GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: אבל שנייה, אני רוצה בכל-זאת, משרד החינוך.
עמרם מצנע: תראו, אני רוצה לעבור תכף לעניין העקרוני.
עמרם מצנע: אבל אני רוצה, בואו, תדברו.
<נירית גולוב: שמי נירית, אני ממשרד החינוך.
<נירית גולוב: אני רוצה להתייחס לשירות עצמו שניתן למוכר שאינו רשמי.
עמרם מצנע: נירית גולוב, מפקחת ארצית באגף חינוך מיוחד.
<נירית גולוב: אני רוצה להתייחס לשירות שניתן במוכר שאינו רשמי כולו.
<נירית גולוב: במוכר שאינו רשמי כולו, כפי שאמר אילן, מבחינת ההיבטים המשפטיים, הבעלות היא זו ששוכרת את שירותי הרפואה והאחות, הסיעוד, עבור המסגרת אותה היא מנהלת.
<נירית גולוב: מי שבעצם נמצא בקשר עם אותם אנשים, עם אותה אחות, כשהיא צריכה לתת טיפול פולשני או כל טיפול רפואי אישי ישיר לתלמיד, זה הרופא בקהילה, ברוב המקרים או בכל המקרים.
<נירית גולוב: הרופא בקהילה, הוא זה שמדריך, הוא זה שנותן הוראות איך לטפל בילד בתוך המסגרת החינוכית.
<נירית גולוב: אנחנו לא נמצאים בתוך מסגרת בית-חולים, אנחנו לא נמצאים בתוך מסגרת מרפאתית.
<נירית גולוב: אנחנו נמצאים בתוך מסגרת חינוכית ולכן הקשר הוא קריטי בין אותה אחות, שהיא מוכרת מוסמכת על-ידי משרד הבריאות, וכך היתה האחות שהועמדה לרשותו של עילאי בבית-הספר לטבע.
<נירית גולוב: משרד הבריאות היה אחד הגופים שאנחנו דיברנו איתם לגבי אותה אדם, אותה פרסונה, שהיא יכולה לתת את השירות.
<נירית גולוב: לא היינו מכניסים או לא היינו מוכנים שתיכנס מישהי שהיא לא מוכרת, שהיא לא מוסמכת, שלא עברה הכשרה.
<נירית גולוב: אותה אחות אמורה להיות בקשר עם הרופא המטפל הישיר בעילאי, בעילאי או בכל ילד אחר, אנחנו מדברים פה על מאות מקרים, משום שהוא האדם שמכיר הטוב ביותר את הצרכים של הילד.
עמרם מצנע: כמה מקרים, דרך אגב, של ילדים, במוכר שאינו רשמי, שמקבלים סיוע רפואי צמוד?
<נירית גולוב: ככה, אין לי כרגע את הנתונים המדויקים.
<נירית גולוב: בסביבות ה- 400 תלמידים.
<נירית גולוב: פחות או יותר.
<נירית גולוב: יכול להיות שזה 420, אבל סביב ה- 400 תלמידים מקבלים טיפולים פולשניים על-ידי אחיות.
עמרם מצנע: במוכר שאינו רשמי?
<נירית גולוב: על-ידי אנשי סיעוד, במוכר שאינו רשמי.
<נירית גולוב: הקשר נשמר כקשר ישיר עם הרופא המטפל, באמת על-מנת לקבל את כל ההוראות ואת כל הבקרה על האופן שבו מטופל הילד בתוך המערכת החינוכית.
<נירית גולוב: זה ההליך שכרגע, נכון להיום, נמצא בהסדרים.
<נירית גולוב: אני כן חייבת להגיד שבמכרז החדש, נוסף סעיף חדש, שבו אנחנו מבקשים שייכנס בעל תפקיד נוסף למכרז והוא יועץ למוכר שאינו רשמי, רופא מייעץ למוכר שאינו רשמי, במידה ובאמת במסגרת מוכרת שאינה רשמית ההורים או הצוות החינוכי או הצוות, או אותה אחות והרופא בקהילה, מבינים שישנה איזה שהיא בעיה מורכבת יותר שלא אנחנו אנשי החינוך יכולים לתת עליה את הדעת וגם לא את הפתרונות, אלא רק אנשי רפואה יכולים, אותו רופא יוכל לייעץ למסגרת ולבנות יחד את התוכנית הרפואית עבור התלמיד.
<נירית גולוב: זה דבר חדש, במכרז החדש, שנכנס לשירות המוכר שאינו רשמי.
<נירית גולוב: בשלב הזה, במהלך השנה הבאה, התכוונו להיכנס לדיונים יותר מעמיקים, לבדיקת כן האפשרות להכנסת כל מערכת החינוך תחת אותו מכרז.
<נירית גולוב: נכון לכרגע, זה לא נמצא שם.
מוחמד ברכה: למה לא אומרים שום דבר על המהלך של הפיקוח אם הדברים מתבצעים במוכר בלתי רשמי, אחרי שמעבירים, יש העברה תקציבית.
מוחמד ברכה: איפה משרד החינוך בכל מה שנוגע לפיקוח שאכן הדברים מתבצעים ולא נגררים במשך שנה שלמה.
<נירית גולוב: משרד החינוך יכול לפקח כחינוך.
<נירית גולוב: הפיקוח הרפואי חייב להיות על-ידי הרופא בקהילה.
<נירית גולוב: אנחנו, אין לנו מפקחים רפואיים.
<נירית גולוב: אנחנו כן בודקים ויודעים שלילדים שנמצאים בתוך המערכת, קיימת עזרה של סיעוד או כל עזרה שהוא צריך.
מוחמד ברכה: אז איך יוצא שבמשך שנת לימודים שלמה, ילד נשאר בבית והפיקוח הוא משהו תיאורטי.
<נירית גולוב: היתה אחות לרשותם, לרשותה של המסגרת ושל הילד.
<נירית גולוב: בשלב הזה, לא הוסכם על-ידי ההורים שאותה אחות רשאית להתחיל ולתת איזה שהוא שירות לילד.
<נירית גולוב: לא הוסכם על-ידי ההורים ולכן הילד לא הגיע.
<נירית גולוב: הילד לא יכול לקבל שירות אם הוא לא מגיע לתוך מערכת.
<נירית גולוב: כל זמן שהוא יושב בבית.
<רויטל לן כהן: למה לא פניתם לקצין ביקור סדיר?
<יוליה ברוך: סליחה, אבל יש פה משהו, מאותה תקופה שאנחנו קיבלנו ידיעה שכביכול יש אחות, אנחנו התקשרנו לליאורה, מנהלת בית-הספר, וליאורה, שאלנו אם אנחנו יכולים לבוא מחר.
<יוליה ברוך: היא אמרה – לא, אין אחות.
<יוליה ברוך: כשפנינו למלכה קאווי, היא בכלל לא ידעה על כל ההתנהלות הזאת.
<יוליה ברוך: יש תחושה שכל הגורמים פועלים במקביל, לא מצטלבים באף מקום.
<יוליה ברוך: שוב, עד היום לא קיבלנו שום מסמך כתוב ממשרד החינוך.
<יוליה ברוך: כל מה שאתם מדקלמים זה מהות הבעיה.
<יוליה ברוך: אתם לא מנסים לפתור אותה.
<יוליה ברוך: כשאני שאלתי איך אפשר לבנות שירות סביב בן-אדם אחד, בואי נגיד והיא תהיה בקשר עם הרופא המטפל של הילד, מחר היא חולה.
<יוליה ברוך: הוא שוב יישאר בבית?
עמרם מצנע: כן, אבל זה נכון, יוליה, זה נכון גם לאחות שבאה מטעם החברה.
<יוליה ברוך: לא, מטעם חברה הם מוציאים מחליף.
<רויטל לן כהן: זה כמו שאם המשלב של הילד שלי חולה, אז - - -
עמרם מצנע: רויטל, עם כל הכבוד.
עמרם מצנע: אני בסוף אוציא אותך.
<יוליה ברוך: הוא קיבל את השירות הזה עד היום במסגרת רשמית וכשהאחות היתה חולה, היתה מגיעה אחות אחרת.
עמרם מצנע: בסדר, אבל יוליה, יוליה, בואי.
עמרם מצנע: הלא התוצאה בסוף שהילד ישב שנה בבית ואת אומרת – לו היתה אחות שהיא היתה חולה, אז יכול להיות שיום בשבוע הוא לא היה יכול ללכת לבית-ספר, התוצאה היא שהוא ישב כל השנה בבית.
עמרם מצנע: במקום שיכול להיות שהוא היה יושב כמה ימים במשך השנה בבית.
<יוליה ברוך: אז יותר מזה, כמו שאמרתי, כשפנינו לליאורה, לשאול אם אפשר לבוא מחר, זה לא היה.
<מריה חסדיה: שלום.
<מריה חסדיה: שמי מריה, יש לי ילד חולה בבית והוא אמור לעבור ממעון לחינוך.
עמרם מצנע: בן כמה הוא?
<מריה חסדיה: בן שלוש.
<מריה חסדיה: קודם כל, אין לנו בכלל מסגרת, עד עכשיו לא מצאו לו מסגרת.
<מריה חסדיה: דבר שני, לא בטוח שהוא יקבל אחות מוסמכת, ולפי משרד הבריאות, הוא יכול ללכת רק עם אחות מוסמכת ועם כל הציוד הרפואי שלו.
<מריה חסדיה: הוא בבעיות ממש מורכבות ומטופל בבית-חולים.
עמרם מצנע: איפה אתם גרים?
<מריה חסדיה: בחדרה.
<מריה חסדיה: יש לנו פיתרון, או חיפה או תל-אביב.
<מריה חסדיה: אין משהו באזור, אין משהו שיכול להתאים לו, אין שום דבר.
עמרם מצנע: איך הוא היה במעון?
<מריה חסדיה: הוא עכשיו כרגע נמצא במעון עם אחות מוסמכת מטעם הרווחה.
עמרם מצנע: איזה מעון?
<מריה חסדיה: מעון יום שיקומי בגבעת עדה, ניצני יערה.
<מריה חסדיה: וגם הוא חצי שנה או שבעה חודשים ישב בבית, כי לא היתה אחות.
<מריה חסדיה: עד שקיבלנו אותה, לפני כחודשיים.
<קריאה: זה בעצם דוגמה גם לזה שבאמת משרד הבריאות אומרים – הילד חייב שתהיה אחות צמודה אליו ועכשיו בגלל זה יכול להיות שגם לוחצים בעצם עליי, כמו שסיפרת לי, שהילד יישאר בבית.
<מריה חסדיה: כן.
<מריה חסדיה: או שהוא יישאר בבית, או שהוא יהיה במוסד ולא בטוח שיהיה לו גם איפה להיות.
עמרם מצנע: בסדר, תראו, אנחנו לא באים כרגע להתמודד עם בעיות קונקרטיות.
<מריה חסדיה: כן, אבל עדיין, האחות והכל.
עמרם מצנע: לא לא, שנייה.
<קריאה: ולמה לא מאשרים אחות?
<מריה חסדיה: כי זה משרד הבריאות.
עמרם מצנע: בואו, אנחנו לא באים לדון בבעיה קונקרטית.
עמרם מצנע: אני מבין שהילד עובר מהמעון, ומשרד הרווחה בעצם לתוך מערכת החינוך שהיום היא מגיל שלוש, ואני מניח שמי שקובע בסוף את סל השירות זה משרד החינוך.
עמרם מצנע: כמובן בהמלצה של משרד הבריאות.
<מריה חסדיה: יש לנו את ההמלצה וגם של הרופאים שלנו.
<מריה חסדיה: אבל אנחנו לא נקבל את זה.
עמרם מצנע: לא, יש גם שאלה אם יש אפשרות לתת את השירות הזה, באזור חדרה.
עמרם מצנע: אני לא יודע להגיד לך.
<יוליה בן משה: לא, אבל אין פה בעיה, בשלב הזה.
<יוליה בן משה: כי אני באזור חדרה והילד שלי לומד בחיפה, הוא לא צריך אחות.
עמרם מצנע: לא, הילד שלך לא צריך אחות אבל הילד שלה – כן.
<יוליה בן משה: למה לא מאשרים אחות?
<יוליה בן משה: אין אחות אישית בחינוך הזה?
עמרם מצנע: עוד פעם, תראו, אני נורא לא רוצה לצלול לעניין הזה.
עמרם מצנע: משרד החינוך צריך לטפל בעניין, קודם כל לאשר, כמובן, את הסל שילד צריך לקבל ואחר-כך למצוא לו את המקום המתאים.
<נועה ביתן: גם יש את הבעיה שהיא בעיה עקרונית שזה בעיה בהסעות.
<נועה ביתן: בהסעה של ילד שהוא צריך תמיכה רפואית צמודה, לא נותנים ליווי של גורם רפואי.
<נועה ביתן: שום גורם רפואי לא מלווה את הילד.
<נועה ביתן: נגיד במקרה של מריה - - -
<נועה ביתן: ילד מגיע, ייכנס למערכת החינוך בשנה הבאה והוא יצטרך לנסוע לתל-אביב או לחיפה.
<נועה ביתן: הוא ילד שהוא צריך השגחה רפואית צמודה ואין שום אחות, אין דבר כזה בכלל שיהיה איזה שהוא ליווי רפואי לילד בדרך לבית-הספר.
<נועה ביתן: היו לו מצבים, כמו שסיפרת, של הפסקת נשימה במעון יום שיקומי ששלחו אותו לאשפוזים.
<נועה ביתן: הוא צריך השגחה רפואית כל הזמן, גם בהסעה וזה בכלל לא על הפרק, במשרד החינוך.
<מריה חסדיה: לא רק השגחה רפואית.
<מריה חסדיה: צריך מישהו שיודע להפעיל את המכשירים הרפואיים, חמצן וסטורציה.
<מריה חסדיה: שזה קבוע.
עמרם מצנע: אני רוצה עכשיו לעבור, תנו אחר-כך תשובה מה קורה עם ילדים שהם באמת מלווים באופן קבוע וגם מהבית עד בית-הספר, אם למשל נוסעים מחדרה לחיפה, או משהו כזה.
עמרם מצנע: אבל אני רוצה לקבל ממשרד החינוך כרגע הסבר על המכרז החדש.
מוחמד ברכה: אני יכול להוסיף שאלה?
מוחמד ברכה: מניסיון במקומות אחרים שעכשיו לא המקום לספר, אני יושב ראש הוועדה למלחמה בנגע הסמים והאלכוהול, ואז אנחנו עדים לכל מיני כפילויות בטיפול באדם אחד.
מוחמד ברכה: זאת אומרת, תלמיד בעל צרכים מיוחדים, יש לו צרכי חינוך, יש לו צרכי בריאות והבעיה לעתים קרובות היא הכפילות בטיפול.
מוחמד ברכה: זאת אומרת, אין כתובת אחת שמטפלת.
מוחמד ברכה: הנה, אנחנו שומעים על הפיקוח ואחר-כך אומרים שהתפקיד שלנו מסתיים ועובר למשרד הבריאות.
מוחמד ברכה: אני חושב שיש מקום, אדוני היושב ראש, לטפל בעניין העקרוני, בכל מיני דברים שעכשיו אני לא אספר עליהם, לפחות שתהיה כתובת אחת שהיא אחראית, שיכולה היא, לא התלמיד ולא המשפחה, לקבל את השירות האחר מהצד האחר.
מוחמד ברכה: זאת אומרת, משרד החינוך צריך לשאת במלוא האחריות על התלמיד, על נוכחותו בבית-הספר, על לימודו והיא, משרד החינוך, ייעשה במשרד הבריאות אבל המשפחה תהיה בקשר אך ורק עם כתובת אחת.
מוחמד ברכה: הכפילות הזו, שפשוט נפוצה בעוד כמה מקומות, יוצרת בעיות לצרכן, איך שאמרת, זה פה מדובר על טרגדיות באמת, הכפילות הזו היא מאוד מאוד מקשה ולכן אני חושב שיש מקום גם כן לשמוע מאנשי משרד החינוך, אם יש בדעתם לחשוב על לקחת את כל האחריות ולבקש את הסיוע הנדרש מכל מי שצריך, אם זה רווחה או משרד הבריאות או מי שלא יהיה.
עמרם מצנע: זה לא כל-כך פשוט.
מוחמד ברכה: זה לא פשוט, זה לא פשוט.
עמרם מצנע: כי גם ילד ללא צרכים מיוחדים, יש לו, ביממה או בשבוע, יש לו מערכת שהוא מנהל מול משרד הבריאות, ומערכת שהוא מנהל מול משרד החינוך.
עמרם מצנע: ואין איזה גוף מתאם מעליהם.
מוחמד ברכה: לא, בתוך בית-הספר.
עמרם מצנע: בתוך בית-ספר זה סיפור אחר.
עמרם מצנע: בבית-ספר זה אחריות אחת.
<יוליה ברוך: אבל פה יש, אני רוצה להצדיק את מה שאמרת כי יש פה בעייתיות מאוד גדולה.
<יוליה ברוך: כי כשפנינו למשרד החינוך, הם אמרו לנו – אנחנו לא אחראים על הבריאות, אנחנו אחראים על החינוך.
<יוליה ברוך: כשפנינו למשרד הבריאות, נאמר לנו – לא, המכרז הוא של משרד החינוך, אנחנו לא יכולים להתערב.
עמרם מצנע: לפי הבנתי, מהרגע שהילד יוצא מביתו לבית-הספר, עד שהוא חוזר לביתו, זה אחריות של משרד החינוך.
עמרם מצנע: אין בעניין הזה ויכוח.
עמרם מצנע: ומשרד החינוך נעזר במשרד הבריאות ובכל מיני כללים.
עמרם מצנע: הלא יש בכלל סלי בריאות, בכלל, גם בחינוך לילדים בלי צרכים מיוחדים, שילד יוצא מבית-ספר והולך למרפאה או לרופא או למה שקשור בזה.
עמרם מצנע: בסדר, שמעתם את חבר הכנסת ברכה.
<רחלי אברמזון: ברשותכם, לפני שאנחנו עוברים למכרז, אני רוצה קודם כל לומר.
עמרם מצנע: אבל תציגי את עצמך.
<רחלי אברמזון: זה מה שאני אעשה.
<רחלי אברמזון: נעים מאוד, רחלי אברמזון, מנהלת האגף לחינוך מיוחד.
<רחלי אברמזון: אני רוצה לומר, כן, החדשה.
<רחלי אברמזון: תודה.
<רחלי אברמזון: ואני רוצה לומר כך שבשני המקרים שאנחנו נחשפנו אליהם, אני לפחות נחשפתי אליהם היום, אנחנו לוקחים את זה ללמידה, גם אצלנו בתוך האגף, כדי באמת לנסות לתכלל בדיוק את מה שחבר הכנסת אמר, לתכלל את כל הנושאים ובאמת למצוא את הכתובת האחת והבלעדית שתיתן את המענים לקראת שנת הלימודים הבאה.
<רחלי אברמזון: אז אני מקווה שבפעם הבאה שאנחנו ניפגש, אנחנו נשמע שיצרנו ומצאנו את הפתרונות האלה והאחרים.
<רחלי אברמזון: אני לא יודעת אם כל המענים ייפתרו ביום אחד, אבל אני חושבת שהשיח הזה הוא מאוד חשוב ולנו הוא ללמידה.
מוחמד ברכה: לפחות לפני תחילת שנת הלימודים הקרובה.
מוחמד ברכה: לפחות.
<רחלי אברמזון: אני רשמתי את כל מה שעלה כאן.
<קריאה: אפשר לפחות לדבר עם ההורים.
<קריאה: כי לא מדברים עם ההורים.
<רחלי אברמזון: אנחנו נעשה גם את זה, רשמתי ואנחנו ניקח את זה לתשומת ליבנו.
<אילן שי: אני אשמח אבל אם אפשר למקד קצת את השאלה בעניין המכרז.
עמרם מצנע: אני קראתי גם את הפרוטוקול ואת הסיכום שהוציאה הוועדה לזכויות הילד ואנחנו ערים לכך שהמכרז כפי שיצא, הוא כנראה בעייתי.
עמרם מצנע: אחד, הוא לא תואם עם משרד הבריאות.
עמרם מצנע: שניים, הוא קבע קריטריונים שונים שעל דעת חלק מהאנשים הם קריטריונים מחמירים או מקלים, השאלה מאיזה כיוון מסתכלים, אבל קריטריונים לא מספיק מתאימים או טובים.
עמרם מצנע: ואני מבין שמשרד החינוך הבין את זה ועושה רוויזיה, תיקון, שינוי, אינני יודע במכרז.
עמרם מצנע: תסבירו לנו איפה אתם נמצאים.
עמרם מצנע: איפה אתם נמצאים בעניין הזה ומה באמת אתם מתכוונים לשנות.
עמרם מצנע: אני מבין שאתם נמצאים תחת מכרז ויש אולי בעיות, אבל אם המכרז הוא לא טוב, צריך לעצור אותו ולעשות מכרז אחר, חדש, מתוקן, אינני יודע מה.
עמרם מצנע: דרך אגב, הנושא הזה של מכרזים עולה כבר בימים, בשבועות האחרונים, בכמה תחומים, עם איזה שהיא תחושה לפחות, שיש מישהו במשרד החינוך שאחראי על המכרזים ויש מישהו אחר שאחראי על מתן השירות ואיך אמר שייקה אופיר?
עמרם מצנע: הקווים האלו לא נפגשים.
<אילן שי: אז בעקבות הדיון שהיה בוועדה לזכויות הילד, יש תהליך של דיונים בתוך המשרד ביחס לנושא, אבל עדיין לא התקבלו החלטות או לא, אנחנו עדיין, מעבר לזה שאנחנו שמענו את מה שנאמר בוועדה ואנחנו דנים על זה והיו דיונים בהשתתפות הגורמים המקצועיים בתוך המשרד, עוד לא התקבלו החלטות בנושאים האלה.
עמרם מצנע: אבל תסבירו לי מה אתם עושים.
עמרם מצנע: אנחנו עכשיו באמצע יולי.
עמרם מצנע: ב- 1 לספטמבר נפתחת שנת לימודים.
עמרם מצנע: תארו לי איזה שהוא סרגל של זמנים.
עמרם מצנע: האם אומרים לחברה שנתנה את השירותים עד היום – תיערכו לכך, לתקופת גישור?
עמרם מצנע: הלא משהו צריך לקרות.
<אילן שי: אנחנו דנים בדיוק, יש דיונים על מה צריך לקרות.
עמרם מצנע: אז תשתף אותנו.
<אילן שי: בגלל שאנחנו מדברים, שאנחנו בסיטואציה של מכרז, אני לא יכול לשתף.
<קריאה: תסבירו את זה.
<קריאה: מה הפחד לעבוד בשקיפות?
<קריאה: תסבירו.
<קריאה: דברו עם משרד הבריאות, דברו איתנו.
<קריאה: אנחנו השטח, אנחנו מכירים את הבעיות, נוכל לעזור דרך הבעיות, למנוע בעיות חדשות.
<רחלי אברמזון: אני רוצה רגע להתייחס רק לנקודה באמת שאנחנו יכולים להגיב עליה.
<רחלי אברמזון: אחד, נעשית חשיבה מחודשת, בעקבות אותן סוגיות בתוך המשרד, יחד עם מגעים עם משרד הבריאות, כי אחת ההערות שהיו, הבנתי בוועדה בשבוע שעבר, זה שלא התקיים בכלל שיח עם משרד הבריאות.
<רחלי אברמזון: אז התחילו המגעים עם משרד הבריאות.
<רחלי אברמזון: אנחנו מנסים לעבוד על המכרז החדש, אבל בינתיים זה בשלבים של עבודה.
<רחלי אברמזון: כך שאין לנו ברגע זה תשובות חד משמעיות לאן פנינו מועדות ולכן אני ממש מבקשת קצת אוויר לנשימה.
<רחלי אברמזון: אנחנו ניתן את כל התשובות ברגע שאני מניחה, אנחנו יודעים שב- 1 בספטמבר אנחנו מחויבים לתת שירות לילדים שזקוקים לו.
<רויטל לן כהן: אדוני, אנחנו מתחננים שישתפו אותנו.
עמרם מצנע: רויטל, את לא ברשות דיבור.
<רחלי אברמזון: זהו.
<רחלי אברמזון: אז אנחנו ממש מבקשים את אורך הרוח.
<רחלי אברמזון: בשבוע שעבר היה דיון, אנחנו התייחסנו אליו ברצינות, באנו חזרה, התחלנו לעשות את שיעורי הבית שלנו.
<רחלי אברמזון: אנחנו נבוא עם תשובות ברורות.
<רחלי אברמזון: אבל לא ברגע זה.
עמרם מצנע: מתי אתם תבואו עם תשובות?
<רחלי אברמזון: אני מניחה שתוך שבוע-שבועיים אנחנו נוכל כבר להיות בצורה יותר ברורה.
עמרם מצנע: זאת אומרת, אם אנחנו נקבע דיון המשך בעוד נניח שבועיים?
עמרם מצנע: בתחילת אוגוסט?
<טל גרנות: אני מאלו"ט.
<טל גרנות: אני רוצה להתייחס לנושא שעלה גם בוועדה לזכויות הילד וגם דובר רבות בוועדה פה וזה עצם הזכאות לסייעות רפואיות הוא היום, הוא ניתן, תלוי באיזה מסגרת הילד לומד.
<טל גרנות: אם הילד לומד בחינוך רגיל, משולב בחינוך רגיל, הוא זכאי לסייעת רפואית.
<טל גרנות: בחינוך מיוחד – הוא לא זכאי.
<טל גרנות: מה גם שהסייעת הרפואית הזאת לא מקבלת הכשרה.
<טל גרנות: אנחנו מדברים על מלחמה לקבל סייעת רפואית.
עמרם מצנע: מאבק, מאבק.
<טל גרנות: מאבק, לקבל סייעת רפואית בחינוך מיוחד, כשזה סוג של אבסורד, המאבק הזה נעשה כדי לקבל מישהי לא מספיק מקצועית, ללא הכשרה.
<טל גרנות: אני חושבת שהזכרתי את זה גם בוועדה פה בעבר, ילד שסבל, לוקה בסכרת, היה צריך סייעת רפואית שתעזור לו להזריק.
<טל גרנות: הוא קיבל סייעת שלא רואה.
<טל גרנות: היינו צריכים להילחם, להיאבק, כדי שיחליפו לו את הסייעת הזאת וזה המענה שנותנים.
<טל גרנות: זאת אומרת, גם צריך לטפל בזה במסגרת המכרז החדש שייכתב.
<טל גרנות: מתן השירותים לא צריך להיות נגזרת של סוג המסגרת.
<טל גרנות: גם חינוך מיוחד, גם חינוך רגיל, צריך להיות לפי הצרכים של הילד וכמובן לקבל כוח אדם מקצועי שמקבל הכשרה.
<טל גרנות: דבר נוסף שרציתי להזכיר קודם בנוגע למה שהאימא אמרה, שגם כשאנחנו פונים ומבקשים את הסייעות הרפואיות, אנחנו נתקלים הרבה פעמים בתשובות של – אין לנו.
<טל גרנות: אין לנו, תעזרו לנו למצוא.
<טל גרנות: שזה גם משהו שהוא אבסורדי.
עמרם מצנע: אבסורד?
<טל גרנות: ההורים הם אלה שצריכים לחפש?
עמרם מצנע: לא לגמרי אבסורד שבמקרי קיצון, המשרד ניסה ולא מצא והוא מבקש סיוע.
עמרם מצנע: זה לא אבסורד.
עמרם מצנע: כן, רויטל, בבקשה.
<רויטל לן כהן: אני קודם כל רוצה להעיר משהו בקשר לנושא הספציפי הזה, של הסייעות בתוך החינוך המיוחד.
<רויטל לן כהן: ב- 2008 יצא חוזר מנכ"ל שבאופן גורף החליט שאין יותר סייעות אישיות לחינוך המיוחד.
<רויטל לן כהן: כתוצאה מזה ניגשו לבית-המשפט וב- 2008 ניתנה פסיקה שאומרת בצורה מפורשת – אסור היה להוציא את המכרז הזה, הוא לא חוקי, יש לכתוב, סליחה, את חוזר המנכ"ל הזה, הוא לא חוקי, ואין דבר כזה, ובמיוחד בחינוך מיוחד, שלא ישקלו כל מקרה לגופו ועל אף הפסיקה שדורשת לשקול כל מקרה לגופו, התשובה היא תמיד – אין סייעות אישיות בחינוך המיוחד, שזה פשוט ביזיון בית-המשפט ועבירה על החוק וזה לא בסדר.
<רויטל לן כהן: וזה עדיין קורה.
<רויטל לן כהן: אז זה דבר ראשון.
<רויטל לן כהן: דבר שני, יש פה, אני שומעת את התשובות שניתנות ואני מרגישה שיש תשובות שניתנות בצורה לא הוגנת.
<רויטל לן כהן: זאת אומרת, פעם אחת, זה לפי מה שנוח.
<רויטל לן כהן: לשילוב, למשל, יגידו – אנחנו לא מרשים לכם לעזור לנו למצוא את המשלב או המשלבת, מה פתאום?
<רויטל לן כהן: זה צריך להיות העסקה דרך הרשות ופה, כשאין להם, אז תעזרו לנו למצוא.
<רויטל לן כהן: אז אם אנחנו מדברים על מישהו מיומן, אז גם - - -
עמרם מצנע: מה, איזה סתירה יש פה?
<רויטל לן כהן: כשאני אומרת להם – אתם שולחים לי משלבת לא מיומנת, תנו לי לבחור את המשלבת, אומרים לי לא.
<רויטל לן כהן: אבל כשלהם חסר אחות, אומרים להורים – לכו תחפשו אחות.
<רויטל לן כהן: אני חושבת שאו שהם מאפשרים להורים להיות חלק מתהליך, או שהם לא מאפשרים להורים להיות חלק מתהליך.
<רויטל לן כהן: אני חושבת שלא ייתכן שמשרד החינוך שולח, משרד החינוך שולח הורים למוכר שאינו רשמי שבסופו של דבר זה מקום מפוקח ואז הוא אומר – אני מפקח, אבל רק על דברים מסוימים ובמקומות אחרים, כשמבקשים שמשרד החינוך לא יפעיל קב"ס כי הילד לא מגיע לבית-הספר מטעמים כאלו ואחרים, מגיעים עם ההורים לבית-המשפט, ופה יושב ילד שנה בבית, לא הפעילו קב"ס.
<רויטל לן כהן: זאת אומרת, מתי שנוח עושים, מתי שנוח, לא עושים.
<רויטל לן כהן: יש מין כזאת תחושה של משרד החינוך לא באמת עושה את מה שהוא צריך לעשות, משרד החינוך נאבק בהורים או הולך אחורה מתי שנוח לו.
<רויטל לן כהן: עוד אבסורד הוא שלמשל במקרה הזה, אומרים כן, אנחנו רוצים שרופא יבוא וייתן את ההנחיות.
<רויטל לן כהן: אבל כשמדובר בילד משולב וגם בגהה, שכאילו אי-אפשר להגיד שזה לא מקום מקצועי וזה לא פרטי, לא הסכימו בשום אופן, במשך שנה, לתת לצוות מגהה שהתחנן, הרופא עצמו כתב, המנהל של המרפאה בגהה, אמר – אני מבקש לבוא, להדריך את הצוות.
<רויטל לן כהן: הם לא נתנו לו, הם אמרו לו – לא, גורף.
<רויטל לן כהן: לא הסכימו לדבר אתם בכלל.
<רויטל לן כהן: לא יכול להיות מצב כזה שכשנוח להם – כן, וכשלא נוח להם – אז לא.
<רויטל לן כהן: אני חושבת ואנחנו מעלים את זה כבר שנים, שבמקרים המורכבים צריך להיות, כמו שיש בבריאות הנפש, בבריאות הנפש יש case manager, של משרד הבריאות, גם פה צריך להיות case manager שמסוגל לתכלל כי הילדים האלה הם אכן ילדים מורכבים.
<רויטל לן כהן: ודבר נוסף.
<רויטל לן כהן: כל הזמן מתייחסים אלינו ההורים כמשהו לא מקצועי, שלא צריך לשתף אותו בדיון.
<רויטל לן כהן: אז מעבר לעובדה שיש בנו אנשים מאוד מקצועיים, ברמה הרוחבית הכללית, שחשוב לשתף אותם גם בדיונים על מכרזים וגם בוועדה הזאת שעשו לסייעות ובכל דבר אחר, אני חושבת שלפחות את ההורה של הילד הבודד צריך לשתף בדיונים כי עבור הילד הזה, ההורה הזה הוא הגוף הכי מקצועי שאפשר למצוא ובאופן קבוע לא מדברים אתנו, לא בפרטי ולא בכללי.
<רויטל לן כהן: ודבר נוסף, תוך כדי שאני יושבת פה ואנחנו מתוך השקיפות, אנחנו מעלים את זה שאנחנו יושבות פה לקבוצות בפייסבוק, כותבת לי מישהי – תבררי בבקשה מדוע משרד החינוך לא מוכן להאריך את ליווי הסייעות עד סוף פעילות גני היולה, רק עד ה- 20.7.
<רויטל לן כהן: גני היולה פועלים קצת מעבר ואת הסייעות הרפואיות משרד החינוך לא מוכן להאריך.
<רויטל לן כהן: אבל יש שירות, זה גני יולה, הם פועלים.
<רויטל לן כהן: למה הסייעות הרפואיות לא פועלות עד תום המסגרת?
<רויטל לן כהן: זו שאלה מצוינת.
<יוליה ברוך: הערה אחת קטנה, רק במסגרת הוועדות השמה והשיבוץ, לא מיידעים את ההורים מה באמת המשמעות של המוכר שאינו רשמי.
<יוליה ברוך: גם אותנו לא יידעו.
<יוליה ברוך: אנחנו לא ידענו לקראת מה אנחנו הולכים.
<יוליה ברוך: לא אמרו לנו שהשירות ייפסק.
<גילי אלון: אני סייעת בעיריית באר-שבע וחברת ועד העובדים.
עמרם מצנע: את סייעת רפואית?
<גילי אלון: אני לא סייעת רפואית, אני סייעת בגן ילדים והשנה היתה צמודה אלי סייעת רפואית.
<גילי אלון: מה זה רפואית, סייעת רפואית?
<גילי אלון: שלחו אותה לעשות איזה שהוא קורס של עזרה ראשונה וכשהיא לא היתה מגיעה לגן מן הסתם, לא היו שולחים מחליפה, אני לא ידעתי איך לטפל כמובן באותה ילדה שהיתה צריכה טיפול.
<גילי אלון: נוסף לזה, אני רוצה להגיד שאין פיקוח על הכספים שמועברים עבור הסייעות האלה ברשויות המקומיות.
<גילי אלון: כי למשל, הם חוסכים, הרשויות המקומיות, ולא רק בבאר-שבע, באר-שבע זאת דווקא עיר מאוד מסודרת, יש לנו ראש עיר בסך-הכל שהוא מאוד מקפיד על התקנונים ועדיין בבתי-ספר חוסכים בסייעת וסייעת אחת מטפלת צמודה לילד, ובהפסקות הולכת לילד שזקוק נגדי להזרקה בגלל סכרת או כל מיני דברים.
<גילי אלון: כלומר, אין פיקוח.
<גילי אלון: סייעת אחת מועסקת על שני ילדים, כשהתקציב מועבר עבור שתי סייעות.
<גילי אלון: יש בשטח דברים מזוויעים, מבחינת תנאי ההעסקה שלהן, הרבה פעמים משולב עבור אחות שתנאי ההעסקה שלהן, תקציבית, הם הרבה יותר גבוהים וסייעת בפועל, מקבלת אפילו לא שכר מינימום כי היא מועסקת באחוזי משרה ועל בסיס יומי, על-פי שעות.
<גילי אלון: כלומר, כל ההעסקה, מאוד פוגענית.
<גילי אלון: היתה החלטה פה למשל שמשרד החינוך מעביר עבור 12 חודשים משכורת.
עמרם מצנע: אבל את מערבבת מין שאינו במינו.
<גילי אלון: לא לא לא, והסייעות האלה, הסייעות האלה- - -
<קריאה: זה לעניין הרשות המקומית, לא למשרד החינוך.
<גילי אלון: סליחה, לא.
<גילי אלון: סייעת רפואית.
<גילי אלון: אצלנו סייעת רפואית מועסקת כמו סייעת צמודה.
<גילי אלון: אין הבדל.
עמרם מצנע: בסדר, אבל את מערבת מין שאינו במינו, בשבוע הבא יש לנו דיון על הסייעות.
עמרם מצנע: על הסייעות בחינוך המיוחד, לאו דווקא בגנים.
<גילי אלון: לא לא.
עמרם מצנע: היה ביום ראשון, מתי?
עמרם מצנע: ביום ראשון עשינו?
עמרם מצנע: היה דיון על הסייעות.
עמרם מצנע: יש בעיות שצריך להתמודד עם הסייעות לגננות.
עמרם מצנע: את מערבת מין שאינו במינו.
<גילי אלון: לא, אני מדברת על סייעת רפואית של ילדה צמודה.
<גילי אלון: היא לא סייעת, היא בגן.
<גילי אלון: סייעת של הילדה.
<גילי אלון: ואני אומרת, התנאים שלהם פשוט מחפירים.
<גילי אלון: אין להם את החופשות, כי הן מחויבות לעבוד, אין להן את הפרנסה הקבועה שלהן, אין לה קביעות, אין להם שום תנאים סוציאליים, הן פשוט עובדות קבלן בתוך הרשויות, לא מקבלות את התנאים, למרות שמשרד החינוך מעביר תקציבים עבורן, אבל בפועל, אין פיקוח.
עמרם מצנע: אם יש לכם עיר מסודרת עם ראש עיר טוב - - -
<גילי אלון: אבל זה לא רק בבאר-שבע, מדובר פה על משהו ארצי.
עמרם מצנע: אבל את מספרת סיפור ואת רוצה שנתייחס לסיפור.
עמרם מצנע: אז אם יש לכם ראש עיר שדואג לעניינים ועושה את זה, אז לא ייתכן שהוא מקבל כסף ממשרד החינוך ושומר את זה בקופה אצלו.
<גילי אלון: בלי פיקוח.
<גילי אלון: אין פיקוח בכל הארץ.
עמרם מצנע: טוב, אין פיקוח.
<גילי אלון: בבקשה.
<סיגל אבישי: שמי סיגל אבישי, אני סייעת צמודה לילדים עם צרכים מיוחדים.
<סיגל אבישי: אני לא סייעת רפואית, אבל אני בקלות יכולה להיות כזאת.
<סיגל אבישי: לפי השיקולים.
<סיגל אבישי: אני באה להיות הקול של הסייעות הרפואיות שלא יכולות לייצג את עצמן פה.
<סיגל אבישי: אז ככה, סייעת רפואית - - -
עמרם מצנע: דרך מי את עובדת?
<סיגל אבישי: דרך עמותה.
<סיגל אבישי: הרשות מעסיקה אותי, אני מגיעה דרך ההורים.
<סיגל אבישי: ההורים בוחרים אותי, הרשות מקבלת את השם שלי, היא אומרת לי – או.
<סיגל אבישי: קיי.
<סיגל אבישי: , בואי תעבדי.
עמרם מצנע: זאת אומרת, הרשות מעסיקה אותך.
<סיגל אבישי: מי שמשלם לי את השכר, זו עמותה ומי שמדבר אתי בשיח, זאת העמותה.
עמרם מצנע: איזה עמותה זו?
<סיגל אבישי: עמותה קהילתית.
<סיגל אבישי: הם ביישוב שאני גרה.
עמרם מצנע: באיזה יישוב?
<סיגל אבישי: כוכב יאיר.
<סיגל אבישי: זה מתנהל ככה בעוד כמה מקומות.
עמרם מצנע: וכוכב יאיר מעבירים לעמותה את הכסף?
<סיגל אבישי: אני יודעת שהם לא מעבירים את כל הכסף.
עמרם מצנע: לא אמרתי את הכל.
<סיגל אבישי: אנחנו מקבלים שכר מינימום.
עמרם מצנע: זה לא, משהו פה לא תקין, לא תקין מבחינת
עמרם מצנע: כם שם, בכוכב יאיר.
<סיגל אבישי: אבל זה לא רק בכוכב יאיר.
<סיגל אבישי: אני מדברת גם בשם דרום השרון, בשם פרדס חנה, בשם עוד כמה וכמה מקומות.
עמרם מצנע: דברי בשם עצמך, קודם כל.
<סיגל אבישי: אני באה להעלות נושא.
עמרם מצנע: את סייעת מה?
<סיגל אבישי: צמודה לילד עם צרכים מיוחדים.
<קריאה: בחינוך המיוחד?
<סיגל אבישי: בחינוך הרגיל.
עמרם מצנע: ילד משולב?
<סיגל אבישי: כן.
עמרם מצנע: כמה שעות?
<סיגל אבישי: בשנה הבאה אני אשלב ילד אחד.
עמרם מצנע: כמה שעות היו לך בשנה שחלפה?
<סיגל אבישי: 24 שעות שבועיות.
עמרם מצנע: לילד הזה, הספציפי?
<סיגל אבישי: לא, לילדה עם תסמונת נדירה.
עמרם מצנע: לילדה הספציפית?
עמרם מצנע: 24 שעות, הסל שלה, ואת ליווית אותה.
<סיגל אבישי: במקרה שלי, לא הייתי צריכה, מבחינה רפואית כל-כך, אבל בשנה הבאה אני מניחה שכן אני אצטרך, הוא ילד לקוי ראיה ונכה על כיסא גלגלים.
<קריאה: אין לו רפואי.
עמרם מצנע: כן, זה עדיין לא אומר שהוא זקוק לרפואי.
<סיגל אבישי: אני עוד לא קיבלתי שום הנחיות לגבי העניין.
<סיגל אבישי: אני יודעת שסייעות רפואיות מחברותיי חייבות להגיש, בעצם לשמור על החיים של הילד.
<סיגל אבישי: הן חייבות להגיש טיפול רפואי במקרה של חירום.