GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שרה הלפרין: יש קבוצה של ילדים מצטיינים ונהדרים ויש קבוצות אחרות שהם קבוצות מוחלשות יותר.
<שרה הלפרין: אחת מן המשימות שלקחנו על עצמנו לפני כבר 15 שנים, זה להחיל כיתות של תלמידם אוטיסטים בתוך בית הספר.
<שרה הלפרין: מספרם עם השנים הלך וגדל והיום אנחנו בתוך בית הספר שלנו, חלק מהחיים בתוך בית הספר, יש כ- 50 ילדים אוטיסטים.
<שרה הלפרין: חלקם משולבים, חלקם לא משולבים, אבל מקיימים חיים מלאים בעולם ה- so called נורמטיבי, בית ספר על יסודי.
<שרה הלפרין: בגין אי ההתאמה בין חטיבת הביניים לחטיבה העליונה או בגין אי ההתאמה שיש בין הרפורמות, אנחנו נתקלים בקשיים נורא נורא משמעותיים, בסוגיה הזאת של החינוך המיוחד.
<שרה הלפרין: אם אנחנו מדברים על כך שייקח זמן כדי להגיע להתאמות המלאות, בנושא של החינוך המיוחד ממש אין זמן ואין שהות.
<שרה הלפרין: לדוגמה, מורים שמלווים ילדים אוטיסטים מכיתה ז' עד כיתה ט', שבדרך-כלל צריכים להמשיך וללוות את הילדים האלה עד כיתה י"ב, כי אחת מן המשמעויות החשובות ביותר זה הילדים הללו, זה לראות את אותה דמות שמלווה אותם מראשית הדרך ועד סופה.
<שרה הלפרין: אנחנו לא יכולים לעשות את זה היום משום שלמרות שהן נמצאות באופק חדש, שהן מראות, שהן מועסקות על ידי המדינה, צריכות לעלות לכיתה י', מנהלת האופק טוענת למולם שברגע שהן עוברות לכיתה י', הן לא באופק חדש.
<שרה הלפרין: כל מערכת השכר הולכת ומשתנה.
<שרה הלפרין: כל הקריטריונים שקשורים בהם, הולכים ומשתנים.
<שרה הלפרין: ומרבית המורים המלמדים בחינוך המיוחד, הם מורים שהתחילו בכיתה ז' עם הילדים הללו, משום שהם התחילו ב- ז' והם ממשיכים הלאה.
<שרה הלפרין: היום אנחנו נמצאים בסיטואציה שבה מרבית המורים של החינוך המיוחד הם מורים של המדינה, מלמדים בחטיבה העליונה, לא יכולים להמשיך להיות באופק חדש.
<שרה הלפרין: מורים שרוצים להיות באופק חדש, מברכים על הרפורמה, רוצים להיות באופק חדש, לא יכולים להמשיך להיות באופק חדש ואז מה נעשה?
<שרה הלפרין: נפטר את המורים הללו?
<שרה הלפרין: נעסיק אותם מחדש על ידי הרשות המקומית?
עמרם מצנע: זו בעיה פשוטה לפיתרון.
<שרה הלפרין: איך היא פשוטה לפיתרון?
עמרם מצנע: נותנים להם את התנאים של אופק חדש גם בכיתה.
<שרה הלפרין: בבקשה, אבל איש לא נותן.
עמרם מצנע: בסדר, לא, אני אומר, היא בעיה פשוטה לפיתרון, מפני שבאמירה פותרים את זה.
עמרם מצנע: הלא זה גם לא תוספת תקציב, כי בסוף יש שם מורה שמקבל.
<שרה הלפרין: אנחנו מטפלים בזה זמן רב והאמירה הפשוטה הזאת שאתה אומר אותה כאן, לא נאמרה עד לרגע הזה.
עמרם מצנע: המנכ"לית מסכימה אתי שזה פשוט.
<שרה הלפרין: אז כבר יצא לנו.
<דוד בן זהר: יש רק בעיה ביישום, זה הכל.
<שרה הלפרין: ורק אני רוצה לציין שבתוך בתי הספר העל יסודיים היום, השש שנתיים, ברצף השש שנתי, יש עולמות שונים.
<שרה הלפרין: יש עולם חדש, יש עולם חדש, יש אנשים שכן באופק חדש, אנשים שהם לא באופק חדש.
<שרה הלפרין: דיברו כאן על מספר מצומצם, זה לא בהכרח מספר מצומצם.
<שרה הלפרין: יש מורים חדשים שנכנסים אוטומאטית בחטיבה העליונה לעוז לתמורה, אחרים שמסרבים להיות בעוז לתמורה.
<שרה הלפרין: כל הדבר הזה גורם לכאוס מאוד גדול, אי שביעות רצון, מרמור, קשה ביותר והדבר הגרוע ביותר, לפי ראות עיני, זה הפגיעה בשיקול הפדגוגי.
<שרה הלפרין: כשאנחנו מדברים על הרצף השש שנתי, אנחנו רוצים לדבר גם על הרצף הפדגוגי.
<מנשה לוי: אני מנשה לוי, מנהל תיכון שש שנתי, מעיין שחר בעמק חפר.
<מנשה לוי: אני סגן יושב ראש התאגדות המנהלים, הסגן של אריה לוקר שלא נמצא בארץ כרגע.
<מנשה לוי: אני רוצה לפתוח בכך שיושב כאן, אני מגדיר את עצמי כמנהל מותש.
<מנשה לוי: אני עייף, אני סחוט, אני מרוגז מאוד, משום שעבודה קשה תמיד היתה לי כמנהל שש שנתי.
<מנשה לוי: אבל ברגע שנכנסו לי, לתוך בית הספר, שתי רפורמות עם אוריינטציות שונות, כאשר שליש מתוך 120 המורים שלי, עובדים שהם באופק חדש, רק באופק חדש, כ- 40 מורים עובדים רק בחטיבה העליונה עוז לתמורה ויש לי 40 מורים, בערך, בעיגול, שעובדים גם בחטיבת הביניים וגם בחטיבה העליונה.
<מנשה לוי: מבחינתם של המורים, זה לא מעניין אותם, לא ארגון המורים ולא הסתדרות המורים.
<מנשה לוי: כאשר הם בבעיה, הם באים אלי, כמנהל בית הספר, תפתור לי את הבעיה.
<מנשה לוי: הידיים שלי קשורות ואני כבר מותש, אני כבר כמעט שנה חמישית עם שתי רפורמות, אופק חדש ועוז לתמורה, מלא, ואני רוצה להגיד לך שגם קודם העבודה שלי היתה קשה ולא התלוננתי, אבל בחמש השנים האחרונות, אני מרגיש שחוק, מותש ופשוט נמאס לי מכל ההתאמות.
<מנשה לוי: אני לא רוצה התאמות.
<מנשה לוי: אני לא רוצה את כל הקומבינות וכל הסידורים ואת כל הרצון הטוב של מיכל שיושבת פה ואומרת – אנחנו באים עם פתרונות כאלו ואחרים.
<מנשה לוי: אבל זה הכל טלאי על טלאי, התאמה להתאמה.
<מנשה לוי: אני רוצה הגדרה אחת, אני רוצה רפורמה אחת.
<מנשה לוי: אני רוצה מערכת שכר אחת, אני רוצה מערכת השתלמויות אחת, אני רוצה בסיס או מכניזם להתקדמות וקידום של מורים.
<מנשה לוי: מערכת אחת.
<מנשה לוי: אני לא רוצה להתרוצץ בין שתי מערכות ולשבור את הראש שלי כל פעם.
עמרם מצנע: אולי גם ארגון מורים אחד.
עמרם מצנע: זה נמנעת מלומר.
<מנשה לוי: אני רוצה להגיד ל שאני מקדם בברכה את ההתפתחות האחרונה של ועדה, אני קורא לה ועדת שושני.
<מנשה לוי: אותה ועדה שאמורה להביא את שני הצדדים לרפורמה אחת.
<מנשה לוי: אבל אני חושב, מיכל, שאת לא יכולה להתחמק מהאחריות של משרד החינוך, להוביל בחקיקה בכנסת, כן, אבל אתם צריכים להיות כאן חוד החנית של לקבוע, כמו שאמר רן וכמו שאמר בנזי, לקבוע בחקיקה את המעמד המשפטי של הייצור הזה שנקרא מבנה שש שנתי.
<מנשה לוי: הוא חשוב לכם פדגוגית, אנא תעגנו את זה בחקיקה.
<מנשה לוי: שתהיה הגדרה סטטוטורית, שתאמר לי מה ההגדרות, מה הגדרת התפקיד שלי, מהן הסמכויות שלי.
מוחמד ברכה: בחקיקה או בתקנות?
<מנשה לוי: מבחינתי, גם תקנות תהיינה טובות.
מסעוד גנאים: העיקר שיפתרו את זה.
<מנשה לוי: העיקר שאני אוסדר.
<מנשה לוי: שאני אגיד למקום שבו אני יודע בדיוק עד להיכן מגיעות הסמכויות.
מוחמד ברכה: כבוד היושב ראש, זה יחייב חקיקה מרחיקת לכת מה זה בית ספר במדינת ישראל.
מוחמד ברכה: אני חושב.
<מנשה לוי: אולי יגיעו גם לאתיקה מקצועית.
מוחמד ברכה: יש לי הצעת חוק כזו.
<מנשה לוי: אתיקה מקצועית, אני מוכן לזה.
<מנשה לוי: אני מוכן לזה.
מוחמד ברכה: שתהיה חקיקה מה זה בית ספר.
מוחמד ברכה: זאת אומרת, מבחינת צרכים, מבחינת שטח, מבחינה פדגוגית, מבחינת הכל.
<מנשה לוי: אני רוצה לסכם.
<מנשה לוי: אני רוצה פתרונות לא של התאמות.
<מנשה לוי: אני רוצה פיתרון אחד קולוסאלי, אמיתי, מקיף, מערכתי, שיביא לי על השולחן רפורמה אחת שתוכל לאפשר לי לעשות את העבודה שלי בצורה פשוטה הרבה יותר.
<מנשה לוי: זה הכל.
עמרם מצנע: כן, חבר הכנסת.
מסעוד גנאים: כן, רק כמה מילים, כי אני חייב לצאת.
עמרם מצנע: מורה בהכשרתו.
מסעוד גנאים: כן, מורה.
מסעוד גנאים: מורה.
מסעוד גנאים: מורה חטיבה גם, אבל עדיין לא היה הבלבול הזה, בין האופק והעוז.
מוחמד ברכה: הייתם ללא אופק וללא עוז.
עמרם מצנע: אופק לתמורה.
מסעוד גנאים: לא היה אופק ולא היה עוז.
מסעוד גנאים: אבל אני מאוד מבין את שעמם ואת דאגתם ואת הסבל של המנהלים.
מסעוד גנאים: כי באמת, כי אני גם חושב שהחטא הקדמון זה בשני ארגונים, צריך ארגון אחד, בשתי רפומות.
מסעוד גנאים: צריך רפורמה אחת וגם בהגדרה.
מסעוד גנאים: אי-אפשר את הדואליות הזאת בקשר לשש שנתי, בין הרשות לבין המדינה.
מסעוד גנאים: כי בסוף, כי בסוף רפורמות נעשו כדי להסדיר, כדי להיטיב, כדי לעשות איכות פדגוגית ולימודית ולא כדי לבלבל את כל המערכת.
מסעוד גנאים: והחמור ביותר זה הפגיעה, זה הפגיעה.
מסעוד גנאים: משום שהמנהל לא ירוץ עכשיו ביישוב סכסוכים או מלחמה קרה, בין מורים ובין מנהלים.
מסעוד גנאים: מתי הוא יתמקד בעשייה החינוכית והפדגוגית?
מסעוד גנאים: לכן, אני חושב שכולנו צריכים להירתם, כדי לפתור את הבעיה הזו.
מסעוד גנאים: לטובת מערכת החינוך.
עמרם מצנע: עוד מישהו מהמנהלים רוצה לדבר?
<חנה צוקרמן: שמי חנה צוקרמן, אני מנהלת בית ספר שש שנתי, בית חינוך ירקון במועצה האזורית דרום השרון, שייכת למינהל החינוכי השנתי וחברת הנהלת התאגדות המנהלים.
<חנה צוקרמן: אני רוצה להצטרף באמת ולומר שבאמת אני מאוד מברכת על בית הספר השש שנתי, על הרצף שלו, על הרצף ועל התפישה.
<חנה צוקרמן: אני הגעתי לבית הספר הזה מתוך אמונה בדרך, המועצה הובילה את המהלך הזה והוא נכון ואנחנו משתדלים שלא לקלקל את הרצף האמיתי שקיים אצלנו בבית הספר.
<חנה צוקרמן: אבל לאט לאט הרפורמות, שתי הרפורמות, מתחילות לנגוס ולפגוע.
<חנה צוקרמן: אצלנו, מרבית המורים מוכשרים לבית ספר על יסודי, לתיכון ולחטיבה כאחד, רובם.
<חנה צוקרמן: 80% מהמורים בעבר, לימדו בשתי החטיבות.
<חנה צוקרמן: קשה לי לומר שתי החטיבות, כי בית הספר שלנו הוא בית ספר אחד בתפישה.
<חנה צוקרמן: אבל מאז שמדברים על רפורמות, זה שני בתי ספר.
<חנה צוקרמן: האמירה הזאת מתחילה להיות ולנגוס.
<חנה צוקרמן: מורים מתנדבים לפגוע, ממש מתנדבים ששכרם ייפגע, בשם הפדגוגיה והחשיבות של בית הספר.
<חנה צוקרמן: אני לא רוצה שזה יקרה ולכן אני כאן.
<חנה צוקרמן: אני באמת מחזקת, באמת די להתאמות.
<חנה צוקרמן: אני מאוד שמחה שיש הבנות אבל זה רק מוביל ואני חושבת שהדברים נאמרו פה גם על ידי הארגונים, ודאי בידי משרד החינוך.
<חנה צוקרמן: אנחנו בשלים לרפורמה אחת.
<חנה צוקרמן: בעצם, זה עניין של כסף.
<חנה צוקרמן: אני ממש שומעת שאין התנגדות לרפורמה אחת.
<חנה צוקרמן: יושבים פה שני הארגונים ואומרים – ברור לנו, אנחנו רוצים רפורמה אחת.
<חנה צוקרמן: אני רוצה אבל לעזור לך, נפתלי, ביקשת דוגמה של איפה צריכים.
<חנה צוקרמן: זה נושא כספי.
<חנה צוקרמן: מה שזה מאוד, אם קודם הרגשנו שאולי היה איזה מתח, אני חושבת שיש הבנות.
<חנה צוקרמן: שני הארגונים.
<חנה צוקרמן: אני גם לא שומעת שמתנגדים.
<חנה צוקרמן: אבל נפתלי, אני כן רוצה להראות לך דוגמה אחת שכן למשל האוצר צריך להוסיף כסף.
<חנה צוקרמן: יועצות.
<חנה צוקרמן: יועצות בחטיבה העליונה.
<חנה צוקרמן: לפי עוז לתמורה, מקבלים 1.7 לכיתה, בחטיבת הביניים, לפי אופק, אין להם תקציב.
<קריאה: לא, אחד.
<קריאה: אחד לכיתה.
<חנה צוקרמן: לא.
<חנה צוקרמן: אני לא ראיתי את זה בתקנון.
<חנה צוקרמן: אומרים מה שיישאר.
<חנה צוקרמן: זוהי דוגמה אחת, אין שום סיבה.
<חנה צוקרמן: זוהי דוגמה רק אחת, ריכוז שכבה, ההתייחסות לשכר הגמול האחוזי, האם הוא נגזר מהחלק היחסי באופק, כמו שנאמר.
<חנה צוקרמן: אני רוצה לחזק גם את מה שאתה אמרת.
<חנה צוקרמן: אני מנהלת, רוצה להיות רק מנהלת פדגוגית, זה הכי חשוב.
<חנה צוקרמן: אני פתאום עסוקה זמני, אני עסוקה בללמוד את הנהלים החדשים.
<חנה צוקרמן: כי כל פעם יש הבנות קטנות ואוי אם אני התבלבלתי, זה פתאום יוצר איזה בלבול.
<חנה צוקרמן: ואני רוצה באמת להשקיע את כל האנרגיה שלי לבית הספר השש שנתי שהוא בית ספר שהוא קולט את כל אזור הרישום שלו עם אפס אחוז הנשרה ועל כך גאוותנו, כיתת חינוך מיוחד.
<חנה צוקרמן: רוצים להצעיד את מדינת ישראל קדימה.
<חנה צוקרמן: ישראל עולה כיתה, תרתי משמע.
<חנה צוקרמן: רציתי עוד דבר לומר, על תפקידים נוספים.
<חנה צוקרמן: אולי אני קצת מקדימה את המאוחר, אם אנחנו נסתפק ברפורמה אחת בשלב הזה.
<חנה צוקרמן: אבל אני חושבת שבשלב הבא צריכים לחשוב, בגלל המורכבות של בית הספר, בגלל הציפייה באמת מכל הראייה המערכתית של בית הספר אנחנו צריכים לחשוב כבר, כשבונים מערכת וכבר האוצר מתערב, להוסיף תפקידים נוספים גם בראייה השש שנתית.
<חנה צוקרמן: יש תפקידים נוספים.
<חנה צוקרמן: תודה.
<אבי פרידמן: אני אבי פרידמן, רפרנט חינוך באגף השכר במשרד האוצר.
<אבי פרידמן: קודם כל, אני רוצה לחדד ולהגיד שאנחנו מברכים על שיתוף הפעולה של ארגוני המורים.
<אבי פרידמן: ראשית כל, אנחנו מברכים על שיתוף הפעולה בין ארגוני המורים, אנחנו, כפי שהוצג פה, אנחנו גם יושבים בוועדת התיאום הפדגוגית.
<אבי פרידמן: חשוב לנו להגיד, קודם כל, אני מצטרף גם לדברים שאמר חבר הכנסת מוחמד ברכה, הרפורמות נועדו להיטיב עם המורים.
<אבי פרידמן: הושקעו המון משאבים על מנת לאפשר את הרפורמות האלה.
<אבי פרידמן: העיקרון של הרפורמות, כפי שהציגה מנכ"לית משרד החינוך, מיכל כהן, הוא עיקרון מאוד דומה.
<אבי פרידמן: בכל, בשתי הרפורמות אנחנו נותנים עוד כסף, מקבלים עוד שעות פרטניות ומקבלים עוד שהייה, והעקרונות של שתי הרפורמות מאוד דומים.
<אבי פרידמן: אנחנו מודעים לקשיים שיש ביישום של שתי הרפורמות ואנחנו עושים התאמות וגם שילמנו על ההתאמות האלה לא מעט כסף, בין אם זה בגמול פיצול, בין אם זה בשעות תפקיד לרכזי המקצוע.
עמרם מצנע: מה עמדתכם לגבי הנקודה, לפי דעתי המרכזית, אחת המרכזיות, זה נושא של טבלת שכר אחידה.
<אבי פרידמן: תראה, גם, כבר בהסכם עוז לתמורה נכתב שהרצון הוא להגיע לטבלת שכר אחידה.
<אבי פרידמן: יש סעיף בהסכם עוז לתמורה, שמדבר על הרצון להגיע לטבלת שכר אחידה.
<אבי פרידמן: עכשיו, אני אומר שוב.
<אבי פרידמן: יש פה, אנחנו מברכים על שיתוף הפעולה בין ארגוני המורים.
<אבי פרידמן: מבחינתנו, אם יהיה אפשר לשבת עם ארגוני המורים ביחד ולנסות לבנות טבלת שכר אחידה, מה טוב.
<אבי פרידמן: לעניין כל תוספת התקציב שמדברים פה, רפורמה יכולה להעלות תקציב, רפורמה יכולה גם לחסוך תקציב.
<אבי פרידמן: בואו, ששני ארגוני המורים ישבו, יביאו את הרפורמה וננהל את המשא ומתן כמו שאנחנו מנהלים משא ומתן באופן רגיל.
שמעון אוחיון: ויש לך הסכמה לטבלת שכר אחידה?
<מיכל כהן: האוצר נמצא בוועדה לתיאום פדגוגי.
<מיכל כהן: אנחנו נתחיל לשבת מייד בסוף החודש, אחד הנושאים יהיו, אמרנו – החתירה היא חתירה משותפת, האוצר הוא חלק מהתהליך.
<מינו אליאסיאן: ואני חייבת לומר רק שהוא גם מחויב לתהליך, כפי שמשרד החינוך מחויב לתהליך.
<מינו אליאסיאן: הבענו את המחויבות הזאת בכמה הזדמנויות.
<מינו אליאסיאן: אנחנו לא נגד.
<גילה קלדרון: אני מייצגת גם את איגוד מנהלי אגפי החינוך וגם אני מנהלת אגף חינוך בעיריית תל אביב – יפו, אנחנו עובדים יחד עם בנזי ושרה.
<גילה קלדרון: אני לא רוצה להוסיף על מה שנאמר פה, אני רוצה להדגיש משהו מסוים.
<גילה קלדרון: אני רוצה להדגיש את סוגיית הניהול והאוטונומיה של המנהל.
<גילה קלדרון: בעיר תל אביב – יפו, אנחנו לקחנו מאוד ברצינות את סוגיית בית הספר שש שנתי ובאמת המנכ"לית דיברה על זה ואנחנו מתוך מטרה לקיים באמת מסגרת חינוכית פדגוגית ומתוך שיקולים פדגוגיים גרידא, דרך אגב, בשיתוף מלא של משרד החינוך, בתל אביב עובדים ביחד, יש צוותי עיר וכו', אנחנו שברנו את המסגרות האלה.
<גילה קלדרון: תמיד תלמידים היו נושרים במעבר מ- ט' ל- י' וניסינו לבדוק כל מיני מסגרות אחרות ויש מסגרות של ז' – ח', ט' – י"ב, יש בתים ז', ח', ט', י'.
<גילה קלדרון: יש לנו בתי ספר שיש שני בתים של ז' עד ט' ובית אחד, כל מיני מסגרות שאתה רוצה, יש בעיר.
<גילה קלדרון: שוב, על פי האוטונומיה של המנהל, על פי הקהילה, על פי הצרכים, בעירוני ז' שביקרת, יש ז' – ח', ט' – י"ב, לדוגמה, אצל בנזי.
<גילה קלדרון: כל מיני מודלים.
<גילה קלדרון: בבית הספר השש שנתי יש מנהל אחד, אצלנו, אני עובדת רק עם המנהל.
<גילה קלדרון: המפקח שלנו לא מבקר מעולם מישהו שעובד עם חטיבת ביניים.
<גילה קלדרון: כל שיח וסיג, הוא אך ורק עם המנהל.
<גילה קלדרון: כל הטופסולוגיה, לא משנה של מי הוא עובד.
<גילה קלדרון: לנו אין מנהלי חטיבות ביניים בעיר והמשרד גם מכיר בזה.
<נפתלי כהן: הפיקוח כן מגיע.
<נפתלי כהן: פיקוח המשרד מגיע.
<גילה קלדרון: למה אתה מתווכח אתי?
<גילה קלדרון: אצלנו בעיר תל אביב הפיקוח לא מגיע.
<גילה קלדרון: אך ורק למנהל.
<גילה קלדרון: יושבים פה מנהלים.
<גילה קלדרון: אל תגיד דברים שאתה לא יודע.
<גילה קלדרון: אצלנו יש מנהל אחד, המפקח מדבר רק עם המנהל הזה.
<גילה קלדרון: אני, מנהלות המחלקה שלי, מדברות אך ורק עם המנהל הזה.
<גילה קלדרון: אני רוצה להציע עוד דבר.
<מנשה לוי: אפשר לעבור לתל-אביב?
<גילה קלדרון: תעבור למכרז ונראה.
<מנשה לוי: יהיה לי מאוד נוח לעשות את זה.
<גילה קלדרון: אני מוכרחה לציין באמת לחיוב, גם את המנכ"לית וגם את מנהלת המחוז שלנו וגם עובדים נוספים.
<גילה קלדרון: מאוד מאוד, בגלל שאנחנו כל כך רציניים ועושים הכל רק עם פדגוגיה בלי שיקולים אחרים, מאוד מנסים ללכת לקראתנו ופותרים לנו בעיות אישיות וכו'.
<גילה קלדרון: יש לנו המון בעיות, אני לא רוצה להיכנס לזה.
<גילה קלדרון: אני רוצה להיכנס לסוגיית הניהול.
<גילה קלדרון: תראו, בכל המבנים האלה, אצלנו יש אנשים שמנהלים והם או סגנים או שזה נקרא מנהל בית או סגן.
<גילה קלדרון: הם קיבלו עד היום בעולם הישן, עזבו רגע את אופק, מקסימום 18 שעות ניהול.
<גילה קלדרון: מקסימום 18 שעות ואת היתר – הוא לימד.
<גילה קלדרון: מה עושה אופק חדש?
<גילה קלדרון: יש לי חטיבות ביניים שבחלקן, בבתי ספר קטנים, שיש בהן שתי כיתות בשכבת גיל.
<גילה קלדרון: יש כאלה – עירוני ח', ישיבת בר אילן, עירוני ה', עירוני י"א, יש לי ארבעה בתי ספר כאלה וכל חטיבת הביניים במקרה הטוב יש בה שש כיתות.
<גילה קלדרון: אז אני מחויבת למנות מנהל ב- 30 שעות ניהול, ולפעמים גם סגן ראשון, שזה עוד 30 שעות ניהול.
<גילה קלדרון: למה?
<גילה קלדרון: תנו לי את השעות האלה.
<גילה קלדרון: אני אעשה בהן את התפקידים שהגברת המנהלת הזאת רוצה, אני אשתמש בהם.
עמרם מצנע: ניהול, את מתכוונת למנהל בית הספר?
<גילה קלדרון: כן.
<גילה קלדרון: מה שהיה בעולם הישן, קיבלנו סל שעות ניהול ואת השעות האלה, מנהל בית הספר חילק על פי הצרכים.
<גילה קלדרון: אם יש בית שיש בו ארבע כיתות, אז יקבלו כמה שעות ואם יש בית שיש בו 12 כיתות, ויש לנו כאלה, אז נותנים 18 שעות ניהול, זה מה שנתנו.
<גילה קלדרון: אני לא רוצה האוצר, כמה כסף אנחנו חוסכים פה?
<גילה קלדרון: לדעתי, בסביבות 100 מיליון שקל, רק על זה אתה חוסך.
<גילה קלדרון: אני עשיתי תחשיב.
עמרם מצנע: לא, את לא חוסכת, כי את משתמשת בשעות האלו.
עמרם מצנע: לא חשוב, לא צריך לחסוך, צריך להתייעל.
<גילה קלדרון: עדיין.
<גילה קלדרון: אבל זה בטוח מייעל.
עמרם מצנע: זה מה שחשוב.
עמרם מצנע: לא צריך להחזיר כסף לאף אחד.
<גילה קלדרון: אני מוכרחה לומר דבר אחד, באמת, עם גאווה רבה ועם קבלות.
<גילה קלדרון: המבנה השש שנתי שלקחנו אותו מאוד ברצינות ובאמת היו לנו סידורי שאילה השאלה מאוד מיוחדים, כי הלכו לקראתנו, הביאו תוצאות.
<גילה קלדרון: בעיר תל אביב – יפו יש לי 18 בתי ספר שש שנתיים ואתה מכיר את תל אביב ואתם מכירים את תל אביב, עם, כולל ערבים, חבל שהם יצאו, וכולל ילדי פליטים ומהגרים, וכולל יפו וכולל צפון תל אביב, יש לנו למעלה מ- 90% זכאות לבגרות בעיר.
<גילה קלדרון: ב- 18 בתי הספר שלנו.
<גילה קלדרון: וזה לא קרה במקרה, כי זה עבודה פדגוגית קשה ונכונה, זה הוכיח את עצמו.
עמרם מצנע: אנחנו רבע שעה בערך ניתן למוזמנים האחרים.
עמרם מצנע: ונסכם.
<ציפי להב איבגי: שלום.
<ציפי להב איבגי: אני ציפי להב איבגי, אני באה מתל אביב, העיר שלי, הבית שלי, אני שם 27 שנים מורה בחטיבה על יסודי וגם בחטיבת ביניים ואני באה כרגע בכובע של יו"ר סיעת נחל בסניף תל אביב, שגילה קליין עומדת בראשותה ואני רוצה לומר שזו לא הפעם הראשונה שאנחנו מעמידים מסמכים לוועדה זו וגם לוועדות קודמות, בנושא של אופק חדש ובנושא של רפורמת עוז שהיתה אמורה להיכנס.
<ציפי להב איבגי: קודם כל, נראה לי משהו תמוה גם לכולנו, אני מעלה את העניין הזה, זה לא, זה היה ברור לכולם שהרפורמות תיכנסנה ביחד והן תהיינה ביחד בבתי הספר השש שנתיים ואף אחד לא לקח על עצמו, גם לא מהארגונים וגם בכלל, להתייחס לזה.
<ציפי להב איבגי: וברגע שבאמת זה קרה, אז פתאום כל המצב נעשה לחוץ ובאמת מנכ"לית משרד החינוך, יחד עם הארגונים הצליחו לעשות כל מיני דברים כדי לתקן את מה שקרה.
<ציפי להב איבגי: קודם כל, ישנם שני מסמכים שהכנתי פה לחלק לחברי הוועדה, הנחתי אותם אצל גב' יהודית, אז הם רשומים ואני שמחה מאוד שכמעט כולם הקיפו את הדברים.
<ציפי להב איבגי: אבל אתה שאלת דברים ספציפיים ונקודתיים, שמתייחסים מה קורה כרגע כשעוז לתמורה נכנס או אופק נכנס לחטיבת הביניים ואיזה אווירה זה יוצר בתוך חדר המורים.
<ציפי להב איבגי: אני רוצה לומר שזה לא סוד, כולנו יודעים שמרגע שנכנסו הרפורמות, המצב בבתי הספר הוא לא בדיוק הכי טוב.
<ציפי להב איבגי: המצב של המורים וההתנהלות ועוד טרם התחלנו לבדוק את המצב ולטפל באופק בנפרד ובעוז לתמורה בנפרד, אנחנו נזקקים לדון בשתי הרפורמות במקום אחד.
<ציפי להב איבגי: למזלי, אני רוצה לומר, בכמה מבתי הספר בתל-אביב, טרם נכנסה רפורמת עוז לתמורה אז יש לנו מה שנקרא אורך רוח כדי לבדוק את הדברים ולראות איך הם מתנהלים.
<ציפי להב איבגי: אבל אני מדברת מתוך מה שקורה בבתי הספר שיש בהם את שתי הרפורמות, או לסירוגין, רפורמה אחת.
<ציפי להב איבגי: ואני אחדד.
עמרם מצנע: כן, אבל תקצרי.
<ציפי להב איבגי: אני אקצר.
<ציפי להב איבגי: נקודה אחת שהיא מפריעה לאווירה בחדר המורים.
<ציפי להב איבגי: אם בתי הספר והמנהלים רצו בית ספר אחד עם אווירת מורים אחת, אין לנו את זה.
<ציפי להב איבגי: אם עוז לתמורה מביאה 40 שעות ואופק מביא 36 שעות, המורים לא נמצאים ביחד.
<ציפי להב איבגי: כל אחד מכוון לשעות אחרות.
<ציפי להב איבגי: לגבי חינוך, לדוגמה.
<ציפי להב איבגי: רפורמת עוז לתמורה מדברת על 24 שעות שבתוכן יש את החינוך.
<ציפי להב איבגי: את גמול החינוך.
<ציפי להב איבגי: באופק, לדוגמה, מחנך, אין לו את גמול החינוך שבא על חשבון שעות פרונטאליות ואז הרבה מאוד מהמחנכים, אני לא יודעת אם אתם ערים לזה, הרבה מורים עזבו את החינוך.
<ציפי להב איבגי: מורים טובים, אומרים – סליחה, אני לא רוצה חינוך.
<ציפי להב איבגי: אם אני לא מקבל על זה גמול, וזה לא יורד לי משעות פרונטאליות, כי זה כן משמעותי למורה, אז יש, אנחנו מאבדים הרבה מורים ומחנכים טובים מהמערכת וזה לא לטובתנו.
<ציפי להב איבגי: יש את חישובי השכר שהם פוגעים.
<ציפי להב איבגי: יש חישובי שכר לשני מורים, שני תלושי שכר שזה פוגע בהם.
<ציפי להב איבגי: גם האוצר עדיין וגם מי שמחשב את החישובים, יש שם טעויות מאוד רציניות.
<ציפי להב איבגי: אני לא יודעת אם כל המורים עשו בדיקה, אבל יש בעיה מאוד רצינית.
<ציפי להב איבגי: יש את העניין של 18 שעות שבאופק חדש זה תשלום נוסף עבור פעילות שנעשית אחר הצהריים והמורים מקבלים את זה.
<ציפי להב איבגי: בעוז לתמורה, אין את זה.
<ציפי להב איבגי: זאת אומרת שיש לנו איזה שהוא הבדל שגורם לאווירה לא נעימה בחדר המורים.
עמרם מצנע: תראי, הדוגמאות מספיקות.
<ציפי להב איבגי: זה משמעותי.
<ציפי להב איבגי: כן.
עמרם מצנע: בסדר, בסדר, אבל לא צריך יותר דוגמאות כי אנחנו לא הולכים עכשיו פה לעשות שיעור על הנושא.
<ציפי להב איבגי: לא לא, ברור.
<ציפי להב איבגי: אבל אפשר יהיה לדון בהם ולשפר את זה.
עמרם מצנע: אני מבקש, משפט אחרון.
<ציפי להב איבגי: נקודה אחרונה שאני רוצה לומר ואז אני אומר משפט אחרון.
עמרם מצנע: לא, עכשיו משפט אחרון.
<ציפי להב איבגי: שעון הנוכחות, ברשותך, שהוא מאוד משמעותי.
<ציפי להב איבגי: זה מתחבר למה ששי פירון אמר.
<ציפי להב איבגי: אני רוצה 24/7.
<ציפי להב איבגי: הוא אומר, אני רוצה 24/7.
<ציפי להב איבגי: אני רוצה לומר לך, מצנע, אני 27 שנים במערכת.
<ציפי להב איבגי: מעולם לא הגבלתי הורים להתקשר אלי.
<ציפי להב איבגי: זאת אומרת, אם מר שי פירון מדבר על 24/7, ושעון נוכחות אומר אני צריך לחתום בארבע, אז מתי בדיוק אני אענה להורים?
<ציפי להב איבגי: זאת אומרת, אם אני צריכה לסיים בארבע, אז סיימתי את עבודתי.
<ציפי להב איבגי: אני חושבת שאת שעון הנוכחות צריך להוריד.
<ציפי להב איבגי: אני חושבת שמי שחתם על שעון הנוכחות כתנאי, צריך לרדת.
<ציפי להב איבגי: אני מזמינה את ועדת החינוך לשטח, לבדוק את הדברים.
<ציפי להב איבגי: תודה לכם.
עמרם מצנע: ועדת החינוך נמצאת הרבה בשטח.
<רועי פרלשטיין-דביר: נעים מאוד, צהריים טובים.
<רועי פרלשטיין-דביר: שמי רועי, אני מורה מבית שמש.
<רועי פרלשטיין-דביר: שתי נקודות, שני דברים נקודתיים ושתי הערות כלליות.
<רועי פרלשטיין-דביר: בשנה האחרונה, אצלי בבית הספר, כחבר ועד מורים, פנו אלי המון מורים כדי לנסות להבין בכלל מה הזכויות שלהם.
<רועי פרלשטיין-דביר: אחד הדברים שקרו בעקבות שתי הרפורמות האלה, גם קודם תלוש שכר של מורה היה דבר בלתי קריא להפליא, עם שתי הרפורמות האלה, מורים לא יודעים אפילו אם הם מקבלים את הזכויות שלהם או לא מקבלים את הזכויות שלהם והם לא מצליחים להבין איך, על מה להסתכל.
<רועי פרלשטיין-דביר: הם לא יודעים בכלל על מה להסתכל, כדי לדעת אם הם מקבלים את הזכויות שלהם או לא.
<רועי פרלשטיין-דביר: עוד דבר שקרה בעקבות זה, זה שההתנגשות בין שני ארגוני המורים, זה שלמשל, מורים ששייכים לארגון המורים, אבל עובדים בחטיבה, והסכם השכר שלהם הוא אופק חדש, אף אחד מארגוני המורים לא רוצה לעזור להם.
<רועי פרלשטיין-דביר: שני הארגונים דחו את המורים האלה ואמרו – אנחנו לא מטפלים בבעיה שלכם.
<רועי פרלשטיין-דביר: או שאתם לא חברים בארגון שלנו, או שאתם עובדים ברפורמה שהיא לא הרפורמה שלנו, ושמעתי על זה הרבה מאוד.
<נפתלי כהן: זה לא נכון.
<נפתלי כהן: אנחנו מטפלים והם מטפלים, זה לא נכון.
<רן ארז: זה סתם השמצות.
<נפתלי כהן: אולי באזור שלך.
<נפתלי כהן: אבל זה לא נכון.
<רועי פרלשטיין-דביר: תמיד אפשר לבדוק גם בזה.
<רועי פרלשטיין-דביר: באזור שלי, נציג הארגון אפילו לא הסכים - - -
<נפתלי כהן: איזה בית ספר אתה?
<רועי פרלשטיין-דביר: ברנקו וייס, הוא לא הסכים אפילו לבוא להיפגש עם ועד בית הספר.
<קריאה: הוא כבר יחטוף.
<רועי פרלשטיין-דביר: זה ברמה הנקודתית.
<מיכל כהן: בשני הארגונים יש מינהלות שנותנות מענה גם לזה וגם לזה.
<רועי פרלשטיין-דביר: יכול להיות שיש, אבל מורים לא מצליחים - - -
עמרם מצנע: חבר'ה, אומר לכם מורה מהשטח.
<רועי פרלשטיין-דביר: יש פער מאוד מאוד גדול בין מה שמייצרים כהתאמות כלליות ונכון, צריך רפורמה אחת, צריך ניהול אחיד.
<רועי פרלשטיין-דביר: בסופו של דבר, ודיברו קודם על מורים בהשאלה וכל מיני דברים כאלה, יש פה בני אדם.
<רועי פרלשטיין-דביר: יש פה אנשים שעושים את העבודה.
<רועי פרלשטיין-דביר: אנחנו לא חפצים שמעבירים מחטיבה לחטיבה, אנחנו רוצים לעשות את העבודה שלנו.
<רועי פרלשטיין-דביר: עוד שתי הערות כלליות.
<רועי פרלשטיין-דביר: דיברו על חקיקה של מהו בית ספר.
<רועי פרלשטיין-דביר: שתהיה הגדרה ברורה מה זה מורה.
<רועי פרלשטיין-דביר: אין חוק הפרופסיה של הוראה, שום דבר לא מגדיר מה אני אמור לעשות כמורה.
<רועי פרלשטיין-דביר: התוצאה של זה היא שכל הזמן מפילים עלי עוד ועוד ועוד דברים שאני אמור לעשות כמורה.
<רועי פרלשטיין-דביר: אין בעיה עם שעון נוכחות, בעיני, דרך אגב, אני חושב ששעון הנוכחות הוא בסדר, רק תנו לי לעשות את העבודה שלי, בתור, במסגרת שעון הנוכחות.
<רועי פרלשטיין-דביר: מה זה 24/7, למה?
<רועי פרלשטיין-דביר: אני עובד אחרת מכל מקצוע אחר?
<רועי פרלשטיין-דביר: לא, זה בגלל שמורים לא נתפשים כמקצוע.
<רועי פרלשטיין-דביר: מורים לא נתפשים כבעלי מקצוע שצריכים לסיים את יום העבודה שלהם בשעה מסוימת ולהתחיל אותו למחרת בשעה אחרת.
<רועי פרלשטיין-דביר: זה חסר ואין הסתכלות ואני חושב שבאופן כללי צריך לפתוח המון נקודות, המון הנחות מוצא של איך עובדת המערכת הזו.
<נפתלי כהן: האמת, שאלה הדברים שהיו אמורים להגיד ארגוני המורים.
<רויטל לן כהן: אני רוצה רגע לשים על השולחן את הדבר הכי חשוב שלא נאמר פה בשום מקום – התלמידים.
<רויטל לן כהן: אני חושבת שבאופן אישי, שהמבנים האלה, המחולקים, הם לא לטובת הילדים ואני חושבת שאם לא תצא אמירה ברורה שקשורה לרווחתם הנפשית וההתפתחותית של הילדים, אז הדיונים ימשיכו להיות מנהלתיים.
<רויטל לן כהן: אני בהחלט חושבת שהמבנים כמו שהם היום, גורמים נזק שצריך לתת עליו את הדעת ברמת הילד ובשום מקום אני לא רואה את זה, לא במסמך שהוגש ולא בדיון פה ואני מצטערת, חסר לי.
<רויטל לן כהן: כי בקצה של הדבר הזה עומד ילד.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד עוד דבר.
<רויטל לן כהן: אני חושבת שככל שהמבנים - - -
<רן ארז: הרצף החינוכי לא דואג לילד?
<רויטל לן כהן: אני חושבת שכשאנחנו משאירים את חטיבות הביניים כחטיבות ביניים ותוקעים במקום אחד ילדים בגיל ההתבגרות, אנחנו לא מתייחסים באמת לנזק שזה עושה.
<רויטל לן כהן: אני חושבת שהמעברים כל שלוש שנים, יש כל מיני.
<רויטל לן כהן: אני גם חושבת שהיום, במיוחד כשאנחנו מתייחסים לזה שילדים, יש להם בשלות רגשית אחרת, לפעמים, מהבשלות שלהם ללמוד, אני יכולה, אני רואה את זה בבית הספר שהילדים שלי לומדים, שזה בית ספר א' עד י"ב ואני רואה איך הילד שלי לומד מקצוע אחד עם שכבה מתחתיו, חלק מהמקצועות בגיל שלו וחלק מהמקצועות עם השכבה שמעליו.