכול לחייב את האנשים לעשות הכשרות כמו שעושים לגננות אם וכו', או למורות.
יעקב אשר: כל הדברים האלה ייפתרו כשהמעמד של הסייעות האלה יהיה ברור, מתוקצב ומתוקנן.
זהבה גלאון: אני רוצה להעיר כמה דברים בכמה רמות.
זהבה גלאון: קראנו כאן כמה סקירות וכמה מצגות, גם של מעיין וגם של משרד החינוך וכאילו נראה שיש התקדמות, יש איזה שהיא הבנה בתחומים, בענייני הצורך,
<קריאה: את ממש מחמיאה, אני לא - - -
זהבה גלאון: רגע, חכי.
עמרם מצנע: מי שמכיר את זהבה, זה הפתיחה.
זהבה גלאון: צריך לבנות את זה.
זהבה גלאון: זה פשוט עניין של ניסיון.
זהבה גלאון: אבל האמת שאני מתכוונת לזה.
זהבה גלאון: זאת אומרת, יש איזה הבנה בכל זאת שיש דברים שמצריכים התמקצעות והצהרות של המשרד להתאים את הצורך להתמקצעות ואני רוצה להגיד על זה, בכל זאת להגיד על זה כמה דברים טובים ולשים את זה בצד לרגע.
זהבה גלאון: זה לא מנותק מהדיון, אבל זה חלק מהדיון שאני רוצה לשים אותו רגע בצד.
זהבה גלאון: אני חושבת שהדיון הגדול יותר והוא כל הזמן נע ברצף הזה, בין הצורך להגן ולעגן את מעמד הסייעות, גם בהגדרה של העיסוק שלהן שנציג ההסתדרות קורא להן חונכות, אני מודה שקופצים לי, עולה לי, לא יודעת איך מתקצר לי הפיוז, אני מודה.
זהבה גלאון: ההגדרה הזאת, מקבעת את היחס אליהן.
זהבה גלאון: זאת אומרת, הנושא של ההגדרה, הנושא של העסקה ישירה.
זהבה גלאון: אז גם ההגדרה.
זהבה גלאון: יש כאן כמה גורמים מאוד מאוד חזקים, ואנחנו כל פעם יושבים אצלך בוועדה ובאמת אני אומרת את זה בהרבה הערכה, הדיונים הרבים והירידה באמת לפרטים, ואני לא מכירה הרבה ועדות שעוסקות בזה.
זהבה גלאון: אבל בסוף אני שומעת שיש שולחן עגול, בסוף אני חושבת ואני מסכימה עם חברי, חבר הכנסת אשר, אדוני היושב ראש, עכשיו אני פונה אליך שוב.
זהבה גלאון: מי שצריך לעמוד או לשבת, לצורך העניין, בראש השולחן העגול, במקרה הזה, זה צריך להיות אדוני, בין אם זה שולחן עגול שעושה משרד החינוך, אני לא נכנסת לזה.
זהבה גלאון: יכול להיות שזה צריך להיות שולחן עגול בפורום אחר לגמרי.
עמרם מצנע: אנחנו נעשה שולחן אליפסי.
זהבה גלאון: אליפסי, זה לא משנה.
זהבה גלאון: אני מתכוונת לזה, אדוני.
זהבה גלאון: צריך להיות איזה סוג של שולחן עגול שאדוני מכנס את יו"ר ההסתדרות ואת יו"ר השלטון המקומי או את שר הפנים ואת שר החינוך ויש דברים שצריך לסגור.
זהבה גלאון: כי יש גם בעיה הרבה יותר גדולה וזה שיטת התקצוב.
זהבה גלאון: זאת אומרת, ברגע ששיטת התקצוב היא לפי ממוצעים, זה מקפח את הסייעות ויש כאן כל-כך הרבה רבדים.
זהבה גלאון: אני רוצה להגיד משהו שחשבתי שהוא חיובי.
זהבה גלאון: אני הייתי בפגישה בהקשר אחר אצל יושב ראש ההסתדרות החדש, עדכנתי אותך, אבי ניסנקורן, הוא היה מאוד חיובי ואמר שלא חתמו בינתיים על ההסכם עם השלטון המקומי, כי הוא עומד על זה שתהיה העסקה של 12 חודשים.
זהבה גלאון: אבל העסקה של 12 חודשים, בלי לפתור את בעיית החופשות, זה הרי לא הגיוני שסייעות לא יכולות לקבל דמי אבטלה עכשיו כשהן פוטרו בתקופת הקיץ, כי הן אפילו לא מגיעות, איך אמרת?
זהבה גלאון: לרף, לסף המינימאלי, כי יש בעיה של חנוכה ופסח ומה קורה.
זהבה גלאון: זאת אומרת, זה מצריך בכל זאת איזה מהלך הרבה יותר רחב, זאת אומרת זה לשבת ליד השולחן, הבנו את כל הבעיות, לשבת ליד השולחן, להגיד להם – חברים, אתם ההסתדרות ככה, אתם השלטון המקומי.
זהבה גלאון: אחר-כך ישבו באמת, אני חושבת שזה מאוד נכון, היוזמה של משרד החינוך לשבת בשולחן עגול, להזמין את נציגות הסייעות.
זהבה גלאון: ההידברות הזאת היא נכונה.
זהבה גלאון: כשמוציאים חוזר מזכ"ל, לתת הנחיות ברורות, הסיפור ששמענו כאן עכשיו שאומרים להורה – לא, יש פול, אתה לא יכול ומחייבים אותו לעבוד בשחור, הרי זה לא הגיוני, זה דברים שהם לא הגיוניים אבל הם פרקטיקה של מציאות שנוצרה כי החיים יותר חזקים מהכל והורים רוצים שלילד שלהם תהיה סייעת שלשיטתם היא הכי טובה והם מוכנים לשלם על זה, ומוכנים לשלם בשחור ויש הנחיות שהן צריכות להיות הנחיות על.
זהבה גלאון: אבל אני אומרת, באמת, אחרי שהגענו לנקודת הזמן הזו בדיונים כל-כך מקיפים ואני חושבת שהסקר של ההורים היה חשוב כי זה נותן אינדיקציה והסקר של הסטודנטיות הוא חשוב, או הסטודנטים, וההבנה של מה הולך לעשות.
זהבה גלאון: זה לא יכול להיגמר בזה.
זהבה גלאון: אני אומרת את זה לפרוטוקול, אין, זה לא מתקדם, זה לא יכול להתקדם.
זהבה גלאון: אם ההסתדרות, נציג ההסתדרות, שיושב עם נציג השלטון המקומי, לא רואה לנכון להזמין, אין להם ועד יציג, אז לצורך העניין, את נציגת עמותת אית"ך מע"כי, את הסייעת.
זהבה גלאון: זאת אומרת, יש איזה הידברות.
זהבה גלאון: לא, אי-אפשר לקחת את המתווה הזה ולהשליך אותו לפח.
זהבה גלאון: אי-אפשר.
זהבה גלאון: תחשבו, תדברו.
זהבה גלאון: אני חושבת, אני עכשיו אומרת את זה, אני מקווה שזה על דעת חבריי, חברי הכנסת, אני חושבת שזה צריך לעלות הילוך גבוה יותר.
זהבה גלאון: אני מעמידה אותך בסמכות שלא ניתנה לי, אבל אני מרשה לעצמי, מעמידה אותך בראש השולחן העגול.
זהבה גלאון: זה לא ייגמר.
זהבה גלאון: בדיוק כמו שעשית בסוף בעניין המורים ...
זהבה גלאון: עד שזה לא בא, ...
זהבה גלאון: ברובד הזה, זה פשוט לא ייגמר.
זהבה גלאון: חבל על עוד ישיבות, באמת, אני אומרת את זה, כבר הכל למדנו.
זהבה גלאון: אני מומחית לענייני סייעות, באמת.
זהבה גלאון: אין דבר שאני לא מבינה, אין דבר שאני לא יודעת באמת שמחתי לראות, המשרד מבין שהוא צריך להתאים את עצמו למציאות המשתנה.
זהבה גלאון: אבל זה הרבה יותר גדול מזה.
זהבה גלאון: זה הורדות ידיים, זה כיפופים.
זהבה גלאון: כי יש לזה גם השלכות על דברים אחרים במשק.
זהבה גלאון: זאת אומרת, זה לא החלטה עכשיו שתיגמר בכזה.
זהבה גלאון: זה הסתדרות, יש לה ראיית על לגבי עובדים אחרים והשלטון המקומי, יש לו.
זהבה גלאון: זה דברים, זה ברובד אחר, זה גדול עלינו.
זהבה גלאון: אני אומרת את זה וזהו.
קארין אלהרר: אל"ף, אני מתנצלת שאני לא הייתי שוטף בישיבה, פשוט ענייני גנים, אפרופו.
קארין אלהרר: שני דברים, אל"ף, אני בהחלט מסכימה לדבריה של חברתי, חברת הכנסת גלאון, שבאמת דרושה כאן איזה שהיא התערבות מעמיקה.
קארין אלהרר: לא ישיבות כאלה שהן מצגות, כי המצגות האלה, נראה לי שראיתי כמעט את כולן בווריאציה כזו או אחרת, אבל הפיתרון עדיין לא ניתן.
קארין אלהרר: אני מכירה את התחום הזה כבר שמונה שנים ושמונה שנים כל שנה יש דיון בכנסת, וכל שנה מדברים על כך שלא מועסקות הסייעות למשך 12 חודשים וכל שנה מדברים על זה שהשכר שלהן הוא שכר לא הוגן וכל שנה מדברים על זה שאין מספיק סייעות בשילוב וזו הערה ראשונה ואני אשמח לקחת חלק אם אדוני ירצה בכך, באיזה שהוא, נקרא לזה שולחן עגול, אליפטי, מרובע, מה שאדוני יחליט.
קארין אלהרר: אבל כן שיהיה טיפול שורש בעניין הזה כי דרוש.
קארין אלהרר: ודבר שני, אני מתנצלת, יכול להיות שדיברו על זה ולא שמעתי, אבל לא הבנתי עד הסוף מה קרה עם הסייעות של החינוך המיוחד, כשאני מדברת על הסייעות האישיות ואני רוצה להבהיר.
קארין אלהרר: היתה פסיקה של בית משפט בעניין הזה ונדרשו הבהרות וקריטריונים מאוד מאוד ברורים.
קארין אלהרר: מה שקורה, אדוני היום, זה שהסייעות האישיות ניתנות בעצם לא נעים לומר, אבל על בסיס הורים שצועקים יותר חזק.
קארין אלהרר: והמצב הזה הוא לא תקין.
קארין אלהרר: יש ילדים שנמצאים בסכנה ממש ואני לא חושבת שמשרד החינוך עושה בכוונה כדי להזניח.
קארין אלהרר: אני חושבת שיש איזה שהיא מצוקה גם מצידו של משרד החינוך ואם יהיו קריטריונים, אז זה יקל על כולם.
יעקב אשר: זה עובד לפי סלים.
קארין אלהרר: לא, זה לא סלים.
קארין אלהרר: יש פה ילדים שניתנה בעניינם חוות דעת רפואית מאוד מאוד ברורה שהם זקוקים לסיוע אישי צמוד והם לא מקבלים את הסיוע הזה ואדוני, אני בעצמי ראיתי מקרים של ילדים במצבים - - -
<יוליה בן משה: אתן אפילו לא יודעות.
<יוליה בן משה: הן לא יודעות.
<קריאה: חוזר 2.21 שיצא ב- 2007.
<יוליה בן משה: זיוה, זה ההתכתבות האחרונה שלי איתך.
יעקב אשר: אגב, זה מזיק אחר-כך לא רק לילדים עצמם.
יעקב אשר: זה גם כן - - -
קארין אלהרר: זה פוגע בילדים האחרים.
יעקב אשר: בוודאי.
קארין אלהרר: זיוה, אני אשמח לדעת אם יש איזה שהיא התקדמות בעניין הזה, כי מאז שאני הייתי מעורבת, אני לא מכירה התקדמות, אבל אם יש, אני רק אשמח לשמוע עליה.
עמרם מצנע: זה נושא חשוב, אבל הוא לא לב העניין.
קארין אלהרר: זה נושא אקוטי, אדוני.
עמרם מצנע: חברים, באמת.
עמרם מצנע: אנחנו רק דנו פה לפני שבוע והתחייבתי שבפגרה, באוגוסט, בעוד שבועיים, נקיים דיון על כל מה שקשור בסייעות הצמודות, מה שנקרא הרפואיות, לצור העניין.
<קריאה: לא, הן לא רפואיות.
<קריאה: זה סייעת לילדים בחינוך מיוחד.
עמרם מצנע: אני אמנם שריונר, אבל יותר משתי רשתות אני לא יכול לשמוע ביחד.
עמרם מצנע: אני מכיר את הנושא הזה, עדיין לב העניין שאנחנו עוסקים בו עכשיו, הוא מסוים.
עמרם מצנע: נתעסק גם בדבר הזה, אני לא אומר שלא.
עמרם מצנע: אבל הוא עומד בפני עצמו.
עמרם מצנע: טל גרנות מאלו"ט, בבקשה.
עמרם מצנע: תראו, לא כולם יוכלו לדבר כי אנחנו באחת וחצי מסיימים ואני בורר פה כדי שנהיה, נשמע את הדעות השונות.
עמרם מצנע: אבל לא כולם ידברו, אני כבר אומר את זה מראש, אתם יודעים שבאחת וחצי אנחנו נקיים דיון בנושא לא פחות חשוב וזה הנסיעות, ההסעות בחינוך המיוחד.
<טל גרנות: תודה.
<טל גרנות: ראשית, אני רוצה כמובן להצטרף לדברים של חברות הכנסת גלאון וקארין אלהרר בעניין שיש צורך להעלות הילוך בנושא הזה.
<טל גרנות: אנחנו חוזרים על הדברים, גם האנשים פה חוזרים על הדברים אחד של השני וגם באופן כללי, אנחנו כבר מציינים את אותם נושאים שוב ושוב ושוב.
<טל גרנות: הדברים שאני ככה ציינתי לעצמי, חלקם באמת נאמרו על ידי מעיין, יעל, הסייעות.
<טל גרנות: בראש ובראשונה, הצורך הקריטי להגדיר את מקצוע המשלבת כמקצוע פדגוגי, לשנות את האפיון שלו.
<טל גרנות: גם את התנאים של ההעסקה, כמובן, כפועל יוצא, את התנאים, תנאי הסף של מי שיכולה לשמש כמשלבת.
<טל גרנות: ההכשרה שלהן, כל הדברים האלה נאמרו.
<טל גרנות: דברים שלא נאמרו ואני חושבת שנאמרו אמנם בישיבות הקודמות אבל זה חשוב להגיד אותן שוב זה התקן.
<טל גרנות: יש צורך להוסיף שעות תקן.
<טל גרנות: הסייעת המשלבת היא בעצם, חזרנו על זה שוב ושוב, משמשת כמו כיסא גלגלים עבור אותם ילדים משולבים והיום תקן המקסימום שה יכולה להיות, לא מגיע לשעות שבהן הילד נמצא, התלמיד נמצא בבית הספר.
<טל גרנות: יש צורך להוסיף שעות.
<טל גרנות: שעות גם לפעילויות חוץ בית ספריות, טיולים, טקסים, כל פעילות של בית הספר.
<טל גרנות: כמובן, 12 חודשים זה נושא שחזר על עצמו והיום היכולת, האופציה היחידה להשתמש בסייעת במהלך הקיץ היא דרך קייטנות של משרד החינוך, זה גם משהו שצריך להשתנות.
<טל גרנות: תוכנית של הסייעת צריכה להיות מפורטת, כולל החופשות, ללוות את הילד לכל אורך השנה.
<טל גרנות: ההכשרה, גם של הצוותים, לצד המשלבות.
<טל גרנות: צוותי בית הספר זה משהו שגם זיוה דיברה עליו.
<טל גרנות: המחנכת, המנהלת, כולם צריכים להכיר את הלקות.
<טל גרנות: מגיע ילד, לא מכירים את הלקות, לא יודעים איך להתמודד עם הדבר הזה, לא יודעים להכיל את זה.
<טל גרנות: דבר נוסף זה הפיקוח.
<טל גרנות: בעצם, דובר על זה שיש איזה שהיא אחריות משותפת של משרד החינוך והשלטון המקומי.
<טל גרנות: כמו בנושאים רבים, אפרופו ההסעות, אנחנו רואים שכשיש אחריות משותפת הרבה פעמים דברים נופלים בין הכיסאות ולא מתקיימים בכלל.
<טל גרנות: יש צורך להגביר את הפיקוח גם על ההכשרה, גם על העברת התקציב.
יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב ראש, אני אנסה להיות קצר כדי לתת באמת לעוד הורים לדבר ולתמצת מנקודת המבט שלי את הסיפור, בעיקר של סייעות לילדים עם ASD בשילוב היחידני.
יחיאל חיליק בר: תראה, מה שהבנו מהדיון הזה, שתמיכה מסוג סיוע כפי שניתנת היום מתוקף חוק השילוב של חוזר מנכ"ל, היא לא אפקטיבית.
יחיאל חיליק בר: היא לא אפקטיבית והיא למעשה גם לא מנצלת נכון את המשאב הכספי שכבר ניתן לה ופה אני לא רוצה להגיד נזרק כסף לפח, לא מנצלים את זה נכון.
יחיאל חיליק בר: איכות כוח האדם שמשמש בתפקיד היא לא טובה.
יחיאל חיליק בר: אבל זה לא בגלל האנשים, זה בגלל שזה משרה חלקית, בשכר מינימום, לפי השעות שאושרו לילד ודיברו פה על קומבינות ומי שמכיר יותר ומי שמכיר פחות, מי שיש לו קשרים בעירייה, ללא קביעות, ללא מעמד של צוות חינוכי, מה שבוודאי לא מעודד העסקה של אנשים איכותיים או שישקיעו מספיק בשביל גם אם איכותיים, בשביל להצליח בדבר הזה.
יחיאל חיליק בר: יש פה חוסר משווע בהנחיה מקצועית, כי הסייעות מועסקות על ידי הרשות המקומית והן לא עובדות משרד החינוך ואין גוף שייקח אחריות על ההדרכה.
יחיאל חיליק בר: משרד החינוך, שאמור לדאוג על הנחיית הצוות המקצועי, לא מדריך אותן כי הסייעות לא מוגדרות בעצם צוות חינוכי מקצועי.
יחיאל חיליק בר: אבל הכי גרוע זה שההדרכות, במקרים הבודדים שניתנות הדרכות, מתבצעות על חשבונם, על חשבון הזמן שלהם, עם משכורת המינוס מינימום שהם מקבלים, בצורה לא רשמית על חשבון הורי הילד המשולב, שזה דבר פסיכי שאני לא מבין בכלל איך אנחנו מאפשרים אותו.
יחיאל חיליק בר: ועוד נושא שצריך לשים עליו את הדעת זה באמת חוסר התקשורת.
יחיאל חיליק בר: דיברו על זה, בין המשלבות להורים של הילד.
יחיאל חיליק בר: אין הנחיה ברורה לתקשורת הזאת והדבר לגמרי נתון להחלטת הצוות המקצועי של בית הספר ויש בתי ספר שיש בהם איסור מפורש לתקשורת בין הסייעת לבין ההורים, מתוקף הפרת סודיות וכו'.
יחיאל חיליק בר: לכן, אדוני היושב ראש, כדי לקצר, אני רוצה להציע לוועדה הזאת להחליט שלושה דברים בעצם.
יחיאל חיליק בר: אחד, הפיכת הסיוע של המשלבות האלה לעבודה מועדפת.
יחיאל חיליק בר: אני חושב שאם הם היו מעבודה מועדפת, זה יאפשר משיכת כוח אדם צעיר, רענן, כולל גברים.
יחיאל חיליק בר: ואגב, דיברו פה, גברים הם כוח אדם חשוב, כי רוב המאובחנים הם בנים ולפעמים יכולים להזדהות יותר עם בנים.
יחיאל חיליק בר: וזה יגדיל בעצם את ההיצע של הסייעים.
יחיאל חיליק בר: זה יתמרץ גם וייתן מוטיבציה בסיפור הזה.
עמרם מצנע: זה התוכנית אב.
יחיאל חיליק בר: נכון, תוכנית אב ואני אומרת, עבודה מועדפת של אנשים שמשתחררים, מוטיבציה מהצבא, נשים וגברים.
<קריאה: אבל אז זה זמני.
יחיאל חיליק בר: לא לא.
יחיאל חיליק בר: ההפך, יעודדו אותם ללכת ללמוד ולהיכנס ולפתח.
עמרם מצנע: חיליק, זה לא יעבור.
עמרם מצנע: היה ניסיון.
עמרם מצנע: אתה יודע למה.
עמרם מצנע: היתה הצעת חוק לא מזמן שקשורה, לא בנושא של הסיוע, אלא בנושא של הדרכות ומורים ויש לזה התנגדות עקרונית, שלא נפרט אותה כאן.
עמרם מצנע: אני גם חושב שזה בעייתי כי זה זמני לחלוטין, זה לא אנשי מקצוע.
<קריאה: מה שצריך זה משכורת נורמאלית.
יחיאל חיליק בר: דבר נוסף, אני ממש מסיים, זה למסד.
יחיאל חיליק בר: אדוני היושב ראש, למסד את הנושא של הדרכה של הסייעות ולאפשר הדרכה מקצועית סדירה, בתדירות שנדרשת, וכמובן, הסדרת התקשורת של ההורים עם הסייעת, ויש לבטא את הנחיצות לדבר הזה בחוזר מנכ"ל ואם יהיה לך דקה בסוף, הייתי מאוד ממליץ לתת לאחד ההורים שהכניס אותי מאוד לנושא הזה, זוהר צפון, להגיד מילה, כי לשמוע מהם זה דבר אחר.
עמרם מצנע: בבקשה, זהר צפון.
עמרם מצנע: זהר הצפון.
<זהר צפון: תודה רבה לחבר הכנסת בר ואדוני היושב ראש.
<זהר צפון: אני לא מתיימר לייצג כל מיני ועדות מקצועיות.
<זהר צפון: אני אדבר מנקודת המוצא של הורה לילד על הרצף האוטיסטי שמשולב כבר ארבע שנים, עולה לכיתה ה', משולב ארבע שנים בחינוך הרגיל, כאשר מה שאני אומר זה כתוצאה מההתמודדות שלנו והניסיון המצטבר שלנו, כהורים.
<זהר צפון: יש בעיה שורשית בנושא הסיוע, שהבעיה הזאת עומדת על שלוש רגליים.
<זהר צפון: מדובר פה בנושא רב מערכתי ואני מצטער אם אני טיפה קצת בורח מתנאי השכר, זה לא, תנאי השכר הם חלק, הם חלק ממערך כולל שבסופו של דבר מגדיר את היכולת של המשלבת או המסייעת לתפקד, כשצריך לזכור שהמטרה בסופו של דבר, זה לא לתגמל את המשלבת אלא המטרה היא לשלב ילד והתגמול הוא חלק מהאמצעים לנושא הזה.
<זהר צפון: זה עומד על שלוש רגליים.
<זהר צפון: אחד זה נושא ההדרכה, כמו שאמר חבר הכנסת בר, הדבר השני זה כוח האדם, שיש לזה הרבה מאוד פנים, גם למשכורת וגם לאיכות כוח האדם וגם האופק והיכולת להתקדם והנושא האחרון זה התקשורת עם ההורים.
<זהר צפון: שלושת הדברים האלו בסופו של דבר המשולש הזה קובע את היכולת של הילד להיות משולב בצורה טובה ובצורה סבירה.
<זהר צפון: הקשר עם ההורים הוא קריטי, מכיוון שהילד נמצא על רצף טיפול.
<זהר צפון: משבע בבוקר, מהרגע שהוא קם, עד עשר בלילה, כשהוא הולך לישון.
<זהר צפון: ובאמצע הוא נעלם לנו לשש שעות ובשש השעות האלה, אין לנו מושג מה נעשה איתו.
<זהר צפון: אנחנו לא מקבלים שום דיווח וזה בעצם שובר את כל רצף הטיפול וגם מונע את היכולת להמשיך לטפל בבעיות שעלו במהלך בית הספר.
<זהר צפון: הנושא של כוח האדם, אז שוב, יש כל מיני אפשרויות לפתור את זה, אבל צריך לזכור שבסופו של דבר, המטרה שלנו כהורים זה שהמשלבת או המשלב יגיעו עם מוטיבציה לתפקיד.