GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון אוחיון: אתה תדאג לחיילים המשוחררים.
שמעון אוחיון: יש משרד החינוך, יש ות"ת, יש מל"ג, שהם ישברו את הראש.
שמעון אוחיון: אתה תדאג שהמכינות, בשביל החיילים המשוחררים של, יצאו לדרך.
<אייל דולב: אני רק רוצה לוודא שהכסף, שהתוספת תקציב שאנחנו נותנים, הולכת לטובת הדברים שציינו קודם, של העלאת הרמה, מניעת הנשירה ודברים כאלה.
<אייל דולב: זה רק החשש שלנו.
<אייל דולב: שאנחנו, אני בטוח שנטפל בו וזה יהיה בסדר.
שמעון אוחיון: שהכסף שלך יתפזר.
<אייל דולב: התוספת של הכסף תלך לטובת הדברים האלה.
עמרם מצנע: מיכל אבן, בבקשה.
<יורם רז: סליחה, היושב ראש, אולי תיתן לגופים קודם ואחר כך לפרטניים?
<יורם רז: שמי יורם רז, אני מנכ"ל המכללה האקדמית עמק יזרעאל וכרגע פה כנציג גברעם שעסק בעניין הזה בארבע חמש השנים האחרונות.
<יורם רז: אל"ף, אני רוצה לומר שאני ממש מופתע לטובה מהליך העבודה של היושב ראש.
<יורם רז: אנחנו לפני שלוש שנים היינו במצב די נואש, שבו ההחלטות התקבלו אבל לא התבצעו.
<יורם רז: חשבנו שהמגרש היחידי שנותר לנו הוא באמת ועדת החינוך, אבל גם לה לא נתנו יותר מדי הרבה קרדיט, כי אנחנו רגילים שמתקיימים דיונים כאלה גנרל-דבטה, אבל בסופו של דבר לא מתבצעים דברים ופה הופתענו ממש לטובה שנעשתה עבודה והתקיימו פגישות והתקיימו החלטות.
<יורם רז: אפילו הזימון לפגישה הזאת הפתיע אותנו לטובה, כי לא ידענו על כל הפגישות שמתקיימות והנה יש פה סיכום שעל פניו נראה בהחלט סיכום שאנחנו יכולים לחיות אתו, כי המגמה שלנו והחלטת הוועדה, אותה ועדת ירום אריאב, היתה להעביר את המכינות לוות"ת.
<יורם רז: ברור לחלוטין שתוך כדי התנועה הזאת, קורים כל מיני דברים וישנם כל מיני גורמים וישנם כל מיני גופים וגם ישנו שינוי.
<יורם רז: רמז עליו אייל ממשרד הביטחון.
<יורם רז: כמות החרדים והערבים שהוות"ת ומדינת ישראל בכלל משקיעה בהם הרבה מאוד, מספרם במכינות ילך ויגדל.
<יורם רז: זה ברור לחלוטין שאם רוצים שערבים וחרדים ילמדו לימודים אקדמיים, הם חייבים לעבור דרך שערי המכינות, מסיבות ברורות.
<יורם רז: אז היו שנים שהערבים לא הגיעו בגלל שזה היה רק השלמה של בגרות והם התביישו לעשות בגרות בבית ספרם יחד עם אחיהם או שכניהם, היום ברגע שישנן מכינות אלטרנטיביות, אלטרנטיביות זו מילה לא טובה, אבל מכינות נוספות, עם אפשרויות נוספות, הם באים בכמויות מאוד גדולות וזה מאוד מבורך.
<יורם רז: הוות"ת, דרך אגב, מתקצב היום כמעט את כולם, כי הם על רקע סוציו אקונומי.
<מגי קורן: גם משרד החינוך מתקצב.
<יורם רז: וגם משרד החינוך.
<יורם רז: אז זו הרמיזה שהכסף הצבוע של משרד החינוך, אכן יישאר, סליחה, של משרד הביטחון, יישאר לטובת החיילים המשוחררים, כי זה החוק שנחקק כאן.
<יורם רז: לסיכום, אנחנו רק מבקשים, כמו שנעשה בעבר, להיות שותפים מבחינה זאת שאנחנו יכולים לעזור.
<יורם רז: נצבר אצלנו הרבה מאוד ידע, הרבה מאוד ניסיון, רגולציה זה דבר חשוב, אבל היא יושבת בירושלים.
<יורם רז: אנחנו מכירים את הדברים שקורים בשטח ואני מצפה ואני גם בטוח שזה יקרה, שגם יהיו לנו אולי נציגים כאלו ואחרים בישיבות מסוימות או גם נוזמן כמומחים, כפי שהיינו מוזמנים לישיבות האחרות.
<יורם רז: תודה רבה.
עמרם מצנע: זוהר, בבקשה.
<זוהר אביטן: כיושב ראש ועד מנהלי המכינות, אז אני רוצה להודות לך, יושב ראש הוועדה, בשמי ובשם ועד מנהלי המכינות, על שאפשרת פריצת דרך שנראתה כמעט בלתי אפשרית.
<זוהר אביטן: במהלך הדברים וגם הבוקר, אנחנו שומעים אינפורמציות לא מדויקות, למשל, זה לא נכון שהנשירה במכינות גדולה.
<זוהר אביטן: הנשירה המדווחת לגורמים היא תוצאה של עיוותים במערכת המחשוב, המגדירה תלמידים שסיימו, סיימו לימודים, כתלמידים נושרים.
<זוהר אביטן: הנשירה במהלך השנים נמצאת במצב סביר, על-פי הנתונים העולמיים, גם הנתונים הישראליים.
<זוהר אביטן: ולכן, נתוניה של חברת מרמנת, בהקשר הזה - - -
שמעון אוחיון: סליחה שאני מפריע לך.
שמעון אוחיון: אולי בנתונים לא כלולים כל מיני קבוצות ספוראדיות, שאוניברסיטאות לקחו ופתחו מעין מכינות.
שמעון אוחיון: ושם הנשירה גבוהה.
<זוהר אביטן: לא לא לא.
שמעון אוחיון: שם הנשירה גבוהה מאוד.
שמעון אוחיון: לא מה שנעשה במסגרת המכינה הקדם אקדמית, לא מה שנעשה, לא, אבל אלה הן מכינות.
שמעון אוחיון: ייתכן מאוד שזה מצטרף לסטטיסטיקה, זה אני מפחד.
<זוהר אביטן: אני שולט רק בנתונים שקשורים למכינות המוגדרות מכינות ברישומי הקרן, משרד החינוך, ות"ת.
שמעון אוחיון: אתה מכחיש את גובה הנשירה.
<זוהר אביטן: לא, אני יודע את מקורה.
<זוהר אביטן: מקורה בעיוותים במערכת מחשוב שלא יכולה להגדיר תלמיד שסיים לימודים, כסיים לימודים, אלא כנשר.
<זוהר אביטן: וזה מין אבסורד מחשובי שמשליך על הרבה מאוד דברים.
<זוהר אביטן: אני לא אכנס, מגי, לאי-הנחת ממערכת המחשוב.
<זוהר אביטן: מערכת המחשוב גורמת גם בתקשור וגם בתהליכי קבלת ההחלטות, דיברנו על זה הרבה פעמים.
<מגי קורן: רבות, ונפגשנו.
<זוהר אביטן: אני לא אכנס לעניין הזה.
<זוהר אביטן: אני שמח שגדי אמר שמתכוונים להיכנס לטיפול יסודי בנושא מערך המחשוב.
<זוהר אביטן: אבל לגופו של עניין, אני מאוד מברך על ההחלטה, אני מצטרף לדבריו של יורם רז להגיד שחלק גדול מהעבודה של המעבר, נעשתה.
<זוהר אביטן: למשל, האוניברסיטאות ישבו שנה שלמה, מעל שנה, כדי לבנות תוכנית לימודים אחידה למכינות.
<זוהר אביטן: הם היו על סף סיום.
<זוהר אביטן: העיכובים שיבשו את התהליך.
<זוהר אביטן: ור"מ, ועד ראשי המכללות, נשיאי ראשי המכללות, אישרו ב- 2005 את תוכנית ההכרה ההדדית.
<זוהר אביטן: כלומר, כל המהלכים נעשו.
<זוהר אביטן: אני מצטער על העיכוב הזה.
<זוהר אביטן: אני רוצה להביע את צערי שהעיכוב הזה גרם וכדאי שאנשים ידעו את זה, מאחורי המספרים והכספים עומדים אנשים בני אדם, והעיכוב הזה גרם לאובדן שאני אמנה רק קטעים ממנו.
<זוהר אביטן: עלות הפעלת חברה חיצונית מסחרית לא נחוצה, הוא שווה ערך ל- 200 תלמידים בשנה.
<זוהר אביטן: כל הטיפול, כל הטיפול ביוצאי אתיופיה, התמוטט.
<זוהר אביטן: ולכן, כשאומרים הנגשה, צריך להבין.
<זוהר אביטן: אמרתי את זה בישיבה הקודמת ואני חוזר ואומר את זה, נכון להיום יש 2000 צעירים יוצאי אתיופיה, שאין מי שיאגד אותם ויכוון אותם כמו שהיה עד לפני שלוש שנים.
<זוהר אביטן: לפני שלוש שנים היתה מערכת שטיפלה בהם.
<זוהר אביטן: כאן, בבניין הזה, ישבה ועדה של משרד ראש הממשלה יחד עם ועדות נוספות, וקיבלו החלטות, אפשר לקרוא אותן, ניסים ונפלאות.
<זוהר אביטן: שום דבר מהם לא יצא, הצעירים מסתובבים ברחובות ואנחנו פרועים וכואבים את הנזק.
<זוהר אביטן: אני חושב שהמהלך שבסופו של דבר התאפשר הודות להתערבותו של יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת עמרם מצנע, הסתבר כנכון מראשיתו.
<זוהר אביטן: הוא יביא לפריצת דרך מהותית ולו רק משום העובדה שברוב המכינות היום, רוב התוכניות הן תוכניות ייחודיות ולא תוכניות של משרד החינוך, שמיועדות לתלמידי תיכון לבגרות.
<זוהר אביטן: וכל השנים זה הקשה עלינו והשנה במיוחד זה הקשה עלינו, כי משרד החינוך, כמו שאתם מבינים ואני מקבל את זה, על-פי דבריו של שושני, מטפל בילדים עד גיל 18.
<זוהר אביטן: מה שקרה השנה, הוכיח שאנחנו בכלל לא נספרים, 13,500 חיילים משוחררים, לא נספרים על-ידי משרד החינוך.
<זוהר אביטן: האגף לבחינות.
<זוהר אביטן: אני, יש לי רק בקשה אחת – מי שנכווה ברותחין, נזהר בצוננים.
<זוהר אביטן: אני מבקש ממך, כבוד יושב ראש הוועדה, בשם חבריי, מנהלי המכינות ובשם ועד מנהלי המכינות, לעקוב אחר ביצוע התהליך הזה.
<זוהר אביטן: לעקוב מקרוב.
<זוהר אביטן: נאמרו דברים, הוזכר חודש אוקטובר כתחילת תהליך המעבר, בבקשה תעקוב אחרי זה.
<זוהר אביטן: תודה.
עמרם מצנע: שמוליק, בבקשה.
<שמואל הר נוי: אני לא אחזור על דברי קודמיי, אני רק מברך את יושב ראש הוועדה שבתהליך של אולי חודשיים ואפילו פחות מזה - - -
עמרם מצנע: בזה תפסיקו לברך את יושב ראש הוועדה.
עמרם מצנע: כל מי שרצה.
<שמואל הר נוי: היינו במצוקה אמיתית והדברים באו לידי סיכום וברוח הזו אנחנו נמשיך.
<שמואל הר נוי: אין כל ספק שיש פה צעד מאוד משמעותי להנגשת ההשכלה הגבוהה לאוכלוסיות פריפריאליות גיאוגרפית וחברתית.
<שמואל הר נוי: תודה.
עמרם מצנע: כן, עכשיו מיכל אבן.
<מיכל אבן: עניין אחד, בקצרה.
שמעון אוחיון: מאיפה הגברת?
עמרם מצנע: הסגל הזוטר באוניברסיטת חיפה.
<מיכל אבן: נכון.
<מיכל אבן: נקודה אחת קטנה, אנחנו מבינים גם מדו"ח אריאב וגם מדיונים שהתקיימו אחר-כך, שיש כוונה לתת דגש בין השאר על איכות ההוראה, על הרמה במכינות.
עמרם מצנע: לא בין השאר, הנקודה המרכזית.
<מיכל אבן: כן.
<מיכל אבן: אחת הנקודות המרכזיות ושייקבעו תנאי סף גם למורים שמלמדים שם.
<מיכל אבן: למשל, הוזכר הנושא של בעלי תואר שני וגם שהמורים במכינות יהיו סגל אקדמי.
עמרם מצנע: דרך אגב, חשוב לציין שאחת הנקודות המשמעותיות זה שעוד נישה די גדולה של מה שאנחנו קוראים עובדי קבלן, תפסיק להתקיים.
<מיכל אבן: זאת המשאלה שלנו.
שמעון אוחיון: תודה רבה, עמרם.
עמרם מצנע: זה יקרה.
שמעון אוחיון: אני אומר תודה רבה.
עמרם מצנע: לא, זה, זה עוד.
עמרם מצנע: תראה, עובדי קבלן זה לא מספיק סיסמאות, בואו נפסיק את זה.
עמרם מצנע: צריך לראות נישה-נישה, לפרק אותה וזה אחד מהדברים שאני ראיתי בהם לפחות חשיבות גדולה מאוד.
<מיכל אבן: ביקשת שלא נודה לך יותר, אבל אני חייבת להגיד תודה שניסחת בדיוק את הנקודה.
<מיכל אבן: אז זה העניין שמבחינתנו חשוב לשים לב, במיוחד כשהולכת להיות אולי היררכיה של יישום ההמלצות של הוועדה, שזה לא יידחק לשוליים.
<מיכל אבן: אצלנו, למשל, באוניברסיטת חיפה, מכיוון שהמכינה מייצרת איזה שהיא תחתית של צורת העסקה שהיא אפילו נמוכה יותר מסגל זוטר וממורים מן החוץ, מי היה מאמין שיכול להיות יותר נמוך?
<מיכל אבן: אז מנוצל לפעמים כדי להעביר מורים מהסגל הזוטר אל המכינה.
<מיכל אבן: למשל, עכשיו לאחרונה, מדובר על סגירת החוג לשפות זרות, כדי שהחוג הזה ימשיך להתקיים במכינה.
<מיכל אבן: אני לא יודעת אם אקדמית זה אפילו אפשרי, אבל המוטיבציה היא להעביר את המורים מהעסקה של עמיתי הוראה ומורים מן החוץ, להעסקה במכינה, שהיא פשוט לפי שעות עבודה בפועל.
שמעון אוחיון: שעתי.
<מיכל אבן: זהו, תודה רבה.
עמרם מצנע: אסתר סרוק.
<אסתר סרוק: אני רוצה לחזק את הנקודה של קודמתי.
<אסתר סרוק: אני אסתר סרוק, אני יושב ראש הסגל הזוטר באוניברסיטה העברית ואני חושבת שאני גם מדברת בשם כמה מהאוניברסיטאות בארץ.
<אסתר סרוק: אנחנו נמצאים באיזה שהיא שעת כושר מאוד משמעותית ואם נעשה שינוי ואם נעשה שינוי מבחינת המיקום ומבחינת הארגון וההנגשה ומדברים על טובתם של הסטודנטים וטובתם של החיילים המשוחררים, אז באמת החשיבה כרגע, על איכות ההוראה, על סגל המורים, על השיבוץ הנכון של סגל המורים, יכול להיות באמת אחד המפתחות להצלחה.
<אסתר סרוק: אנחנו צריכים סגל מורים שיכול לגשת אל התלמידים, שיכול להשקיע בהם, שיש לו את המיומנויות, את הרצון, את היכולת ואני חושבת שמכיוון שזה יעבור לוות"ת ומכיוון שזה יימצא, חלק מהן תימצאנה בתוך האוניברסיטאות, מן הראוי שסגל אקדמי, כפי שמלמד בתוכניות אחרות, יהיה גם זה שיסייע ויעביר אותם אל עבר האקדמיה.
<אסתר סרוק: הבעיה היא שאנחנו עדים לכך ששוב, מצוקות כספיות, כל מיני הסברים כאלו ואחרים, גורמים לכך שהמכינות נקראות תוכנית לא אקדמית ואם זה לא אקדמי אז יכולים ללמד כל מיני, כל מיני מורים.
<אסתר סרוק: אם היה מדובר שמלמדים סגל של מורים מוכשרים לבגרויות מתיכון והרגולאטור היה נותן את דעתו על כך, אז זה חלק מחשיבה וזה לא נובע רק מצרכים כספיים.
<אסתר סרוק: המציאות, גם בירושלים, גם בתל-אביב, תדבר גם באר-שבע, חיפה ואחרים, גם בבר-אילן, אנחנו מדברים על כך שמגיעים מורים או נשכרים מורים הכי זולים שאפשר למצוא.
<אסתר סרוק: פעם חשבנו שמדובר רק במורים מן החוץ, אנחנו מוצאים את עצמנו עם סטודנטים, עם סטודנטים לתואר ראשון, באמת כל מיני תופעות שהן לא ראויות ואני באמת קוראת לכל השותפים שזה באמת מעמד חגיגי, בין יתר הדברים, לתת מקום מאוד נכבד לחשיבה, לחישוב הכספי, לעגן את מעמד המורים, להחליט על רמה מסוימת של המורים, כדי שמלכתחילה נמנע את התקלות במהלך הדרך ואנחנו עדים להרבה תקלות.
<אסתר סרוק: אז אנא מכם, ראו את ה, והיו עיניכם רואות את מוריכם, אז בבקשה, תנו את המקום הראוי לכוח ההוראה.
עמרם מצנע: תודה אסתר.
עמרם מצנע: ענת, בבקשה.
<ענת לובזנס: אני מזכ"ל ארגון הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת בן גוריון.
<ענת לובזנס: אני רוצה להצטרף לדברים שמיכל ואסתר אמרו.
<ענת לובזנס: אצלנו אפשר כבר לראות את זה.
<ענת לובזנס: הרבה מאוד תוכניות עוברות, או עברו לאותה הוראה לא אקדמית, נפתחו התוכניות חלופה לפסיכומטרי, שגם שם מצב המורים לצערי לא רק גרוע מצד תנאי העסקתם, אלא גם מבחינת רמת ההוראה.
<ענת לובזנס: הדיווחים מהשטח הם מאוד לא נעימים, מורים, סטודנטים שבשנה שנייה מלמדים, שנה שנייה לתואר ראשון, מלמדים באותן חלופות, במכינות.
<ענת לובזנס: סגלי הוראה ותיקים מרגישים שנוגסים במשכורותיהם, כדי לתת משכורות למי שאפשר להעסיק בתנאים זולים יותר.
<ענת לובזנס: אני חושבת שבאמת הסדרת מעמד המורים חשוב גם להסדרת מעמד אותן רמות הוראה.
<ענת לובזנס: אנחנו רואים שאנשים שהיו במכינות מצליחים להגיע להישגים, אני חושבת שהתפקיד של המכינות ברור לכולם, כמה הוא חשוב וכמה באמת הוא מנגיש וצריך להסתכל על זה מכל הפנים של אותו תפקוד של המוסד המאוד חשוב הזה, שנקרא מכינות קדם אקדמיות.
עמרם מצנע: צחי מלגרום מהדסה.
<צחי מילגרום: אני סגן נשיא מכללת הדסה, אני מייצג כאן קודם כל את דברם.
<צחי מילגרום: אני חושב שהדבר שנאמר פה בסוף זה דבר שבאמת מחייב הרבה חשיבה.
<צחי מילגרום: אני יכול לומר שלפחות במכללות הציבוריות המתוקצבות, שמקיימות מכינות, המצב הוא לא כזה.
<צחי מילגרום: אני מאוד מצטער לשמוע, אני לא ידעתי שזה מצב באוניברסיטאות וזה בהחלט יחייב, אני מתאר לעצמי עכשיו שהדברים האלה נשמעו, זה יחייב את המל"ג והוות"ת לשים לב לעניין הזה.
<ליליאנה קמינר: למרות שתעריפי הקרן הם יותר גבוהים באוניברסיטאות.
<צחי מילגרום: סליחה.
<צחי מילגרום: אני יכול לומר לפחות לגבי המכינות ששייכות למכללות הציבוריות מתוקצבות ומה שגם זוהר הזכיר קודם.
<צחי מילגרום: גברעם לקח על עצמו כבר לפני מספר שנים, להתייחס לרמה האקדמית של המכינות הייעודיות במכללות, כאשר מי שלוקח על עצמו את האחריות לרמה האקדמית, אלה הם נשיאי המכללות.
<צחי מילגרום: כלומר, מי שחותם ואומר – אני לוקח עלי אחריות אקדמית על הרמה האקדמית של המכינה הייעודית במכללה המתוקצבת שלי, זה נשיא המכללה ומי שמכיר הכרה הדדית בחתימה הזאת שאני עושה מכללה, זה המכללות האחרות, המתוקצבות.
<צחי מילגרום: זה ההסכם שעשינו בינינו ובזה אנחנו עומדים.
<צחי מילגרום: האוניברסיטאות, לפחות חלקן, אפילו לא מכירות האחת במכינה של השנייה, עכשיו אני מתחיל להבין למה ואני חושב שבאמת זה דבר שבהחלט אם הוא לא יתקיים, כלומר, אם הנושא הזה של הכרה הדדית, שכמו שאמרתי, במכללות המתוקצבות הוא כבר קיים, במכללות המתוקצבות הוא כבר קיים אבל שיצטרכו באמת להסתכל גם מה קורה במקומות אחרים ובאמת לקחת את האחריות האקדמית על זה, אז באמת אנחנו נמשיך לדאוג לרמה האקדמית של הבוגרים של המכינות שלנו, של מכללות גברעם, אבל בהחלט עלול להיות שאי-אפשר יהיה לקבל באותה רמה את הבוגרים של המכינות האחרות וזה מן הסתם אחד הדברים החשובים שמל"ג ו-ות"ת ייקחו על עצמם, ברמה העקרונית.
<צחי מילגרום: היו על זה ישיבות, אני יודע שהיתה ועדה של המל"ג שדיברה בנושא הזה, אני מקווה מאוד שזה יהיה אחד הדברים הראשונים שיתייחסו אליו, לא רק ברמה התקציבית, אלא גם ברמה של האיכות האקדמית.
עמרם מצנע: חנה, בבקשה.
<חנה לגסה: שלום.
<חנה לגסה: אני חנה מהאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.
<חנה לגסה: בעבר המכינות היו באחריות של האגודה לקידום החינוך ובאותה תקופה באמת היה שגשוג של המשתתפים מבני הקהילה במכינות והיה הנגשה להשכלה הגבוהה היתה יותר גבוהה.
<חנה לגסה: מאז שזה עבר למרמנת, יש בכלל, הכל התפרק בעצם, וההנגשה להשכלה גבוהה וגם למכינות בכלל, של יוצאי אתיופיה, הוא מאוד מאוד נמוך, כמו שהאדון ציין ואני ממש מקווה שעכשיו שזה עובר למל"ג ולוות"ת, הדברים ישתנו ובאמת תהיה אפשרות ליוצאי אתיופיה להגיע יותר להשכלה גבוהה ובכלל הקטע הזה של כמו שיש תוכניות מיוחדות לערבים ולחרדים, לוות"ת, אני גם מקווה, ולמל"ג, כמו שגם יהיה לכם איזה שהן תוכניות מיוחדות עבור יוצאי אתיופיה וההנגשה שלהם להשכלה גבוהה תהיה טובה יותר.
<חנה לגסה: זהו.
עמרם מצנע: מישהו עוד רוצה לדבר, שלא נרשם?
<ענת לובזנס: אני יכולה רק להגיד עוד דבר אחד.
<ענת לובזנס: השיקול שהרבה פעמים אנחנו שומעים זה שמסביב למכינות הן לא עומדות בתקציב, הן גירעוניות.
<ענת לובזנס: אני חושבת שאי-אפשר לשים פה ריבוע מסביב למכינה ולהגיד שהיא לא עומדת בתקציבים ושהיא גירעונית.
<ענת לובזנס: אנחנו יודעים שהתוצאות שלה והסטודנטים שיוצאים משם, הם באים ומחזירים את אותה תועלת אחר-כך, כשהם יוצאים והם מונגשים להשכלה גבוהה והם משתתפים בכוח העבודה ומגיעים למקומות חשובים.
<ענת לובזנס: ומאוד חשוב לי שלא יגידו – מכינות הן גירעוניות, אז צריך להפסיק עם זה.
<ענת לובזנס: אנחנו יודעים, לא שמים ריבוע מסביב לאף פרופסור ומסביב לאף חוקר ומסביב לאף אחד, אצלנו זה נאמר באוניברסיטאות, אי-אפשר לשים ריבוע מסביב לאיזה שהוא מוסד שהוא חלק ממערכת גדולה ולהגיד – הוא לא עומד בתקציב.
<ענת לובזנס: וחשוב לי שזה ייאמר פה כי אני יודעת שאנחנו נשמע את זה חזרה אחר כך כשאנחנו נדבר אתם על אופן ההעסקה.
עמרם מצנע: רוצה עוד משהו?
<מגי קורן: כן, הייתי רוצה להתייחס, אם אפשר.
<מגי קורן: אני מאוד מצטערת, זוהר, שאתה בחרת לחזור על דברים שלדעתי לא היו רלוונטיים לדיון ולקלקל.
<זוהר אביטן: בואי נדון כאן כולם.
<מגי קורן: רגע, אז אני רוצה לומר.
<זוהר אביטן: בואי נביא את הנתונים.
<זוהר אביטן: בסדר?
עמרם מצנע: רגע, זוהר.
<מגי קורן: אז אני אתן לך גם את הנתונים, שנייה.
עמרם מצנע: לשמוע דברים אחרים זה לטובתנו.
<מגי קורן: אני מצטערת שבחרת את זה, כי אנחנו עובדים בשיתוף פעולה ואתה יודע את זה ואנחנו עושים כמיטב יכולתנו במציאות המורכבת.
<מגי קורן: הנתונים שאתה נתת וגם הנושא של עולי אתיופיה, הוא אינו מדויק.
<מגי קורן: היום, היום יש כ- 1,000 לומדים.
<חנה לגסה: האחוז יוצאי אתיופיה בהשכלה גבוהה, נמו מאוד.
<מגי קורן: סליחה, כמנהלת האגף לחינוך מבוגרים אני יכולה לומר לך שאנחנו משקיעים במסגרות רבות לעולי אתיופיה, שגם מובילים את בני העדה להנגשה להשכלה גבוהה.
<מגי קורן: במסגרת המכרז, יש רכז מיוחד לעולי אתיופיה ויש כאלף - - -
<זוהר אביטן: הוא לא עובד כבר שנתיים.
<זוהר אביטן: מגי, הוא לא עובד כבר שנתיים.
<זוהר אביטן: אף מוסד לא ראה אותו.
עמרם מצנע: אני חושב, מגי, זה מיותר.
עמרם מצנע: אנחנו בתחילת דרך מתחדשת.
<מגי קורן: אז זהו, אני רוצה להזמין אתכם.
עמרם מצנע: מגי, אין ספק, יש פה מישהו מהאוצר?
עמרם מצנע: בואי, בואי, תתקרבי.
עמרם מצנע: אני פשוט רוצה שתקשיבי ותביאי לידיעת החשבות, אני מניח שאת לא מהחשבות.
עמרם מצנע: בואי, שבי על ידינו.
עמרם מצנע: מיכל, נכון?
עמרם מצנע: פשוט, העיסוק בנושא הזה, מאז שהתוודעתי אליו, נתן לי נקודות זווית ראייה על הרבה מאוד דברים.
עמרם מצנע: אחד מהם, זה המכרזים לגופים פדגוגיים במשרד החינוך, שאני נלחם נגד זה כל הזמן.
שמעון אוחיון: מרמנת הוא גוף פדגוגי?
עמרם מצנע: לא, ההפך.
שמעון אוחיון: אז בגלל זה, אני לא רוצה שתקרא לו גוף פדגוגי.
שמעון אוחיון: בכוונה, לא לקרוא לו גוף פדגוגי.
עמרם מצנע: אני אמרתי להפעלת ... פדגוגיות.
עמרם מצנע: אולי לא התבטאתי מספיק טוב, אבל נדמה לי שכולם הבינו אותי.
עמרם מצנע: והסיפור הזה, של המכללות הקדם אקדמיות, זה דוגמה.
עמרם מצנע: יש לנו עוד הרבה דוגמאות שעולות פה על השולחן הזה, בחודש האחרון, בחודשים האחרונים ותעדכני אותם שם בחשבות, כי אני לא הולך להרפות מהמאבק נגד הדבר הזה.
<מגי קורן: אז רק משפט שאני פשוט לא, אני אומרת שיש רגע חגיגי ומיוחד שכולנו רצינו שהוא יתרחש, כל אחד מהסיבות שלו ובואו לא, לא נעלה את הדברים האלה, כדי להעכיר את האווירה, ונמשיך את העבודה בשיתוף פעולה ובלי האשמות.
<מגי קורן: באמת, אני מבקשת שזה יעלה למקום אחר.
<מגי קורן: ולכן אני לא רוצה לחזור על הדברים.
עמרם מצנע: גדי?
<גדי פרנק: אז אל"ף, אני כן דבר ראשון רוצה להצטרף לדברים של מגי.
<גדי פרנק: אני חושב שזו שעת רצון ולכל אחד פה מהגופים אני חושב, לפחות בשנתיים-שלוש האחרונות, יש הרבה מתחים אולי הגופים האחרים גם ברמת המוסדות, אל מול הרגולאטורים, גם בין הרגולאטורים לבין עצמם.
<גדי פרנק: אני חושב שאם יש נקודה קריטית להסתכל קדימה ולא אחורה, זה עכשיו, וצריך לצאת לדרך הזאת באופטימיות בהקשר הזה, אבל מצד שני – בזהירות.
<גדי פרנק: כי אני כבר, אני שומע מה קורה פה ואפשר מאוד להעלות את רף הציפיות.
<גדי פרנק: אם זה בנושא השכר, שאני שומע מצד שמאל שלי ואני מכיר היטב את הטענות וחלקן בהחלט גם נכונות, חלקן צריך להסתייג מהן, אבל חלקן, בהחלט יש בהן הרבה, אם זה בנושא של מה אנחנו נצליח להשיג, אם זה בעולם המחשוב, אם זה בעולם ההכרה ההדדית.
<גדי פרנק: אני חושב שכמעט בכל אחת מהחזיתות אפשר להשיג.
<גדי פרנק: אבל אנחנו יוצאים לדרך עם רפורמה קצת יותר מוקטנת וכל הגורמים צריכים להתאים את הציפיות שלהם אליהם.
<גדי פרנק: אנחנו נצטרך לברור סדרי עדיפויות נכונים ולדעת על מה אנחנו הולכים קודם ועל מה אנחנו הולכים טיפה יותר לאט וזה בסוף שלושת השותפים פה שצריכים לממן את הרפורמה הזאת, הקרן, משרד החינוך ואנחנו, צריכים לבחור ביחד את היעדים, משום שיענו, כמו שאייל אמר וכמו שמגי אמרה, ליעדים של כל אחד מהצדדים.
<גדי פרנק: ואני חושב שיש לנו את היכולת לעשות את זה, אבל אנחנו צריכים להיות זהירים עם הציפיות של עצמנו.
<גדי פרנק: אם נחשוב שאנחנו נעבור עכשיו מאפס ל- 100, אני אגיד את זה אחרת, האויב של הטוב מאוד זה המצוין ומאוד בקלות אפשר ליפול לנקודה הזאת בהקשר הזה של המכינות, בגלל השנים הארוכות שהם עברו בעצם תהליך של, נקרא לזה קורוזיה, תהליך של שחיקה, גם במעמד שלהם וגם בתקצוב שלהם ואנחנו צריכים לדעת שאנחנו יוצאים פה לדרך חדשה, ולדרך שאנחנו נצטרך לאכול אותה בנגיסות קטנות, כולנו ביחד.
שמעון אוחיון: אני, קצת קשה לי עם הסיכום שלך, גדי.
שמעון אוחיון: מאוד מאוד קשה לי עם הזהירות הזאת לגבי שילובן של מכינות קדם אקדמיות, שהם יבואו לוות"ת בקטע הזה.
שמעון אוחיון: אבל אני קודם כל רוצה באמת אולי לשאול כמה שאלות ואחר-כך אומר את הדברים שלי בעניין הזה.
שמעון אוחיון: אל"ף, הייתי רוצה לדעת באוניברסיטאות, אני פשוט לא בקי בזה, לא הייתי בישיבה הקודמת ובמכינות, מהי מידת המחויבות לקלוט אחוז מסוים במסגרת תוכנית הלימודים הרגילה, אם יש דבר כזה.
שמעון אוחיון: נקבע בין האוניברסיטאות?
שמעון אוחיון: יש הסכם?
שמעון אוחיון: או שכל המכינות הולכות, שולחות, יכולות לשלוח את הבוגרים למחלקות מסוימות?
שמעון אוחיון: אני מכיר את הבעיה הזאת בשעתו.
שמעון אוחיון: אני לא מצפה שבכל חוג יקבלו כל אחד ואחד, אבל האם ישנו מינימום מסוים?
שמעון אוחיון: אחרי הכל, יש כאן מאמץ ואני מציע שזה יהיה גם בראש שלנו, שתהיה מחויבות.
שמעון אוחיון: אם אנחנו רוצים שהאוניברסיטאות, מדברים גם על הכרה הדדית וחשוב שתהיה באמת הכרה הדדית, כפי שזה נעשה במכללות.
שמעון אוחיון: הייתי רוצה לראות שגם האוניברסיטאות תהיינה מחויבות למספר, לאחוז מסוים, במחלקות מסוימות.
שמעון אוחיון: תרצו – עם חונכות, עם ליווי, אבל משהו.
שמעון אוחיון: מאמץ בעניין הזה, כדי לשבור את החומה הזאת.
שמעון אוחיון: עכשיו, לגבי שילובו של הסגל האקדמי, באמת ליבי, ליבי עם הסגל האקדמי הזוטר.
שמעון אוחיון: אבל הייתי רוצה גם שתהיינה גם ציפיות, אולי תיאום בעניין הזה.
שמעון אוחיון: אנחנו שמחים על כך שהם לא מלמדים אותם אנשים שמלמדים במסגרת מקצועות בגרות, כדי להשלים בגרות, אלא מלמדים אותם אנשים שרואים אופק קצת שונה, השתלבות באוניברסיטה.
שמעון אוחיון: אבל זאת בדיוק גם הבעיה, ולפעמים סגל באוניברסיטה, שהוא חוקר, חוקר מעולה, הוא לא בדיוק המומחה לדידקטיקה של הוראת המקצוע ואני עכשיו נמצא בשלב ביניים.
שמעון אוחיון: אני נמצא באותו תלמיד שצריך להשלים בגרות וגם לתת לו מקפצה לאוניברסיטה ולכן חשוב שבאותן מכינות קדם אקדמיות, ישולבו אנשים בעלי ניסיון וכישרון דידקטי עשיר.
שמעון אוחיון: הצד של החקר, אני מאמין הוא יבוא אחר כך, במסגרת האוניברסיטה ואני עכשיו אומר לגבי, אז גם אני מצטרף למברכים, אדוני היושב-ראש, ואני חושב שכפי שנאמר כאן, אנחנו צריכים באמת לעקוב אחרי הביצוע, כי אני חושש קצת מוות"ת.
עמרם מצנע: ממש לא הגון.
שמעון אוחיון: בסדר, בסדר, בעניין הזה אני ראיתי, ממה נפשך?
<אורה חכם: הוא מדבר על אחריות.
שמעון אוחיון: ממה נפשך?
שמעון אוחיון: לא, כשזה יגיע לשכר של הסגל, שזה יעבוד שם וזה כאילו באמת על זה עומד כל העולם כולו.
שמעון אוחיון: כאילו התקציב של המל"ג והוות"ת, יישבר, ייפרץ, אם אנחנו ניתן שכר הגון לסגל זוטר שמלמד במכינות הקדם אקדמיות.
שמעון אוחיון: על מה אתם מדברים?
שמעון אוחיון: על מה אנחנו מדברים?
שמעון אוחיון: תמיד לא מתווכחים על המיליונים, אנשי החשבות והתקציב, תמיד יש להם, הם נתפשים לאותו 1,000 או לאותם 100.
שמעון אוחיון: אנחנו מכירים את הסיפור הזה וזה בדיוק מה שקורה כאן.
שמעון אוחיון: יש לך פה הזדמנות לשדרג את המכינות הקדם אקדמיות, זה לא הייתי אומר ברוחב לב.
שמעון אוחיון: מה פירוש שאתה רוצה לצמצם את רף הציפיות?
שמעון אוחיון: מה, ששם יעבדו סטודנטים, תלמידי שנה שנייה או תלמידים, או ימצאו?
שמעון אוחיון: לא, אז אני בא ואומר בדיוק בגלל המצב הזה.
שמעון אוחיון: הקרן להכוונת חיילים משוחררים נותנת בוודאי את מיטב כספה, היא מכסה ואני מקווה שאם צריך עוד, היא תיתן.
שמעון אוחיון: היא לא צריכה לצבור עודפים ואנחנו לא צריכים כרגע חקיקה כמו שהגשנו שתאפשר למי שלא ניצל, עוד כמה שנים לנצל את זכותו מהקרן להכוונת חיילים משוחררים.
שמעון אוחיון: אדרבה, יש פה תקציב, איפה נשאר?
שמעון אוחיון: הבעיה עם המגזר החרדי, והמגזר הערבי, בעיקר שצריך להשתלב במכינות ולמצוא לו את התקציב.
שמעון אוחיון: לא ראיתי את רוחב הלב, אני מצטער לומר, לא השתכנעתי שהמל"ג עשה באמת מאמץ בקטע הזה.
שמעון אוחיון: היוזמות היו מלמטה ואתם נשארתם כרגולאטורים, לא כיוזמים בנקודה הזאת.
שמעון אוחיון: ולכן אני חושב שאנחנו כאן בוועדה ואני מברך את יושב-ראש הוועדה, עמרם מצנע עוד פעם, שנוכל לעקוב שהמכינות הקדם אקדמיות באמת ככלי חשוב לצמצום פערים ולהשתלבות במערכת ההכשרה והמקצוע, גם במסגרת המגזר הערבי והחרדי בפרט ובכלל אחרים, או בפריפריה, צריך לראות בזה חשיבות רבה ואני חושב שהוועדה צריכה לעקוב.
שמעון אוחיון: צריך לעשות את כל הדברים שדיברנו עליהם, התיאום, ההכרה ההדדית באוניברסיטה ולתת להם תקציב הגון, ראוי ולא מבזה בוודאי לסגל הזוטר.
עמרם מצנע: תראו, הדברים נאמרו.
עמרם מצנע: אני אמרתי באמצע שאני חושב, שמעון, ידידי שמעון, חבר הוועדה, שאתה טועה בנקודה הזו, ללא - - -
שמעון אוחיון: הלוואי.
שמעון אוחיון: הלוואי ואתבדה.
עמרם מצנע: אני אומר לך באופן ברור.
עמרם מצנע: אני אומר לך, אחד השותפים היותר פתוחים, יעילים ויצירתיים בנושאים שונים שאנחנו מטפלים בהם, זה הוות"ת וגדי מוביל את זה.
עמרם מצנע: אנחנו או-טו-טו, אנחנו כבר היתה לנו מתוכננת ישיבה, נעשה אותה בקרוב, זה כל הטיפול בנושא של מרצים מן החוץ, שהתחלנו לטפל במכללות והנושא הזה הוא על סף, גם כן, לא על סף, הוא כבר בפריצת דרך עם מכללת תל אביב יפו, עם שנקר ואנחנו מקווים שהמכללות האחרות תצטרפנה לזה וללא רצון טוב וללא יכולת תמרון של הוות"ת זה לא היה קורה.
עמרם מצנע: גדי בצדק, עם כל האווירה הטובה שישנה פה, מעיר שצריך לזכור שרוב העבודה עוד לפנינו.
עמרם מצנע: זאת אומרת, חצינו איזה שהוא מכשול גדול שהיה בתיאום של הגופים השונים, דרך אגב, שכל אחד מהם בפגישות האלה, היה מוכן ורצה.
עמרם מצנע: אבל באים גופים שכל אחד בא ממקום אחר על-פי הגדרתו, בין אם זה משרד החינוך, בין אם זה הקרן לחיילים משוחררים, בין אם זה הוות"ת, באים ממקומות שונים מעצם הגדרתם ובסוף נפגשים בפרויקט הכל-כך חשוב הזה, של המכינות הקדם אקדמיות.
עמרם מצנע: שהבעיה היא לא רק העברה מאחריות אחת לאחריות שנייה, אלא באמת שינוי מהפכני.
עמרם מצנע: בדו"ח ועדת אריאב יש 20 סעיפים והכוונה היא את כל ה- 20 ליישם.
עמרם מצנע: בתהליך שכמובן ייקח זמן.
עמרם מצנע: גדי לא הזכיר, אבל חלק מההחלטה היא גם שבעצם הוות"ת יכונן ועדה, שבתוכה נמצאים כל השותפים ואתם תיקראו לוועדה הזו, שהיא בעצם תהיה ועדת היישום.
עמרם מצנע: כי יש הרבה מאוד דברים שצריך לעבור בדרך.
עמרם מצנע: זה באמת באוניברסיטאות להוציא את זה מהחצר האחורית אל החצר הקדמית.
עמרם מצנע: במכללות, זה לא היה אף פעם בחצר האחורית, כי המכללות ראו במכינות הקדם אקדמיות כבעצם גוף מזין והיה להן עניין רב לתת לזה משקל ולאפשר את ההזנה אל תוך התהליך האקדמי עצמו.