GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יוליה ברוך: יושבת פה עירית ליבנה שאומרת שהשירות קיים, כשהיא בעצמה לפני חודש וחצי, הציעה לנו חובש של מד"א.
עמרם מצנע: נו, אז מה את רוצה?
<יוליה ברוך: זה הכל.
<יוליה ברוך: אני לא מבינה, מצד אחד אומרים שיש שירות והשירות הוא חוקי - - -
<קריאה: חובש של מד"א זה לא חוקי, זה מה שהיא אומרת.
<יוליה ברוך: זה לא חוקי.
<יוליה ברוך: אז איך אומרת שיש שירות?
עמרם מצנע: מה את רוצה?
<יוליה ברוך: שהם יפסיקו להציע שירות לא חוקי.
עמרם מצנע: תפסיקו להציע שירותים לא חוקיים.
<יוליה ברוך: וייבנו משהו ברור ומובנה.
עמרם מצנע: משהו, עיסאווי?
עמרם מצנע: אנחנו רשמנו לעצמנו שבתחילת אוגוסט אתם תהיו מוכנים לבוא בפנינו, אנחנו נציע גם לוועדה לזכויות הילד לעשות דיון משותף, כדי שלא תצטרכו לבוא פעמיים, אצלם או אצלנו, זה לא כל-כך חשוב לצורך העניין ואתם תציגו לנו איך אתם נערכים לקראת שנת הלימודים הבאה, בכל הנושא של ליווי צמוד בחינוך המיוחד, בכיתות לחינוך מיוחד ובחינוך המשלב, בדגש על ילדים שזקוקים לליווי, גיבוי, כזה או אחר, מיוחד/רפואי.
עמרם מצנע: רשמנו לעצמנו וקיבלנו בברכה את רחלי, שנכנסת לתפקידה ואני בטוח שיהיה לה צינורות פתוחים אליכם ואני מבקש גם את מי שחווה את הבעיות היום-יומיות המתקשים, להבין ולהאמין שגם במשרד החינוך יושבים אנשים שרוצים, ובשלטון המקומי, הצטרפה אלינו גם מיכל מהשלטון המקומי, שאנשים כן רוצים לפתור את הבעיה ואני חוזר לדברים הראשונים שאמרתי בתחילת הדרך, וזה אני פונה לאנשי משרד החינוך, משרד הבריאות, ולהוריד את זה גם למטה לכל הסגלים המקצועיים שעוסקים בזה.
עמרם מצנע: ראש פתוח, חשיבה, שירות, ומי שמציבים בפניו בעיה, שלא יזרוק את ההורים ואת הבעיה כלפי מעלה, אלא יראה שבאמת המערכת סוגרת ומטפלת בעניין.
עמרם מצנע: דבר נוסף, במשרד החינוך, תקיימו, כאשר יש מקרים יוצאי דופן, מקרים בודדים, מקרים שבהם יש תחושה של ההורים, מוצדקת או לא מוצדקת, שלא מטפלים בדברים כמו שצריך, תעשו שולחן עגול, עם כל המרכיבים ואז תוך שעה אתה יודע בדיוק איפה הדברים ואיפה הבעיות.
עמרם מצנע: דבר אחרון, אני עודכנתי על-ידי שר החינוך, שמוקם אגף פיקוח במשרד החינוך.
עמרם מצנע: כי באמת, גם אני מתרשם, מהשנה האחרונה שאנחנו פה, כבר שנה וחצי, שהבעיה, דרך אגב, זה בעיה, זה מחלה בכל המדינה שלנו, גובים חוקים, נהלים, ואחר-כך לא מספיק מפקחים עליהם, שאכן הדברים מתקיימים כפי שהתכוונו ולמשרד החינוך יש בעניין הזה אחריות וחובה לפקח ברשויות המקומיות, בבתי-הספר, במערכות השונות, כדי שמה שאתם קובעים למעלה, אכן קורה למטה.
<קריאה: גם במוכר שאינו רשמי, הוא מוכר.
עמרם מצנע: בוקר טוב, נפתח בחובת התייעצות עם הוועדה של שר החינוך בנושא הוראות סעיף 7ב לחוק לימוד חובה, התש"ט – חוק לימוד חובה הוא כבר מ-1949.
עמרם מצנע: סעיף ב' שלו אומר ששר החינוך נדרש לפרסם ברשומות מדי שנת לימודים צו שעניינו חלוקת ההשתתפות התקציבית בין המדינה לבין השלטון המקומי לגבי קיום מוסדות החינוך הרשמיים, וזאת לאחר שהשר נועץ בשר הפנים – ואת זה הוא כבר עשה – חלה עליו חובה להתייעץ עם ועדת החינוך.
<מיכל כהן: כפי שמוצג לפניך, אין שינוי בשיעורי ההשתתפות בין השלטון המקומי לבין משרד החינוך.
<מיכל כהן: יש פה שינויים קלים בהגדרות, שאם תרצה שניכנס אליהם נבקש מהלשכה המשפטית.
<מיכל כהן: כמו כן, בשנת הלימודים הבאה אנחנו מתחילים את הנושא של התקצוב הדיפרנציאלי, ובבוא העת נגיע גם למה שמטריד אותך-אותנו – הנושא של המצ'ינג.
<מיכל כהן: אבל כרגע, בשנת הלימודים הקרובה, אנחנו מתחילים בתקצוב דיפרנציאלי בשעות ובשיעורי השתתפות זהים לשנת הלימודים הקודמת.
<מיכל כהן: העניין עבר אישור והתייעצות עם שר הפנים.
<מיכל כהן: אין לי מה להוסיף.
עמרם מצנע: שלטון מקומי, בבקשה.
<מיכל מנקס: אנחנו מאשרים את קיום ההיוועצות ואת אחוזי ההשתתפות.
<מיכל מנקס: הערנו, וזאת היתה תקוותנו, שנוכל לפתוח את הדיון על אחוזי ההשתתפות.
<מיכל מנקס: אנחנו מניחים שזו לא השעה.
עמרם מצנע: מישהו רוצה להתייחס לזה?
עמרם מצנע: בבקשה, הייעוץ המשפטי של הוועדה.
<עידו בן יצחק: יש שינוי אחד ביחס לצו הקודם, בנושא של עובדי סיוע.
<עידו בן יצחק: בצו הקודם אחוז ההשתתפות בכל בתי-הספר היה 87% מעלות משרתם, וזה מתייחס לחטיבת הביניים בלבד.
<עידו בן יצחק: כלומר, בשאר בתי-הספר, על פניו, לא.
<עידו בן יצחק: זה בסעיף 2(1)ה, תחת "שירותים נלווים".
<מיכל מנקס: היה שינוי טרמינולוגי.
<עידו בן יצחק: ויש גם שינוי בהגדרה של "עובד סיוע".
<עידו בן יצחק: הגדרה של עובד סיוע היום, לפי הצו המוצע, הוא: טכנאי מעבדה, מתאם מחשוב בית-ספרי, מפעיל ציוד אורקולי, כולל ציוד דיגיטלי.
<עידו בן יצחק: בצו הקודם לא היה מונח "עובד סיוע", מצד שני ב"אחראי בחטיבות ביניים" היו: אחראי משק, מנהל חשבונות, כתבן, טלפן ועוד כל מיני דברים.
<לירן שפיגל: מדובר על שינוי נוסח ולמעשה על הבהרה של תמונת המצב.
<לירן שפיגל: בעלי התפקידים שאנחנו משתתפים בהם, כפי שמפורט בצו, הם באמת רק בחטיבת הביניים ולא בבתי-הספר היסודיים.
<לירן שפיגל: מבחינה זאת אין שום שינוי בין המצב בפועל לבין איך שהצו מבטא את הדברים.
עמרם מצנע: מה שאני רוצה להגיד זה שהוועדה לא שבעת רצון מכך ששנה אחר שנה השתתפות המדינה והשתתפות השלטון המקומי נשארת באותה רמה.
עמרם מצנע: חשבנו, ואנחנו מדברים על זה כבר מתחילת מושב הכנסת, שייעשה שינוי מרחיק לכת ומקיף בנושא ההשתתפות, בעיקר מהרשויות מהסוציו-אקונומי הנמוך.
עמרם מצנע: אנחנו עדים לכך פעם אחר פעם שרשויות מקומיות, בעיקר בין 1 ל-3 אבל גם פה ושם 4, לא מצליחות, כתוצאה ממצב כלכלי, למלא את תפקידן בכך שהן משתתפות בעלות של פסיכולוגים.
עמרם מצנע: הדברים שהגיעו אלינו היו בעיקר בנושא פסיכולוגים, ודווקא ברשויות האלה יש את הצורך הזה, וכמובן, בדברים נוספים.
עמרם מצנע: חשבנו ודיברנו על זה במהלך השנה, אני גם שוחחתי על זה עם שר החינוך לפני מספר שבועות.
עמרם מצנע: השר גם ביקש מהמשרד להכין עבודת מטה שתציג את המשמעויות בהחרגה של 1 עד 3 – ששם לא יהיה מצ'ינג בכלל – ו-4 לעשות דיפרנציאלי, אבל מוטה לטובת הרשויות המקומיות.
עמרם מצנע: אני חושב שצריך לעשות את זה, חבל שזה לא נעשה כבר.
עמרם מצנע: אני מבין, במה שאתם מביאים בפנינו, שאתם לא עומדים לעשות שינוי כזה במהלך השנה הזו.
עמרם מצנע: הוועדה מוצאת לנכון להעיר על כך שיש לעשות בעניין הזה שינוי.
עמרם מצנע: אילו זה היה צריך להגיע לאישורנו לא היינו מאשרים, אבל מאחר שפורמלית זו היוועצות אין לנו אלא ברירה לקבל את מה שאמרתם.
עמרם מצנע: נועצתם אתנו, אבל אני מוצא לנכון להעיר את ההערה הזו.
עמרם מצנע: אפשר לפתוח את זה גם במהלך השנה, אם רוצים, ובטח לקראת השנה הבאה.
<מיכל כהן: אני בהחלט חושבת שפנינו מועדות לסיפור של שינוי גם בנושא של המצ'ינג.
<מיכל כהן: התחלנו, כפי שאמרתי, בתקצוב הדיפרנציאלי שהוא המאסה הקריטית של תקציב מערכת החינוך.
<מיכל כהן: תראו אותו כבר בתשע"ה, שהאוכלוסיות המוחלשות יקבלו יותר.
<מיכל כהן: זה תהליך חמש-שנתי.
<מיכל כהן: אני חושבת שזו פריצת דרך, כפי שהיושב-ראש אמר באחת הוועדות.
<מיכל כהן: זה מעולם לא החל ואנחנו מתחילים.
<מיכל כהן: צריך לזכור שמתקציב משרד החינוך 90% מהתקציב הוא תקציב של שעות ושכר, ושם בחרנו להתחיל את הדיפרנציאליות.
<מיכל כהן: עדיין יש לנו את אותם 10%, שאני חושבת שזה לא נופל על אוזניים ערלות.
<מיכל כהן: להיפך, לפי הנחיית שר החינוך, כפי שאמרת, פנינו לנושא הדיפרנציאלי גם בתוכניות התוספתיות.
<מיכל כהן: צריך לומר שגם שם יש מידה של דיפרנציאליות, אבל מה שבעיקר קלקל את השיפוע הדיפרנציאלי זה דווקא הקצאות השעות, ולכן התחלנו שם.
<מיכל כהן: נגיע גם לזה.
עמרם מצנע: עמיתי חברי הכנסת, רוצים להעיר משהו?
יעקב אשר: אני רוצה להצטרף לרוח הדברים שאמרת - מזה ומזה אל תנח ידיך, בגלל שברגע שהולכים על עיקרון של דיפרנציאליות הוא צריך ללכת בצורה רוחבית, ויש היגיון כי יש גם השלמה בין הדברים.
יעקב אשר: אני חושב שהיה ראוי שיהיה הבדל באשכולות בין הערים.
יעקב אשר: אבל אני חושב שיש נקודה אחת שאני חושב שצריך לשים אליה לב, שבכל החישובים שעושים על ההוצאות שיש, המחירים או ההשתתפות לא התעדכנו מבחינה תקציבית, לפחות בכל מה שקשור לחשמל וכל הדברים האלה, שהם ההשתתפות בין הרשות לבין משרד החינוך.
יעקב אשר: זה לא התעדכן, לדעתי, משנת 2003.
עמרם מצנע: מה שאתה אומר זה שהעלויות עלו אבל המחירים הנומינליים - - -
יעקב אשר: עלויות של חשמל, עלויות של אחזקה, ואני חושב שזה דבר שצריך לקחת בחשבון.
יעקב אשר: לדעתי, אם אני זוכר טוב מתפקידי הקודם, משנת 2003 לא התעדכנו המחירים.
יעקב אשר: כדוגמה, לא חשמל ולא דברים ולא דברים מהסוג הזה, שזה לב העניין של ההשתתפות, מעבר לשעות ולדברים שדיברה עליהם המנכ"לית.
יעקב אשר: אני מבקש לקחת את זה בחשבון עד כמה שאפשר, אם זה היה עוד יכול להיות לפתיחת השנה הזאת.
יעקב אשר: זה דבר שבסופו של יום זו הדילמה הכי קשה של ראשי רשויות, הרי אתה יודע את זה בדיוק כמוני.
יעקב אשר: ראש רשות תמיד מתחבט בין להיות זה שמשקיע הכי הרבה בחינוך לבין להיות זה שמחר לא מקבל איזשהו אות קלון ממשרד הפנים על זה שהוא לא מנהל היטב את תפקידו.
יעקב אשר: בסופו של יום הדברים הללו שוחקים, וברור שראש עיר בסוף נותן את זה.
יעקב אשר: אבל אני חושב שהמדינה, הממשלה, משרד החינוך צריך לעדכן גם את ההוצאות האלה של הרשויות.
אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, יכול להיות שזה בגלל שהגעתי באיחור – אבל מה חדש בצו הזה לגבי - - -?
עמרם מצנע: אין חדש.
יעקב אשר: זו הבשורה הפחות טובה.
עמרם מצנע: האיחור לא מנע מזה שאין חדש.
אחמד טיבי: לא הפסדתי, אתה אומר.
יעקב אשר: אם היה חדש היית מרוויח, אולי.
אחמד טיבי: גם אתה.
עמרם מצנע: קיימנו את חובת ההתייעצות.
עמרם מצנע: אדוני שר החינוך, בוקר טוב.
יעקב אשר: לגבי עדכון המחירים, אפשר - - - ?
עמרם מצנע: זו החלטה של הממשלה.
יעקב אשר: יש היגיון?
עמרם מצנע: אין עדכון מחירים.
עמרם מצנע: אנחנו עוברים לנושא המרכזי ומקיימים הבוקר את המפגש, שהוא כבר מפגש מסורתי, עם הנהלת משרד החינוך, בראשות שר החינוך והמנכ"לית, כדי להציג בפנינו את היערכות משרד החינוך לפתיחת שנת הלימודים.
עמרם מצנע: אנחנו עומדים לפני תחילת שנת הלימודים תשע"ה.
עמרם מצנע: קודם כול, אני רוצה לציין, אדוני שר החינוך, נמצאים פה רבים מאנשי משרד החינוך ומהנהלת משרד החינוך, ששנת תשע"ד התאפיינה בשיתוף פעולה חיובי, פורה ותכליתי בין משרד החינוך לוועדה.
עמרם מצנע: יש לא מעט דברים שעלו על הפרק, קיבלו תשובה, קיבלו פתרון ואנחנו בדרך של התמודדות עם נושאים רבים ומגוונים, ואני מקווה שגם שנת תשע"ה תהיה כזו.
עמרם מצנע: המשך מבצע "צוק איתן" והעובדה שתושבי המדינה בכלל, אבל בעיקר בדרום - ואם מתמקדים יותר, אז יישובי עוטף עזה - נמצאים תחת איום רקטות ומחויבים במשטר מיוחד של פיקוד העורף, מחייב אותנו להניח – אני מקווה שההנחה הזו תתבדה - שפתיחת שנת הלימודים תהיה שונה ומוגבלת באם לא תהיה הסדרה עד המועד הזה.
עמרם מצנע: אני מקווה שנשמע ממשרד החינוך, ואני רואה פה את פיקוד העורף, בנושאים האלה.
עמרם מצנע: שנת הלימודים תשע"ה היא שנה של תחילת מימוש רפורמות, ועל כך נשמע בוודאי משר החינוך.
עמרם מצנע: דרך אגב, דיון בנושא פתיחת שנת הלימודים במוסדות האקדמאיים נקיים בנפרד, וגם שם יש לא מעט רפורמות ושינויים שקשורים קשר ישיר לשינויים והרפורמות בחינוך העל-יסודי והמשילות, שעדיין לא הגיעה אלינו, אבל בהחלט בשנה הבאה נעסוק בזה, גם בנושאים של המכינות הקדם-אקדמיות.
עמרם מצנע: נושאים רבים בהחלט עלו, נדבר עליהם כאשר נקיים את הישיבה.
עמרם מצנע: הייתי רוצה לשמוע מכם, שר החינוך, על קשיים צפויים לקראת פתיחת שנת הלימודים ודרכי ההיערכות אליהם, ואני מדבר מעבר להיערכות "צוק איתן", אלא באיומים על השבתות כאלה ואחרות ונושאים שעדיין לא הגיעו לפתרונם לקראת שנת הלימודים הקרובה.
עמרם מצנע: גם אנחנו, בוועדה, ואני מניח שנציגי הציבור שנמצאים כאן, מודעים לכך שאין שום דרך בעולם לפתור את כל הבעיות במחי יד אחת – לא בשנה אחת, לא בשנתיים.
עמרם מצנע: השאלה שאנחנו צריכים תמיד לתת עליה תשובה היא עד כמה אנחנו נמצאים בכיוון של שיפור, של התקדמות, של שינויים לטובה במערכות השונות.
עמרם מצנע: הצגת בפנינו לפני מספר שבועות את נושא הלימודים, החינוך ודרכי הוראה משמעותיים השונים.
עמרם מצנע: אנחנו מברכים על החתימה על ההסכם עם ארגון המורים העל-יסודיים ועם השלטון המקומי על הנושאים שעומדים על הפרק, ונשמח לשמוע מכם.
עמרם מצנע: ברשותך, נגביל את ההצגה שלכם עד 35–40 דקות, כדי לתת אחר כך אפשרות למשתתפים להתייחס.
שי פירון: בוקר טוב.
שי פירון: אם ככה, אקצר מאוד מאוד מאוד ואתן למנכ"לית לעשות הצגה מקצועית.
שי פירון: קודם כול אני להודות לך, חבר הכנסת עמרם מצנע, על היכולת שלנו לנהל את הדברים במהלך השנה האחרונה.
שי פירון: בשל לחץ הזמן, כי יש מיליון נושאים שעומדים על הפרק, אעשה את זה מאוד בקיצור ואני מניח שנפספס הרבה מאוד דברים, אבל זאת החלטתך ואני מכבד אותה.
שי פירון: אנחנו מתחילים את השנה באופן כזה שכדאי מאוד לעמוד על הדברים שאמרנו בשנה שעברה, איך אנחנו רוצים להתכונן לקראת השנה הבאה, ולבחון בצורה מאוד פשוטה ובהירה האם ההתחייבויות שעמדנו עליהן בהצגת התוכנית האסטרטגית במהלך החופשה הגדולה הקודמת התקיימו או לא.
שי פירון: זאת בעצם השאלה העמוקה שאותה אנחנו צריכים לבחון, ואציג את זה באופן הבא.
שי פירון: הגענו למסקנה שבמערכת החינוך הישראלית יש מצד אחד כוחות מרובים וטובים ומצד שני יש בה הרבה מאוד מוקדי חולשה או אתגרים שחייבים להתמודד אתם כדי להגיע לשיפור משמעותי במערכת החינוך הישראלית.
שי פירון: כשאני מדבר על מערכת החינוך הישראלית אני מדבר על שלושה מעגלים: המעגל הראשון הוא מעגל הפערים; המעגל השני הוא מעגל ההישגים – וזה מעגל שצריך לדבר עליו, אי אפשר להתחמק ממנו; והמעגל השלישי זה מעגל של כל מה שנכנס תחת הסוגיה של חינוך ערכי, של מחויבות לערכים, למידות מתוקנות, לאתוס לאומי ועוד כהנה וכהנה.
שי פירון: כל מה שאנחנו מנסים לעשות זה להתמודד עם שלושת הדברים הללו.
שי פירון: אני מודע לעובדה שבנוהג שבעולם עדיף לקחת נקודה אחת, להתעסק בה, להציג הישגים בה ולהראות הצלחה מסוימת כזאת או אחרת.
שי פירון: אפשר לקחת את אחד מהיעדים שהצגתי עכשיו - אפשר לקחת יעד של העלאת הישגים, אפשר לקחת יעד של חינוך ערכי.
שי פירון: בדרך כלל, בנוהג שבעולם, אנחנו לא נוהגים לקחת כמה וכמה יעדים במכה ולהציג אותם קדימה.
שי פירון: אני תופס את הדברים אחרת, משלושה טעמים.
שי פירון: הטעם הראשון הוא: חינוך זה גלגל שיניים; נגעת רק בהישגים ולא נגעת בערכים, נגעת רק בערכים ולא נגעת בצמצום פערים, לא עשית שום דבר.
שי פירון: הסיבה השניה היא משום שאני חושב שכל ילד הוא ילד רק פעם אחת, וכאשר אתה אומר: טוב, אטפל עכשיו רק בדבר מסוים – בשביל מאות אלפי הילדים שנמצאים עכשיו במערכת זו לא תשובה טובה.
שי פירון: הדבר השלישי, משום שאני חוזר כל הזמן על המשפט שחינוך זה לא פודינג, ושום דבר אמיתי בחינוך לא קורה מיד.
שי פירון: אין דבר אחד בחינוך שהוא לא תהליך ארוך טווח, וזו צריכה להיות אחת מהנחות היסוד של כל מה שאנחנו מדברים עליו.
שי פירון: אנחנו מדברים על תהליכים ארוכים.
שי פירון: אנחנו מדברים על משהו שהוא מנוגד לכאורה ל-DNA של המילה "קדנציה".
שי פירון: רוב הדברים שאנחנו מציגים, לא נראה את פירותיהם במהלך הקדנציה הראשונה.
שי פירון: לא נראה אותם משום שהם דברים ארוכי טווח, משום שהם נועדו לעשות שינוי אמיתי בשיח.
שי פירון: לכן מה שאנחנו רוצים להציג זה שאנחנו מתמודדים עם הרבה מאוד דברים שמערכת החינוך לא התמודדה אתם הרבה מאוד שנים או התמודדה אתם באופן חלקי או התמודדה אתם בצורה מסוימת, שמסיבות תרבותיות וחברתיות לא הוכיחו את עצמם וצריך לנסות לייצר איזשהו מבנה הוליסטי.
שי פירון: כדי שזה יצליח צריך לומר את הדברים הבאים.
שי פירון: דבר ראשון, צריך המון הקשבה והמון המון שיח.
שי פירון: אני חושב שמספר האנשים שאני פוגש ברמה האישית – כל אחד שלא פוגשים אותו חושב שלא פוגשים אף אחד, אבל ברמה המהותית אני יכול לומר שנפגשנו עם עשרות אלפי אנשים.
שי פירון: עשרות אלפי אנשים, אני לא מגזים.
שי פירון: מי שיודע מה אני עושה בערבים – מעגלים, מעגלים, מעגלים ממקום למקום לשיח על חינוך.
שי פירון: ומי שהיה במעגלים האלה יודע שהדבר שמאפיין אותן זאת העובדה שאני כמעט לא מדבר.
שי פירון: המטרה להגיע למקומות ולשמוע עוד ועוד ועוד אנשים ולנסות לראות איפה זה עומד.
שי פירון: דבר שני, מעבר להקשבה ולענווה, זאת ההבנה שבלי קואליציה זה לא יעבוד.
שי פירון: הזכרת, אדוני היושב-ראש, את ההסכם עם ארגון המורים.
שי פירון: אני רוצה לציין שני דברים: אחד, למדינת ישראל יש מורים נהדרים.
שי פירון: בסופו של דבר, השדרה המרכזית של עובדי החינוך בישראל היא שדרה מחויבת שממש מוסרת את הנפש, לפעמים בתנאים לא מיטביים, כדי להגיע להישגים מקסימליים.
שי פירון: חלק מהשיח לשיפור ולאיכות החינוך בישראל תלוי גם בשיח שלנו אודות המורים ואודות מעמדם.
שי פירון: ככל שנדבר יותר בשבחם של מורים, לא בדיבור לא נכון אלא בדיבור אמיתי, וככל שנדגיש את מרכזיותם ואת היותם כוכבי התרבות המרכזיים שלנו ואת היותם סוכני השינוי המרכזיים, הסיכוי להצליח הוא גדול יותר.
שי פירון: אני רוצה לומר שיש לנו שני הישגים.
שי פירון: האחד, הזכרת אותו והוא הישג חשוב מאוד, הוא הסכמה עם ארגון המורים, חתמנו על הסכם יחד עם השלטון המקומי.
שי פירון: אבל לא פחות חשוב מכך – בלי שאפרט עכשיו – הגענו להסכמות בין הסתדרות המורים לבין ארגון המורים.
שי פירון: נמצא את הזמן הראוי להציג את זה.
שי פירון: ימי המלחמה מונעים מאתנו להוציא דברים טרם זמנם, אבל יושבים פה נציגים של שני הארגונים - - -
עמרם מצנע: מגיעים לפרופורציות.
שי פירון: נפתח את השנה הבאה גם בהסכם עם ארגון המורים בכל מה שקשור לרפורמת "ישראל עולה כיתה", אבל גם בהסכמות, בהתאמות בין הארגונים השונים, שבבוא העת נציג אותם בצורה מפורטת, ויש בהם כדי לאפשר פתיחת שנת לימודים במערכת כולה, מגן הילדים ועד ההשכלה הגבוהה, מתוך תיאום מלא בין הארגונים השונים ומתוך פתח לתקופה חדשה שיש בה הרבה הרבה סיכוי.
שי פירון: אני לא נוהג להחמיא מן השפה ולחוץ, אבל אני לא יכול שלא להחמיא גם לרן וגם ליוסי על האחריות המאוד מאוד גדולה שהם גילו במהלך החודשים האחרונים.
שי פירון: התנהל שיח מאוד פתוח, מאוד אמיץ, שם את הכול על השולחן, אבל בסופו של דבר אני חושב שגם ברמת החינוך העל-יסודי מול ארגון המורים וגם ברמת כלל המערכת, כולל הרצף השש-שנתי של חטיבת ביניים וחטיבה עליונה, אנחנו מציגים מערכת חדשה, ונציג אותה בפרוטרוט.
שי פירון: אני מקווה מאוד שתהיה בה בשורה גדולה למערכת.
שי פירון: מה אנחנו רוצים לומר?
שי פירון: אנחנו רוצים לומר שהסיפור הוא בכלל לא מערכת החינוך, הסיפור הוא החברה הישראלית ובתוך החברה הישראלית קרו שני תהליכים מאוד מאוד מסוכנים.
שי פירון: התהליך האחד הוא העובדה שהחברה נכנסה למצב שבו מה שלא מדיד לא קיים.
שי פירון: כשמדברים על חינוך ובודקים חינוך כמו מאזן של חברת הייטק מגיעים לתוצאות בעייתיות מאוד, כי כשמודדים חינוך רק לפי פרמטר אחד, שהוא אחוז ההצלחה בבחינות בגרות כאלה ואחרות, ולא בודקים פרמטרים נוספים, כגון: שילוב, נשירה, מגויסות התגייסות לצרכים של החברה הישראלית ועוד שורה ארוכה של דברים, מייצרים חברה שהופכת את החינוך שלה למאזן בבורסה, למאזן של חברה.
שי פירון: זה נובע, בין היתר, גם מחוסר האמון שלנו בעצמנו, כמערכת חינוך, ההורים בנו, אנחנו בכולם, ואז המערכת משתמשת בבחינות הרבות ככלי לבריחה מעיסוק בשאלות המהות של מערכת החינוך.
שי פירון: אנחנו חושבים שהגיעה העת להחזיר את הלמידה והחינוך למערכת החינוך.
שי פירון: זו בעיה מאוד גדולה, כי בחברה שלנו התרגלנו לדבר על דברים מדידים, אז אם אגיד שאני רוצה לעלות בחמש נקודות – כולם יודעים מה אני אומר.
שי פירון: אם אני אגיד שאני רוצה שילמדו יותר; אם אגיד שאני רוצה סקרנות גדולה יותר; אם אגיד שאני רוצה מחויבות עמוקה יותר לשיח חינוכי; אם אגיד שאני רוצה שבבית-הספר תהיה אווירה מאפשרת; אם אני רוצה להגיד שאני רוצה שבבית-הספר תהיה אווירה נעימה והוליסטית; אם אגיד שאני רוצה שכל ילד ירגיש עטוף, מקשיבים לו והוא מוּכל; אם אגיד שאני רוצה לפתח אתוס ציוני כזה או אחר, אז נגיע למצב שיגידו: טוב, אבל תגיד משהו מדיד, כי זה לא בטבלה של האקסל שהתרגלנו לראות במקומון בסוף שנת הלימודים, אז למה בדיוק זה מתחבר?
שי פירון: לכן אנחנו מבינים שהשיח שאנחנו מדברים עליו הוא מצד אחד משהו שברמה הרומנטית כל אחד היה רוצה לראות, אבל כל אחד גם היה רוצה לראות תרגום מיידי לפעולות.
שי פירון: במהלך השנה האחרונה הדבר המרכזי שעשינו זה תרגום של החזון לשורה של פעולות שמביאה לידי ביטוי את העניין.
שי פירון: בעיה אחת זו התפיסה המדידה של המערכת.
שי פירון: הבעיה השניה זו העובדה שכחלק מתהליכים פוסט-מודרניים שעוברים על העולם בכלל ועל החברה הישראלית, שהיא חברה מרובת שבטים, בפרט הגענו למציאות שבה אין אמת ושום אמיתה לא מחייבת אף אחד, ואמת של קהילה מסוימת מאיימת על הקהילה השניה.
שי פירון: הניסיון הוא לבנות איזושהי שדרה מרכזית של מערכת החינוך הישראלית, שאומרת שני דברים: האחד, יש דברים שהם הבסיס, הם האתוס, הם הליבה של החברה הישראלית.
שי פירון: הדבר השני: יש לנו יכולת לשמוע גם אמירות אחרות.
שי פירון: היכולת לייצר מערכת שמצד אחד היא מאוד נחושה ומצד שני מאוד נינוחה; מצד אחד יודעת מה היא רוצה לומר ומצד שני מאפשרת לומר דברים מגוונים, שתי המטרות הללו - גם הגדרה מחודשת של עולם המדידה ומרכזיותו במערכת החינוך וגם היכולת לייצר ליבה לצד פלורליזם - עומדים במוקד של הרצון לשנות באופן דרמטי קודם כול את ההגדרה של מה הוא בית-ספר, מה הוא חינוך ואיך אנחנו רוצים שמדינת ישראל תיראה.
שי פירון: בתפקידי הקודם, ב"הכול חינוך", פגשתי את מי שהוביל את זה, מקינזי, והוא אמר שהתנאי שלו לעבוד אתי זה שלא אשתמש לעולם במשפט הבא; המשפט שהוא ביקש שלא אומר לעולם הוא: "בישראל זה אחרת".
שי פירון: אנחנו לא יכולים שלא לשאול את עצמנו למה יש כאן בין פי חמישה או פי עשרה יותר אירועי בחינה מאשר בכל מדינה אחרת.
שי פירון: אנחנו לא יכולים להתחמק מהשאלה הזאת, אנחנו חייבים לשאול את עצמנו למה זה קורה.
שי פירון: אני לא יכולים לשאול את עצמנו למה רמת הרגולציה פה שונה מרמת הרגולציה בכל מדינה אחרת; אנחנו לא יכולים לשאול את עצמנו למה רמת האמון של מערכת ההשכלה הגבוהה במערכת התיכונית שונה ממה שמקובל במדינות אחרות.
שי פירון: אין מדינה בעולם, למעט מדינה אחת – גם אדע להסביר למה – שתלמידיה צריכים לסיים 12 שנות לימוד, לעשות, נכון להיום, בין 25 ל-35 אירועי בחינה ואחרי שלוש שנים או ארבע שנים צבא ועוד שנת י"ג לספר להם שהם גם צריכים לבזבז עוד שנה ועוד כסף כדי לעשות גם בחינה פסיכומטרית.
שי פירון: אין מדינה כזאת בעולם.
שי פירון: אין מדינה כזאת, זה בדוק בכל קנה מידה אפשרי.
שי פירון: לכן, מה שאנחנו רוצים להציע עכשיו, בראש ובראשונה, זו תרבות אחרת למדינת ישראל, זה שיח אחר שאומר: פעם ראשונה יש לנו אמון במערכת החינוך, במובן העמוק של המילה.
שי פירון: אני מנהל שיחות ארוכות מאוד עם ראשי ההשכלה הגבוהה, ואחד הדברים המרכזיים שאנחנו רוצים לשנות אותם זה לדבר על רצף חינוכי.
שי פירון: לא עוד בתי-הספר הם חברת כוח האדם של ההשכלה הגבוהה – הם יגידו לנו מה הדרישות שהם רוצים מהעובד שיגיע אליהם – אלא צרף חינוכי עם אחריות הדדית, עם שיח הדדי, עם היכולת לייצר משהו כזה או אחר.
שי פירון: אשר על כן מיקדנו את עצמנו בשלושה מעגלים.
שי פירון: לא לפני שאומר: אי אפשר להספיק הכול, ויש עוד הרבה מאוד תחומים שלא נגענו בהם ויש עוד הרבה מאוד תחומים שנצטרך לעשות בהם עבודת עומק.
שי פירון: הם לא מעטים.
שי פירון: אבל בואו נאמר איך ארגנו את זה תחת שלוש כותרות.
שי פירון: הכותרת האחרת, כמו שאמרנו - למידה משמעותית.
שי פירון: למען הסר ספק, זה לא שלא היתה למידה משמעותית גם עכשיו וזה לא שאין מורים שעשו עבודת קודש גם עכשיו, וזה לא שאין הרבה בתי-ספר שהמציאו את עצמם והובילו - לא את ישראל, את העולם כולו בראייה לימודית יוצאת דופן.
שי פירון: זה לא המצב.
שי פירון: כשאני אומר "עוברים ללמידה משמעותית" אני מדבר עלי, על המשרד, על האפשור, על היכולת לתת כלים, על היכולת לראות בזה משהו שלא מתחרה בממסד אלא דווקא משרת את הממסד, ביכולת לתת לכל אחד ואחד לייצר מערכת שמביאה לידי ביטוי את מקומו.
שי פירון: אז קודם כול "ישראל עולה כיתה – עוברים ללמידה משמעותית" זה ערוץ אחד שמדבר על פדגוגיה.
שי פירון: צריך לומר שבישראל כבר הרבה שנים לא היתה רפורמה מקיפה בתחום הפדגוגי, של מה היא הוראה, מה הוא שיעור, מה היא בחינה, איך בוחנים, מה תחומי הלמידה.
שי פירון: על המשפט הזה אין ויכוח – שכבר שנים רבות לא היתה רפורמה פדגוגית רחבה בישראל.
שי פירון: היו רפורמות מבניות כאלה ואחרות, היו רפורמות תקצוב כאלה ואחרות, היו רפורמות רבות וחשובות, רפורמת החיטוב, שעדיין משום מה לא הושלמה, וכהנה וכהנה.
שי פירון: היו דברים כאלה בחינוך.
שי פירון: אבל רפורמה שאומרת: אנחנו במאה ה-21, יש אתגרים מאוד מאוד לא פשוטים שבית-הספר נאבק בהם.
שי פירון: ואני רוצה לומר אמירה שלא נוגעת למורים, היא נוגעת למשרד החינוך: אנחנו נמצאים ברגעים שבהם אנחנו צריכים להכריע אם רוצים שבית-הספר יהיה רלוונטי או לא רלוונטי; אנחנו נמצאים ברגעים שבהם אנחנו צריכים להכריע אם אנחנו רוצים שהמעשה החינוכי יהיה מעשה מעצב; אנחנו נמצאים ברגעים שבהם אנחנו צריכים להכריע האם אנחנו רוצים שמערכת החינוך תהיה משהו שמניף ומרים את מדינת ישראל לגבהים חדשים או לא.
שי פירון: אנחנו כל הזמן מתענגים על תוצאות של הדורות הקודמים, מזכירים לנו את חתני פרס נובל וכו'.
שי פירון: זה לא יציר המערכת הנוכחית.
שי פירון: יש לנו איזה מין פתרון כזה – חרדים וערבים.
שי פירון: אבל גם אם נזיז את החרדים והערבים החוצה מהמספרים ונשווה מצוינים למצוינים, בלי חרדים ובלי ערבים, אנחנו לא במקומות מספיק טובים.
שי פירון: זה לא נובע בגלל שהמורים לא טובים, זה נובע בגלל שאנחנו צריכים לעשות איזשהו שינוי בחשיבה ובתודעה מגן הילדים ועד התיכון והשאלה היא מה הן מטרות הלמידה, מה הן מטרות החינוך ואיך מובילים את הדברים קדימה.
שי פירון: חשבתי לתומי, ואני אומר לתומי באמת, שהתהליך צריך להיות הרבה יותר מהיר, ושגיתי בכך.
שי פירון: אני חושב שהתהליך הוא לא מהיר אבל הוא מותאם ליכולת התנועה של המערכת, משום שכשאנחנו מדברים על בעיות של אמון הן על כל המערכת ואך טבעי הוא שכל מנהל ומורה יגיד: ומי תוקע לידי שבעוד שנתיים ובעוד שלוש וכו'.
שי פירון: לכן הלכנו על מתווה שמדגיש קודם כול הפחתה דרמטית במספר אירועי הבחינה שילד נבחן, הן ביסודי במסגרת בחינות המיצ"ב – אנחנו עוברים לבחינה של פעם בשלוש שנים, בלי כל מיני תרגילים של פנימי, חצי פנימי, רבע פנימי, חיצוני.
שי פירון: פעם בשלוש שנים, נקודה, כמקובל ברוב המדינות המתוקנות בעולם.
שי פירון: בשאר הזמן, יש שנתיים כדי לבנות תוכנית אסטרטגית פנים בית-ספרית כדי לתקן או למקסם או לשפר את התוצאות שמצאנו.
שי פירון: במערכת העל-יסודית הולכים למהלך של סדר גודל של בין  10 ל-12 אירועי בחינה, מרוכזים בכיתות י"א-י"ב, מתוך מגמה קודם כול, בשלב הראשון, להקטין מסדר גודל של כ-20 אירועי בחינה לילדים שב-21 יחידות לימוד ועד בין 25 ל-35 לילדים שנמצאים בין 30 ל-40 יחידות לימוד.
שי פירון: זה מהלך דרמטי שמשנה באופן מהותי את המוקד של בית-הספר ומעביר אותו ממקום של אירועי בחינה חיצוניים – ואני מדגיש את המילה "חיצוניים" – למקום של למידה פנימית.
שי פירון: אני רוצה להבהיר - אני לא נגד מדידה, אבל גם את המדידה צריך להתאים ללמידה.
שי פירון: לעשות בחינה במתכונת שאנחנו רגילים עכשיו לא מתכתב עם צורכי המאה ה-21.
שי פירון: כתיבת עבודה – דרך מאוד נכונה, פרזנטציה, דיבייט, שיח, פרויקט גמר.
שי פירון: אני רוצה שלא יהיו אי-הבנות – המטרה היא לא להוריד את אירועי הבחינה אלא המטרה היא להעצים את בית-הספר, לתת לבית-הספר משקל גדול, לייצר מהלך שבו בית-הספר יוכל לתת לעצמו מקום נרחב, דרך אירועי מדידה שמותאמים לתפיסת ההוראה שלו ולייחודיות של המורים, מהגן דרך בית-הספר היסודי, שם באמת יש עולם של בחינות, והלאה.
שי פירון: אני חושב שמעולם לא היה – ואני גם מציע לבדוק את זה - פרסום רחב כל כך של כל החוזרים בכל צורה שהיא.
שי פירון: אני קודם כול רוצה להגיד בעוקצנות לעצמי: כשהייתי מנהל בית-ספר, כל רפורמה שרציתי לעשות ממני ומטה היה צריך לעשות מהר; כל רפורמה שרצו לעשות מעלי ואליי היה צריך לעשות באופן מדורג.
שי פירון: כל אדם בטוח שאת הרפורמה שהוא רוצה לעשות צריך לעשות מהר וחד ואת מה שרוצים לעשות עליו חייבים לעשות לאט לאט.
שי פירון: זה טבעי.
שי פירון: כיוון שאני רושם כל דבר, נפגשתי עם 890 בני-אדם לפני רפורמת "ישראל עולה כיתה".
שי פירון: הכול כתוב, הכל מסוכם.