GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אודרי אדי-רקח: אנחנו קיבלנו מידע, אם כי לא מספרים מדויקים, אבל יש משאבים להקמת המעונות האלה וזה אפשרי בהחלט לעשות את הדבר.
אלי אלאלוף: מהתקציב הלא מנוצל, ברשותך אודרי, מהמיליון 200.
אלי אלאלוף: שזה כ- 200 מיליון, 250 מיליון שקל לשנה, הלא מנוצלים.
עמרם מצנע: לבנייה.
אלי אלאלוף: לבנייה.
אלי אלאלוף: יש כ- 600 מיליון, לא מנוצלים, אפשר לבנות 210 מעונות, וההמלצה שלנו רק ליישובים אחד – חמש.
עמרם מצנע: שם הבעיה עם ה- Matching שנדרש.
אלי אלאלוף: ובאה פה הבעיה של ה- Matching, מהדיונים שקיימנו עם האוצר, ומהאוצר קיבלנו רמז שיש התמודדות בנושא הזה של ה- Matching וגם יכולת הביצוע שנבין, הוחלט על גני ילדים מגיל שלוש, כמעט כל התוכנית בוצעה.
אלי אלאלוף: כי יש מערכת מסודרת, לפעמים לא מספיק זריזה, אבל במשרד החינוך.
אלי אלאלוף: במשרד הכלכלה, היא לא קיימת, ועובדה, הביצוע לא בוצע.
עמרם מצנע: כי הם גם מנסים לעשות את זה לבד ולא באמצעות הרשויות.
עמרם מצנע: הביצוע החזק הוא הרשויות.
אלי אלאלוף: נכון מאוד.
אלי אלאלוף: אז אפשר להצמיד תקציב לגוף קיים, גוף מדינה ושיבצע.
<אודרי אדי-רקח: אז זו נקודה באמת חשובה.
<אודרי אדי-רקח: יש משאבים שהיו ייעודיים לעניין הזה וצריך לנצל אותם לצורך זה.
<אודרי אדי-רקח: אם כן, זה הנקודות לגבי הגיל הרך ואני רוצה לעבור לשלב נוסף בהתפתחות של הילד.
אלי אלאלוף: דגש על נקודה אחת נוספת.
אלי אלאלוף: מרכזים לגיל הרך שנפתחו, מעל 50 כבר קיימים ויש רצון להגדיל את זה.
אלי אלאלוף: אין אחריות ממלכתית עליהם.
אלי אלאלוף: אין שום משרד שהוא אחראי עליהם.
אלי אלאלוף: הם נותנים שירותי בריאות ושירותי העשרה ושירותי חינוך, אין שום אחריות על העבודה ובמקרה אני ליוויתי כמה מהם והם עושים עבודה אדירה, אבל אף משרד עדיין לא לקח עליהם אחריות.
עמרם מצנע: זה התחיל ממשרד הרווחה, שהיה המרכז לילד ולמשפחה ומאחר ונכנסו לשם, כן, אני יודע.
אלי אלאלוף: למיטב ידיעתי – לא.
אלי אלאלוף: אני ליוויתי את זה, מתי התחלנו?
אלי אלאלוף: הראשון בפתח-תקווה, השני בבאר-שבע, בשנות ה- 80, ומאז חיפשנו אחריות ממשלתית, לצערי לא היה וגם עכשיו לא קיים.
אלי אלאלוף: אף אחד לא רוצה, למרות שברובם הם בתקצוב עצמאי, די עצמאי.
<אודרי אדי-רקח: נושא נוסף שאנחנו עסקנו בו במסגרת הוועדה זה הטיפול בילדים בעלי קשיי למידה, כאשר אנחנו יודעים שהמושג קשיי למידה, שמתחיל בכיתה א' או ב' או אפילו בגן הילדים, כשמצליחים לאתר את העניין הזה, מלווה לפעמים עם קישור ללקות למידה או לבעיות קשב וריכוז, אבל לא כל הילדים שהם עם קשיי למידה, הם בעלי לקויות למידה ואנחנו יודעים שקיימות תוכניות היום בארץ שעובדות עם הילדים בבתי ספר, כדי לקדם את האבחנה בין הקשיים השונים אבל זה לא נעשה במקומות שהם ממעמד סוציו אקונומי נמוך, זה בעיקר באזורים יותר חזקים ואנחנו המלצנו לתת תגבור בשעות עבודה לאותם בתי ספר באזורים ממעמד סוציו אקונומי נמוך, על-מנת שאפשר יהיה לאתר את הילדים, להתערב באיזו שהיא פעילות חינוכית, כאשר אנחנו יודעים שקיימות פעילויות כאלה שעובדות ולאפשר גילוי ואיתור ילדים שבאמת זקוקים לאבחונים ולסייע להם באותם אבחונים, לסייע להם מבחינה כלכלית, בביצוע האבחון.
<אודרי אדי-רקח: יש לציין שיש מעט מאוד מחקרים שעוסקים בלקויות למידה במעמד סוציו אקונומי נמוך, ולכן גם האוכלוסיות האלה גם בכלל נוטות להיות פחות מאותרות, בגלל הקושי במשאבים ואין מודעות לצורך הזה באיתור.
<אודרי אדי-רקח: אבל מערכת החינוך כבר בחינוך, בשלבים מוקדמים של החינוך, גם בגנים וגם בבתי הספר, יכולה לסייע באיתור מוקדם ומניעת פערים מצטברים במשך הזמן.
עמרם מצנע: דרך אגב, רק לספר לכם שאתמול אושר בקריאה שנייה ושלישית, חוק שמסדיר את הנושא של טיפול בסטודנטים עם לקויות למידה, חוק שמתעסקים בו קרוב לעשר שנים, והוא, עכשיו אנחנו יכולים לעבור לתיכונים, כי גם שם זה מאוד לא מסודר.
עמרם מצנע: כל הנושא של ההתאמות, הזכויות, טיפול, כמובן צריך לרדת עד למטה.
אלי אלאלוף: בדרך כלל ברמת אביב יש יותר לקויי למידה מאשר בירוחם.
אלי אלאלוף: זה אולי היתרון היחיד.
<קריאה: הגנטיקה בירוחם יותר טובה, פשוט.
אלי אלאלוף: אני מסכים אתך.
אלי אלאלוף: אבסולוטית, מסכים אתך.
עמרם מצנע: כי המשפט הוא לא נכון.
עמרם מצנע: יש יותר כאלה שנהנים מזכויות של לקויות למידה.
עמרם מצנע: לקויות למידה יש בירוחם.
<אודרי אדי-רקח: אז אחד הדברים הוא אם כן, כן לסייע בתחום הזה, עבור הקבוצות שחיות בעוני.
<אודרי אדי-רקח: היבט נוסף שעלה ובשלב יותר מאוחר של מערכת החינוך, זה בתקופת התיכון ופה אנחנו יודעים שהיום מערכת החינוך מאפשרת או קידמה את האפשרות לסיים 12 שנות לימוד.
<אודרי אדי-רקח: יחד עם זאת, אולי יש צמצום בנשירה הגלויה, אבל אנחנו מעט יודעים שיש הרבה נשירה סמויה ואחד הדברים שהוועדה חשבה לטפל בהם, זה איך אנחנו פועלים לצמצום הנשירה הסמויה, כאשר אחד הביטויים של הנשירה הסמויה זה שילדים שוהים בבית ספר אבל בעצם לא מגיעים לתעודת בגרות ראויה ולכן אנחנו יודעים שבארץ יש קרוב ל- 60, 58 או 56 תוכניות, שעובדות לקידום ילדים והובלתם לבגרות והן מצליחות.
<אודרי אדי-רקח: יש אפילו ממש סטנדרטים שאפשר להצביע עליהם כסטנדרטים שפועלים ומאפשרים את ההצלחה הזאת ואנחנו חשבנו שכן רצוי באותם מקומות שיש בהם ריכוזים גבוהים של אוכלוסייה שחיה בעוני, לאפשר המשך קיומן של תוכניות כאלה והרחבתן לאוכלוסיות נוספות, שגם הן קשורות לחיים בעוני.
<אודרי אדי-רקח: אם כן, אנחנו רואים את הצומת הנוספת, ראינו את הצומת של הגיל הרך, ואנחנו ראינו את הצומת של הבגרות כצומת שמאפשרת בסופו של דבר סיכויים למוביליות טובה יותר.
<אודרי אדי-רקח: אני רוצה בנקודה הזאת, להצביע על דבר נוסף.
<אודרי אדי-רקח: אין ספק שאפשר לומר שאפשר למצוא ולפתח מסלולים אלטרנטיביים, הבגרות, אולי לא כולם צריכים לעשות בגרות איכותית בחמש וארבע יחידות מתמטיקה ואנגלית, זה יכול להיות.
<אודרי אדי-רקח: יחד עם זאת, בדיונים שלנו במסגרת הוועדה, אנחנו באופן מודע נמנענו מלדון במסלולים האלטרנטיביים האלה ולו רק כדי למנוע את החיבור בין עוני לחינוך טכנולוגי או לחינוך אחר.
<אודרי אדי-רקח: אנחנו חושבים שהסוגיה הזאת היא חשובה, של חינוך טכנולוגי, ואפשר לפתח ולדון בה, אבל לא בהקשר של עוני, כדי למנוע מצב שעניים מקבלים חינוך טכנולוגי.
<אודרי אדי-רקח: חינוך טכנולוגי יכול להיות לכל האוכלוסייה, יש לדון בה במסגרת נפרדת.
<אודרי אדי-רקח: הנקודה הנוספת ופה אני מציינת את ההמלצות העיקריות, יעסקו ביום לימוד ארוך.
<אודרי אדי-רקח: יום לימוד ארוך מתקיים בארץ והוא מתקיים באזורים שמוגדרים אזורים ממעמד סוציו אקונומי נמוך.
<אודרי אדי-רקח: אבל היום יש גיוון בתוכניות האלה.
<אודרי אדי-רקח: יש לפחות שלוש תוכניות שונות של יום לימוד ארוך.
<אודרי אדי-רקח: אנחנו חשבנו שיש לבחון את התוכניות הקיימות, לקחת את הדברים הטובים שבהן, להעשיר אותן, להפוך אותן למסגרות משמעותיות יותר מבחינת הפעילות החינוכית הנעשית בהן ולעשות אותן ולהמשיך לקיים אותן בצורה ראויה, כולל תזונה מתאימה לילדים.
אלי אלאלוף: ביום חינוך ארוך, הבעיה של התזונה היא מותנית יכולת רשות מקומית.
אלי אלאלוף: ושוב פעם נופלים לרשויות החלשות שלא יכולות באמת לקיים את מלוא המרכיבים של יום חינוך ארוך, בגלל אי היכולת של הרשות להשתתף במימון הזה.
<אודרי אדי-רקח: במסגרת הוועדה, כמו שציינתי בהתחלה, היה לנו ממש זמן קצר, אבל במסגרת הוועדה הועלו נושאים נוספים שלא הספקנו לדון בהם בצורה משמעותית, למשל אחד הנושאים זה היה הכשרה והשכלת מבוגרים, השכלת הורים.
<אודרי אדי-רקח: אנחנו יודעים שהורים הם מנוף משמעותי בחינוך של הילדים.
<אודרי אדי-רקח: אנחנו גם יודעים שיש 10% היום של הורים שאין להם, שיש להם פחות מעשר שנות לימוד ואנחנו חושבים שהטיפול או הצורך בהרחבת ההשכלה להורים היא משמעותית.
<אודרי אדי-רקח: לא הספקנו לדון בזה בצורה משמעותית.
אלי אלאלוף: למרות שיש התייחסות בנושא של הגיל הרך?
<אודרי אדי-רקח: כן, גם בגיל הרך.
<אודרי אדי-רקח: אנחנו כן התייחסנו לזה במסגרת המרכזים לגיל הרך, שכן צריכה להיות איזושהי הדרכה וליווי.
<אודרי אדי-רקח: אבל מעבר לזה, גם השכלת הורים צריכה להיות.
אלי אלאלוף: בשנים האחרונות התקציב הזה במשרד החינוך הצטמצם מאוד, כל הנושא של השכלת מבוגרים הצטמצם מאוד וזה גם המפתח לתעסוקה עתידית.
אלי אלאלוף: זאת אומרת, מי שחושב, היציאה מהעוני בלי לחשוב על תעסוקה של ההורים, אז גם כן, נתקע בדרך.
אלי אלאלוף: ולכן, השלמת השכלה, על-מנת להיכנס להכשרה מקצועית ולהיכנס לתעסוקה, זה מפתח ולכן זה אחד התפקידים שתסתכלו, כשנגמור לכתוב את המסמך על הגיל הרך, תראו שיש מרכיב מאוד מרכזי של הכשרת הורים במרכזים לגיל הרך, כהדרכה שלהם.
אלי אלאלוף: לא חייבים לחכות ללשכת התעסוקה, כדי לתפוש את האימהות הצעירות יחסית, שהן מלוות את הילדים למרכז לגיל הרך ולהביא אותן למודעות לצורך למידה ותעסוקה עתידית שלהן.
<אודרי אדי-רקח: אני רוצה רק להצביע על שני נושאים נוספים, גם מה שלא הספקנו.
<אודרי אדי-רקח: אחד מהם זה כל הסיפור של הפנימיות שלא, ממש לא הספקנו לדון בו בצורה ראויה, אבל הוא קיים, הוא יכול להיות מענה לחלק מהילדים שחיים בעוני.
<אודרי אדי-רקח: אבל זה דבר שיש לדון בו בהמשך ולהתעמק בו.
אלי אלאלוף: פה יש צורך בדיון משותף של משרד הרווחה ומשרד החינוך, כי לשניהם יש מדיניות שונה לגמרי זה מזה.
אלי אלאלוף: משרד הרווחה היום מעדיף ללכת לכיוון של הילד בקהילה ופחות ילדים בפנימיות, גם בגלל העלות הכלכלית של זה, ומשרד החינוך שנותן תשובות לילדים של הרווחה, הוא נותן אותם באמצעים יחסית קטנים, לעומת הילדים שמתוקצבים במשרד הרווחה.
אלי אלאלוף: ההבדל הוא כמעט פי שניים, פי שניים וחצי אפילו.
אלי אלאלוף: ילד בכפר נוער מתוקצב בסביבות 4,000 שקל, כולל כל התוספות, ובמשרד הרווחה ילד מתוקצב בין 8,000 ל- 10,000 שקל.
אלי אלאלוף: זה בעינינו אותם ילדים.
אלי אלאלוף: חלקם זה אלה שנפלטו ממערכת הרווחה ומצאו את עצמם במסגרת החינוך.
אלי אלאלוף: זאת אומרת, יש פה חוסר תקצוב משווע, עבור בעיקר ילדים הזקוקים לתגבור מאוד משמעותי בכפרי הנוער.
<אודרי אדי-רקח: נקודה נוספת, שגם לא מספיק התעסקנו בה, זה כל העניין של מועדוניות או פעילויות אחר הצהריים, לבני נוער וילדים.
<אודרי אדי-רקח: יש מרכזים לנוער, אנחנו חשבנו שגם צריך להיות מרכזים לילדים בגיל יוצר צעיר מנוער, שבהם הם יבואו במסגרת גם חברתית, גם חינוכית וגם תומכת והיא משמעותית עבור אותם ילדים ולפעמים גם היא המסגרת שמונעת יציאה ושוטטות ברחובות.
<אודרי אדי-רקח: יחד עם זאת, לא יכולנו ממש להיכנס לעניין הזה.
<אודרי אדי-רקח: פה הזכירה לי עמיתתי עירית, לגבי נושא אחר, אבל הוא נכנס בדיון בהקצאות הדיפרנציאליות, וזה העניין של ה- Matching של הצורך ב- Matching וצורך אולי לחשוב מחדש על חישוב מדד הטיפוח, כדי שבעצם הוא ייקח בחשבון גם את הגורם הזה, האם הרשות המקומית יכולה או מסוגלת לסייע ולבצע את ה- Matching כשהיא באה לקבל משאבים.
אלי אלאלוף: בבלתי פורמאלי, אני רוצה לציין, לא הצלחנו להגיע לזה, אבל הדגש על תנועות הנוער גם.
אלי אלאלוף: אחת התשובות של הכשרת הילד לעולם העתידי שמחכה לו, זה תנועות הנוער מספקות.
אלי אלאלוף: לצערנו, אנחנו יודעים היום שתנועות הנוער, למרות המאמצים, בתקציבים שלהם, ולמרות שזה יחסית מוגדל, הנושא הזה עוד לא נכנס בצורה משמעותית ביישובים החלשים וזה נקודה מאוד מרכזית שהיינו רוצים שגם כן תימצא לה תשובה.
משולם נהרי: קודם כל, אני רוצה לברך את הוועדה לבדיקת העוני במערכת החינוך, בראשותו של אלי אלאלוף, שמלווה את הנושאים האלה לפחות מהיכרות אישית, כבר עשרות בשנים, במיוחד בנושא של המצוקות של נוער, משכבות המצוקה.
משולם נהרי: אני חושב שמה שהוא אמר, הוא הגדיר את הדברים בצורה, יחד עם יושבת ראש הוועדה, בצורה יוצאת מן הכלל ואין מה להוסיף.
משולם נהרי: אני רק רוצה לומר שאני מסכים ומאמין שיציאה ממעגל העוני זה רק על ידי מערכת החינוך וטוב שפעם ראשונה שיושבים ובודקים את העוני דר מערכת החינוך או במערכת החינוך.
משולם נהרי: אני רוצה גם להציע לך היושב ראש, כמי שמכיר את מערכת החינוך ובא משם.
משולם נהרי: צריך לקיים דיון, לקחת כמה יחידות במשרד החינוך, כמו אגף שח"ר, כמו חברה ונוער, חינוך מבוגרים, ותקציבי התרבות שם שזה יכול היה להיות גם מתנ"סים, ולראות מה קרה במשך השנים האחרונות.
משולם נהרי: לא רק שהתקציב קוצץ אלא יש יחידות שהן כמו אגף שח"ר, שהוא עובר תקופה מאוד שחר ואם פעם הוא היה עוגן בשביל הדברים האלה, אז היום הוא נמצא ממש בשבר.
משולם נהרי: הוועדה יכולה לבוא ולהצביע על קשיים כאלה וקשיים כאלה, זה נכון, זה טוב וזה חשוב.
משולם נהרי: חשוב שנדע וחשוב שכולם ידעו, אבל זה עדיין לא פותר את הבעיה.
משולם נהרי: מה שחשוב זה היישום.
משולם נהרי: אני חושב שאם אנחנו נקיים דיון פה ונביא את היחידות, כי זה צודק, אלי, בלשון המעטה, שבמשרד החינוך, עם כל אגף המידע, שהושקע בו הרבה הרבה ואני מכיר אותו, קשה לקבל נתונים ופרטים ובטח לא חתכים, לגבי, לא רק בעוני, אלא בעוד דברים.
משולם נהרי: לכן אני מציע שהוועדה תיקח על עצמה את המשימה הזו ותוביל את זה להביא את היחידות שעוסקות בנושאים החברתיים באלה שצריכות להתמודד בעוני, להביא אותם לכאן ולקיים דיון מעמיק.
משולם נהרי: ולא חסר כסף.
דב חנין: קודם כל, אני רוצה להודות לך על קיום הדיון הזה.
דב חנין: יש אצלנו מגמה מוכרת שכשרועמים התותחים, משתתקת הביקורת ובטח הביקורת החברתית, וטוב שאנחנו לא נענים לדפוס המוכר הזה, כי לצערי הגדול, תותחים רועמים אצלנו, זה לא הפעם הראשונה, אני חושש שאולי גם זו לא תהיה הפעם האחרונה וביקורת חברתית היא חשובה והיא צריכה להיעשות, כי אנחנו גם צריכים להתמודד על דמותה של החברה בארץ הזאת.
דב חנין: ותודה גם לך, מר אלאלוף, על העבודה באמת המקיפה והרצינית שאתם עשיתם בוועדה שלכם.
דב חנין: רבותיי, הנושא של החינוך נמצא במרכז ההתעסקות בשאלות העוני, מבלי לזלזל בחשיבותם של נושאים אחרים.
דב חנין: יש חשיבות מאוד גדולה לעיסוק בסוגיית החינוך כשאנחנו מדברים על עוני, גם מהזווית של הבעיה וגם מהזווית של הפיתרון.
דב חנין: מהזווית של הבעיה, כולנו מכירים את הנתונים.
דב חנין: שיעור העוני בקרב ילדים בישראל הוא גבוה במיוחד, 38%, אם אני לא טועה, זה אחוז, יותר מ- 800,000 ילדים.
דב חנין: 38% מילדי ישראל נמצאים בעוני, זה אחוז מאוד גבוה ביחס למה שקורה בעולם המערבי וזה אחוז מאוד מדאיג, כי עוני אצל ילדים הוא דמותו של המחר גם.
דב חנין: זה לא רק דמותו של ההווה, זה גם דמותו של המחר.
דב חנין: זה היבט אחד.
דב חנין: היבט שני, אם אנחנו מתמקדים יותר במערכת החינוך, אנחנו רואים גם תמונה מאוד קשה של פערים בהישגים חינוכיים.
דב חנין: ככל שאנחנו מדברים על שכבות חברתיות וקבוצות חברתיות שונות, יש פערים בהישגים.
דב חנין: זאת אומרת, אנחנו יכולים לראות היום שאנחנו מייצרים חברה מרובדת, לעתיד.
דב חנין: אנחנו מייצרים מצד אחד, בוגרים של מערכת החינוך שבאים משכבות יותר מוחלשות והיכולות שלהם פחות גדולות, לעומת אחרים, שמקבלים יותר ממערכת החינוך וההישגים שלהם יותר גבוהים.
דב חנין: אז בזווית של הבעיה, אין ספק שאנחנו מדברים על בעיה מאוד רצינית.
דב חנין: אבל גם בזווית של הפיתרון.
דב חנין: מערכת החינוך היא כלי רב עוצמה של החברה להתמודד עם דברים.
דב חנין: אחד הספרים האהובים עלי ביותר הוא ספרו של אלבר קאמי, "האדם הראשון", המספר שם על איך הוא גדל עם אם אנאלפביתית, משפחה באמת חסרת השכלה.
דב חנין: והוא מספר שם על המורה שלו בבית הספר הרפובליקאי הצרפתי באלג'יר, איך המורה הזה בעצם היה משמעותי להתקדמותו ואיך בית הספר היה בעצם המקום שדרכו הוא התפתח והפך להיות למי שהוא הפך להיות.
משולם נהרי: אנחנו מכירים את זה לא מהספרים.
דב חנין: יש גם אצלנו דוגמאות כאלה, אתה צודק.
משולם נהרי: היו הרבה דוגמאות כאלה.
דב חנין: וכל אחד מאיתנו, ההערה שלך היא מאוד במקום, כל אחד מאיתנו יכול להיזכר במורה או במורה מאוד משמעותית, שבאמת המפגש אתה היה נקודת מפנה.
דב חנין: אז מערכת החינוך היא כלי מאוד משמעותי, אבל מערכת החינוך אצלנו היא מערכת חינוך לא מספיק מתוקצבת, עם לפעמים שגיאות מאוד גדולות בכיוון הבסיסי של האונייה ואז אין טיפול בבעיות יסוד לטובת דברים אחרים.
דב חנין: אני אומר את זה כאן בוועדה, אני אומר את זה בצער גדול, גם היום תקצובה של מערכת החינוך הוא פוליטי.
דב חנין: הוא לא נעשה על בסיס של שיקולים חברתיים.
דב חנין: אנחנו יכולים לראות שמערכות חינוך שונות מקבלות יחס שונה.
דב חנין: בחינוך הערבי יש יותר תלמידים בכיתה מאשר בחינוך הממלכתי דתי.
דב חנין: בחינוך הממלכתי דתי, יש פחות תלמידים בכיתה, מאשר בחינוך הממלכתי.
דב חנין: זה כסף.
דב חנין: מי מחליט על הכסף הזה, למה מחליטים על הכסף הזה, מה השיקולים?
דב חנין: לא נראה לי שהשיקולים הם חינוכיים וחברתיים, נראה לי שהשיקולים הם פוליטיים.
דב חנין: מי יושב במשרד החינוך או מי ישב במשרד החינוך, מי יושב בוועדת הכספים של הכנסת, ככה הדברים עובדים.
דב חנין: זה רע מאוד.
דב חנין: אני לגמרי מסכים לדגשים שאתם שמתם בדו"ח שלכם, גם הדגש על הגיל הרך, גם בהיבט של מרכזי יום לגיל הרך, גם בהיבט של המעונות, הנושא של שעות התגבור.
דב חנין: אני מאוד מאוד מסכים, מכובדי, יושב ראש הוועדה, להערכתך בעניין תנועות הנוער.
דב חנין: אני גם כבוגר של תנועת נוער, אני מאמין שתנועות הנוער הם כלי משמעותי ובכלל החינוך הבלתי פורמאלי הוא כלי משמעותי ביותר לגרום לבני נוער להתפתח, להתגבש, להיות מחודדים יותר ברמה הערכית ולהיות בסופו של דבר, גם אנשים טובים יותר וגם אזרחים טובים יותר.
דב חנין: אני יודע שאתה מופיע בדיון הזה ואתה מופיע ובטח תופיע גם לדיונים בוועדות אחרות, רוב האנשים יגידו – בסדר, ההמלצות האלה הן המלצות מצוינות רק אנחנו פשוט בבעיה, אין לנו כסף.
דב חנין: אז אני רוצה לקנח באמירה שיש לנו כסף ואפילו יש לנו הרבה כסף ואני אפילו לא הולך כרגע לתשובה הקלה של הוצאות הביטחון.
דב חנין: אני מדבר על כסף בהוצאות האזרחיות.
דב חנין: היום, אדוני, במקביל לדיון הזה, מתנהל דיון בוועדת הכספים של הכנסת, על ארבעה מיליארד שקלים שהמדינה הולכת לתת לשכבה מבוססת, קוראים לזה פטור ממע"מ לרכישת דירה.
דב חנין: זה לא בא לעניים, זה לא בא לאנשי הדיור הציבורי, זה לא בא לאנשי עיירות הפיתוח שאם הם קונים דירה, הן דירות יותר זולות.
דב חנין: זה בא לשכבות המבוססות, הן מקבלות את המתנה הזאת, של ארבעה מיליארד שקלים שהמדינה מוכנה לשלם מהתקציב שלה, כדי לפתור בעיה אזרחית.
דב חנין: לכן, השאלה היא תמיד שאלה של סדרי עדיפויות.
דב חנין: יש כסף, השאלה לאן הכסף הולך והשאלה היא כמו תמיד מי מרוויח ומי תמיד נשאר מפסיד.
משולם נהרי: יותר גרוע.
משולם נהרי: במשרד החינוך עצמו, יש כסף.
דב חנין: מכובדי, חבר הכנסת נהרי, אתה היית סגן שר החינוך.
משולם נהרי: אני אגיד לך רק דבר אחד, כולם יודעים שאין התייקרויות.
משולם נהרי: אבל בתקנה כזאת יש כמה מיליונים טובים והמבין יבין.
משולם נהרי: לא חסר כסף.
עמרם מצנע: שלמה, הסתדרות המורים, בבקשה.
<שלמה ישי: קודם כל, ברור לכולנו, אני מורה במשך שנים רבות דווקא בשכונות החלשות, אנו יודעים בעצם שהכל מתחיל ונגמר במערכת החינוך, ובעיקר בעיקר באמת בגיל הרך.
<שלמה ישי: כשאני לא רוצה להאשים אף אחד, אבל כשתלמיד מגיע לכיתה א' עם חסרים, לא בגלל הגן, אלא בגלל הבית, בגלל המשפחה, אז בוודאי שקשה מאוד לטפל בו.
<שלמה ישי: אני מצטרף גם לעניין הזה של מספר תלמידים בכיתות.
<שלמה ישי: אני לא רוצה להיכנס להבדלים בין המגזר הערבי למגזר הדתי או למגזר הממלכתי, אבל ברור ש- 40 תלמידים בכיתה זה דבר בלתי אפשרי, בלתי אפשרי לטפל בחמישה או שישה תלמידים בתוך כיתה של 40 תלמידים, שהם זקוקים לטיפול מיוחד.
עמרם מצנע: דרך אגב, חשוב שנבין מבחינת נתונים, שברוב האזורים בדרג סוציו-אקונומי ארבע ומטה, או אפילו חמש, הכיתות הן קטנות.
<שלמה ישי: לא תמיד.
עמרם מצנע: אני לא אמרתי תמיד,.
עמרם מצנע: אמרתי ברוב.
עמרם מצנע: לכן, מי שהיום ייקח כמה מיליארדים כדי לפתור את הבעיה של הכיתות המאוכלסות שהן בעיקר ביישובים מבוססים, יעמיק את הפער.
עמרם מצנע: אני רק אומר.
<שלמה ישי: אבל צריך לעשות את זה דיפרנציאלי.
עמרם מצנע: שם יש גם כוח פוליטי.
<שלמה ישי: צריך לעשות את זה דיפרנציאלי.
<שלמה ישי: צריך לטפל באותן כיתות מאוכלסות, בשכונות החלשות ולא לעשות את זה flat לכולם, בעניין הזה.
<שלמה ישי: נכון שנתנו מספיק כלים למורים לטפל באוכלוסיות כאלה, לדעתי צריך לטפל גם בהכשרה שלהם בטיפול באוכלוסיות כאלה.
<שלמה ישי: אפשר למצוא איזה שהיא נחמה בתוכניות החדשות, ברפורמות החדשות היום, גם בעוז לתמורה וגם באופק חדש, שיש שם יותר שעות פרטניות ויותר שעות מורים, אבל זה עדיין לא הפיתרון.
<שלמה ישי: אני ברשות אתייחס גם בכובע האחר שלי במשפט אחד.
<שלמה ישי: אני גם חבר מועצת העיר בנתניה ואני גם חבר, יושב ראש הנהלה של מתנ"ס.
<שלמה ישי: יש בעיה עם המתנ"סים, הם לא מתוקצבים והם לא מבוקרים די הצורך.
<שלמה ישי: יש בנתניה מרכז גיל הרך, אני לא יודע אם ראיתם את זה, בבית גינזבורג, אחד המרכזים היפים והטובים ביותר במסגרת המתנ"ס שאני מנהל אותו.
<שלמה ישי: כדאי מאוד באמת ללמוד ממתנ"ס כזה ולהרחיב פעילויות כאלה.
<שלמה ישי: משפט אחרון בנושא ה- Matching.
<שלמה ישי: מי נהנה מה- Matching?
<שלמה ישי: הרשויות העשירות, שיכולות לשים את אותם 20% או 25%.
<שלמה ישי: אני יודע שמרים פיירברג לא שואלת אותנו, תמיד באה ואמרה – ריבונו של עולם, לי אין כסף ואתם נותנים את הכסף הזה למי שיש לו ממילא כסף.
<שלמה ישי: אז אני חושב שצריך לשקול מחדש את העניין הזה של ה- Matching.
<שלמה ישי: תודה רבה לכם.
<אורי אלדר: אני מהפורום למאבק בעוני.
<אורי אלדר: אני פשוט בקצרה רוצה לעבור על כמה דברים והתייחסות של מר אלאלוף על הנושא.
<אורי אלדר: דבר ראשון, למה להפסיק את פעילות הוועדה?
<אורי אלדר: למה לא להקים, כמו שיש רשות למלחמה בסמים ורשויות למיניהן, למה לא להקים איזה שהיא רשות מרכזית שבה יהיו חברים כל המשרדים הכלכליים פלוס משרד החינוך והתרבות והספורט, עם סמכויות וארגונים של החברה, של המגזר השלישי ולהמשיך לעשות את זה כמערכת שפועלת ומחייבת את המשרדים הכלכליים לבצע אותה.
<אורי אלדר: זה דבר ראשון.
<אורי אלדר: יש הצעה שביקש להעלות חבר כנסת לשעבר, מוסי רז, בעניין כלים.
<אורי אלדר: אנחנו יודעים שבהרבה מקומות בעולם, גם אצלנו, אחת הבעיות הראשוניות, שהילדים המגיעים לבתי הספר, הם לא הגיל הרך.
<אורי אלדר: בכיתות הראשונות, הם חסרים את אותה יכולת טכנולוגית להשתלב בעולם המודרני, שאותה אפשר לעשות בישראל והפיתרון הוא לא כל-כך יקר.
<אורי אלדר: הדבר הבא, דובר כאן על זה שהם לא תמיד יודעים מה קורה באגודות במגזר השלישי.
<אורי אלדר: אני חושב שבמסגרת אותה רשות שדיברתי עליה בהתחלה, צריך להקים פורום של כל הארגונים של המגזר השלישי שעוסקים בחינוך והפורום הזה חייב לקבל מידע מתוך הארגונים עצמם, כדי למנוע כפילויות או כדי לחלק את האמצעים שישנם בצורה שווה לכל המגזרים.
<אורי אלדר: האנומליה לגבי מה שאמר שלמה כרגע לגבי ה- Matching זה הרי בדיחה.
<אורי אלדר: רשויות מקבלות תקציבי איזון, מכיוון שלא מסוגלות לממן את ההוצאות של הפעילות השוטפת של הרשויות, ואז הם צריכים לעשות עוד Matching?
<אורי אלדר: הרי זה חסר כל היגיון.
<אורי אלדר: והדבר האחרון – לגבי תנועות הנוער שחבר הכנסת דב חנין דיבר עליו.
עמרם מצנע: כדאי רק להעיר, של- Matching יש היגיון.
<אורי אלדר: מה הוא?
עמרם מצנע: הוא, שאין כסף זול, אלא אם זה חשוב לך, אז אתה צריך להיות שותף.
עמרם מצנע: הבעיה היא כמובן איך מתחלק ה- Matching על-פי המדרג הסוציו אקונומי.
עמרם מצנע: אבל ל- Matching יש היגיון רב.
עמרם מצנע: אתה לא מקבל, כשאתה מקבל 100% מגורמים חיצוניים, אתה מזלזל בנושא, אתה לא בתוך סדרי העדיפויות שלך ולכן זה ההיגיון שב- Matching.
עמרם מצנע: אלא שמה שקרה זה שלא עשו הבחנה למי כן ולמי לא.
<אורי אלדר: בין האוכלוסיות השונות.
<אורי אלדר: והדבר האחרון, אני אתייחס למה שדיברו חבר הכנסת נהרי וחבר הכנסת דב חנין, לגבי תנועות הנוער.
<אורי אלדר: תראו, תנועות נוער זה היה בתקופתנו ובתקופת היושב ראש, דבר נהדר, הלכנו כולנו והשתדלנו, גם הלכנו וגם עודדנו לבוא, אני זוכר את תקופתי בטבריה, כמדריך התנועה, עודדנו ילדים להגיע לתנועות הנוער, לא עלה להם גרוש ואנו שמחנו ושמחו להגיע.
<אורי אלדר: היום, נוסף על זה שזה עולה בין 600 ל- 800 שקל לשנה, להיות בתנועת נוער, 2,000 שקל עולה מחנה קיץ.
<אורי אלדר: חברים, מי מאותה אוכלוסייה שאנחנו מדברים עליה כרגע, מסוגל בכלל לתת לילד להגיע לתנועות הנוער האלה?
<אורי אלדר: אז על זה גם צריך לחשוב.
<אורי אלדר: זהו, תודה רבה.
עמרם מצנע: אצלי לא רשומים יותר אנשים שמבקשים זכות דיבור.
עמרם מצנע: מישהו רוצה להתבטא?
<חגית חובב: אחד הדברים שהוועדה שמה לה כנר לרגליה הוא הצורך בדיפרנציאליות רק לא נאמר מה פירוש דיפרנציאליות, מהי דיפרנציאליות משמעותית שאפשר יהיה להגיע יחד איתה לצמצום פערים?
<חגית חובב: כלומר, בכמה יקבל יותר, כיום משרד החינוך מקצה כ- 7%, 8% במקסימום, דיפרנציאליות.
<חגית חובב: האם התוספת שהצעתם בזמנו, של 350 מיליון שקל, באחת הוורסיות שקראתי, האם היא מספיקה כדי ליצור את אותו שיפוע, זה דיפרנציאליות משמעותית שבוא נפצה את העשירון הראשון, השני, השלישי, על החסר שיש להם מול הקבוצות החזקות יותר ואפשר יהיה בכך לצמצם את הפערים.
<חגית חובב: הערה שנייה היא שהדיפרנציאליות צריכה לחול לא רק על שעות התקן או לא רק על התוספות הרגילות, אלא על כל הדברים במערכת.
<חגית חובב: אם זה קציני הביקור הסדיר ואם זה הפסיכולוגים, על כל הדברים הללו ואתם לא ציינתם את זה.
<חגית חובב: תודה.
<רינה כהן: אני יושבת ראש המועצה הציבורית להורים בישראל ואני רוצה להודות לוועדה, על כל העבודה הגדולה שנעשתה ואני כמובן, מטבע הדברים, רוצה להתייחס לנושא הורים.
<רינה כהן: אני מאוד שמחה שהעליתם את הנושא והתייחסתם אליו בצורה חיובית.
<רינה כהן: הייתי רוצה שנלך הלאה עם המלצות הוועדה הללו ובאמת נראה את ההורים כמפתח מרכזי או לפחות אחד המפתחות המרכזיים, כדי באמת לצאת מהעוני.
<רינה כהן: לצערנו, עכשיו בנסיבות שישנן, אנחנו נוכחים עוד פעם, במשמעות ובחשיבות של ההורים ובנסיבות האלה שישנן אנחנו נוכחים גם בגבורת ההורים ומי ימלל את גבורתם.
<רינה כהן: הנושא של הורים הוא קריטי, קריטי להווה וקריטי לעתיד.
<רינה כהן: החולשה והעוני של ההורים, גורר אחריו את החולשה ואת העוני של הילדים.
<רינה כהן: כדי באמת לפרוץ, לפחות את פריצת הדרך הזאת, אי-אפשר לדלג על הורים, חייבים להתייחס אליהם מהגיל הרך, במרכזים שציינתם והמרכזים האלה הם ממש קריטיים לעבודה עם הורים.
<רינה כהן: אנחנו נחשפים לבקשות מאוד גדולות של הורים, לסיוע ועזרה בהורות שלהם, לאו דווקא בכסף כזה או אחר, אלא בשאלות של הורות.
<רינה כהן: איך אנחנו מתמודדים עכשיו עם המציאות הקיימת?
<רינה כהן: אני לא מדברת על זמן חירום, אני דווקא מדברת על השגרה.
<רינה כהן: איך אנחנו מתמודדים, מצד אחד עם הסיכויים הגדולים שנפתחו, אבל מצד שני גם עם הסיכונים האדירים שישנם.
<רינה כהן: אתם העליתם את נושא של תנועות הנוער.
<רינה כהן: כשהיו בעבר וגם אני הייתי, אנחנו לא נחשפנו לסיכונים כמו אלה שיש היום וההורים הם המגן הראשון בפני הסיכונים האלה.
<רינה כהן: השקעה בהורים, השקעה בהורות, זה מרכז החוסן של כולנו והעתיד של ילדינו.
<רינה כהן: תודה שהתייחסתם.
עמרם מצנע: אנחנו משקיעים בהורים של העתיד.
<רינה כהן: זה גם נכון.
<אביטל דרמון: אני מהאקדמיה הלאומית.
<אביטל דרמון: קודם כל, תודה רבה למר אלאלוף, לאודרי עמיתתי ותודה ליושב ראש הוועדה ולחברי הכנסת שנמצאים כאן, זה לא מובן מאליו בכלל, תודה על העבודה הגדולה.
<אביטל דרמון: שאלות חצי טכניון שכבר קשורות יותר ליישום, בידיעה שיישום יכול לעשות דברים טובים ויכול להיות עוד מאותו דבר של דברים שיהיה חבל אם הם ייעשו לא נכון.
<אביטל דרמון: הסיפור של המרכזים הרב משרדיים לגיל הרך זה לא סתם שאין להם בעל בית, מכיוון שהם רב משרדיים, אז איפה הם ישבו?
<אביטל דרמון: אני לא יודעת שיש הערכה של ההצלחה שלהם, זה אינטואיטיבית נשמע נהדר.
<אביטל דרמון: אני מכירה שונות גדולה ביניהם ובלי סטנדרטיזציה אפילו של המדדים שלהם.
<אביטל דרמון: אז ברור שיש שונות, כי בין רשות לרשות יש הבדלים, יש להם גם ותקים, כל אחד עם ותק שונה, אוספים, הם כן בנו משהו של בסיס נתונים שאפשר לעבוד אתו, בתוך היישום אני חושבת שממש חשוב לשים לב לאיך הדבר הזה התקדם, כי זה יכול להיות לא טוב.
<אביטל דרמון: זה יכול להיות כן טוב וזה מאוד חשוב.
<אביטל דרמון: זה לא מתפקידי, אבל אני אגיד זאת בצורה הכי קצרה שאני יכולה ואולי קצת בוטה.
<אביטל דרמון: לו אני הייתי צריכה לחשוב על השאלה של מעונות היום, הייתי יותר מתמקדת בשאלה מה צריך להיות בהם כדי שהם יצליחו, יותר מאשר באיזה משרד הם ישבו.