GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: יש דוח מבקר המדינה אחד, ויש דוח מבקר המדינה שני שעוקב ומגלה לכולנו את האמת הידועה לכולנו שלא רק שלא נעשו תיקונים אלא הבעיה מחריפה.
עמרם מצנע: אחת התופעות השליליות הידועות שבאות לידי ביטוי זה העובדה שדווקא באותם חלקים בארץ, באותם בתי-הספר עם האוכלוסיות היותר חזקות אתה רואה שאחוז הנהנים במירכאות מהקלות בבחינות הוא עצום לעומת כמובן האוכלוסיות המוחלשות, בין אם זה פריפריה או בין אם זה האוכלוסייה הערבית או החרדית לצורך העניין.
עמרם מצנע: זה מצביע כמובן על הבעייתיות של דרך הטיפול בתחום ובנושא.
עמרם מצנע: לכן, אנחנו מקיימים את הדיון – להקשיב, לשמוע, כשבסיכומו כל מה שנעשה זה נעודד את משרד החינוך, ויהודית, טוב שאת שם ותמשיכי לטפל בזה, כדי באמת לשבת.
עמרם מצנע: הנושא הוא לא פשוט, אבל הוא מחייב טיפול מקצועי, רציני, ולהביא אותו לנקודה שבה הכלים אכן ישרתו את היעדים ואת המטרות.
עמרם מצנע: נועה, אני אתן לך לדבר ראשונה.
<נועה ענבר: ראשית, תודה רבה על ההזדמנות להשמיע את קולנו ולדבר פה.
<נועה ענבר: אני רוצה להתחיל מזה שאנחנו כן מאוד מאמינים בעקרונות של האגף לקויות למידה שבראשו עומדת יהודית בנושא של מתן הזדמנויות לתלמידים לקויי למידה להגיע למלוא הפוטנציאל שלהם.
<נועה ענבר: אנחנו מרגישות שסטינו מהדרך, שאבדנו את הפרופורציות ושוויתרנו על העיקרון של השוויון, של שוויון ההזדמנויות בהיבט אחר.
<נועה ענבר: אני יכולה להגיד שאני עובדת בתיכון במרכז הארץ.
<נועה ענבר: יש אצלנו בתיכון 70% תלמידים שיש להם איזשהן התאמות.
<נועה ענבר: זה אומר ש-70% מהתלמידים הלכו למאבחן.
<נועה ענבר: הרוב - מדובר בהתאמות מרמה 1 ו-2, זה התאמות מסוג תוספת זמן, התעלמות משגיאות כתיב, מילונית, דף נוסחאות, וזה כולל גם התאמות כמו הקראת השאלון, כמו הכתבת התשובות לבוחן ניטרלי.
<נועה ענבר: כאמור, 70%.
<נועה ענבר: זה אומר שאם יש מבחן בגרות מתוך חמש כיתות, ארבע כיתות יהיו כיתות של תוספת זמן.
<נועה ענבר: איך קורה מצב כזה?
<נועה ענבר: תלמיד הולך לעשות אבחון, בדרך כלל ברמות 1 ו-2 זה אבחון דידקטי שעלותו כ-1,500 שקלים.
<נועה ענבר: כל מי שהולך לעשות אבחון דידקטי היום מקבל התאמה מסוימת.
<נועה ענבר: לכל היועצות ולי לא קרה שהגיע אבחון שאומר: הנער אינו לקוי למידה ולכן אינו זקוק לשום התאמה.
<נועה ענבר: אני לא באה ומאשימה את המאבחנים.
<נועה ענבר: הרי המאבחן תלוי בפרנסתו באבחון.
עמרם מצנע: מה שנקרא: עשה לך מאבחן.
<נועה ענבר: זה ממש כך.
<נועה ענבר: גם דיברתי עם הרבה פסיכולוגים שאמרו: נכון, מגיע אליי תלמיד.
<נועה ענבר: לפחות תוספת זמן אני אתן לו כי הוא בכל זאת שילם 1,500 שקלים.
<נועה ענבר: לכן, נוצר מצב שפה זה 70% ובאמת בפריפריה במגזרים שלמים, במגזר החרדי, במגזר הערבי, מגיעים ל-10%.
<נועה ענבר: ההבדל הוא באמת עצום.
<נועה ענבר: אנחנו - היועצות - באמת רואות את זה.
<נועה ענבר: אנחנו עומדות בחזית ואנחנו מקבלות את האבחונים.
<נועה ענבר: אני מקבלת אבחון גם ביסודי.
<נועה ענבר: תלמידים שמגיעים ביסודי עם אבחון או שהאבחון נערך בכיתות הנמוכות ומעיד על לקות למידה, זה מקובל באמת לגמרי.
<נועה ענבר: הבעיה היא שהרבה מאוד תלמידים מגיעים בכיתה י' פתאום עם אבחון לקראת הבגרויות ואומרים: לתלמיד יש לקות למידה והוא צריך לקבל.
<נועה ענבר: אם יש מתאם ישיר בין היקף ההתאמות לבין המצב הסוציו-אקונומי כמובן שוויתרנו פה על איזשהו ערך של שוויון.
<נועה ענבר: כמובן שאנחנו לא באמת חושבים ולא רוצים להאמין שיש 70% תלמידים לקויי למידה.
<נועה ענבר: אני חושבת שאין עוד מדינה שיש בה 70%.
<נועה ענבר: האחוז של לקויי הלמידה אמור להיות בין 10% ל-15%.
<נועה ענבר: השאלה היא האם אנחנו רוצים לצמצם את מספר הזכאים להתאמות ואז צריך בהחלט לדעתנו לפעול במישור של האבחונים, לדאוג שלא כל כך הרבה תלמידים יאובחנו.
<נועה ענבר: שוב, לא ניכנס לפתרון איך עושים את זה, אבל זה אם אנחנו רוצים לצמצם את מספר התלמידים שמקבלים התאמות.
<נועה ענבר: אם אנחנו רוצים וזה מתאים לנו שיש כל כך הרבה תלמידים שמקבלים התאמות מסוגים מסוימים כי לתלמידים יש קשיי למידה, אז צריך לדאוג לזה שיקבלו את זה בכל הארץ.
<נועה ענבר: כאן אולי אפשר לעשות איזשהו מנגנון שבמקום לתת על סמך אבחון, להחליט שבית-הספר יכול להחליט אם יש לתלמיד קושי מסוים, התלמיד הזה יקבל התאמה של תוספת זמן, למשל.
<נועה ענבר: כמובן שתהיה אז אינפלציה וייתנו כמעט לכל התלמידים תוספת זמן.
<נועה ענבר: יכול להיות שזה הפתרון ובסך הכול אין לנו כל כך בעיה עם - - -.
<נועה ענבר: שוב, אני לא אכנס פה לפתרונות, אבל כמובן שצריך שהפער הזה יקטן.
<נועה ענבר: זה התאמות מרמה 1 ו-2.
<נועה ענבר: התאמות מרמה 3 זה התאמות של מבחן מותאם, מבחן בעל-פה, ועכשיו נכנס גם המבחן המתוקשר באנגלית.
<נועה ענבר: רק כדי שתבינו מה המשמעות של מבחן מותאם – זה בעצם שרק בבגרות ובמתכונת לתלמידים יש בחירה יותר גדולה בין השאלות.
<נועה ענבר: אם כל התלמידים צריכים, למשל, בתנ"ך לענות על ארבע מתוך שש שאלות, תלמיד שיש לו מבחן מותאם עונה על שלוש שאלות.
<נועה ענבר: זה אומר שעל כל שאלה הוא מקבל ניקוד יותר גבוה.
<נועה ענבר: זה הרבה פעמים לא עוזר בכלל לתלמידים לקויי למידה.
<נועה ענבר: כל השנה היועצות, ובכלל בית-הספר, נאבקים כדי שהילד הזה יקבל שאלה אחת פחות בבגרות – כאילו שעתידו תלוי בשאלה הזו.
<נועה ענבר: אצלי לפחות בבית-הספר לא מתייחסים להתאמה בדרכי למידה, לא מלמדים אותם בצורה שונה, לא נותנים שיטות למידה שונות לתלמידים עם לקויי למידה.
<נועה ענבר: מתעסקים כל הזמן רק בהתאמה ביום הסופי.
<נועה ענבר: במהלך כל השנה הם עושים את אותו מבחן כמו שאר התלמידים.
<נועה ענבר: מה שקרה הוא שגם שם היתה אינפלציה והקימו את הוועדות המחוזיות.
<נועה ענבר: בעיקרון, הרעיון הוא יפה.
<נועה ענבר: הרעיון הוא שצוות מקצועי יושב וחושב למה זקוק הילד הזה, האם באמת ההתאמה אמורה לעזור לו.
<נועה ענבר: היה מאוד הגיוני אם הוועדה היתה יושבת בתוך בית-הספר עם מורים מקצועיים מתוך בית-הספר שמכירים את הילד, עם המנהלת והיועצת והפסיכולוגית של בית-הספר, וכך זה היה באמת.
<נועה ענבר: אבל מה שקרה זה שהיה לחץ מאוד חזק מצד ההורים שיאשרו לכל התלמידים את ההתאמות האלה, ולכן הוועדות האלה יצאו מבית-הספר לגורם אובייקטיבי שיוכל באמת לקבוע.
<נועה ענבר: זה מנגנון סינון בגלל העלייה הגדולה.
<נועה ענבר: מה שקרה זה שהמלחמות בבית-הספר נמשכות.
<נועה ענבר: ההורים עדיין באים וכועסים עליי אישית, על היועצת שבונה את התיק לוועדה.
<נועה ענבר: הם שילמו 3,000 שקלים.
<נועה ענבר: בשביל התאמה מרמה 3 צריך אבחון פסיכו-דידקטי שעלותו כ-3,000 שקלים.
<נועה ענבר: הם קיבלו את ההמלצות מהמאבחן כשהמאבחן גם בא ואמר:
<נועה ענבר: הילד שלכם זכאי להתאמות האלה, הוא באמת לקוי למידה.
<נועה ענבר: אם היועצת תעשה את העבודה שלה הוא יקבל את זה.
<נועה ענבר: ואז הוועדה מחליטה שהלקות לא מספיק קשה, לצורך העניין.
<נועה ענבר: יש כל מיני סיבות שהוועדה דוחה את הבקשות, אבל אחת הסיבות המרכזיות היא שהלקות לא מספיק קשה.
<נועה ענבר: אם הלקות היא לא מספיק קשה למה אותו מאבחן שכתב את האבחון המליץ על התאמה מרמה 3?
<נועה ענבר: חלק מהבעייתיות היא שאין סטנדרטיזציה, אין מבחנים מסוימים שכל המאבחנים מעבירים, וברגע שיש, כמו באיי-קיי, איי-קיו מתחת ל-70 זה נחשב לפיגור שכלי - פה אין את זה, אין.
<נועה ענבר: לכן, אחד קורא את זה ואומר: לא צריך, ואחד קורא ואומר: צריך.
<נועה ענבר: נהיית מלחמה שמי שבסוף מואשם בזה זה הייעוץ או מי שעושה את זה בבית-הספר.
<נועה ענבר: כל הסיפור הזה של הפערים – דיברו על זה עוד בוועדת מרגלית בשנת 97', בוועדה של פרופ' מלכה מרגלית.
<נועה ענבר: הם ישבו והם אמרו שיש פער מאוד גדול בין הפריפריה לבין המרכז וצריך לטפל בזה.
<נועה ענבר: הם דיברו על העניין הזה שאין סטנדרטיזציה.
<נועה ענבר: אני לא אגיד ששום דבר לא קרה, אבל הפערים גדלו.
<נועה ענבר: הפתרון של הוועדות הוא פתרון שהוא מאוד מאוד מכביד על המערכת, הוא יוצר מלחמות מאוד קשות.
<נועה ענבר: מה שקורה הוא שלמשל בשנה הבאה הכניסו עוד גורם שלם שמעלים אותו לוועדות.
<נועה ענבר: התאמות שהיו מרמה 1 ו-2 הפכו להתאמות מרמה 3 באנגלית ומועלות לוועדות וזה אומר עוד המון תיקים להכין והמון מלחמות בבית-הספר.
<נועה ענבר: אנחנו מאמינות שהשינוי צריך להיות תפיסתי במובן של איך עוזרים לתלמידים האלה.
<נועה ענבר: האם עוזרים להם בכיתה י'-י"א-י"ב לקבל שאלה אחת פחות או בבגרות או שעוזרים להם לאורך הדרך בלמידה שלהם, מלמדים אותו לקרוא אוריינות?
<נועה ענבר: זה לא שאין את זה היום בבית-הספר, אבל בשכבות הגבוהות לא עוזרים לתלמידים לקויי למידה ללמוד בצורה אחרת.
<נועה ענבר: אגב, היה מצב דומה בארצות-הברית ולפני ארבע שנים המצב השתנה באופן דרסטי, ממצב שבאמת היו מאבחנים שהיו ממליצים ותלמיד היה מקבל התאמות למצב שהם עושים איזושהי תוכנית עבודה, התערבות מאוד מאוד אינטנסיבית בבתי-הספר.
<נועה ענבר: רק אם התוכנית הזאת נכשלת תלמיד רשאי ללכת לאבחון, אבל הוא נחשב כתלמיד של החינוך המיוחד.
<נועה ענבר: אין אצלם את האמצע.
<נועה ענבר: זה או תלמיד של חינוך שמקבל התאמות או שלא מקבלים התאמות.
<נועה ענבר: אנחנו כמה פעמים השמענו את קולנו בנושא של הוועדות כבר בחמש השנים האחרונות ולא ראינו איזשהו שינוי, אלא דווקא החמרה.
<נועה ענבר: בגלל זה הגענו כבר לשלב שפנינו אליך ולשר החינוך ולמנכ"לית למצוא איזשהו פתרון.
<נועה ענבר: אנחנו מרגישות שיש פער מאוד גדול בין מה שקורה בפרקטיקה לבין העקרונות שמוצגים, ולכן מתוך הפרקטיקה אנחנו כן היינו רוצות לבוא ולהציע פתרונות.
<נועה ענבר: יש לנו גם פתרונות לאיך אנחנו חושבים שאפשר לטפל בבעיה הזו.
<נועה ענבר: אנחנו נשמח אם יקשיבו לנו.
<נועה ענבר: כולנו מודעות לזה שיש טיוטה שמדברת על הרצון להעביר את זה ליסודי והרצון להתמקד בלמידה.
<נועה ענבר: שוב, העקרונות האלה הם מאוד נכונים והעקרונות האלה היו לאורך כל השנים.
<נועה ענבר: כל השנים אמרו שבית-הספר לא חייב לקבל את המלצות המאבחן.
<נועה ענבר: תמיד זה היה שזו המלצה, זה לא חובה.
<נועה ענבר: בתי הספר מקבלים את הכול, את כל ההמלצות כמו שהן כי אי-אפשר להתמודד עם ההורים במובן הזה ועם הלחצים שלהם.
<נועה ענבר: לכן, הטיוטה מחזקת את מה שכבר היה.
<נועה ענבר: כל עוד לא יטפלו בנושא האבחונים שכל כך קל להגיע לאבחון וכל כך בקלות נותנים התאמות באבחונים זה לא ייפתר.
<נועה ענבר: תודה.
עמרם מצנע: יש עוד מישהי מהיועצות שנמצאות שרוצות להוסיף?
<מעיין רודל: כן.
<מעיין רודל: אני מעיין ואני יועצת בשנותיי הראשונות.
<מעיין רודל: אני יועצת בתיכון כצנלסון בכפר-סבא.
<מעיין רודל: נכנסתי למערכת עם מטרה מאוד ברורה והיא להיות עם התלמידים ולהיות להם לעזר.
<מעיין רודל: תמיד אמרו לי: בתיכון אין לך בכלל זמן עם התלמידים, את תתעסקי תמיד בהתאמות.
<מעיין רודל: אמרתי: לא, אני אהיה יועצת מיוחדת.
<מעיין רודל: אני אצליח להגיע לתלמידים, אני אשקיע בהם.
<מעיין רודל: אני אדאג לרווחה.
<מעיין רודל: ואז גיליתי דבר שהוא מאוד מעציב אותי.
<מעיין רודל: באמת משהו כמו שלושה חודשים ראשונים של התפקיד נכנסתי ואמרו לי: קחי, יש לך 70 תלמידים שאת צריכה לבנות תיקים לוועדות.
<מעיין רודל: אמרתי: רגע, מה זה אומר תיקים לוועדות?
<מעיין רודל: איך עושים את זה?
<מעיין רודל: ואז אמרו לי: את צריכה לרדוף אחרי המורים, את צריכה לרדוף אחרי ההורים ואחרי התלמידים, ואת צריכה, ואת צריכה.
<מעיין רודל: ואז נוצר מצב ששלושה חודשים אני רק מתעסקת עם טפסים וטפסים וטפסים, וזה עוד לפני שבכלל הבנתי מה הקושי של התלמיד, מה הצורך האמיתי של התלמיד, איך אני באמת יכולה לסייע לו, כי עם ערימת הטפסים המטורפת הזו לא באמת סייעתי לו, לא הצלחתי.
<מעיין רודל: ואז הבנתי שגם אם אני רוצה אני לא יכולה כי אם חלילה התלמיד לא יקבל מותאם או בעל-פה הרי אצל מי תהיה האחריות, האחריות על מי תהיה?
<מעיין רודל: אם חלילה לא הדפסתי נכון את האבחון או לא צילמתי אותו כמו שצריך, כי אני הרי מומחית בעבודה בירוקרטית הרי בשביל זה עשיתי גם תואר ראשון וגם תואר שני, אם לא אז כמובן הילד לא יקבל מותאם ולא יקבל בעל-פה.
<מעיין רודל: הגעתי היום באמת כדי להעלות את קול הזעקה הזו כי אני חושבת שהמצב שנוצר הוא פשוט מצב מטורף, לא הגיוני.
<מעיין רודל: כל גחמה של כל מפמ"ר מונחתת עלינו ביום בהיר: אוקיי, היום באנגלית תעשו כך וכך וכך, וכל אחד מחליט לעצמו לגבי המותאם.
<מעיין רודל: הרי לא כל המותאמים נראים אותו דבר.
<מעיין רודל: מותאם בגיאוגרפיה נראה כך ומותאם בהיסטוריה נראה כך.
<מעיין רודל: כל אחת מאתנו צריכה להפוך למומחית לעניין ההתאמות.
<מעיין רודל: אני אומרת באופן אישי, לא בשביל זה הגעתי לעבודת הייעוץ.
<מעיין רודל: אני חושבת שבאמת יש כל כך הרבה עבודה לעשות בתוך המערכת עם כל כך מעט שעות ייעוץ.
<מעיין רודל: מילא אם הייתי מקבלת 24 שעות ייעוץ.
<מעיין רודל: אבל לא – אני מקבלת 12 שעות ייעוץ שזה מתוך היקף המשרה שלי שאני יכולה להגיד שמתוך 12 אולי 42 מתוך זה הולך על עבודה של הכנת התיקים.
<מעיין רודל: זה באמת מצב שהוא - - -.
<מעיין רודל: אני יודעת שיכול להיות שאני מדברת מהלב ולא יותר מדי ממקום מקצועי, אבל זה פשוט לא יכול להימשך.
<מעיין רודל: זה משהו שהוא באמת מטורף, פשוט ברמה מטורפת.
<מעיין רודל: זה קריסה של כל המערכת מבחינת הייעוץ.
עמרם מצנע: ברור, צבוע בצבעים ברורים.
עמרם מצנע: גברתי, מה את אומרת ליועצת צעירה?
<מיכל קפלן-רנרט: אני אומרת לה, בואי.
<מיכל קפלן-רנרט: זה מקצוע מקסים ויפה, אני אוהבת אותו.
<מיכל קפלן-רנרט: שמי מיכל קפלן-רנרט.
<מיכל קפלן-רנרט: אני באה מתיכון מקיף יהוד.
<מיכל קפלן-רנרט: אני רוצה לחדד את מה שאמרו חברותי ואני רוצה להוסיף עוד משהו.
<מיכל קפלן-רנרט: מה שקרה הוא שהמהות נלקחה מאתנו וגם מבית-הספר.
<מיכל קפלן-רנרט: האחוז, נפח הפעילות, שבית-הספר - כולנו, אני כיועצת, המנהלים, המורים, המזכירות, הצלמים, השליחים - עסוקים בזה היא מטורפת.
<מיכל קפלן-רנרט: אני מזכירה לנו – ייעוץ, מקרי אובדנות.
<מיכל קפלן-רנרט: אני השנה איבדתי ילדה שנפטרה לנו, היה מקרה בסביון של טביעה שהיינו עסוקים בו, היה לנו אח ובן דוד, הטרדות מיניות שבהן היינו עסוקים.
<מיכל קפלן-רנרט: לך תסביר לילדים את נושא ההטרדה המינית.
<מיכל קפלן-רנרט: זה נושא מאוד מורכב.
<מיכל קפלן-רנרט: קחו את הנושא של אייל גולן וכו'.
<מיכל קפלן-רנרט: יש התנגדות בכיתות, אתה צריך להביא תכנים לא פשוטים.
<מיכל קפלן-רנרט: הבנות אומרות לפעמים: למה היא לא ברחה?
<מיכל קפלן-רנרט: זה מורכב מאוד.
<מיכל קפלן-רנרט: אני כבר לא מדברת על אובדנות, פוגענות ברשת.
<מיכל קפלן-רנרט: יש לנו מלא עבודה, המון עבודה ייעוצית שאנחנו לא מצליחים להגיע אליה.
<מיכל קפלן-רנרט: זה לא ייתכן שאני אתלבט מה אני עושה קודם.
<מיכל קפלן-רנרט: זה ברור מה אני עושה קודם, ואז אני בסתירה.
<מיכל קפלן-רנרט: זה דבר אחד לגבי צבע הייעוץ וצבע החינוך בכלל.
<מיכל קפלן-רנרט: דבר שני שנוצר – יש פה זהות אינטרסים.
<מיכל קפלן-רנרט: אימא יכולה להגיד לי: מה, את רוצה שהוא ייכשל?
<מיכל קפלן-רנרט: זאת אומרת, המפתח להצלחה בבגרות ובכלל בחיים זה התאמות.
<מיכל קפלן-רנרט: הדבר השני שהיא אומרת לי הוא: המפתח הוא אצלך.
<מיכל קפלן-רנרט: את חוסמת במו ידייך, במו גופך, את ההצלחה של הבן שלי.
<מיכל קפלן-רנרט: מה אני עושה עם זה?
<מיכל קפלן-רנרט: זה ההורים.
<מיכל קפלן-רנרט: לגבי המנהלים - כבר עברתי כמה מקומות ואני שומעת מחברות, אני אומרת פה בקול רם שלמנהלים יש אינטרסים שלילדים תהיה התאמה כי זה אולי יעלה את אחוז הבגרויות וכו'.
<מיכל קפלן-רנרט: זה בעיה.
<מיכל קפלן-רנרט: מנהל יכול להגיד בשיחה: עשיתם כבר אבחון?
<מיכל קפלן-רנרט: תודה.
<נעמי ארבל: שמי נעמי ארבל ואני יועצת בתיכון אורט-אבין ברמת-גן.
<נעמי ארבל: אסור לנו לשכוח שחלק מהילדים הם ילדים עם לקויות למידה.
<נעמי ארבל: לא מדובר בקשיי למידה אלא בלקויות.
<נעמי ארבל: היום אנחנו יודעים שלקויות זה מצב אורגני ואנחנו מדברים גם על לקות למידה שמדברת על קריאה, כתיבה, מתמטיקה, הבנת הקריאה וכו', וגם על לקות של קשב והפרעת קשב וריכוז.
<נעמי ארבל: שני אלה גם מאוד מיודדים אחד עם השני.
<נעמי ארבל: אנחנו לא מדברים בלקות או הפרעה שהיא רק במבחנים ורק בלמידה, אלא באמת בחיים מרגע ההתעוררות ועד הרגע שהם הולכים לישון כשיש לנו באמת משפחה מעורבת - רוצים או לא רוצים.
<נעמי ארבל: בדרך כלל גם אבא, אימא - שניהם או אחד מהם - גם עם לקויות.
<נעמי ארבל: אני גם מנחת קבוצות הורים לילדים עם לקויות למידה וקשב וריכוז והנושא הזה הוא באמת מאוד מאוד טעון.
<נעמי ארבל: לא היינו רוצים בתוך כל זה לאבד את הילדים שאכן צריכים את ההתאמות, ובתוך רשימת הפתרונות יש גם הצעות ורעיונות שצריך עוד לשחק איתם.
<נעמי ארבל: אצלי בבית-הספר יש גם מרכז למידה וגם מרכז העשרה ואסטרטגי וגם וגם, ובכל זאת היועצת עסוקה כל הזמן.
<נעמי ארבל: אני מודה שאני מוכנה להילחם עד הקצה בשביל ילדים שאני מעריכה מתוך מה שאנחנו מקבלים בבית-הספר - אני והצוות, אני כיועצת וכל המורים - שבאמת זכאים לזה.
<נעמי ארבל: אבל משום שיש כזו אינפלציה ומשום שהוועדות כל כך עסוקות הילדים האלה דווקא הם, בסופו של דבר, נופלים.
<נעמי ארבל: גם כשאנחנו מגישים ערעור לוועדה מיוחדת זה לא בהכרח עובר.
<נעמי ארבל: למרות שבית-הספר שוב ושוב ושוב נלחם על ילד, הוועדה שיושבת ורואה את התיק שהוא תיק גדול לא מכירה את החיים היום יומיים ואת כל מה שבית-הספר מכיר.
<נעמי ארבל: זאת אומרת, אם לא נעצור ונעשה איזושהי רביזיה נפגעים כל כך הרבה אנשים, ובתוכם גם הילדים.
<נעמי ארבל: למשל, מבחן מותאם כמו שהיום הוא מוגש הוא ממש לא מותאם.
<נעמי ארבל: הוא לא עוזר לילדים שלא יכולים לשבת וללמוד בבית את מספר השעות ומספר העמודים וכו'.
<נעמי ארבל: הרביזיה צריכה להיות לפניי ולפנים, לכלול באמת את כל הרבדים האלה, אבל לא לפגוע בילדים.
שמעון אוחיון: אולי לפני כן נשאל אותם.
שמעון אוחיון: אתם הצבעתם באמת על הלקות שבאבחונים הללו בקטע הזה ואני מבין שכרגע אנחנו לא מדברים על ההשלכות החמורות שיש להעמקת הפערים מבחינה זו.
שמעון אוחיון: לזה בוודאי נתייחס אחר כך.
שמעון אוחיון: אבל בתוך ים הסיפור הזה של האבחונים וההתאמות אתם דיברתם ורמזתם שבכל זאת איפה כאן הלמידה המשמעותית - אולי תרחיבו לנו כיועצים.
שמעון אוחיון: אני מבין שאתם לא בדיוק מומחים לדידקטיקה בתחום הזה של מקצוע כזה או אחר, אבל בכל זאת אם תוכלו להצביע על איך אתם רואים, איפה כאן צריך להיות המיקוד – לא באבחון, לא בהתאמה.
שמעון אוחיון: מזהים בעיה – לא בהתאמה למבחנים אלא אתם אומרים: בואו נטפל ונשנה ונתאים את הלמידה עצמה.
שמעון אוחיון: הייתי רוצה לשמוע כמה מילים מכם בתחום הזה לפני שנשמע את משרד החינוך.
<נועה ענבר: אני יכולה להגיד לך מה קורה בארצות-הברית.
<נועה ענבר: אני דיברתי עם קולגה שלי בארצות-הברית כשבאמת לפני ארבע שנים היה שינוי.
<נועה ענבר: בארצות-הברית בכיתות הנמוכות א' עד ה' יש 90 דקות של קריאה.
<נועה ענבר: קריאה זה כולל: קריאה, כתיבה ומתמטיקה, זה בעיקר קריאה כשכל פעם הם עושים איזשהו מבחן מעבר.
<נועה ענבר: תלמידים שלא עוברים את מבחן המעבר מקבלים עוד 30 דקות של קריאה בקבוצות קטנות.
<נועה ענבר: תלמיד שלא עובר שוב את מבחן המעבר מקבל עוד 30 דקות של קריאה, אבל מותאמת, מול מחשב, מול כל מיני דרכים לעזור.
<נועה ענבר: רק אחרי שהוא עלה לשלב 3 והוא קיבל את כל 150 דקות הקריאה שזה נשמע המון – זה לא רק קריאה, זה בכלל כל האוריינות הבסיסית – רק אז אם הוא עדיין לא מצליח להתקדם.
שמעון אוחיון: אז יעשו לו התאמה.
<נועה ענבר: היא טוענת ש-80% מצליחים להתקדם.
<נועה ענבר: רק אז מותר לו לעשות אבחון.
<נועה ענבר: האבחון נעשה בסוף בית-הספר ואז הוא יכול לקבל התאמה ועזרה.
שמעון אוחיון: והשלב הזה לא קיים אצלנו.
<נועה ענבר: אני עבדתי גם ביסודי ושם יש שיעורי מתי"א, יש שיעורי הוראה מתקנת, אבל קודם צריך לעשות אבחון.
<נועה ענבר: כדי לקבל שיעורי הוראה מתקנת אתה חייב לבוא עם אבחון פסיכו-דידקטי שממליץ שהילד יקבל שיעורי הוראה מתקנת.
<נועה ענבר: גם ביסודי יש פערים.
<נועה ענבר: אנחנו התמקדנו בנושא של התיכון בגלל האינפלציה הזאת שכל כך הרבה תלמידים מגיעים בתיכון כשהם אומרים שיש להם לקות למידה כשלכל אורך השנים הם התמודדו, הם הסתדרו.
<נועה ענבר: שוב, ביסודי יש את הנושא של שיעורי הוראה מתקנת, אבל חייבים קודם לעשות אבחון.
<נועה ענבר: הסדר הוא הפוך.
<נועה ענבר: צריך להפוך את הסדר.
שמעון אוחיון: כל אלה שעוברים את ההוראה המתקנת בחשבון, קריאה וכתיבה, עוברים אבחונים בבית הספר היסודי?
שמעון אוחיון: האם כולם עוברים אבחונים?
<מעיין רודל: בשביל להיות משולב אתה חייב להגיע עם אבחון, זה התנאי.
<מעיין רודל: על מנת לקבל שעות שילוב אתה חייב להגיע עם אבחון.
<נועה ענבר: אבחון פסיכו-דידקטי שהוא היקר יותר.
<נועה ענבר: ההמלצה שלנו מבחינת היבחנות היא, למשל, לעשות פרויקט גמר.
<נועה ענבר: תלמיד לקוי למידה, במקום לעשות מבחן רגיל יכין פרויקט גמר שבו יש למידה משמעותית.
<נועה ענבר: אם יש לו קושי בזיכרון אז העניין של זיכרון פחות משמעותי פה ויותר עבודה מעשית.
עמרם מצנע: אני רוצה שמשרד החינוך ידבר ואחר כך נפתח את זה לדיון.
<יהודית אל-דור: אני חושבת שהם יכולים לעבור הנה – כל הקבוצה הזו.
<יהודית אל-דור: הצעירים זה תלמידים שלי, השניים זה קולגות שלי.
<יהודית אל-דור: אני באה מתחום הייעוץ אז אני יודעת על מה הם מדברים.
<יהודית אל-דור: יש צדק בכל מה שהם אומרים, אין שום ספק.
<יהודית אל-דור: הנושא של לקות למידה הוא מאוד מורכב.
<יהודית אל-דור: אתה חווית את זה רק בעניין של החוק ואנחנו מדברים רק על הסטודנטים עם לקויות למידה, עוד לא הגענו לתלמידים.
<יהודית אל-דור: זה תחום מורכב בכלל בעולם.
<יהודית אל-דור: הוא תחום שהוא מתחדש.
<יהודית אל-דור: נוסף לו ידע כל פעם מחדש והוא תחום מאוד דינמי.