GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: אנחנו מבינים שזה דבר שהוא לא אפשרי בטווח הזמן הנראה לעין.
עמרם מצנע: אנחנו כן מדברים על דרך אחרת ואנחנו לא המצאנו את זה.
עמרם מצנע: אתה הקראת את דו"ח ועדת לנגרמן, אין כנסת שהנושא הזה לא עולה.
עמרם מצנע: אני בתחושה ואני וחבריי לוועדה ושמעון, נעשה את הכל, כדי לקדם את הצעת החוק שקובעת שהתשלומי הורים יבוצעו באמצעות הביטוח לאומי.
עמרם מצנע: אני, גם שר החינוך תומך בזה, אנחנו צריכים לשכנע את השושבין העיקרי וזה משרד האוצר.
עמרם מצנע: אני לבקשתו של השר, הכנו כבר באמצעות מחלקת המחקר של הכנסת מסמך מפורט שמסביר גם מה זה ואיך זה ומהם הסכומים הנדרשים.
עמרם מצנע: אני באמת מאמין שזה דרך נכונה, למרות ההתנגדות הקלאסית והשמרנית, הייתי קורא לה, וארוכת השנים של משרד האוצר.
<זאב גולדבלט: דרך אגב, את אותם דברים אמרת בשנה שעברה.
<קריאה: בסדר, הוא עקבי.
עמרם מצנע: הקדמתי, אמרתי את זה.
עמרם מצנע: אבל לא כל דבר אפשר לעשות מהיום למחר ויש סדרי עדיפויות גם בכמה תחומים אתה מתעסק.
עמרם מצנע: אני אמרתי את זה, אני אומר את זה גם כאן, יש בפניי גם את הסיכום של שנה שעברה וכתוב בו שאנחנו נפעל בנושאים האלה ואנחנו מתקדמים, החוק מונח כבר.
עמרם מצנע: רק צריך לשכנע, כמובן, את הגורמים המטפלים בזה.
עמרם מצנע: אני חושב שזה דבר נכון, זה גם יהיה רגרסיבי, גם כל משלמי ביטוח לאומי, בין אם הם מעסיקים, בין מועסקים, ישתתפו בהוצאה הזו.
עמרם מצנע: דרך אגב, זה גם יאפשר למשרד החינוך, באמצעות הכנסת, הממשלה, כל פעם שירצו להכניס משהו נוסף, חדש, בעצם יש את הכלי כדי לעשות את הדברים האלו.
עמרם מצנע: כן רוצים נסיעות לפולין, לא רוצים נסיעות לפולין, זה נושא שעומד בפני עצמו ואנחנו גם בו נעסוק.
עמרם מצנע: עשה, זה שמעון, אמירה ברורה.
עמרם מצנע: אני לא יכול לקבל פה החלטה שזו פעם אחרונה, כי אנחנו צריכים לכבד את החלטותינו, אבל אנחנו נעשה.
שמעון אוחיון: יש לנו זיכרון.
עמרם מצנע: נעשה ככל יכולתנו.
עמרם מצנע: על תשלומי הביטוח הוצאנו פה מספיק אנרגיה, אני לא רוצה להוסיף ואני חוזר עוד פעם, זה החלטה של ארגון ההורים, של הרשויות המקומיות, שבסוף הכי נוח זה כנראה דרך מרכז השלטון המקומי.
עמרם מצנע: דרך אגב, לא כל הרשויות שותפות שם, נדמה לי שיש כמה מהגדולות שעושות את זה לבד.
עמרם מצנע: אבל זה בהחלט לדעתי, זה שירות יוצא מן הכלל לילדים ואם יש למישהו שאלות, לך סמדר, אז - - -
<סמדר סגל: לבד אי-אפשר לקבל.
עמרם מצנע: אמרת.
עמרם מצנע: בסוף כשלא תקבלי תשובות מאף אחד, תפני אלי.
עמרם מצנע: אני רוצה לדבר רגע אחד על ההורים.
עמרם מצנע: אתה יודע, גדעון, גם זאביק יודע, אני מאוד בעד לחוקק חוק שייתן מעמד לארגוני ההורים ואנחנו מטפלים בזה.
עמרם מצנע: אני לא רוצה להגיד שזה מתקדם, כי עדיין יש כמה גורמים שצריך לשכנע אותם, לתת מעמד לארגוני ההורים ואז יש מעמד ויש לארגון, לוועד ההורים, אני קורא לזה, בבית-הספר, ביישוב המרכזי, יש לו מעמד והוא יכול להיות שותף בהתייעצות עם בית-הספר, והוא בהחלט בעל מעמד לדעתי, דרך אגב, אני עשיתי את זה בחיפה ובירוחם, כאשר קיבלנו את הטבלה הזו, אישרנו אותה עם ועד ההורים.
עמרם מצנע: ועד ההורים שותף להתלבטויות, לבעיות וגם לפיקוח.
עמרם מצנע: אני מוכרח לומר שהנתון הזה, שיש מיליארדי שקלים עודף בבתי הספר, נראה לי דבר משונה והעונש שצריכים לקבל המנהלים זה על זה שהם לא השתמשו בכסף, לא על זה שהם לא החזירו אותו חזרה, אם יש דבר כזה.
<קריאה: כשאין שקיפות אז אי-אפשר לדעת לאן זה הולך.
<קריאה: אם יש כאלה זה תקציבים של השלטון המקומי שמועברים לבתי ספר בניהול עצמי.
עמרם מצנע: ראוי ורצוי, עד שיחוקק החוק הזה, להתייעץ עם ועד ההורים הבית ספרי, ואני יודע שיש ועדי הורים שעושים את זה ומשרד החינוך גם מעודד את זה ואני שומע הרבה פעמים שמנהל לא רוצה לתת נתונים לוועד ההורים, משרד החינוך בהחלט לא עומד אחרי ההתנהגות הזו של חלק קטן מהמנהלים בדברים האלו.
עמרם מצנע: שלוש.
עמרם מצנע: אני גם אישית חושב שנכון יותר וזה אני מפנה לשלטון המקומי, שלא בתי הספר יעסקו בגבייה.
עמרם מצנע: בחיפה ובירוחם, שעליהם היה לי השפעה מסוימת, לא גובים בתי הספר אלא העירייה.
עמרם מצנע: יש לה מערכת משלה, יש לה מערכת מסודרת משלה וזה גם נכון שהם יגבו את זה, כי זה בעצם תשלומים שבאים מסמכותו, בסוף, של השלטון המקומי.
עמרם מצנע: ולא צריך להטיל את זה על בתי הספר.
עמרם מצנע: תשלומי יתר.
עמרם מצנע: בתי ספר ייחודיים.
עמרם מצנע: תראו, זה נושא שעומד בפני עצמו.
עמרם מצנע: אני יודע שיצא חוזר מנכ"ל שלחלק מבתי הספר מנחית גרזן חד מדי בעייתי ולכן משרד החינוך, אני יודע כי אני הייתי מעורב בכמה בתי ספר, מנהל ממש דיונים פרטניים, בין אם זה ליישוב ובין אם זה לבית ספר ייחודי כזה או אחר, כדי לתת זמן, שנתיים, שלוש, כדי להתכנס לתשלומים כפי שאותו חוזר מנכ"ל מכתיב.
עמרם מצנע: ואני מניח שאם יסתבר שצריך לעשות תיקונים, יעשו תיקונים.
עמרם מצנע: אבל אי אפשר להחזיק את המקל הזה בשני הקצוות.
עמרם מצנע: מצד אחד, לגבות מההורים סכומי עתק ומצד שני, כמובן, לחפש חינוך דיפרנציאלי.
עמרם מצנע: אני גם יודע, מהדיון שהיה בשבוע שעבר עם שר החינוך בנושא תשלומים דיפרנציאליים, תקצוב דיפרנציאלי, שראש עיריית ירושלים נתן הסבר די משכנע על איך הוא מתכוון, בעזרת משרד החינוך, קיבל הקצאה כספית לא רעה ממשרד החינוך, כדי לעשות בתוך העיר, תשלומים דיפרנציאליים מתאימים שבאמת מתחשבים בשכונות ובבתי הספר.
עמרם מצנע: זה בהחלט כיוון ראוי.
עמרם מצנע: בכלל, דרך אגב, אין ראש רשות שלא עושה תשלומים דיפרנציאליים ברשות שלו.
עמרם מצנע: מה, אני נתתי לבית-הספר הריאלי, או עירוני ה', לא קיבל ממני פרוטה ובית-ספר בקריית אליעזר ובנווה דוד, קיבלו ים של כסף.
עמרם מצנע: זה חלק ממה שעושות הרשויות וגם הממשלה נדרשת לעשות אותו דבר.
עמרם מצנע: לשאלה שעלתה פה, הטבלה כפי שהיא, היא מחייבת כסכומים מרביים ואי אפשר, זאת אומרת אסור למנהלת להעביר או למערכת החינוך, להעביר תשלומים ממקום למקום.
עמרם מצנע: אי אפשר, אבנר, זה תשובה אליך, ואליך תומר, אי אפשר לקחת כספים הנגבים עבור סל תרבות ולתת יותר כסף לטיולים.
עמרם מצנע: ולכן זה נקבע לא כסכום גלובאלי, אלא כסכומים מיועדים.
<אבנר שטראוס: אבל זה קורה בפועל.
עמרם מצנע: אני לא אמרתי שזה לא קורה.
עמרם מצנע: תראו, משרד החינוך - - -
<אבנר שטראוס: אין אכיפה.
עמרם מצנע: מקים אגף לאכיפה.
עמרם מצנע: משרד החינוך מקים אגף לאכיפה.
עמרם מצנע: אני חושב שכל מי שטוען שאין אכיפה – צודק, צריך הרבה יותר אכיפה.
עמרם מצנע: אני כבר אמרתי פעם – בואו נעשה בכנסת שנת שמיטה מחקיקה, ונאכוף.
עמרם מצנע: קודם כל, צריך לאכוף, אחר-כך לחוקק חוקים.
עמרם מצנע: אבנר, יש ל ראייה מאוד מאוד צרה של עניין סל תרבות.
<אבנר שטראוס: נכון.
<אבנר שטראוס: צר עולמי.
עמרם מצנע: אבנר, אם היית בדיון שעשינו לפני חצי שנה על סל תרבות, היית רואה שאנחנו ממליצים להגדיל את סל התרבות כי חלק, כי רוב היישובים בארץ והתלמידים לא נהנים בכלל מסל תרבות כי הם לא נמצאים שם ולכן סל תרבות ראוי, ראוי שיהיה בכל בתי הספר ובכל היישובים.
<אבנר שטראוס: אבל השאלה - - -
עמרם מצנע: אבנר, אבל אני לא מנהל דיון.
<אבנר שטראוס: ברור.
<אבנר שטראוס: אבל אני הייתי.
<אבנר שטראוס: זה מה שהיה דרך אגב גם לפני חצי שנה.
עמרם מצנע: הדבר האחרון, אני זוכר שנים שהאישור הזה היה ניתן ערב פתיחת שנת הלימודים וזה בהחלט מקשה על מערכת החינוך, על ההורים, ולכן גם בשנה שעברה קיימנו את זה כבר ביוני.
עמרם מצנע: השנה ביולי.
עמרם מצנע: יש חשיבות לאשר את זה בזמן, כדי שהמערכות, הגבייה וכל המערכות, יכולות להכין את עצמן כמו שצריך.
עמרם מצנע: אני אמליץ לחבריי לאשר את ההצעה כפי שהוגשה על ידי משרד החינוך ואנחנו בהחלט מתחייבים לעשות את כל שביכולתנו, כדי לשנות באותם סעיפים, אותם דברים שאני דיברתי עליהם, לקראת השנה הבאה.
שמעון אוחיון: וגם לקדם הצעה.
עמרם מצנע: כן, ודאי, ודאי.
<יצחק קדמן: הערה טכנית, אפשר?
<יצחק קדמן: קצר מאוד, אבל זה חשוב לכם לפני ההצבעה.
<יצחק קדמן: דיברתי עם מנכ"לית משרד החינוך השבוע.
<יצחק קדמן: ביקשתי ממנה לתקן את הטבלה בשני מרכיבים טכניים.
<יצחק קדמן: האחד – תוקן ונאמר שזה תשלומים מרביים ולא היה כתוב קודם.
עמרם מצנע: השני, לא לשים סך-הכל.
<יצחק קדמן: השני, לא לשים סך הכל.
<יצחק קדמן: אז הם השאירו את השורה של סך הכל ומחקו את המילים סך הכל.
<יצחק קדמן: לא לזה התכוונתי.
<יצחק קדמן: אתה אמרת את זה נכון, אין העברה מסעיף לסעיף.
<יצחק קדמן: המשמעות של סך הכל לא רלוונטית פה.
עמרם מצנע: לא, הסך הכל נותן - - -
<יצחק קדמן: היא לא רלוונטית פה כי זה כולל רשות עם חובה, זה כולל - - -
עמרם מצנע: אבל זה נותן להורה, נותן להורה, בין אם בגן ובין אם בקדם יסודי, נותן לו יכולת לראות מהו הסכום.
עמרם מצנע: מה איכפת לו ממה זה מורכב?
עמרם מצנע: כן, ישראל.
<ישראל אליסף: אני רק רוצה לבקש, לגבי הסיפור של הייחודיים, אני לא יודע, אולי נשכח.
<ישראל אליסף: אנחנו נורא נורא מבקשים שהוועדה תמליץ למשרד החינוך שיהיה נציג של ארגוני ההורים וארגוני המנהלים בוועדה שקובעת מיהו ייחודי.
עמרם מצנע: אני לא יכול להמליץ.
עמרם מצנע: אני יכול רק לומר ואמרתי את זה מקודם ולזה התכוונתי, שאני ממליץ לשתף את ההורים בכל מה שאפשר וניתן.
עמרם מצנע: אני לא יכול להמליץ להוסיף חבר בוועדה כזו או אחרת.
עמרם מצנע: חברים, אני מציע שאנחנו נאשר בהצבעה את הצעת תשלומי הורים המרביים לשנת הלימודים תשע"ה, כפי שהוגשה על-ידי שר החינוך.
שמעון אוחיון: בכאב לב.
רות קלדרון: בכאב לב, חייבים להגיד.
עמרם מצנע: אני מעלה להצבעה.
עמרם מצנע: בעד הצעת תשלומי הורים לשנה"ל תשע"ה – רוב
עמרם מצנע: נמנעים – אין הצעת תשלומי הורים לשנה"ל תשע"ה אושרה חברים, תודה רבה, הישיבה נעולה.
עמרם מצנע: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.
עמרם מצנע: קודם כל, אני רוצה לקדם בברכה את מכובדי וידידי, אלי אלאלוף, מי שעמד בראש הוועדה למאבק בעוני.
עמרם מצנע: לפני שאנחנו מתחילים וצוללים לתוך הדו"ח, אי אפשר בבוקר כזה שלא לומר מספר מילים, היה בוקר מאוד עצוב.
עמרם מצנע: עוד פעם אנחנו נחשפים לתמונות ולשמות שלא הכרנו קודם לכן, תמונות של אנשים צעירים שחייהם נגדעו עוד לפני שהצליחו להיות אנשים בוגרים, משפחות.
עמרם מצנע: אנחנו נחשפים לסיפורים, לסיפורים אישיים של נערים צעירים ובני משפחה, שלא היינו נחשפים אליהם ולא היינו מכירים אותם, אלמלא כמובן נפלו במערכה הצבאית הזו.
עמרם מצנע: אני אומר את כל הדברים האלו, לא כדי שנרפא את ידינו ממלחמה או ממאבק צודק לביטחון ולהבטחת חיים שקטים, נורמאליים, של התפתחות ובנייה כאן בחלקת האלוהים הקטנה שלנו במדינת ישראל.
עמרם מצנע: אני אומר את זה כי פעם אחר פעם צריך לחדד את האחריות שמוטלת על נבחרי ציבור ועל מנהיגות, בעיקר בעיתות כאלה, האחריות המוטלת לעשות כל מה שאפשר, כדי למנוע ממלחמות עתידיות, למנוע עוד פעם בחורים צעירים שנופלים ומשפחות שנהרסות.
עמרם מצנע: במציאות הזו, לחשוב מחשבה עמוקה, מסודרת, לא מתלהמת, שמנתחת את המציאות שבפניה אנחנו עומדים בצורה שקולה, עניינית, עם יעדים ארוכי טווח ויעדים קצרי טווח.
עמרם מצנע: סקרים, דעת קהל, עמדות של פרשנים, רצף של ראיונות בטלוויזיה, הן לא תחליף למדיניות ולמחשבה מסודרת.
עמרם מצנע: כיצד אנחנו רוצים להיראות יום למחרת ואני, לפחות בשמי, אני מניח שתצטרפו אלי, לגבות את ממשלת ישראל, את הקבינט, את מי שמנהלים את המערכה הזו, ראש הממשלה, שר הביטחון והרמטכ"ל, שימשיכו בדרך שקולה ונבונה כדי להביא אותנו בסופו של דבר לחוף מבטחים.
עמרם מצנע: משתתפים בצער המשפחות השכולות, לפצועים בבתי-החולים – החלמה מהירה.
עמרם מצנע: אנחנו כאן בוועדת החינוך, התרבות והספורט, משתדלים גם בימים האלה, בשבועות האלו, לנסות ולקיים שגרה של פעילות ושל דיונים וחקיקה.
עמרם מצנע: נדמה לי שאחד המסרים שמועברים אלינו, הציבור הרחב, זה שהיכולת לעמוד בפני המציאות היום יומית הזו ובעצם לקיים את שגרת חיינו ככל שניתן, לקיים את התוכנית, את סדר היום, ולא לתת לעצמנו איזה שהם תירוצים בואו נעזוב הכל ונשב ונעשה "אוי-אוי-אוי".
עמרם מצנע: כך אנחנו עושים ואני עכשיו חוזר, קודם כל באמת להודות לך, אלי, ולכל חברי הוועדה, כמו רבים אחרים, גם אני עקבתי אחרי העבודה שלכם, קראתי את החוברת מראשיתה ועד סופה ואני חושב שנגעתם בנקודות מאוד חשובות שדרך אגב, הן לא כל-כך מפתיעות.
עמרם מצנע: הן לא מפתיעות, למי שמעורב, למי שעוסק בנושאים האלה ואני מקווה מאוד שביום שאחרי, כאשר נחזור חזרה להתמודד עם היום-יום שלנו ועם התקציבים ועם סדרי העדיפויות, נזכור שבסופו של דבר, החוסן החברתי לאומי של מדינת ישראל, הוא לא רק מילים יפות בזמן משבר.
עמרם מצנע: הוא עשייה ורגישות ואומץ לב בסדרי עדיפויות.
עמרם מצנע: והחוסן החברתי, החוסן הלאומי, החוסן הכלכלי שלנו כחברה, הוא הבסיס שעליו בכלל אפשר להתמודד עם כל הבעיות מבית ומחוץ.
עמרם מצנע: בהקשר של הנושאים שטענתם בנושא של מערכת החינוך, אני לא רוצה הרבה להרבות, כי אנחנו רוצים לשמוע אתכם, אבל לי אין ספק, אחרי שנים שעמדתי בראשות עיריית חיפה ולאחר מכן שנים בראשות המועצה המקומית בירוחם, אין לי ספק שהפלטפורמה של החינוך היא המסלול היציב, ארוך הטווח, לטיפול בבעיות הפערים החברתיים שמביאים בין השאר גם לעוני בתוך החברה הישראלית.
עמרם מצנע: לא רק שאין לי ספק שזאת הפלטפורמה העיקרית שיכולה לעסוק בטווח הבינוני והארוך ולא בטיפול הנקודתי, האנטיביוטיקה או הפלסטר היום-יומי שנדרשים גם בו לטפל, גם אין לי ספק שניתן לעשות את זה.
עמרם מצנע: זאת אומרת, מהניסיון שלי בנקודות הזמן והמקום שבהם הייתי, נוכחתי פעם אחר פעם, שהשקעה נכונה בחינוך, השקעה בתקציבים מתואמים שונים, מה שאנחנו קוראים דיפרנציאליים, שבה המדינה מתערבת התערבות יותר משמעותית, יותר עמוקה דווקא בשכבות המוחלשות, היא הדרך והדרך הזו תצליח.
עמרם מצנע: הבעיה שלנו, כמובן, זה להיות מספיק רגישים ואמיצים, ללכת בדרכים האלו, כדי לסגור את הפערים בתוך החברה ולא על-ידי הורדת ההצלחות אל החולשות, אלא על-ידי העלאת החולשות כמובן אל ההצלחות.
עמרם מצנע: אז בזה אני סיימתי את הפתיחה, אלי ואני מעביר אליך.
אלי אלאלוף: תודה רבה יו"ר הוועדה מצנע, ידידי היקר באמת.
אלי אלאלוף: תרשו לי להתחיל בנימה אישית קצת.
אלי אלאלוף: אנחנו התבשרנו הבוקר שהבן של חברתנו לעבודה, רבקה שור, בנה שי, נהרג הלילה וקשה לעבור על זה לסדר היום.
אלי אלאלוף: אבל נעשה, נשתדל, לזכרו, לזכר כל החיילים הנפלאים שנהרגו במהלך המלחמתי הגדול הזה.
אלי אלאלוף: אנחנו גם בחרנו במילה מלחמה כשהחלטנו לצאת להתמודדות עם העוני.
אלי אלאלוף: כי המאבק הזה של המלחמה בעוני הוא אמור להיות מאוד מתמשך, אין סופי וצריך היה אומץ לב גדול מצד שר הרווחה, מר מאיר כהן, לקבל על עצמו את האחריות להקים בפעם הראשונה ועדה שתדון בעוני בישראל.
אלי אלאלוף: לא היה שום מהלך דומה מסוג זה, המוכר יותר, פה יושבת חגית חובב שיחד גם אני איתה, הכרנו את המהלך החברתי אולי הגדול ביותר שהיה במדינה אבל לא התמודד עם העוני, וזה היה שיקום שכונות.
אלי אלאלוף: מרכיב העוני היה נוכח, זה היה ב- 77, עם הכרזה אפילו די תמימה של בגין, שאז אמר שהוא חשב שבחמש שנים נחסל את העוני.
אלי אלאלוף: זו היתה אמירתו.
אלי אלאלוף: העוני, לפי המדדים של היום, הוא רק כאילו כלכלי.
אלי אלאלוף: כשמפרסמים את דו"ח העוני של הביטוח הלאומי, הוא מבוסס על נתונים כלכליים, רמת ההכנסה הפנויה פר אדם, שהיא נובעת מהשכר הממוצע, חצי מהשכר הממוצע, שהוא אמור לאפשר למישהו לחיות בכבוד, להתקיים בכבוד.
אלי אלאלוף: הנתון הזה הוא מאוד חלקי.
אלי אלאלוף: אני שמח שוועדת החינוך מזמינה אותנו להסביר למה עוני.
אלי אלאלוף: כי העוני הוא רב תחומי.
אלי אלאלוף: יציאה מהעוני היא לא רק באמצעות כלים כלכליים.
אלי אלאלוף: צר לי שלא הצלחתי לשכנע את משרד התרבות והספורט, שאתם גם אחראים עליו, לבוא להתמודד עם בעיית העוני.
אלי אלאלוף: הם לא מצאו לנכון.
אלי אלאלוף: זה גם תפקידם.
אלי אלאלוף: אבל המרכיב, ואני שמח ומחזק את אמירתו של מצנע, שהכלי המהותי ביותר, הבסיסי ביותר, החזק ביותר, המתמשך ביותר, זה החינוך.
אלי אלאלוף: אם רוצים לאמץ את המושג של יציאה מהעוני ולא רק לחיות בעוני, כמו שהיום אנחנו מעזים להגיד, אף ממשלה, אף גוף לא קבע לעצמו משימה של להוציא אנשים מהעוני.
אלי אלאלוף: אז יש יציאה מהעוני, אני אחד מהם, יצאתי מהעוני.
אלי אלאלוף: אבל כמשימה, כמדידה קבועה שאומרת כך וכך משפחות יצאו מהעוני, אף אחד כאן לא קבע לעצמו.
אלי אלאלוף: וזה התחיל מהיעדרות של מדיניות ממשלתית בנושא הזה.
אלי אלאלוף: זה ממשיך בזה שאין אף משרד ממשלתי שיש לו סעיף מוגדר – מלחמה בעוני, יציאה מהעוני.
אלי אלאלוף: יש הרבה סעיפים שמתקרבים, אבל בזיהוי מאוד חלקי תמיד.
אלי אלאלוף: היציאה מהעוני שזה המטרה העליונה של הוועדה, הייתי אומר, לא נקבע על-ידי אף גוף ממשלתי.
אלי אלאלוף: זה גם קצת מטעה שהדו"ח על העוני השנתי הוא דו"ח של הביטוח הלאומי, זאת לא האחריות שלו.
אלי אלאלוף: הביטוח הלאומי מבצע מדיניות שהממשלה קבעה.
אלי אלאלוף: הוא יכול לנתח מצבים, אבל אין לו שום אחריות להוציא מהעוני, יש לו אחריות לבצע את המדיניות הממשלתית, באמצעות קצבאות ומענקים להשלמת הכנסה של אוכלוסייה זו או אחרת, אבל הוא לא גוף שקובע בנושא העוני.
אלי אלאלוף: יש לו רק ניירות עמדה.
אלי אלאלוף: המשרדים הרלוונטיים לא מתייחסים לעוני כאתגר באף ספר תקציב שמציג את מטרות המשרדים השונים ולפחות חמישה מרכזים מהם, לא שמים באתגרים של התקציב השנתי שלהם, את נושא העוני.
אלי אלאלוף: יש חמישה משרדים, לכבוד זה גם הקמנו חמש ועדות משנה לוועדה.
אלי אלאלוף: אנחנו ועדת חינוך, אז נתחיל מזה ועוד מעט היושבת ראש של הוועדה, פרופ' עדי רקח, תיתן את הדברים.
אלי אלאלוף: ועדה שנייה שהקמנו זה ועדת השיכון.
אלי אלאלוף: ועדה שלישית הקמנו זה ועדת פת – קהילה ומשפחה, שמגבילה לרווחה והנוער.
אלי אלאלוף: ועדה רביעית – נושא הדיור והחמישית זה כלכלה ותעסוקה.
אלי אלאלוף: אלה חמשת המשרדים והתחומים המרכזיים, אבל החשוב מכל, זה השילוב המחויב של המערכות השונות.
אלי אלאלוף: אי-אפשר שכל משרד יעבוד לעצמו לבד, בלי תיאום, ובחינוך יש לנו גם מרכיב מאוד מרכזי שאני חושב שזה אולי האתגר המרכזי שלכם כוועדה, לפתור אותו.
אלי אלאלוף: אני רוצה לציין את הגיל הרך.
אלי אלאלוף: בוועדת דֹברָת, גם העקשנות שלי בוועדת טרכטנברג ואתם יכולים לנחש שגם פה, הגיל הרך היה הנישה המוזנחת ביותר שהמדינה מלווה.
אלי אלאלוף: לא יכול להיות שילד מגיל אפס עד גיל חמש, נופל בין ארבע-חמש מערכות שונות, ללא רצף.
אלי אלאלוף: נתחיל בטיפת חלב, זו השנה הראשונה, זה משרד הבריאות, עובר למשרד הכלכלה, פעם זה היה עוד יותר קשה להגיד למסחר ותעשייה מתעסקים בגיל הרך, עכשיו עם טרכטנברג, מגיל שלוש, באופן אוניברסאלי, כל ילד אמור להיות בטיפול משרד החינוך ובאמצע יש גם מעורבויות של משרדים אחרים כמו פנים וכו'.
אלי אלאלוף: זאת אומרת, הנושא הזה של הגיל הרך הוא לדעתי עקב אכילס של מערכת החינוך ושל התפתחות הילד.
אלי אלאלוף: במיוחד בקרב אוכלוסיות העוני.
אלי אלאלוף: תחת התפישה שמעון יום, למשל, הוא קודם כל עבור אימהות עובדות, שוכחים שהילד מתפתח מיום הלידה שלו וגם לפני כן, קבעו מומחים לעניין.
אלי אלאלוף: והמערכת החינוכית הזאת, שהמדינה אמורה לסמוך עליה באופן מוחלט, דהיינו משרד החינוך, מנותקת עד גיל שלוש.
אלי אלאלוף: ולכן, האבסורד שתראו, אחת ההמלצות המרכזיות של טרכטנברג – הקמת מעונות יום, מתוך תקציב חמש שנתי של מיליארד ו- 200 מיליון שקל.
אלי אלאלוף: עכשיו אני אעדכן אינטואיטיבית את התקציב, בפעם האחרונה שקיבלנו דו"ח ניצול של 20 מיליון שקל, אז אני ...
אלי אלאלוף: להגיד עכשיו 30 מיליון שקל.
אלי אלאלוף: מתוך מיליארד ו- 200, שנתיים או שלוש, כמעט ללא ביצוע.
אלי אלאלוף: התחייבויות בסך 600 מיליון שקל, אבל המעונות לא קמו.
אלי אלאלוף: בוודאי לא יקומו כשיש דרישה להשתתפות הרשויות המקומיות ל- 25%.
אלי אלאלוף: הרשויות העניות, לילד שחי ברשות מקומית כזו, הוא מוכה פעמיים.
אלי אלאלוף: גם מפני שהוא חי בסביבה ענייה וגם מפני שהמערכת השלטונית המקומית שלו היא גם לא ניתנת לפיתרון.
אלי אלאלוף: אנחנו בהמלצות שלנו, של החינוך, נצא כמעט ולא הגענו לדרישות תקציביות.
אלי אלאלוף: זה מעניין מאוד, תראו את זה.
אלי אלאלוף: מפני שהכסף קיים, ההתמקדות היא לא תמיד קיימת.
אלי אלאלוף: את זה אני מעדיף שאודרי תסביר.
אלי אלאלוף: המעורבות הגדולה ומי אני שיכול לתקוף אותה, של המגזר השלישי, היא הפכה בעצם גם כן לאחת הנקודות שמחלישות את המערכת הממלכתית.
אלי אלאלוף: המערכות הממלכתיות, בחינוך כמעט במיוחד, חוץ מאשר ביסודי, רוב רובו הוא בידיים של מערכות של המגזר השלישי.
אלי אלאלוף: או רשויות מקומיות.
אלי אלאלוף: ולכן, גם העשייה שלהם בפיקוח מאוד חלקי, היוזמה נשארת במגזר השלישי כמעט, וריבוי התוכניות לא מאפשר למשרד לתת לזה פיקוח גדול.
אלי אלאלוף: והנקודה האחרונה שאני רוצה להגיד, בלי לפגוע במאמצים שנעשו במשרד מולנו, מול הוועדה, החוסר שליטה בנתונים של המשרד, לנושא של האוכלוסיות החיות בעוני.
אלי אלאלוף: קשה לקבל נתונים כאלה.
אלי אלאלוף: אז פעם היה סודי ופוגע בפרט, עכשיו זה רק מצב פשוט לא תקין.
אלי אלאלוף: אני שמח שעכשיו המשרד מתכנן להקים יחידת תכנון פנימית, זה טוב.
אלי אלאלוף: אבל אי-אפשר היה וחלק מהנושאים שרצינו להתמודד איתם, לקבל נתונים מסודרים, כולל, אני מודה פה לשר ולמנכ"לית שלו, על התערבותם האישית, לא תמיד הצלחנו להשיג את הנתונים שרצינו.
אלי אלאלוף: תרשו לי לסכם לאחר ההצגה שתעשה פרופ' אדי רקח, ושוב להודות לא רק, שתדעו שכל הוועדה עבדה בהתנדבות מלאה, כל חברי הוועדה, חוץ מהנציגים של המשרדים הממשלתיים, שגם אם היו נציגים ממשלתיים, אני חייב להגיד, התנדבותם היתה ענקית, כולל נציגת משרד החינוך, בוודאי.
אלי אלאלוף: אבל כל שאר שלושים ומשהו החברים, 35 חברים, עבדנו וממשיכים לעבוד בהתנדבות מלאה לטובת המאבק הזה, שרק מתחילים.
אלי אלאלוף: אז אודרי, בבקשה.
<אודרי אדי-רקח: תודה.
<אודרי אדי-רקח: אני רוצה להתחיל בהדגשת שלוש נקודות שנאמרו כאן קודם.
<אודרי אדי-רקח: הראשונה היא שבאמת הדיון שבעוני הוא כמעט ולא קיים במערכת החינוך.
<אודרי אדי-רקח: אני רוצה רק להצביע על כך שהתפרסם דו"ח בזמנו ב- 2005, אני חושבת, של עמית גזית, שבו מציינת הכותרת של הדו"ח, זה עוני וחינוך.
<אודרי אדי-רקח: אבל בעבודה עצמה, אין דיון בעוני, כי פשוט לא, הנושא הזה לא, לא נדון בכלל, או לא נחקר במידה רבה.
<אודרי אדי-רקח: הנקודה השנייה היא שצריך לראות שהילדים, שבני הנוער שחיים בעוני, הם בעצם חיים במצב שזה השלכה של המשפחה שלהם.
<אודרי אדי-רקח: הם לא הגיעו לשם מרצונם או מבחירתם או בגלל משהו שהם עשו, אלא פשוט המשפחות שלהם עניות ולכן הדיון בעוני לא יכול להיות מנותק מדיון רחב בשינוי, כמו שאלי אמר, וגיוס כל השותפים בתהליך הזה.
<אודרי אדי-רקח: והנקודה השלישית שהוזכרה כאן, שאנחנו ראינו את מערכת החינוך כעוגן העיקרי ליציאה מהעוני, לפחות לטווח הרחוק ולתת איזו שהיא תקווה לילדים ולבני הנוער בעתיד, שמצבם יכול להיות יותר טוב, אולי ממצב הוריהם.
<אודרי אדי-רקח: לנוכח שלוש הנקודות האלה, היתה לנו ראייה של הסתכלות על הפרט.
<אודרי אדי-רקח: כלומר, העמדנו את הילד, את בני הנוער, במרכז החשיבה שלנו, ובהתאם לכך, גם גיבשנו את ההמלצות שלנו.
<אודרי אדי-רקח: ההמלצות שלנו נבעו, נעשו גם בשתי רמות, ברמה של המלצות רוחביות, שהסתכלו על כל המערכת, עם דגש כמובן על מערכת החינוך, והמלצות יותר ממוקדות בשלבים שונים של אותה מערכת.
<אודרי אדי-רקח: אני אעבור בקיצור על כמה מההמלצות האלה וזה גם יעלה את העניין ואת הדיון סביב הגיל הרך.
<אודרי אדי-רקח: דבר ראשון הוא שאחת ההמלצות היא שמערכת החינוך פועלת וגם היום אנחנו יודעים שהיא עושה זאת, לקיום הקצאות דיפרנציאליות לקבוצות יותר חלשות.
<אודרי אדי-רקח: יחד עם זאת, כשאנחנו בודקים את היישום של הדבר בפועל, אנחנו מצאנו שכמעט ואין יישום של הקצאות דיפרנציאליות ואנחנו חשבנו שיש כן להמשיך ולעודד את הכיוון הזה.
<אודרי אדי-רקח: כדי להבטיח אבל שהדבר יבוצע, אחד הדברים שחשבנו והבלטנו אותו, זה העניין של שקיפות.
<אודרי אדי-רקח: מערכת החינוך לוקה בשקיפות ואמר אלי – אין נתונים, גם לא קיבלנו מספיק נתונים, גם כאשר ביקשנו וחיפשנו אותם ואם אנחנו רוצים לפחות לתרום או להוביל למצב כזה, שמה שנקבע ומה שמומלץ ייושם בפועל, אני חושבת שאחד התהליכים זה על-ידי שקיפות של התהליך הזה עצמו.
<אודרי אדי-רקח: נקודה נוספת היא שמערכת החינוך משקיעה רבות בקבוצות החלשות.
<אודרי אדי-רקח: אי-אפשר להגיד שלא.
<אודרי אדי-רקח: יש 400 או יותר תוכניות של משרד החינוך שפועלות למען קידום ילדים ונוער בסיכון או נוער וילדים משכבות נמוכות בסטאטוס וזאת בנוסף לכל מיני עמותות ומגזר שלישי ששותף ושפועל באוכלוסיות חלשות, אבל אנחנו לא יודעים לא את ההיקפים של הפעילות הזאת, אנחנו לא יודעים את היעילות של הפעילות הזאת.
<אודרי אדי-רקח: זאת אומרת, יש הרבה מאוד תוכניות ואין הערכה מספיקה של אותן תוכניות.
<אודרי אדי-רקח: אחת ההמלצות, אם כן, היתה למפות את התוכניות, לראות למי זה מגיע, לבחון את התוכניות היעילות וללמוד מהן כדי בעצם להוביל לשינוי משמעותי.
<אודרי אדי-רקח: הדבר הנוסף שגילינו במהלך התקופה הקצרה שעבדנו היתה שמערכת החינוך עובדת עם קבוצות הטרוגניות, ויחד עם זאת, המורים לא מוכשרים מספיק ואין להם את הידע ואת הכלים להתמודד עם אוכלוסיות שחיות בעוני.
<אודרי אדי-רקח: ואחת ההמלצות שלנו זה לעשות השתלמויות למורים על-מנת לפתח גם מודעות וגם לאפשר כלים להתייחסות לעניין זה.
<אודרי אדי-רקח: יש לזכור שמי שרואה את הילד וחשוף לילד, זה קודם כל הגננת והמורה ועל כן החשיבות להשקיע גם בקבוצות האלה.
<אודרי אדי-רקח: אלה היו בעיקר ההמלצות שהן חוצות את כל המערכת ומאוחר, בשלב השני נכנסנו להמלצות ממוקדות, כאשר הלכנו לצמתים שהם משמעותיים עבור, שחשבנו שהם משמעותיים עבור האפשרות לצמצם את העוני ולאפשר הזדמנויות חינוכיות לילדים.
<אודרי אדי-רקח: אז ההמלצות שלנו, אם כן, שמו דגש על הגיל הרך, כאשר הגיל הרך הוא מגיל לידה עד גיל שש, עם התייחסות לגיל לידה עד גיל שלוש, מתוך הידיעה שהיום מחקרים רבים ויש לנו גם עדויות שראיינו אנשים ועדויות מחקריות שמראות שהגיל הזה הוא המשמעותי להתפתחות של הילד, בכל המישורים שלו.
<אודרי אדי-רקח: יותר מזה, אנחנו יודעים היום שילדים מגיעים לבית-ספר כבר עם פער די גדול בין קבוצות חלשות לקבוצות יותר מבוססות, מעצם זה שהן נחשפו לתהליכים שונים בגיל הרך.
<אודרי אדי-רקח: זאת אומרת, הגיל הרך מהווה צומת מרכזית שממנה מתחיל בעצם הפער החברתי ולכן צריך לטפל בגיל הזה.
<אודרי אדי-רקח: אנחנו המלצנו לצורך העניין הזה, להקים מרכזים אינטגרטיביים לגיל הרך, שייתנו שירותים כוללניים בתחומים שונים, אם זה בתחום הבריאותי, אם זה בתחום החינוכי, אם זה בתחום של פעילות של הדרכה וליווי הורים, פעילות ילדים – הורים.
<אודרי אדי-רקח: אם כן, המרכזים לגיל הרך קיימים בארץ, יש בערך כ- 40, יש 37, 38 מרכזים כאלה, יחד עם זאת, באזורים היותר חלשים, מה שאנחנו קוראים אשכול גיאוגרפי, אשכול חברתי כלכלי מאחד עד שלוש, יש יחסית מעט מאוד מרכזים כאלה וחשבנו שזה יכול לסייע לאותן קבוצות, שיהיה להן מרכז מגובש, אינטגרטיבי, וייתן מענה לצרכים השונים של הילדים.
<אודרי אדי-רקח: הדבר הנוסף שהוועדה המליצה, היא קשורה למעונות, למעונות היום.
<אודרי אדי-רקח: מעונות היום, נכון שהן באות לתת מענה להורים שעובדים, יחד עם זאת, הילדים בגיל שלוש, שלושה חודשים או יותר, עד גיל שלוש, הם מתחנכים באותם מעונות, הם קצת, בוא נגיד ככה, שהם לא מספיק מקבלים את ההיבט החינוכי באותן מסגרות.
<אודרי אדי-רקח: ואנחנו חשבנו שעל-ידי כמה תהליכים ניתן יהיה קצת לשפר את המצב.
<אודרי אדי-רקח: אחת ההמלצות שלנו זה להעביר מתוך אותה ראייה, שהילד נמצא במרכז, להעביר את המעונות למשרד החינוך, כחלק מאותה רציפות שמשרד החינוך לוקח על עצמו אחריות על חינוך כל הילדים בכל הגילאים.
<אודרי אדי-רקח: הדבר הנוסף הוא שבמוקד של המעונות זה הצורך במתן הכשרה נאותה למטפלות.
<אודרי אדי-רקח: ההכשרה הזאת היום היא ניתנת, אבל היא מועטה, היא לא מספיקה ולא תמיד ממוקדת בצרכים ובהיבטים הייחודיים של הגיל הרך.
<אודרי אדי-רקח: יש תחלופה רבה של אותן מטפלות וצריך לומר דבר אחד, שעבור האוכלוסייה החיה בעוני, להביא את הילד למעון והמסגרת שבה בעצם הוא יכול לקבל את המשאבים הנוספים שחסרים לו במסגרת המשפחה או הקהילה שבה הוא חי.
<אודרי אדי-רקח: לכן, כוח אדם איכותי הוא חיוני למקום הזה וכוח אדם שגם נשאר, כי הילד יוצר את הקשר בינו לבין המבוגר והקשר הזה הוא משמעותי בגיל הצעיר.
<אודרי אדי-רקח: דבר נוסף שאנחנו המלצנו וזה להרחיב את מספר מעונות היום באותם יישובים שהם פחות מבוססים, כדי לאפשר יותר נגישות לאוכלוסיות האלה, כאשר אנחנו יודעים שיש ביקוש למעונות האלה.