GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב אשר: אין להם 30,000 דונם, שהם יכולים להוציא עכשיו עוד תוכניות בנייה ולקבל עוד אגרות בנייה וכו'.
יעקב אשר: מאיפה הם ייקחו?
יעקב אשר: אז מה קורה?
יעקב אשר: כאן יש שלוש סייעות, פה יש שתיים.
יעקב אשר: אני רוצה להגיד לכם עוד דבר, נקודה שאני התמודדתי אתה ומתמודדים אתה בוודאי בפריפריה, ואת ודאי מכירה את זה, המנכ"לית, שיש הרבה רשויות שלא מצליחות להשתמש בכספים שמקבלים משרד החינוך לצורך פרה רפואי ולצורך פסיכולוגים, כי יש תחרות.
יעקב אשר: אם אני איש מקצוע בתחום הזה, אני רוצה לעבוד ברמת-גן.
יעקב אשר: שם אני מקבל גם הטבות אחרות שעיר אחרת, שהיא ברמה סוציו אקונומית נמוכה יותר, לא יודעת לתת, שוב, בעלי המקצוע הטובים הולכים לרשויות החזקות והגדולות.
יעקב אשר: הם בוודאי לא ירוצו לפריפריה.
יעקב אשר: כשאתם מתקצבים שעות, גברתי מהאוצר, תחשבו על העניין הזה, שהשכר צריך להיות אחר במקומות מסוימים, אז אתם תעשו איזה שהוא איזון באנשים.
יעקב אשר: ואני מוכרח לומר עוד דבר אחד.
יעקב אשר: חולון זה לא תל-אביב ובת-ים זה לא חולון ומודיעין זה לא חולון גם כן.
יעקב אשר: כשמדברים על דיפרנציאליות, אם יעשו את זה נכון וחכם, זה לא יהיה במדרגה אחת או שתיים.
יעקב אשר: יהיו מספר מדרגות שיכול להיות שבחולון או ערים שהן איתנות, מאוזנות, אבל לא עשירות במצבורי טבע, אני קורא לזה מצבורי טבע – לתיירות ולמרכז עסקים ודברים מהסוג הזה, אין ספק שחולון, ההשתתפות שלה תהיה אחרת מאשר עיר אחרת.
יעקב אשר: הדבר האחרון שאני רוצה לומר.
יעקב אשר: לא יכול להיות שיהיו ילדים עם הזדמנויות וילדים שלא יהיה להם הזדמנויות וזה המצב היום במדינת ישראל, לא יעזור כלום.
יעקב אשר: שמענו את ששון איך הוא מספר על ילדים של קשב וריכוז שזה אחת הבעיות באמת הכי גדולות שגורמות גם בסופו של דבר לנשירה וכו', הוא מטפל בילדים שלו כי יש לו כסף.
יעקב אשר: הוא ראש עיר במרכז הארץ.
יעקב אשר: במקומות אחרים לא יעיזו לעשות את זה, לא מסוגלים לעשות את זה.
יעקב אשר: כי משרד הפנים ימנה להם חשב מלווה ובצדק, כי הוא הופך להיות גירעוני.
יעקב אשר: הדבר הזה צריך להיות בחוכמה, ביחד עם הרשויות המקומיות, בשולחן עגול, בהבנה חייבים לעשות את הדבר הזה.
יעקב אשר: אין צדק יותר צודק, מהעניין הזה של הדיפרנציאציה בחינוך.
יעקב אשר: ואגב, גם ברווחה לא רק בחינוך.
עמרם מצנע: המשרד היחידי שיש בו דיפרנציאציה ב- matching זה משרד הדתות.
<קריאה: אנחנו 75% והמדינה 25%.
עמרם מצנע: אבל ברשויות החלשות הפוך.
<איתן אטיה: התקצוב הבסיסי במשרד הרווחה הוא על-פי סוציו אקונומי של הרשות.
יעקב אשר: לא, אתה טועה.
עמרם מצנע: אתה אמנם מומחה ל- 15 הגדולות, אבל, בואו, יוני שטבון, בבקשה.
יוני שטבון: תודה רבה, אדוני היושב ראש, תודה למנכ"לית ולדיון החשוב הזה.
יוני שטבון: רק באמת חשוב לקיים דיון אחרי שיש לנו יותר פרטים כי הדיון עצמו נשאר עדיין אמורפי.
יוני שטבון: אבל כולם מסכימים שצריך דיפרנציאלי, היינו יכולים לדבר פה, אם היה פה תוכנית, יותר קל לדבר ואז לדון בפרטים.
יוני שטבון: אני רק רוצה בהקשר הזה שהמנכ"לית נמצאת פה גם לחדד נושא נוסף שעלה פה בין הראשי רשויות.
יוני שטבון: המושג דיפרנציאלי, כולם תומכים בו, גם בפורום ה- 15 אמר שהוא תומך בתפישה הדיפרנציאלית.
יוני שטבון: אבל גם מושג פריפריה ומוחלשות צריך לקבל את המימד הדיפרנציאלי שלו.
יוני שטבון: הרי לא ראי ירושלים כמו ירוחם.
יוני שטבון: הרי המשתנים שירושלים מתעסקת אתם בהקשר גם הכלל ארצי וגם הפנימי שלה, מול עיריית ירוחם, שגם היא צריכה תקצוב דיפרנציאלי, הוא שונה לחלוטין.
יוני שטבון: בגלל זה, לא שונה לחלוטין, יש פה משתנים שונים.
יוני שטבון: לדוגמה, בדיון סביב, שלא הובא פה, הוא מן הסתם יגיע, סעיף התקצוב הדיפרנציאלי צריך להיות בית ספרי או סביב הרשות או דיונים אחרים שקשורים למרכיבים ולקשיים השונים שהעיר מתמודדת אתם.
יוני שטבון: אני הייתי מבקש שלדיון הבא, מעבר, הצגת עקרונות בצורה כללית, גם להכניס עקרונות נוספים.
יוני שטבון: מה זה המושג דיפרנציאלי.
יוני שטבון: זאת אומרת, האם רק המדד הסוציו אקונומי הוא המדד שיוצר דיפרנציאציה או מדדים נוספים.
יוני שטבון: לתפישתי, חשוב שיהיו מדדים נוספים.
יוני שטבון: בני-ברק מתמודדת עם אתגרים נוספים בגלל אופי האוכלוסייה.
יוני שטבון: נתניה מתמודדת עם עלייה, שזה מדד נוסף שיש לו מדד סוציו אקונומי, אבל יש לו מדד גם מנטאלי.
יוני שטבון: מה עושה עלייה לעיר וצריך להשקיע בה משאבים נוספים כמו תקצוב ייחודי לשעות לעולים.
יוני שטבון: ירושלים מתמודדת עם בעיה אחרת של תזוזה דמוגרפית כזו או אחרת שראש העיר מתמודד אתה כל יום, השכם והערב.
יוני שטבון: אני הייתי שמח אם בדיון הבא, ...
יוני שטבון: כולנו מסכימים על דיפרנציאציה, השאלה היא מה האופי שלה ולרדת לקריטריונים יותר נמוכים שעליהם נעשה דיון יותר ממוקד.
מוחמד ברכה: אל תהיה בטוח שכולם רוצים דיפרנציאציה.
יוני שטבון: ככה זה נאמר פה.
עמרם מצנע: אני מבקש לתמצת.
<יצחק בוכובזה: בקצרה, בנקודות ולא אחזור על שום דבר שנאמר.
<יצחק בוכובזה: בין דיפרנציאציה לבין מי יממן ישנו פשוט חוק וזאת כדאי להיות מודעים לו.
<יצחק בוכובזה: סעיף 7 לחוק לימוד חובה, הנושא של מדינה מממנת חינוך זה לא נכון.
<יצחק בוכובזה: מי שמממן את החינוך זה המדינה והעיריות ומי שקובע כמה יממן כל גורם זה שר החינוך על-פי חוק לימוד חובה.
<יצחק בוכובזה: חוק לימוד חובה מחייב תלמיד ללמוד באזור מגוריו ולהיות מוגבל בכך ומחייב את שר החינוך להקצות לכל אזור בהתאם למצבו הכלכלי והדמוגרפי והסוציו אקונומי, זה סעיף 7 לחוק לימוד חובה, שמחייב את שר החינוך ושלצערי שר החינוך משתדל להתחמק ממנו כל השנים.
<יצחק בוכובזה: הכנסה עסקית היא לא הכנסה של העירייה נטו.
<יצחק בוכובזה: מדינת ישראל מתנדבת לאפשר לרשויות להכניס יד עמוקה לכיסים, יד לכיסים העמוקים של העסקים.
<יצחק בוכובזה: 30% עד 50% מכספי העסקים שנכנסים לעיריות שייכים למס הכנסה, לכן הם בעצם דרך מימון עקיפה של המדינה, לא בדרך של חסד אלא בדרך של חובה.
<יצחק בוכובזה: לכן, מוטי, מי שמשלם כל דבר כתוספת בעירייה.
<מוטי ששון: כשהיית ראש מועצה, לא דיברת ככה.
<יצחק בוכובזה: הייתי, תמיד דיברתי ככה, אני כבר 20 שנה נאבק בעד החלשים.
<מוטי ששון: יש לי שמיעה טובה, שמיעה טובה יש לי.
עמרם מצנע: לא, הזיכרון.
עמרם מצנע: הזיכרון.
<מוטי ששון: שמיעה טובה ואני גם זוכר את המשפטים שהוא אמר.
<יצחק בוכובזה: תן לי רק לומר.
<יצחק בוכובזה: סליחה.
<יצחק בוכובזה: עסקים מממנים את העיריות על חשבון המדינה, 30% עד 50%, כאיש עסקים ואתה יודע זאת, לפריבילגיה הזאת, כשישנה, שכדאי לעסק, העירייה לוקחת מהעסקים ישירות ולא מהמדינה כחסד, אז העיר משתתפת בדברים שהיא צריכה להשתתף ושר החינוך על-פי סעיף 7 לחוק לימוד חובה אמור לחייב את העיריות.
<יצחק בוכובזה: מי מקבל יותר חזק או חלש, יש טבלה של הכנסת, מרכז מחקר ומידע, כדאי לראות.
<יצחק בוכובזה: אני יכול לתת לכל אחד.
<יצחק בוכובזה: החזקים מקבלים יותר כסף מהחלשים, ממשרד החינוך לא מהעיריות! הטבלה, כל אחד שירצה, יכול לראות אותה אצלי.
<יצחק בוכובזה: לא התאפשר לי לחלק אותה הבוקר כי הגעתי מאוחר מדי.
<יצחק בוכובזה: למה מגיע לחלש כסף יותר?
<יצחק בוכובזה: לא בחסד, כי כאן ניסו להגיד, אנחנו ניקח מהם.
<יצחק בוכובזה: החלש מוגבל, החלש גר בפריפריה, הוא לא יכול לגור במקום אחר.
<יצחק בוכובזה: אם המדינה רוצה לתת לו שוויון הזדמנויות ושלא בעוד 20 שנה במוצאי יום העצמאות נראה את סלאח שבתי בשעה ארבע ואת השוטר אזולאי בשעה ארבע ובשעה שמונה נראה את המסדר של האצולה הישראלית שלא נמצאים בה אנשים מהפריפריה, גם בעוד 20 שנה וככה זה ימשיך להיות.
<יצחק בוכובזה: תסלחו לי, אלה דברים שימשיכו להיות אם לא נחלק את הכסף שווה ולא ניתן.
מסעוד גנאים: תחילה, אני מברך על הדיון ומברך על התוכנית של משרד החינוך לתקצוב דיפרנציאלי.
<קריאה: על הכוונה.
מסעוד גנאים: על הכוונה, זה מה שרציתי.
מסעוד גנאים: רק רציתי להגיד שהלוואי ולא רק הייתם משתפים אותנו בחשיבה, כי עד עכשיו אתם משתפים אותנו פה מה חושבים.
מסעוד גנאים: אנחנו מברכים על מה חושבים, על הכוונה.
מסעוד גנאים: אבל היינו רוצים לראות דברים זזים בשטח.
מסעוד גנאים: פרקטיקה.
מסעוד גנאים: מה אתם עושים?
מסעוד גנאים: משום שמערכת החינוך כידוע היא רוויה, מלאה בפערים וצריך לגשר על הפערים האלה.
מסעוד גנאים: צריך להתגבר.
מסעוד גנאים: אני חושב תוכנית התקצוב הדיפרנציאלית, היא אחת הדרכים העמוקות, החשובות מאוד, כדי לגשר על הפערים האלו.
מסעוד גנאים: מאחר והפערים הם בין חזקים ובין חלשים, בין ערבים ובין יהודים, והרשויות הערביות נמצאות בשלוש ומטה או שתיים ומטה אשכולות, רציתי מאוד לראות ראשי רשויות ערביים פה, כדי להתבטא וכדי להגיד מה יש להם בקשר למערכת החינוך, בקשר לצורך שלהם בתוכנית הזו.
מסעוד גנאים: שניים.
מסעוד גנאים: אני חושב שמערכת החינוך צריכה להיות דוגמה.
מסעוד גנאים: דוגמה לשוויון.
מסעוד גנאים: וכדי להיות דוגמה לשוויון – היא צריכה החלטה אמיצה, משרד החינוך, האוצר והממשלה, שכן הם רוצים לעשות סל אחד לכל תלמיד בישראל, בלי הבדל בין ערבי ויהודי, משום שהמצב היום, שיש הבדל בשעות, ביני ובין תלמיד ערבי, בין תלמיד יהודי.
מסעוד גנאים: בסוף אני אומר שחינוך בסוף הוא דבר שאמור להיות מנוף לשינוי.
מסעוד גנאים: הוא אמור להיות, דרך החינוך אני לא אמור להיות סטאטי במקום שלי.
מסעוד גנאים: דרך החינוך, אני חייב או אני אמור לעבור ממקום זה למקום אחר.
מסעוד גנאים: הכוונה – גבוה יותר.
מסעוד גנאים: במצב הנוכחי, מערכת החינוך מקבעת את הפערים ואת הסטאטיות וכל אחד נשאר איפה שהוא.
מסעוד גנאים: אז אני מקווה שבאמת נראה שמערכת החינוך תהיה דוגמה לשוויון ומנוף לשינוי.
ג'מאל זחאלקה: הדיון הזה נערך בכנסת מספר רב של שנים, את דעותיה של גב' היימן אני מכיר כבר שמעתי אותה שלוש פעמים אומרת אותם דברים, זה לא אומר שהיא מדקלמת, אלא אומר שהמצב לא משתנה ושהבעיות נשארו כפי שהיו.
ג'מאל זחאלקה: אחרת היא היתה מדברת אחרת.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לגשת לנושא הזה במלוא הרצינות, במלוא כובד הראש והתוכניות מוכנות והעניין ברור.
ג'מאל זחאלקה: אם אני אקח רק להדגים את גודל הבעיה מעבר למסך, זה השקיפות האמיתית, מעבר למסך של ראשי עיריות ושל סל לתלמיד, ניקח פסיכולוגים.
ג'מאל זחאלקה: כמה מתקצבת המדינה, המדינה, לא הרשות.
ג'מאל זחאלקה: פסיכולוגים ברעננה וכמה היא מתקצבת פסיכולוגים בג'יסר א-זרקא, כאשר הפערים זה סוציו אקונומי 2 וזה סוציו אקונומי לא יודע, שבע או שמונה.
ג'מאל זחאלקה: למה לתקצב תלמיד בנושא הזה, ברעננה, פי עשר מג'יסר א-זרקא.
ג'מאל זחאלקה: זה צדק?
ג'מאל זחאלקה: למה זה נעשה ככה?
ג'מאל זחאלקה: בגלל שהמדינה מממנת 65% משכרו של הפסיכולוג והעירייה 35%, רעננה יכולה לשלם, ג'יסר א-זרקא לא יכולה לשלם, אין פסיכולוגים בג'יסר א-זרקא ומלא פסיכולוגים בזה.
ג'מאל זחאלקה: זה העניין ואת זה צריך לפתור.
ג'מאל זחאלקה: זה לא כסף של הרשויות, זה כסף שהמדינה משלמת.
ג'מאל זחאלקה: היא יכולה לחלק אותו באופן דיפרנציאלי.
ג'מאל זחאלקה: השוויון הוא מפלה.
ג'מאל זחאלקה: אין לך דבר שעושה אפליה יותר מהשוויון בנושא הזה.
ג'מאל זחאלקה: אם אתה צריך לשלם אותו כסף, אותה משכורת, לאותו פסיכולוג שעובד בג'יסר א-זרקא או בירוחם, אם אתם רוצים להגיד, או בכל מקום אחר, אני חושב שהגיע הזמן להיכנס לעובי הקורה.
ג'מאל זחאלקה: הפיתרון נמצא.
ג'מאל זחאלקה: אלה לא דברים בעלמא, אלה לא דברים, ישנה הצעת חוק מסודרת במשרד האוצר שעמלו עליה שנים רבות והיא, איך אומרים, עושה, מתקנת עוול.
ג'מאל זחאלקה: צריך לקחת אותה, מר מצנע, חבר הכנסת מצנע, לקחת את הצעת החוק הזאת שמדברת על תקצוב דיפרנציאלי של המימון הממשלתי, שלא יעשו לנו דמגוגיה פה ראשי רשויות.
ג'מאל זחאלקה: שהם, כי בארנונה שלי אני צריך לממן.
ג'מאל זחאלקה: אל תממן מהארנונה שלך.
ג'מאל זחאלקה: אתה, בגלל שיש לך, אתה תקבל פחות ממי שאין לו ואז אני חושב יהיה קצת יותר צודק.
<מוטי ששון: תיתן פרס לאיפה שלא גובים ארנונה?
<מוטי ששון: ואז אתה נותן את זה - - -
ג'מאל זחאלקה: זה, אתה יודע, אתה מדבר עכשיו, זה אתה מדבר, הדברים שלך גובלים בהסתה.
<מוטי ששון: תבדוק את אחוז הגבייה שלכם.
<מוטי ששון: תבדוק ותראה כמה.
ניר ברקת: הוא 90%.
ניר ברקת: ו- 600 מיליון שקל, 600 מיליון שקל המדינה, תקשיב, 600 מיליון שקל, פוטרים, המדינה פוטרת את תושבי ירושלים.
ג'מאל זחאלקה: אני מציע להחליף את זווית הראייה של הדיון.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו בוועדת החינוך, אני עובד בוועדה הזאת שנים רבות, את מכירה אותי.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו קבענו עיקרון בזמנו וסוכם שאנחנו, הדבר שמעניין אותנו זה התלמיד.
ג'מאל זחאלקה: טובת התלמיד.
ג'מאל זחאלקה: מעבר למסכים של הבירוקרטיה וגביית ארנונה וזה, אני מסתכל על התלמיד.
ג'מאל זחאלקה: בואו נסתכל על העניין מזווית ראייתו של התלמיד ושם, אם נעשה ככה, אנחנו נגיע למשכורות נכונות.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, אני רוצה את התלמיד.
ג'מאל זחאלקה: עזוב אותי רשות מקומית, עזוב אותי זה, עזוב אותי הכל.
ג'מאל זחאלקה: האם אני רוצה לדאוג שהתלמיד יקבל מה שמגיע לו בהתאם לתנאיו.
ג'מאל זחאלקה: לא שוויון שהוא שוויון עיוור ושוויון מפלה, אלא שוויון אמיתי.
ג'מאל זחאלקה: ישנה הצעת חוק, גב' היימן מכירה אותה, מחלקת פנים, משרד האוצר, אפשר מחר אפילו להכניס אותה לכנסת.
עמרם מצנע: כן, מאז התחלפו שלושה ראשי אוצר.
עמרם מצנע: אריק קפלן, בבקשה.
<אריק קפלן: אני אשתדל לעשות את זה בקצרה.
<אריק קפלן: ירושלמי, ראש העיר שלי הגיע להיות ראש עיר בגלל שהיה איכפת לו מחינוך ואין לי ספק שלו היה לו הרבה יותר כסף בעיר ולא היה צריך לטפל ברווחה ובדברים אחרים, שלשמחתי חולון לא צריכה, אז הוא היה יכול לתת יותר לרשות שלנו, מאשר אתה יכול ואי-אפשר להתעלם מהרכב האוכלוסייה של ערים מסוימות כמו שלמשל ירושלים, שאני גר בה, וקצת מנסים להתעלם מזה וזה חבל כי אני משוכנע שלא היית רוצה שיהיה לך הרכב אוכלוסייה כמו שיש לנו בעיר, שהוא הרבה יותר קשה להתמודד אתו.
אסף זמיר: לפני עשר שנים אף אחד לא דיבר ככה על חולון, אתם מדברים על חולון כאילו זה כפר שמריהו.
<אריק קפלן: סליחה, מעבר לזה, תראה, אני גדלתי בערד ולהגיד לך שלהביא עסקים לערד זה לא כמו להביא למרכז הארץ והפקקים בכניסה לתל-אביב, שאנשים באים לעבוד, לא בדיוק כמו הפקקים בכניסה לירושלים ואני בעצמי נוסע לתל-אביב לעבוד.
<אריק קפלן: זאת אומרת, מה לעשות?
<אריק קפלן: זו המציאות שאנחנו חיים בה.
<אריק קפלן: זה דבר ראשון.
<אריק קפלן: דבר שני, שוויון הזדמנויות לא אומר למנוע מאחרים.
<אריק קפלן: אני מקבל.
<אריק קפלן: זה לתת לאלה שלמטה להגיע למעלה עוד יותר.
<אריק קפלן: לא לעצור תקרת זכוכית את מי שיכול לרוץ עוד יותר.
<אריק קפלן: השמיים הם הגבול אצל החזקים, אין לי בעיה עם זה.
<אריק קפלן: אבל תנו גם לחלשים לרוץ למעלה.
<אריק קפלן: ודבר נוסף, אני באמת משתדל בקיצור, משרד החינוך נותן עוד הרבה מאוד כספים בדרכים אחרות.
<אריק קפלן: בנות שירות לאומי, מורות חיילות, גרעינים תורניים, סחלב, קרן קריב, יוחא בחטיבות ביניים אגף שחר, כל הדברים האלה – אני לא יודע מה הקריטריונים שלהם, אני לא יודע איך זה מחולק.
<אריק קפלן: בדרך-כלל בתי-ספר חזקים יותר מקבלים את הדברים האלה, לא בתי-הספר החלשים ומדובר על עשרות אם לא מאות מיליונים שזולגים ככה לבתי-ספר מסוימים.
<אריק קפלן: אם פה תעשו גם כן את החלוקה הנכונה יותר, אני מאמין שבמקומות חלשים יותר, יהיה קל להתעסק.
<אריק קפלן: ודבר אחרון שיחסיות המקורות הנוספים בכלל בממשלה הולכת קודם כל לממלכתי דתי, אחרי זה לממלכתי הייעודי ובסוף הממלכתי הערבי וגם את זה צריך לתקן.
יצחק כהן: החרדים לא קיימים.
<אריק קפלן: אני פחות מכיר.
<אריק קפלן: אני אומר מבחינת ה,
עמרם מצנע: הוא לא מנה אתכם.
יצחק כהן: לא סופרים אותם בכלל.
עמרם מצנע: אריק תסיים, תודה.
<אריק קפלן: זה מה שאני רוצה לומר.
עמרם מצנע: חבר הכנסת כהן.
עמרם מצנע: אחרי חבר הכנסת כהן תסכם המנכ"לית ואני אסכם ובזה זה נגמר.
<רויטל לן כהן: והילדים עם הצרכים המיוחדים יישארו בחוץ.
עמרם מצנע: ורויטל הפעם לא תדבר.
עמרם מצנע: רויטל הפעם לא תדבר.
עמרם מצנע: בבקשה, גם זמן הוא משאב.
עמרם מצנע: רויטל, לא יעזור לך, אני אוציא אותך החוצה.
<רויטל לן כהן: אתה יכול להוציא אותי.
<רויטל לן כהן: והילדים שלי יישארו שמונה שנים - - -
עמרם מצנע: תצאי החוצה.
<רויטל לן כהן: תמשיכו לדבר על סגירת פערים ותקפחו את הילדים עם הצרכים המיוחדים עוד יותר - - -
עמרם מצנע: בבקשה החוצה.
עמרם מצנע: רק לידיעת אלה שלא מכירים את רויטל, אין דיון שהיא לא משתתפת, אין דיון שהיא לא מדברת ומפריעה לנו באופן קבוע.
יצחק כהן: תודה אדוני היושב ראש.
יצחק כהן: אני, קל לי לדבר אתך כי אתה היית גם ראש עיריית חיפה וגם ראש עיריית ירוחם, ואתה מכיר את הדברים מכל הזוויות.
יצחק כהן: ניר, אני אתך, תן לי לדבר.
יעקב אשר: סגן שר האוצר מדבר, חברים.
יצחק כהן: לומר לציבור, אדוני היושב ראש, החוק הזה כבר עבר, עבר.
יצחק כהן: חוק התקצוב הזה עבר.
יצחק כהן: כשאני הייתי שר הדתות, העברתי את החוק הזה, החוק הזה כבר קיים ונושם ובועט ועובד מצוין.
יצחק כהן: אז, הצהרת מכוון היתה שההמשך יהיה ויושב פה אטיה, היום זה דתות, ממשיך לרווחה וחינוך.
יצחק כהן: אז החוק הזה קיים, הקריטריונים קיימים והוא עובד מצוין.
עמרם מצנע: רק בדתות.
יצחק כהן: צריך להמשיך הלאה.
יצחק כהן: צריך להמשיך את זה הלאה.
יצחק כהן: אני אגיד לך למה, אחי.
יצחק כהן: מכיוון שלא הרי ירוחם כהרי חולון.
יצחק כהן: ואבא עשיר שיש לו עשרה ילדים, ייתן לעניים יותר ולעשירים פחות.
יצחק כהן: זה חוק הטבע, אין מה לעשות.
<מוטי ששון: אבל למה אתה חושב שאני עשיר?
<מוטי ששון: אני בסך-הכל - - -
יצחק כהן: אני לא חושב שום דבר.
יצחק כהן: מה שצריך לעשות, אדוני היושב ראש, לקחת את החוק הקיים שהוא עובד ולאמץ אותו, להרחיב אותו לחינוך ורווחה.
<מוטי ששון: אני בעד.
עמרם מצנע: דרך אגב, עיקר הדיונים שאני עושה, זה פשוט ליישם חוקים קיימים.
עמרם מצנע: אני אמרתי פעם – בואו נעשה שמיטה, לא נחוקק חוקים שנתיים ורק נקיים את החוקים הקיימים.
אסף זמיר: יכולים להתחיל מה- 32 ילדים בכיתה.
עמרם מצנע: יש הרבה, זה לא רק זה.
<מיכל כהן: אני חושבת, כפי שפתחתי בהתחלה, אנחנו לגמרי מחויבים לנושא של הדיפרנציאליות.
<מיכל כהן: אנחנו לא באנו עם כל התורה כולה כי עדיין לא סיימנו את העבודה וזה לא היה אחראי מבחינתנו להציע.
<מיכל כהן: כפי שנאמר, גם בתקציבי משרד החינוך שלכאורה נראה לכולם ששם אין בעיה, אז גם בשיטת התקצוב בתוך המשרד, יש הרבה מה לתקן וברגע שאנחנו נפרסם גם את נתוני השקיפות וגם את הדרך בה אנחנו נטפל, אז אנחנו נראה שלאורך שנים, שלאורך שנים, אולי היו החלטות, אולי היו ועדות, אבל לאורך שנים, מה שאנחנו היום רואים, התקצוב הוא לא על-פי הדיפרנציאלי, כפי שצריך להיות וגם היום אנחנו נראה במשהו, 90%, כביכול לא מדברים על ה- 90%, אבל 90% מתקציבי החינוך נמצאים בתקציב השעות.
<מיכל כהן: ובתקציב השעות אנחנו צריכים להתחיל ולעשות את העבודה וגם שם יש הרבה מה לתקן ולכן, עוד רגע לפני שאנחנו מגיעים למקום של הרשויות, וכפי שאמר אולי רמז אסף, אנחנו לא מתכוונים להוריד כדי להוסיף.
<מיכל כהן: אנחנו מתכוונים לייצר בסיס אמיתי שנראה לנו, כאנשי מקצוע, שהוא ראוי ונכון ועליו לעשות דיפרנציאלי.
<מיכל כהן: ברור שהדיפרנציאלי ייתן יותר, ייתן יותר למי שזקוק וזו כל המהות.
<מיכל כהן: מאוד פשוט.
<מיכל כהן: ואני רוצה לומר שמה לעשות, אבל בשנה וקצת שאנחנו נמצאים, אנחנו מטפלים כפי שאמרתי בהתחלה, גם בתשלומי הורים.
<מיכל כהן: אז אפשר לראות את הצעד שאומר – הגדלתם תל"נ, אבל צריך לראות גם את הצד שאומר – יצרתם limit שאי-אפשר לגבות מעליו ובאה קבוצה כמו שאמרתי בהתחלה ואומרת – אבל אנחנו רוצים להשקיע, יש לנו יותר.
<מיכל כהן: אז אנחנו אומרים – מדינת ישראל קובעת מהו סטנדרט חינוך.
<מיכל כהן: גם לעשירים וגם לחלשים יותר ולכן אנחנו נכנסים במקום שרשות לא יכולה לתת ואנחנו ניכנס במקום שרשות, ואני מאוד מסכימה עם מה שנאמר, זה לא רק בתקציבי השעות, גם בסיפור ה- matching.
<מיכל כהן: בעצם, לאורך שנים, ברגע שיצרו גם תוכניות תוספתיות ב- matching וכשאומרים רשות תוסיף מתקציבה ורשות לא יכולה להוסיף מתקציבה, באופן מאוד ברור, ה- matching התחיל מאשכול ארבע וחמש, כי בעצם לא יכלו לשלם באשכולות אחד, שתיים ושלוש.
<מיכל כהן: וגם פה צריכה להיעשות עבודה.
<מיכל כהן: עבודה צריכה להיעשות בשלושת המקורות – גם מקור השעות, גם מקור העזר, וגם מקור התוכניות התוספתיות וגם בכל המקורות הללו, הדיפרנציאליות צריכה להיראות והיא צריכה להיות מיושמת ואני מקווה שבשנת הלימודים הבאה היא תתחיל להיות מיושמת לפחות בחלק מן המקורות.
<מיכל כהן: הדרך עוד ארוכה, אבל אני חושבת שההסכמה של כולם שאנחנו מחויבים גם לאלה שאין להם, תיבחן ביום שצריך ליישם.
<מיכל כהן: למדתי כבר מתוכניות אחרות במשרד החינוך שכולם יודעים ורוצים לשנות את החינוך, עד שזה מגיע אליהם.
<מיכל כהן: עשינו את זה בבגרויות, כולם אמרו – חייבים לשנות את הבגרויות, חייבים לתת מקום יותר ללמידה, אבל כשהתחלנו ואמרנו מה, כולם קמו – תעשו שם.
<מיכל כהן: אותו דבר אני ככה קצת חוששת שבמקום הזה שאנחנו באים ואומרים באומץ, גם בתשלומי הורים וגם בצפיפות כיתות וגם בנושא הדיפרנציאלי, צריך לשנות.
<מיכל כהן: זה לא תקין.
<מיכל כהן: אנחנו נתחיל לשנות.
<מיכל כהן: אני מקווה שגם אלה שלכאורה, לכאורה, עתידים לקבל פחות אבל ייראו את הצורך של לתת לאחרים יותר כי בסוף זו המשימה של מדינת ישראל.
<מיכל כהן: אם רוצים להעלות את החינוך, אי-אפשר להעלות לא רק מגזר אחד ולא רק מקום אחד, כולנו צריכים לתת יותר.
<מיכל כהן: אני חושבת שהמדינה צריכה לתת יותר במקום שאין רשות.
יצחק כהן: שוויוניות זה גם חרדים?
<מיכל כהן: שוויוניות מדברת על כלל המערכת.
<מיכל כהן: אבל רגע, כן, יש למדינת ישראל, בהתאם לעומק הציבוריות, וזה בסדר שבן-אדם יחליט, זה בסדר שבן-אדם יחליט, אני לא רוצה להיכנס לזה, אני רק רוצה לומר על זה ובזה אני אסיים, אני רוצה לומר שגם כערך יש מה לחזק בציבוריות ולהיות ציבורי זה לקחת גם את סטנדרט השירות שאנחנו נותנים.
עמרם מצנע: אני רוצה מספר מילים לסיום.
עמרם מצנע: אני לא אחזור על כל הדברים שנאמרו.
עמרם מצנע: תראו, כולם מסכימים שהמציאות היום היא בלתי נסבלת והעובדה שאין שוויון הזדמנויות ויש פערים גדולים מאוד בין חלקי האוכלוסייה במדינת ישראל בתחום החינוך, זה דבר בלתי נסבל.
עמרם מצנע: אני גם יודע, מניסיוני, אני חושב שגם על זה אין ויכוח, שאין כמו פלטפורמה לסגור פערים בתוך החברה.
עמרם מצנע: לאורך זמן, כמובן.
עמרם מצנע: זה דבר ראשון.
עמרם מצנע: דבר שני, גם כולם מסכימים לתקציב דיפרנציאלי.
עמרם מצנע: כמו שאמרה מיכל, עד שזה מגיע לפתח הדלת.
עמרם מצנע: וכולם גם עושים תקציב דיפרנציאלי, במקומות שבהם הם אחראים עליהם.
עמרם מצנע: בין אם זה בין צפון תל-אביב לדרום תל-אביב, בין אם זה בעיר התחתית בחיפה לכרמל, עושים.
עמרם מצנע: כי אתה מבין את אחריותך בסופו של דבר, להביא את כולם למכנה משותף בסוף תקופת הלימודים.
עמרם מצנע: ולכן כולם מבינים, אבל המלחמה והמאבק הזה לגיטימי לחלוטין, זה ה-לשמור את מה שיש לי.
עמרם מצנע: שלא ייתנו לי אבל שגם לא ייקחו לי.
עמרם מצנע: אבל זה בלתי אפשרי ובאמת חוקים חוקקו וקמו משרדי אוצר ומשרדי חינוך ועשו תיקונים פה ועשו תיקונים שם.
עמרם מצנע: העובדה היא שבמציאות היום, החברה הישראלית כולה משלמת מחירים חברתיים בלתי נסבלים, ואתם יודעים מה?
עמרם מצנע: אמרתי את זה, מחירים כלכליים בלתי נסבלים.
עמרם מצנע: ולכן חייבים לטפל בזה והוועדה בראשותי שמה את זה כנושא מרכזי, מכינונה לפני כמעט שנה וחצי ואנחנו נמשיך לטפל ולעקוב וללוות ולראות שאכן דברים ייושמו.
עמרם מצנע: פה חלק מחברי הכנסת דיברו על הצורך בקריטריונים, לא רק סוציו אקונומי, לא רק מעמד טיפוח.
עמרם מצנע: תראו, אנחנו יכולים עכשיו ארבע חמש שנים להתעסק רק עם קריטריונים וכל אחד הלא בקריטריונים עושה לעצמו מייד את החישוב מה זה אומר לגביו וכאלה דיונים לא נגמרים.
עמרם מצנע: כמו אגב סדרי עדיפויות במדינה, באיזה יישוב מקבלים עדיפות, באיזה יישוב לא מקבלים.
עמרם מצנע: זה עניין פוליטי מסובך ומורכב.
עמרם מצנע: ולכן אני לא מציע לחפש קריטריונים.
עמרם מצנע: יש מספיק קריטריונים ואפשר על-פי הקריטריונים האלה להתקדם ולעשות קדימה.
עמרם מצנע: אני כן מבקש ממשרד החינוך - - -
משולם נהרי: יש קריטריונים, רק צריך לשנות את היחס ביניהם.
עמרם מצנע: אני מבקש ממשרד החינוך, יש בידכם את הכלי באמת של ה- matching.
עמרם מצנע: אנחנו בשבוע הבא, ב- 22 לחודש, נאשר את הצו שאתם מכינים, גם של תשלומי הורים וגם של השתתפות הרשויות המקומיות.
עמרם מצנע: אפשר שם לעשות מייד תיקונים ולהראות ולהצביע על שינוי מגמה.
עמרם מצנע: ואני חושב שמה שסיפר לנו חבר הכנסת זחאלקה, זה כל-כך נכון.
עמרם מצנע: העובדה היא שיש רשויות רבות בדרג אחד, שניים ושלוש, שלא מסוגלים גם לממן את ה- matching וכתוצאה מכך, השירות הבסיסי, החובה, נמנע בכלל מאותן רשויות.
עמרם מצנע: וזה נכון לפסיכולוגים, זה נכון כמובן למקומות אחרים.
עמרם מצנע: שקיפות, אני רוצה לומר לכם, מי שייקח היום את ספר התקציב, אדם מן היישוב, שייקח את ספר התקציב של משרד החינוך, אי-אפשר, למה מהיישוב?
עמרם מצנע: אנשים מנוסים, אי-אפשר להבין שום דבר ממנו ולגזור באמת הבנה בסיסית וכאשר באמת משרד החינוך, שעובד עכשיו על יתר שקיפות, יראה לנו בשקיפות, אנחנו נגלה שהפערים עוד יותר גדולים ממה שאנחנו יודעים.
עמרם מצנע: כי זאת המציאות.
עמרם מצנע: אני יודע שמשרד החינוך גם ביקש לא לקיים היום את הדיון ולדחות אותו במספר שבועות, כי יש עכשיו עבודה מאוד אינטנסיבית בהסכמה עם משרד האוצר על כסף תוספתי והשאלה והדיון הפנימי הוא איך באמת לחלק אותו בצורה המיטבית.
עמרם מצנע: אני עמדתי על כך שנקיים את הדיון, כי אני חושב שחשוב לשמוע ולהשמיע, ואנחנו גברתי המנכ"לית, נקיים דיון נוסף, בהקדם, כאשר אתם תהיו מוכנים עם העבודה, כדי באמת לשמוע את המסקנות, להעיר את ההערות שלנו, ולהמשיך ולפעול בדברים הנוספים.
עמרם מצנע: כולם מדברים על סל לתלמיד.
עמרם מצנע: תראו, בפועל זה קיים.
עמרם מצנע: זה רק צריך לאסוף את הנתונים מהגורמים השונים ומהטבלאות השונות, כדי לבחון באמת מה עומד מול כל תלמיד.
עמרם מצנע: הסלים אצלנו הם לא שווים.
עמרם מצנע: יש סל באמת בחינוך הממלכתי, יש סל בחינוך הממלכתי דתי, יש סל בחינוך המיוחד, יש סל, כן, אבל הוא שווה, דרך אגב, הוא די שווה ברוב המקומות.
עמרם מצנע: יש סל בחינוך הערבי, יש סלים שונים ואת זה צריך כמובן להסדיר.
עמרם מצנע: יש שני חוקים, אני דיברתי על חוק הכל חינוך, ואנחנו באמת ננסה לקדם אותו כי הוא נותן מעמד חוקי לדברים שעליהם אנחנו מדברים.
עמרם מצנע: והחוק הנוסף הוא באמת תשלומי הורים באמצעות הביטוח הלאומי.
עמרם מצנע: לשמחתי, יש היום נכונות במשרד החינוך ואני גם מזהה נכונות לדון בזה, אני מדבר ככה בזהירות, גם במשרד האוצר, לדון כדי לתת פיתרון יותר נכון ואני מקווה מאוד, אין כנסת, דרך אגב, שהחוק הזה לא עלה, אני מקווה מאוד שאנחנו נצליח כן לקדם את זה.
עמרם מצנע: לפי דעתי, זה יעשה הרבה יותר צדק, יקל מאוד על תהליך הגבייה ויאפשר פרוגרסיביות אמיתית וייתן לממשלה גם מנוף כל פעם שהיא רוצה להוסיף משהו, לפעול באמצעות המנגנון הזה.
עמרם מצנע: תודה רבה לכל מי שהשתתף ולצערי, מי שרצה לדבר ולא הצליח, בפעם הבאה.
עמרם מצנע: נפתח את הדיון באיחולים לחיילי צה"ל שיחזרו לשלום הביתה.
עמרם מצנע: הייתה לנו יממה קצת יותר שקטה כשמשווים אותה לימים הקודמים לכך.
עמרם מצנע: אנחנו שמחים על כך.
עמרם מצנע: נאחל לפצועים החלמה מהירה, ונשתתף בצער המשפחות השכולות.
עמרם מצנע: את הדיון הזה יזמו במשותף אנשי "הכיכר המרכזית" ואגודת הסטודנטים וגם פניות ישירות אלי ולוועדה.
עמרם מצנע: בהתראה מאוד קצרה החלטנו לקיים את הדיון כי מי שלא יודע הכנסת היום מסיימת את כינוס הקיץ ויוצאת לפגרה.
עמרם מצנע: לא שאי אפשר לעשות דיונים גם בפגרה, אבל מבחינת העבודה המסודרת והמאורגנת היום הוא יום הסיום.
עמרם מצנע: אולי זה סמלי שהדיון האחרון שהוועדה בראשותי מקיימת זה בנושא הזה של השכלה גבוהה, סטודנטים, מילואים, צבא.
עמרם מצנע: אני מקווה שפתיחת כינוס החורף תהיה במציאות אחרת.
עמרם מצנע: רבים מהסטודנטים נמצאים במילואים.
עמרם מצנע: לא רק סטודנטים שנמצאים במילואים חווים את החוויה של הצורך בהתאמה של מערכת הלימודים והבחינות, אלא יש גם בנות זוג ובני זוג – ראיתי גם מילואימניקיות – שהיעדרו של אחד מבני הזוג מטיל עליהם את כל העומס ואת כל העבודה, וזה בתקופת חופשה כשגם הילדים נמצאים בחופשה בבית או בדרום שבכלל נמצאים במרחב מוגן כמעט כל הזמן או קרוב למרחב מוגן.
עמרם מצנע: בקיצור, נדמה לי שכל מערך ההשכלה הגבוהה, וכמובן תכניות הבחינות והלימודים כמו כל שאר החיים החברתיים והכלכליים במדינת ישראל נפגעו בצורה כזאת או אחרת.