GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זאב גולדבלט: אנחנו מדברים על מענה ראוי שאליו אפשר לפנות את כלל באי מוסדות החינוך בקצובות הזמן שקבע פיקוד העורף.
<זאב גולדבלט: דהיינו, מ-15 שניות במרחב צמוד הרצועה ועד ל-1.5 דקות במרחבים הרחוקים ביותר.
<זאב גולדבלט: חלק נכבד ממוסדות החינוך בארץ, בתי-הספר יכולים לפנות את התלמידים למרחבים שעונים להגדרות של פיקוד העורף, אבל בכפולות זמן של חמש עד עשר דקות וזה לא נותן מענה.
<זאב גולדבלט: היינו שמחים אם משרד החינוך ופיקוד העורף יתמודדו עם המענה הזה.
<זאב גולדבלט: שני נושאים נוספים, שהם צהרונים וגני ילדים, אבקש שנציג ירושלים יציג.
<ישראל אליסף: השר דיבר על בתי-הספר של החופש הגדול.
<ישראל אליסף: אמנם אמרתי את זה בישיבה הקודמת, אבל השר לא היה, אז אני חושב שארגוני ההורים יגידו תודה רבה ויישר כוח גדול.
<ישראל אליסף: התוכנית היתה מוצלחת.
<ישראל אליסף: יש מסקנות ולקחים שאנחנו, בירושלים, הגענו אליהם והם ייצאו בהמשך, אבל בגדול צריך לדעת גם להגיד תודה ולא רק ביקורת.
<ישראל אליסף: בנושא הצהרונים – יש היעדר של צהרונים שווים לכל נפש, שאנחנו רוצים שייתנו מענה לכלל אוכלוסיית התלמידים, גם בגנים וגם בבתי-הספר היסודיים, באיכות ובסטנדרטים גבוהים ויאפשרו קיומו של מעין יום לימודים ארוך, דבר שיאפשר להורים לעבוד יום שלם ללא דאגות ויעלה משמעותית את ההכנסה המשפחתית וכתוצאה מזה את התל"ג.
<ישראל אליסף: במיוחד אני רוצה לנכון לציין את פרויקט ציל"ה שניתן באשכולות הסוציו-אקונומיים הנמוכים, שהתחילו בבשורה גדולה אחרי המחאה החברתית ואחרי ועדת טרכטנברג, ותוך שנה מצמצמים משמעותית את השתתפות המשרד ופוגעים באיכותם.
<ישראל אליסף: בירושלים באופן ספציפי אנחנו בבעיה גדולה, שאנחנו חושבים שלא תיפתר ללא מעורבות אישית של השר, ודיברתי אתך על זה קודם.
<ישראל אליסף: בגני הילדים – למרות הרחבת חוק חינוך חינם לילדים מגיל שלוש לא ניתן מענה ראוי לתגבור הגנים לילדים, וזה בעיקר לילדים לא גמולים.
<ישראל אליסף: היתה ועדה על הנושא הזה.
<ישראל אליסף: משרד החינוך יצא ביוזמה לתגבר את הגנים בסייעות בנות השירות הלאומי, אך מענה זה יושם בצורה חלקית בלבד וקיים פער של למעלה מ-600 בנות שירות כרגע.
<ישראל אליסף: לא מוצאים לזה כרגע פתרון.
<ישראל אליסף: בגני הילדים, נכון להיום, יחס ילד-מבוגר, אם זו גננת או סייעת, הוא 1:17.5, כשבמעונות היום שמהם יוצאים לגנים היחס הוא 1:11 בערך.
<ישראל אליסף: אנחנו מבקשים לראות תוכנית איך מצמצמים את היחס הזה, כי ביחס הזה גם הגננות טוענות שהן לא מסוגלות לתת פתרונות הולמים וההורים מודאגים כי הילדים לא מקבלים את הטיפול המיטבי.
<ישראל אליסף: לגבי התוכנית לתקצוב דיפרנציאלי – היינו שמחים לראות פרסום של תוכנית מגובשת.
<ישראל אליסף: אני רוצה לגעת בעוד נושא קטן – בתי-ספר ייחודיים.
<ישראל אליסף: היה על זה דיון במסגרת תשלומי הורים, והשר הזכיר בדבר את חשיבות בתי-הספר הייחודים ואת הרצון להכיל אותם וללמוד מהם.
<ישראל אליסף: אבל כרגע משרד החינוך לא מתקצב את הייחודיות, ולפי חוזר המנכ"ל גם לא מאשר לגבות מההורים את התשלום של הייחודיות.
שי פירון: בגלל שאנחנו מקשיבים ליושב-ראש ועד ההורים בגבעתיים.
<ישראל אליסף: כן, אני מקשיב ואני מבין את הבעייתיות בזה.
שי פירון: סתירה.
<ישראל אליסף: מבין מאוד את הסתירה, אבל גם השר מכיר בערך הייחודיות, אז אם השר לא רוצה שזה יהיה בתוך תשלומי הורים אז שהשר יתקצב.
<ישראל אליסף: אבל אי אפשר לא זה ולא זה.
שי פירון: אני רוצה שתענה לי, כדי שאבין.
שי פירון: ילד אחד מסוים, בגלל שהוא בבית-ספר ייחודי, יקבל הרבה יותר כסף וילד אחר, שהוא בבית-ספר בגבעתיים, יקבל פחות כי לבית-הספר הזה קוראים ייחודי ולשני לא.
שי פירון: רק תענה לי אם כן או לא, שאבין.
<ישראל אליסף: אענה בשאלה.
<ישראל אליסף: יהודי טוב עונה בשאלה.
<ישראל אליסף: אם השר מכיר בערך הייחודיות, איך השר חושב שהייחודיות מתקיימת?
שי פירון: אני מכיר בערך הייחודיות בתוך סל התקציב של כל ילד בישראל.
<מיכל כהן: שוויוני.
שי פירון: 70–30, בחירה קהילתית של כל בית-ספר, אנשי החינוך יכתבו תוכניות מתאימות, יוזמות חינוכיות, בתי-ספר ניסויים.
<זאב גולדבלט: ומעבר לכל מה שאמרנו עד עכשיו, אנחנו גם רוצים להודות למשרד החינוך על הכיוון המאוד מאוד חיובי שאנחנו חושבים שהוא הולך אליו.
<זאב גולדבלט: זה חשוב, המגמה היא מאוד מאוד חיובית ומעוררת תקווה אמיתית.
<זאב גולדבלט: אבל אני חושב שצריכים גם לערב אותנו, כהורים, בתהליך הזה.
שי פירון: אנחנו יושבים עם גדעון פישר.
<זאב גולדבלט: גדעון פישר, לצערי, לא מייצג אותנו.
<זאב גולדבלט: הוא מייצג פחות מ-15 ועדי הורים בארץ, אפילו את עירו הוא לא מייצג.
<זאב גולדבלט: אפילו עירו, תל-אביב, קוראת לביצוע בחירות בארגון.
<ישראל אליסף: אפשר להוסיף על זה מילה אחרונה?
<ישראל אליסף: בתחילת דבריו השר הזכיר את זה שהיה שיח פורה מאוד עם שני ארגוני המורים.
<ישראל אליסף: בסופו של דבר, אנחנו ההורים של הילדים, אנחנו מביאים אותם לבתי-הספר, היה ראוי שיתקיים גם שיח פורה עם ההורים, בדגש על ארגוני ההורים.
יעקב אשר: דיברו הרבה מאוד על נושא האחר ועל כיבוד של ייחודיות.
יעקב אשר: אז כמובן שיש ייחודיות שבאה מטעמים כאלה ואחרים או מטעמי פינוק כאלה ואחרים – אז בהחלט זה לא צריך להיות, אני מסכים.
יעקב אשר: אבל אם יש ייחודיות שבאה מטעמים ערכיים או מטעמים של השקפה, אותה צריך לכבד.
יעקב אשר: גם אני הייתי רוצה לפתוח ולומר תודה למשרד החינוך ולשר על לימודי הקיץ שהיו ועל קייטנות הקיץ.
יעקב אשר: יוזמה ברוכה מאוד, אך לצערי הרב, אני לא יכול לומר את התודה הזאת בשם הילדים החרדים במדינת ישראל, וצר לי על כך.
יעקב אשר: אדבר קודם כל מנקודת המבט שלי ואקצר את זה.
יעקב אשר: לא בשביל פולמוס, אבל אני חושב שבסופו של דבר צריך לומר את הדברים.
יעקב אשר: דובר על הרבה רעיונות והקדים השר ואמר, ואני מסכים, שיש דברים שאי אפשר לעשות אותם ואי אפשר למדוד אותם במהלך, אפילו לא של קדנציה, אם אני מבין נכון.
יעקב אשר: צריך כמה קדנציות כדי לעשות תהליכים מסוימים.
יעקב אשר: דיברו פה על תהליכים גדולים מאוד, גבוהים מאוד, חשובים מאוד.
יעקב אשר: אני חושב שבית-ספר הוא לא רק מקום להקניית ידע, הוא גם מקום להקניית ערכים והוא מקום לבחינות התנהגותיות, גם ערכיות, גם לימודיות.
יעקב אשר: כמובן, השילוב של הכול יחד.
יעקב אשר: אבל אני חושב, ואני מוכרח לומר את זה, שיש דברים שמתברר שאפשר לעשות אותם לא בכמה קדנציות אלא אפילו בחצי קדנציה או חצי ממחצית קדנציה, וזה לפגוע בציבורים מסוימים תחת כותרות כאלה ואחרות ולנסות להגיע לשיח בצורה של כיפוף ידיים יותר מאשר שיח.
יעקב אשר: אני בטוח שזו לא האג'נדה של השר, ואני גם מקווה שזה ישתנה.
יעקב אשר: אבל ישנה תופעה, שאנחנו חווים אותה, של התניה של תקציבים והתניה של שוויוניות בסיסית בדברים הכי בסיסיים.
יעקב אשר: אף אחד מיושבי השולחן הזה לא יאמין שילדים בחינוך מיוחד יכולים להיות שונים במדינת ישראל - אחד בגלל שהוא ילד של חינוך מיוחד חרדי ואחד שלא.
יעקב אשר: גם בדברים הללו, לצערי הרב, ישנם הבדלים בסיסיים.
יעקב אשר: זה אפילו לא הוויכוח של הליבה, זה הליבה של הליבה - ילד עם קשיים, ילד שצריך את השילוב שלו בתוך בתי-הספר.
יעקב אשר: נושא השילוב הוא אחד הנושאים הכי חשובים היום, שילוב ילדי חינוך מיוחד בתוך בתי-הספר, אז ישנם ציבורים שלא מקבלים אותם, ישנם ציבורים שצריכים הוצאות ענקיות על נושאים של רישיונות, בטיחות בריאות וכו', ומצד שני גם לא מתוקצבים יותר.
יעקב אשר: זאת אומרת, יש כאן איזושהי אג'נדה.
יעקב אשר: שמעתי קודם, אדוני השר, את המנכ"לית שהרחיבה בנושא החינוך החרדי הממלכתי.
יעקב אשר: אני חושב שמשתמשים באשליה הזאת, שלא תוכל לבוא ולא תגיע כל עוד כל הילדים החרדים מקופחים באופן אינטנסיבי ועולֶה בדרגה במהלך התקופה האחרונה.
יעקב אשר: לומר שיש כזה גידול בבתי-ספר - צריך לומר את האמת:
יעקב אשר: כמה בתי-ספר היו קודם במגזר החרדי ונקראים היום ממלכתי-חרדי, כמה זה המצאות חדשות או כאלה שעברו מהחינוך הממלכתי-דתי לחינוך הזה.
יעקב אשר: לא יוכלו לשנות שינויים כאלה, כמו שאתה מדבר עליהם, באבחה או בצורה של ניסיון להפוך אותם לאזרחים סוג ב', וזה מה שקורה גם במעגל התשתיות שדיברת עליו, אדוני.
יעקב אשר: אדוני יכול לעשות סיור ולראות מה קורה במגזר, כמה צפיפות בכיתות, במיוחד אצל הבנות, כמה בתי-ספר נמצאים במבנים יבילים וכו'.
יעקב אשר: לקחת את הממלכתי-החרדי, ליצור איזושהי אשליה, שיכול להיות שבשיחות כאלה ואחרות אפשר לדבר על דברים כאלה ואחרים, אבל להפוך את האשליה הזאת למנוף לעצירה כמעט מוחלטת של תקציבים בסיסיים - ילד הוא ילד הוא ילד, בוודאי אם הוא חינוך מיוחד, וגם אם שפר עליו גורלו והוא לא חינוך מיוחד.
יעקב אשר: לכן אני רוצה לסכם את הדבר הזה ולפנות אליך וודאי גם למנכ"לית, אל אנשי המקצוע, השיטה הזאת, האווירה שנצטרך להילחם על הדברים הכי בסיסיים, לא מקובלת.
יעקב אשר: דבר שני בנושאים הכלליים, אני רוצה להעלות את נושא הצהרונים, צהרונים באשכולות הנמוכים.
יעקב אשר: יש אי-בהירות.
יעקב אשר: יצא מכתב לרשויות המקומיות, אני חושב שמשרד החינוך עוד לא קבע מה הולך להיות באשכולות הנמוכים.
יעקב אשר: אני מדבר על יישובים פריפריאליים ועל יישובים בסוציו-אקונומי נמוך.
יעקב אשר: נושא הצהרונים, נושא ירושלים הוא נושא נפרד בפני עצמו, שפר אליהם מזלם והם אשכול 4 ולכן כל שנה זו מין חרב מתהפכת.
יעקב אשר: מצאו איזשהו פתרון בשנה שעברה, צריך למצוא את הפתרון הזה גם השנה.
יעקב אשר: אבל לאותן רשויות של 1–3, אם אני זוכר נכון, משרד החינוך עדיין לא גיבש ולא אמר מה קורה.
יעקב אשר: הנושאים הפיזיים – לדעתי, אדוני היושב-ראש, לא הקדשנו לזה מספיק זמן בדיון.
יעקב אשר: יש את נושא הנגישות.
יעקב אשר: כולנו יודעים שחוק הנגישות הולך ומתקרב והרשויות המקומיות הן אלה שהולכות לשאת את החיוב של החוק הזה.
יעקב אשר: מצד שני, התקצוב עדיין לא מספיק.
יעקב אשר: נקודה נוספת שאני מבקש לקבל תשבה, האם כל בתי-הספר, של כל המגזרים, מכל ההגדרות נמצאים בתוך הפרויקט שנקרא "נגישות".
יעקב אשר: אם ניקח את פרויקט רעידות האדמה, שגם כן מופיע כאן ורואים תשעה בתי-ספר שמטופלים, השאלה מול התוכנית הראשונית, שגובשה כבר לפני שנים, כמה בתי-ספר כבר עברו את הטיפול הזה.
יעקב אשר: לדעתי, יש פה חוסר גדול בתקציב.
יעקב אשר: אני מנסה להעלות לכם להנחתה, אבל לדעתי בכל הנושא הפיזי אין תוספת תקציבית, אדוני השר.
יעקב אשר: שאלה נוספת בנושא של חידוש מבנים.
יעקב אשר: יש רשויות שבהן יש בתי-ספר ישנים, עתיקים, שחייבים לחדש אותם וחייבים להשקיע בהם.
יעקב אשר: התקציב שהונח כאן, האם הוא יותר גדול מהתקציב של השנה שעברה או מהשנים האחרונות ואיך עושים להגדיל את התקציב הזה, כי חידוש מבנים – בונים היום מבנים חדשים, בונים בתנופה גדולה, זה נכון.
יעקב אשר: חייבים לתת את הדגש גם לנושא הזה.
יעקב אשר: תקציב שיפוצי הקיץ הוא שנים באותם מספרים.
יעקב אשר: אני אומר לכם את זה כראש עיר לשעבר, מתקציב שיפוצי הקיץ אולי אפשר לעשות שניים-שלושה משקופים בבתי-הספר.
יעקב אשר: זה לא שיפוצי הקיץ שצריך לעשות.
יעקב אשר: לדעתי הנושא הפיזי הזה הוא נושא חשוב מאוד.
יעקב אשר: אדוני השר, לא היית כשדיברתי קודם, בהיוועצות שהיתה.
יעקב אשר: הערתי שאותם רכיבים בהשתתפות של המדינה בהוצאות שאינן שכר מעודכנים משנת – אמרתי 2003, אני מצטער, זה 2002.
יעקב אשר: זאת אומרת, אם תיקח את נושא החשמל ועלויות כאלה ואחרות, מ-2002 הכול נמצא באותו מקום.
יעקב אשר: נקודה אחרונה, ובזה אני מסיים, אמרו את זה גם לפניי, בנושא הדיפרנציאלי.
יעקב אשר: הייתי רוצה לדעת, בתור אחד שהוביל את המהלך הזה הרבה מאוד שנים אחורה, כשזה עוד היה ממש מפחיד לדבר על זה, והיום השר הכריז על זה – לא רק היום אלא גם בישיבות קודמות – ויש גם מהלכים מסוימים, עדיין לא הבנו מספיק מה הולך לקראות השנה.
יעקב אשר: אני מבין שיש כוונה, יש רוח המפקד, השאלה איך זה הולך לבוא לידי ביטוי בשנה הזאת.
יעקב אשר: אשמח מאוד לדעת את זה.
עמרם מצנע: עינב, בבקשה.
<עינב גוטרמן: אני יושבת-ראש עמותת "כולנו משפחה".
<עינב גוטרמן: ברשותכם, אני רוצה להתחבר לדברים שאמרו חבריי מארגוני ההורים ולציין שזו השנה השניה שאני נוכחת פה בדיון של היערכות פדגוגית לפתיחת שנת הלימודים ואין כמעט אף מילה על גנים.
<עינב גוטרמן: היתה פה אמירה פעם אחת על גני ילדים, נשמח מאוד לשמוע מה ההיערכות בגני הילדים.
<עינב גוטרמן: אין התייחסות לזה.
<עינב גוטרמן: אני באה מעולם המשפט, ובעולם המשפט ידוע שצדק צריך לא רק להיעשות אלא גם להיראות.
<עינב גוטרמן: אם נעשים דברים יפים מאוד בתחום גני הילדים, שהם הבסיס לכל הדברים הנפלאים שאתם רוצים לעשות - אי אפשר להתחיל את הדברים מגיל 6.
<עינב גוטרמן: אם מדברים על צמצום פערים חברתיים, על לעטוף ילדים, על תשומת ילדים, על כך שילד הוא ילד רק פעם אחת, אז בדיוק מאותה סיבה שאי אפשר לקחת רק נושא אחד ולטפל רק בו אלא צריך לטפל בדברים בצורה רוחבית, אז אם אפשר, להקדים את הגיל שבו מתחילים להשקיע בחינוך, כי החינוך לא מתחיל מגיל 6.
<עינב גוטרמן: קונקרטית, כשאנחנו מדברים על גני הילדים, אנחנו מדברים על הקטנת כיתות, אנחנו מדברים על תוכנית מאוד מקיפה שנועדה לצמצם את הצפיפות בכיתות הלימוד.
<עינב גוטרמן: גם כאן, שוב, אין שום התייחסות לגבי הילדים, לצפיפות האיומה בגני הילדים, שלפעמים היא הרבה יותר קריטית.
<עינב גוטרמן: סייעות – יש תוכנית שמדברת על הוספת בנות שירות לאומי.
<עינב גוטרמן: השנה מתוך 1,200 כרגע יש רק 700 בנות שירות שהתווספו.
<עינב גוטרמן: אז מעבר לברכות, על כך שמנסים לתת – בסדר, אני מבינה מה אתה אומר, אבל מצד שני - - -
שי פירון: אני לא אומר, אני רק - - -
<עינב גוטרמן: החיוך וההנהון, הבנתי.
<עינב גוטרמן: אבל מצד שני, מה עושים עם שאר הגנים?
<עינב גוטרמן: מתוך 1,600 גנים בסך הכול יש 1,200 גנים שהתכוונתם להוסיף בהם בנות שירות ויש רק כ-700 בנות שירות?
<עינב גוטרמן: מה ייעשה בגנים שבהם אין פתרון למצוקת כוח האדם?
<עינב גוטרמן: על התאמת מבנים, על הנושא של התזונה בגנים.
<עינב גוטרמן: לפני כשבועיים עבר חוק הפיקוח על תזונה במוסדות חינוך.
<עינב גוטרמן: בירכנו על כך את כל הנוכחים במשרד הבריאות ובמשרד החינוך.
<מיכל כהן: הברכות תמיד בשקט.
<מיכל כהן: אני אף פעם - - -
<עינב גוטרמן: למה בשקט?
<עינב גוטרמן: שלחנו מכתבים, כתבנו.
<עינב גוטרמן: ממש לא בשקט, אנחנו כל הזמן מברכים.
<זאב גולדבלט: למה?
<זאב גולדבלט: לא נתנו מחמאות בקול רם?
<זאב גולדבלט: יותר מזה, סיימנו בזה בקרשנדו גדול.
<זאב גולדבלט: באגף הזה מפרגנים לכם עקרונית, מפרגנים לכם כתפיסת עולם.
שי פירון: ברמת האנקדוטה אני חייב לומר, רק שתביני עם מה אני מתנהל.
שי פירון: מעבר לעובדה שלא לא היו כמה עשרות מיליונים, ואת יודעת את זה, של עוד בת שירות לאומי ופתאום יש, אז גם זה הפך להיות בעיה, אבל נעזוב את זה לרגע.
שי פירון: אני רוצה לומר שיום אחרי שבתי-הספר של הקיץ התחילו קיבלתי עצומות מחאה מילדים והורים שמוחים על האוכל הבריא והלא טעים.
<מיכל כהן: נכון, על הלחמנייה - - -
<עינב גוטרמן: גם לא נוח לחבוש קסדה, אבל בכל זאת - - -
יעקב אשר: ממני לא קיבלת את זה.
יעקב אשר: מההורים החרדים לא קיבלת את זה.
שי פירון: תקשיבי רגע מה אני אומר לך.
שי פירון: אני לא אומר לך עכשיו סתם.
שי פירון: אני רק אומר שקיבלתי עצומה: איפה השוקו.
<עינב גוטרמן: אפשר להגחיך.
<עינב גוטרמן: גם קסדות זה לא כל כך נוח ואפשר לבוא על זה בטענות - - -
שי פירון: עורכת הדין, אפשר גם אנקדוטות מדי פעם?
שי פירון: בעולם המשפט זה מקובל?
שי פירון: רציתי רק להגיד אנקדוטה שלצד האמירה על האוכל הבריא, על הלחמנייה החומה - דיון שלם למה הבאתי להם לחמנייה חומה ולא לחמנייה עם שוקולד "השחר" ושוקו.
יעקב אשר: יש ילדים שלא הצליחו לעשות את הדיון הזה.
שי פירון: אנחנו מוכנים לקבל אותם מחר בבוקר.
יעקב אשר: שיעברו על דתם.
עמרם מצנע: רק כדאי להזכיר שההשקעה הכי גדולה בשנים האחרונות היא בגיל הרך.
עמרם מצנע: נכון שהיא לא פתרה את כל הבעיות והציפה בעיות אחרות - - -
<עינב גוטרמן: לכן אנחנו כאן, בשביל לראות איך זה נפתר, לא - - -
עמרם מצנע: אילו הייתי שם פה, באמצע השולחן, חצי מיליארד שקל זה לא היה מספיק לגרד אפילו את כל מה שכולם רצו.
שי פירון: לא לא לא, אתה טועה.
שי פירון: מה שעלה פה זה 10 מיליארד.
שי פירון: בדוק.
שי פירון: חצי מיליארד אני שם עכשיו אם אתה פותר את הכול.
יעקב אשר: אגב, 10 מיליארד זה שלוש שנים של התוכנית ההזויה של אפס מע"מ.
יעקב אשר: שלוש שנות תקציב.
עמרם מצנע: אנחנו לא ועדת הכספים.
עמרם מצנע: מה שאני רק רוצה לומר, שבסוף כל אחד שיושב בעמדת המחליט על סדרי עדיפויות בתקציב נתון, גם אם הוא גבוה, יודע שצריך לעשות סדרי עדיפויות.
עמרם מצנע: זה כל מה שרציתי לומר.
<עינב גוטרמן: חשובה ומניבה יותר ההשקעה בגיל הרך.
עמרם מצנע: סיימת, עינב?
שמעון אוחיון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על הדיון המיוחד הזה, בוודאי מאוד מאוד חשוב.
שמעון אוחיון: אני רוצה לפתוח דווקא בדברי ברכה ליושב-ראש ארגון המורים, מר רן ארז, שניהל קרב בלימה למען מעמד המורים ולמען המקצועות: היסטוריה, ספרות ואזרחות.
שמעון אוחיון: זהו קרב חשוב מאוד גם מבחינה ערכית, מבחינת מעמדם של המקצועות הללו בתוכנית הלימודים וגם במעמדם של המורים שהכשירו את עצמם וראו את עצמם מלמדים מקצועות חשובים אלה.
שמעון אוחיון: אז קודם כול, יישר כוח לרן ארז.
שמעון אוחיון: יישר כוח לזעקת ההורים, אשר בזכות הזעקה שלהם, "זעקת הסרדינים", הקיצוץ שהתחיל בתחילת השנה ופגע בכיתות הנמוכות של בית-הספר היסודי, אותן שעות שנלקחו מהם הוחזרו בזכות זעקת ההורים, וצריך לומר את האמת.
שמעון אוחיון: יישר כוח להם.
שמעון אוחיון: אומר גם מילה טובה למשרד החינוך, ובקול רם – למרות שאני יכול לבקר גם את הנקודה הזאת - הנושא של קייטנות הקיץ הבית-ספריות.
שמעון אוחיון: למרות שחשבתי שהיו הורים שיכלו לשלם את מלוא התשלום ואת הכסף הייתי מפנה לכיתות א' למיומנויות יסוד – קרוא וכתוב וחשבון.
שמעון אוחיון: אבל השבח מגיע, ההוקרה למפעל הזה, שבוודאי גם תרם את חלקו בתקופה הקשה.
שמעון אוחיון: אבל אני מוכרח להעיר שאני טובע בים הסיסמאות.
שמעון אוחיון: "ישראל עולה כיתה", "למידה משמעותית", "האחר הוא אני", "מחנכים סביב השעון" – אני מקווה שהשעון הזה לא עמד מזמן – ים של סיסמאות.
שמעון אוחיון: אני מוכרח לומר שלמידה משמעותית, רן ארז לימד אותי משהו משמעותי – כשנאבקים על משהו שמאמינים בו מצליחים.
שמעון אוחיון: אחד הנושאים המרכזיים הכואבים שהלכנו בו עם השר, גם יושב-ראש הוועדה, במשך שנה וחצי חיכינו והמתנו לנושא של התקצוב הדיפרנציאלי.
שמעון אוחיון: לפני כחודש היתה פה ישיבה עם מרכז השלטון המקומי, עם ראשי הערים, בראשם ניר ברקת, שכמובן גם טרחו להיפגש קודם עם חברי הכנסת, ואני בתוכם, בעניין הזה.
שמעון אוחיון: באנו לישיבה, וההר אפילו לא הוריד עכבר, היה נדמה לי שמדובר בהיריון מדומה.
שמעון אוחיון: וכאן אני יושב ואנחנו שואלים את המנכ"לית: איפה התוכנית?
שמעון אוחיון: שנה וחצי אנחנו ממתינים.
שמעון אוחיון: איפה התוכנית לתקצוב דיפרנציאלי?
שמעון אוחיון: ראשי הערים באו לכאן מוכנים, רוצים להתווכח, רוצים לבדוק, רוצים לדון.
שמעון אוחיון: לא היתה תוכנית, עדיין היא איננה מוכנה.
שמעון אוחיון: היום שמענו מן השר דרך אגב שיש כמה שלבים בנקודה הזאת.
שמעון אוחיון: זה אחד הדברים הכואבים והמרכזיים.
שמעון אוחיון: אם מותר לי להוסיף, לגבי העמקת הפערים, ששמענו עוד לפני שבועיים-שלושה כשדנו בסוגיה של התאמות בלקויות למידה למבחנים וכו'.
שמעון אוחיון: יועצות אומרות: אנחנו עוזבות את בית-הספר.
שמעון אוחיון: יועצת אומרת לי: אני מתפטרת, כי 70% מן התלמידים מבקשים בחינות התאמה.
שמעון אוחיון: אתם מבינים שבגבעתיים 70% מקבלים התאמה, ובדרום, בפריפריה אחוזים בודדים?
שמעון אוחיון: והנה לך, הפערים הולכים ומעמיקים, כאשר האגף שאמור לטפל ולמנוע את התופעה הזאת ולהביא למידה משמעותית, בסופו של דבר אותם תלמידים שמקריאים להם את המבחן באנגלית בעל פה והם אינם בקיאים בקריאה ואינם מתמצאים בהבנת הנקרא, בסופו של דבר לוקחים אתם את הבעיה.
שמעון אוחיון: פתרת בעיה טכנית – בסדר, הוא קיבל ציון.
שמעון אוחיון: אבל אותי מטרידה העמקת הפערים, וזה רק אחד הסממנים שלה, אותם מבחני התאמות.
שמעון אוחיון: לכן, לפי דעתי, מה שצריך לעשות היום משרד החינוך, ושר החינוך בראשו, זה להתמודד עם הסוגיה המרכזית בעניין של התקצוב הדיפרנציאלי כדי לצמצם פערים בכל התחומים, בכל מקום שאפשר.
שמעון אוחיון: יש לי הערה לגבי אחת הסיסמאות – "האחר הוא אני", כשמדובר שהאחר הוא המגזר הערבי בעיקרו.
שמעון אוחיון: זה שמענו, זה לא רק כל אחד ואחד.
שמעון אוחיון: מדינת ישראל חוותה בתקופה האחרונה אחדות ולכידות: ימין ושמאל, דתיים וחילוניים; כולם, גם חרדים, כולם.
שמעון אוחיון: אחדות בעניין הזה.
שמעון אוחיון: לצערי, מי שניצל את הפתיחות שלנו בעניין הזה, את המוכנות שלנו - וללכת הלאה, לא הסתפקנו ביחס לאחר, הכבוד לאחר, אלא "האחר הוא אני", כשאני הרבה פעמים ריק ואז האחר נכנס במקומי.
שמעון אוחיון: מי שיבטל היסטוריה וספרות ויבטל את זהותו של העם בישראל אל יתפלא אם האחר ייכנס במקומו, האחר ימלא את זהותו.
שמעון אוחיון: וזאת הסכנה, כאשר ישנם אנשים שיודעים על הנכבה אבל לא יודעים על תולדות מלחמת העצמאות ולא על מה שעברו יהודי המזרח, יהודי ארצות ערב, בדרכם לארץ ישראל.
<מחמד חיאדרי: לומדים על ההיסטוריה של היהודים יותר מאשר על ההיסטוריה של הערבים בבתי-הספר הערביים.
עמרם מצנע: אדוני, אני תיכף אתן - - -
שמעון אוחיון: מי שרוצה באמת לקרב - 70% במדינת ישראל אינם רוצים להכיר חרדי, לא רוצים לפגוש חרדי.
שמעון אוחיון: 70%.
שמעון אוחיון: אני אומר לשר פירון, שהוא גם רב: "ומבשרך לא תתעלם".
שמעון אוחיון: כך כתוב.
שמעון אוחיון: תתחיל קודם פנימה, בתוך הבית שלך, בתוך הבית שלנו, לקרב.
אחמד טיבי: ערבים זה החוצה, אני מבין.
אחמד טיבי: פנימה זה חרדים, ערבים זה החוצה.
שמעון אוחיון: סליחה, אני לא אמרתי.
שמעון אוחיון: מבחינה לאומית - - -
אחמד טיבי: זה מה שמשתמע מדבריך, הכל כך אינטליגנטיים.
שמעון אוחיון: לא, סליחה.
שמעון אוחיון: מבחינה לאומית יהודית - - -
שמעון אוחיון: אני לא חושש בוויכוח הזה.
שמעון אוחיון: מבחינה לאומית יהודית - מה יש פה להסתיר?
שמעון אוחיון: - החרדי, הדתי והחילוני כולם בני לאום אחד, הם בני הלאום היהודי ואני דואג קודם כול ללאום היהודי.
אחמד טיבי: זה התרגום של מדינה יהודית.
שמעון אוחיון: כן, נכון.
שמעון אוחיון: מדינת ישראל שייכת לעם היהודי.
אחמד טיבי: כמה לקצץ בתקציב לערבים?
אחמד טיבי: הנה, השר והמנכ"לית פה, תגיד להם.
אחמד טיבי: כמה לקצץ?
שמעון אוחיון: אני לא הצעתי - - -
אחמד טיבי: זה המשמעות - - -
שמעון אוחיון: לא נכון, אני לא אמרתי זאת.
שמעון אוחיון: אמרתי שמי שרוצה לחנך - - -
אחמד טיבי: אתה היית מורה?
שמעון אוחיון: אחמד, תראה, יש לך שיטה ואתה מנסה בדרך הזאת כל פעם לתקוע מישהו באמצע הדיבור שלו.
שמעון אוחיון: תתאפק.
שמעון אוחיון: אני התאפקתי, שמעתי אותך, שמעתי דברים ולא הפרעתי.
אחמד טיבי: למה לא הסכמת בדברים שלי?
אחמד טיבי: לא הבנתי.
אחמד טיבי: מה לא היה בסדר בדברים שלי?
<קריאה: סליחה, זה לא נושא הדיון.
שמעון אוחיון: תן לי.
שמעון אוחיון: הוויכוח שלי כרגע הוא בעיקרו מול משרד החינוך.
שמעון אוחיון: אני מבקש שבסיסמה, לאור מה שראינו, לצערי, כאשר - - -
אחמד טיבי: לשנות את זה ל"אחר זה הוא".
אחמד טיבי: חאלס.
עמרם מצנע: רגע, רגע, היושב-ראש מתערב.
עמרם מצנע: אני מבקש, יש לך עוד שתיים-שלוש דקות.
אחמד טיבי: גם מההוא וגם מהאחר.
<קריאה: אנחנו מבקשים להפסיק לריב.
עמרם מצנע: אתה מבין הלוא שאני לא מסכים אפילו לאחוז אחד מהדברים שאומר חבר הכנסת אוחיון, אבל אעמוד על כך שהוא יוכל לדבר.
אחמד טיבי: אני מאוד רוצה שהוא ימשיך לדבר, אתה לא מבין?
אחמד טיבי: תמשיך, תמשיך.
אחמד טיבי: טוב שיש שידור.
שמעון אוחיון: אני מבקש לתת לי לסיים את הדברים.
שמעון אוחיון: עסקתי בדברים הללו, ישבתי והייתי בסדנאות רבות בין יהודים לערבים.
שמעון אוחיון: היחס לאחר, מבחינה לאומית יהודית, בוודאי צריך להיות יחס הומני, כאזרח שווה זכויות, כתושב במדינת ישראל.
שמעון אוחיון: אני לא רוצה לטשטש את הזהות היהודית הלאומית שלי, נקודה.
שמעון אוחיון: זו המדינה היחידה שבה אני יכול לבטא את הלאומיות היהודית.
שמעון אוחיון: ללאום הערבי יש 22 מדינות.
שמעון אוחיון: למרות שיש לו אותה דת, אותה שפה, אותה היסטוריה, אותה תרבות, אותה שירה, אותה מוסיקה, הוא יכול לבטא את עצמו ב-22 מדינות.
שמעון אוחיון: כל מה שאני מבקש, שבאמת רק בעניין הזה, המדינה - - -
שמעון אוחיון: לכן לא לנסות, אני לא נופל לכל מיני מלכודות קטנות.
שמעון אוחיון: היחס לאחר, לשונה ממני צריך להיות יחס הומני.
אחמד טיבי: מה, אנחנו פליטים?
אחמד טיבי: מה זה יחס הומני?
אחמד טיבי: אנחנו אזרחים.
אחמד טיבי: אנחנו מהגרים?
עמרם מצנע: אני מבקש לסיים, שמעון.
שמעון אוחיון: אני חושב שהדברים שלי - - -
עמרם מצנע: הדברים שלך - - -
שמעון אוחיון: שניה.
שמעון אוחיון: משפט אחד, ובזה גמרתי.
שמעון אוחיון: לא אשכח שלמרות כל הפתיחות הזאת, בקלנסווה עומדים פורעים, שקוראים להם "הפרות סדר", זורקים בקבוקי תבערה ומוציאים אנשים מתוך המכונית ושואלים: אתה יהודי?
שמעון אוחיון: אם אתה יהודי, אתה חוטף מכות ואם אתה בורח המכונית שלך - - -
אחמד טיבי: זה קרה גם בירושלים, אגב, נגד ערבים.
אחמד טיבי: זה גרוע וזה גרוע.
אחמד טיבי: תהיה הגון.
עמרם מצנע: אמרתי שאני, כמובן, לא מסכים לרוב הדברים שאתה אומר, חבר הכנסת אוחיון, אבל נותנים לך להשמיע את דעתך.
עמרם מצנע: אבל אני כן רוצה לומר שאני מוחה באופן ברור, צלול ובקול רם על הדברים שאתה משמיע פה, שהם בעצם גזעניים - -
עמרם מצנע: - - ונוגדים את תפיסת העולם שלי.
שמעון אוחיון: שלך.
עמרם מצנע: אני בהחלט אומר את זה.
עמרם מצנע: אני מבקש ממחמד חיידרי, בבקשה.
<מחמד חיאדרי: בוקר טוב לכולם.
<מחמד חיאדרי: חבר הכנסת לקח זמן, אנסה לקצר.
<מחמד חיאדרי: שמענו בקשב רב את הדברים של השר והתבשרנו על דבר שאנחנו עובדים עליו, אדוני השר, להזכיר לך, שהוא התקצוב הדיפרנציאלי, וזה הגיע לבג"ץ בשנת 2004.
<מחמד חיאדרי: זה כבר עשר שנים.
<מחמד חיאדרי: יבורך משרד החינוך אם יתחיל בספטמבר, אבל אמרת לחמש שנים ואנחנו רוצים שהמגזר הערבי, שלא יהיה בסוף הרשימה אלא בראש הרשימה בכל בתי-הספר.
<מחמד חיאדרי: זו זכות של כל החלשים, כמונו – אם זה במגזר הערבי, אם זה בסכנין, אם זה בירוחם ואם זה בחצור – כל אלה הנזקקים, מגיע להם לקבל יותר.
<מחמד חיאדרי: אדוני, הזכרת שיש תוכנית של משרד החינוך והזכרת חמש נקודות.
<מחמד חיאדרי: חסר לי איפה תוכניות לימודים – היה תשתיות, מעגל מורים, חינוך לא פורמלי, תעסוקה וכו'.
<מחמד חיאדרי: בתוכנית לימודים, אדוני, הפערים זועקים לשמיים.
<מחמד חיאדרי: אני לא רוצה לפרט יותר, כמה הפערים בין התלמידים במשך 66 שנים, אם זה בבגרות, אם זה מיצ"ב, מבחנים בין-לאומיים, פסיכומטרי, נשירה והכול.
<מחמד חיאדרי: זה אומר שהגיע הזמן לרעידת אדמה במערכת, שמשרד החינוך נכשל במשך 66 שנים לסגור את הפערים, לקרב את הפערים.
<מחמד חיאדרי: זה נובע מתוכניות לימודים, הכשרת מורים, מינויים על פי קשרים ולא כישורים, ואני מקווה שהכישורים ולא הקשרים.
<מחמד חיאדרי: הקמתם שמונה ועדות, וגם המנכ"לית.
<מחמד חיאדרי: כתבנו שכל תוכנית, אם נציגי החברה לא יהיה שותפים בה, היא לקויה.
<מחמד חיאדרי: צריך להיות שותפים מלאים גם בהתוויית התוכנית וגם בביצוע.
<מחמד חיאדרי: אם יש לכם תוכנית, אני מציע שהתוכנית הזו, שאנחנו לא יודעים עליה שום דבר - - -
שי פירון: יש שם נציגי ציבור ערבים רבים.
שי פירון: אולי זה לא כבודו, אבל יש בתוך הוועדה - פאדי אבו נאסר, חאלד אבו עסבה.
שי פירון: קבוצה גדולה של אנשים שבתוך העניין.
<מחמד חיאדרי: עם כל הכבוד, אל תסמכו רק על הפקידים שלכם.
שי פירון: הם לא פקידים שלנו, הם נציגי ציבור.
<מחמד חיאדרי: אדוני, אנחנו כתבנו לכם, שוועדת המעקב – שכולם ישמעו – זו ועדה מקצועית על-מפלגתית, שיש בה גם אקדמאים, פרופסורים והכול, שנהיה שותפים.
<מחמד חיאדרי: אני מבקש ומציע שיהיה כנס ארצי לתוכנית הזאת, לדון, לשמוע ולהשמיע או כנסים יותר מצליחים, אם זה כנסים מחוזיים.
מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה אדוני השר, שמעתי אותך עוד לפני שנכנסתי לכאן, כי אתה בשידור חי.
מנחם אליעזר מוזס: שמעתי על התוכן, אני רוצה להתייחס למעטפת, לצד הגשמי.
מנחם אליעזר מוזס: דוח מבקר המדינה, עוד כשאני הייתי סגן שר החינוך, הצביע על למעלה מ-640 כיתות בירושלים רבתי בלבד ככיתות לא תקניות, שלומדים בהן תלמידים, שיש סכנת נפשות לא ברוח שאינה מצויה, קרי רעידת אדמה, אלא ברוח מצויה ושהמצב הוא בכי רע.
מנחם אליעזר מוזס: עכשיו ראינו בדרום אלפי כיתות, לא רק במערכת החרדית, שבגלל כל מיני סיבות היו בקרוונים, ביבילים, והיתה ממש סכנה וגם נס.