GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ענת אופק: הייתי גם אני אתמול בראיון, אני מחכה לשמוע את המשרה שיציעו לי ומה יהיו האחוזים שם ומאיפה אני אקבל שכר.
<ענת אופק: לדעתי חשוב, רחל, ליצור איזה שמנגנון שבו אתם תקבלו את המידע היותר מדיוק מהשטח.
<ענת אופק: <קריאה:> איך זה יקרה אם הם לא רוצים לדבר עם השטח?
<ענת אופק: דבר שני, יש לנו מכללה שלנו פרויקט מאוד גדול בו אנחנו עוברים מכיתה לכיתה וחושפים את הסטודנטים, בעיקר את הסטודנטיות, לתופעה הזאת של העסקה קבלנית בחינוך במטרה שידעו איזה שאלות לשאול כשהן יגיעו לנקודת חיפוש עבודה, שידעו אילו זכויות נפגעות להם ומה זה אומר.
<ענת אופק: אני חייבת לומר שזה יוצר פגיעה עצומה במוטיבציה לעבודה בחינוך.
<ענת אופק: שוב, אני חייבת להגיד, אני פחות בעניין זכויות עובדים נטו ויותר בעניין מהות מערכת החינוך ואיכות החינוך שהיא מסוגלת לספק.
<ענת אופק: אם הסטודנטים שנכנסים והולכים להיות עובדי הוראה הטריים, הם נכנסים עם פגיעה גדולה במוטיבציה שלהם, בהבנה שלהם לאיזו הערכה הם יקבלו בתור מחנכים – זו בעיה קשה למערכת החינוך.
<ענת אופק: אני אהפוך את זה למשהו כלכלי יותר.
<ענת אופק: הנתונים מראים ש-40% מעובדי הוראה עוזבים אחרי 5 שנים, נכון?
<ענת אופק: 50%.
<ענת אופק: לדעתי, לא לדעתי כי לדעתי זו מתמטיקה פשוטה, זה מראה שההשקעה הכלכלית העצומה שמשרד החינוך משקיע בהכשרה שלנו, פשוט נשטף לביוב אחרי 5 שנים יחד עם האנשים שעוזבים את המקצוע.
עמרם מצנע: סליחה, אני מבקש להבין מהדברים הראשונים שאמרת, חיפוש אחר מקום לסטאז', דרך מי הוא נעשה?
<ענת אופק: רציתי לומר את זה כשאמרת שיש בעיה, באמת יש בעיה, באמת מצחיק שצריך לכתת רגליים.
<ענת אופק: אנחנו בפורום הארצי דרך התאחדות הסטודנטים בונים מאגר סטאז' אינטרנטי - - -
עמרם מצנע: בונים, זה בסדר.
עמרם מצנע: נניח שהגעת לבית ספר שמוכן לקבל אותך, מכאן מה המשך התהליך?
עמרם מצנע: הרי לא מנהלת בית הספר חותמת איתך על הסכם עבודה.
<ענת אופק: אני באה, אני מתראיינת, עוברים את התהליכים האלה, נגיד והתקבלתי המנהלת אומרת מהן השעות שהיא יכולה להציע לי, למה היא צריכה אותי.
<ענת אופק: היא אומרת 'אני יכולה להציע לך 4 שעות תקן בלימוד X ועוד 20 שעות.
<ענת אופק: איך חברה התקשרה אלי אמרה לי, '4 שעות תקן ועוד - - -
עמרם מצנע: ואז הולכים למשרד החינוך עם ההפניה וחותמים על הסכם?
<ענת אופק: אני לא יודעת להגיד לך, אני עדיין לא שם.
<רויטל לן כהן: אני עורכת דין, אני נציגת קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים ואני נמצאת כאן היום באופן ספציפי כנציגת עמותת "איתך מעכי" שמטפלת בנושא של הסייעות.
<רויטל לן כהן: אני באמת מבקשת שלא נעשה הפרדה.
<רויטל לן כהן: בגלל שהדיון הוא סביב מורים אנחנו יוצרים בעיני הפרדה שאינה נכונה בין מורים לבין שאר העוסקים או התומכים בחינוך ובהוראה, ביניהן הסייעות המשלבות, הסייעות הכיתתיות והסייעות הרפואיות.
<רויטל לן כהן: ולצורך העניין אגיד כי זה לא נאמר, גם גננות כי גננות מחליפות או מורות מחליפות - - -
עמרם מצנע: גננות הן מורות לכול עניין ודבר.
<רויטל לן כהן: הכוונה לגננות מחליפות.
<רויטל לן כהן: גננת מחליפה - - -
עמרם מצנע: זו אותה בעיה כמו מורה מחליפה.
<רויטל לן כהן: על גננת שנמצאת שלושה חודשים בגן, אני לא מדברת על יום.
עמרם מצנע: רגע, נחתן לצלצול לסיים.
<רויטל לן כהן: ככה זה בבית ספר דמוקרטי והתלמידים באים ללמוד באהבה.
עמרם מצנע: כל הזמן יש לך הערות, הכנסות כאלה.
<רויטל לן כהן: חלילה הכנסות, אני אומרת את זה בגלוי.
<רויטל לן כהן: אני נאלצתי להוציא את הילד שלי - - -
עמרם מצנע: רויטל, אנחנו מכירים לא מעכשיו.
<רויטל לן כהן: משרד החינוך, אני אקריא דווקא כדי לקצר, תראה איך אני מתחשבת בך.
<רויטל לן כהן: "משרד החינוך טוען שאינן מקצועיות, הן לא אמורות להיות מקצועיות.
<רויטל לן כהן: בפועל הן אלו שעוסקות בפועל בתמיכה חינוכית, חברתית, רגשית ואקדמית".
<רויטל לן כהן: משרד החינוך - - -
עמרם מצנע: את מדברת על הסייעות?
<רויטל לן כהן: אני מדברת על כל סוגי הסייעות - - -
עמרם מצנע: רויטל, עם כל הכבוד, את יודעת שאי אפשר בדיון אחד להקיף את הכול.
עמרם מצנע: אנחנו כבר קיימנו דיון בנושא הסייעות, בעוד שבועיים-שלושה מתוכן דיון המשך בנושא הסייעות.
עמרם מצנע: זה הנושא שעומד בפני עצמו ועדיין הן לא מורות.
<רויטל לן כהן: ועדיין חשוב כשמדברים על העסקה לא ישירה של עובדים במערכת החינוך - - -
עמרם מצנע: לא אמרתי שזה לא חשוב.
<רויטל לן כהן: אז אני מבקשת לומר לפחות את המעט שאני רוצה להגיד כי חשוב לי למען הפרוטוקול שהן לא תשארנה מחוץ לדיון.
<רויטל לן כהן: הן נוגעות בילדים שלנו ביום-יום יותר מכול מורה שרואה אותן.
<רויטל לן כהן: הסייעת של הבן שלי - - -
עמרם מצנע: עם כל הכבוד ואין על זה ויכוח, רק שזה נושא שעומד בפני עצמו.
<רויטל לן כהן: ועדיין אני מבקשת לפחות לומר לפרוטוקול, גם אם לא תהייה אמירה מסכמת בעניין.
<רויטל לן כהן: זה גורם לכך שכוח האדם היום הוא לא מקצועי, אין רצון של אנשים מקצועיים איכותיים להיכנס לתחום.
<רויטל לן כהן: זה מונע יצירת פרופסיה.
<רויטל לן כהן: התוצאה היא הכשלה של היכולת של הילדים עצמם להיות חלק מהחינוך הרגיל, זה פוגע בשילוב, זה פוגע בקידום וביכולת למצות פוטנציאל, זה יוצר אי שוויון ושוק אפור של תשלומים, זה פוגע ביכולת להשאיר במערכת עובדים איכותיים עם הכשרה ועם ניסיון.
<רויטל לן כהן: זה מותיר את התפקיד הרגיש הזה בידיים לא מקצועיות.
<רויטל לן כהן: בינתיים בשם השוויון יוצא משפט שלמה לא לזה ולא לזה.
<רויטל לן כהן: אני מבקשת לומר דבר נוסף, בשורה התחתונה אנחנו הופכים את הליבה למטרה במקום לאמצעי לחינוך והעשרה.
<רויטל לן כהן: אנחנו מוציאים את הלב מתוך הליבה ואנחנו מגדלים ילדים שערכים לא מושרשים בהם.
<רויטל לן כהן: הנשירה מתגברת ואז אנחנו מגיעים לדון במה שקורה כאן.
<רויטל לן כהן: אני רוצה לומר עוד משפט - -
עמרם מצנע: נגמר, אני מצטער.
עמרם מצנע: בבקשה מישהו ממועצת התלמידים.
עמרם מצנע: נמצאים תלמידים, מישהו מכם רוצה לומר משהו?
עמרם מצנע: <קריאה:> ישנה כאן נציגות של פורום חינוך "מרצ" .
עמרם מצנע: נמצא כאן בחור צעיר שרוצה לדבר.
<גיל משעל: בעיקרון אני לא תלמיד - -
עמרם מצנע: בעיקרון אתה לא תלמיד?
<גיל משעל: אני לא תלמיד.
<גיל משעל: התגייסתי לא מזמן.
<גיל משעל: אני שומע אתכם מדברים כאן על כל מיני בעיות, אני קורא פה ושם על פתרונות בחינוך בכל מיני מדינות בעולם.
<גיל משעל: אני פשוט לא מבין למה עדיין לא דיברו או הציעו את שיטת השוברים.
<גיל משעל: שוברים זה אומר שבמקום שמשרד החינוך ינהל ויצטרך לממן מכספם של אנשים, שאת הניהול הוא יבזר לכול מיני אנשים פרטיים ולאו דווקא לבעלי הון כמו "אורט" ואחרים.
<גיל משעל: זה יכול להיות איזה מנהל שמחליט 'היום בא לי להקים בית ספר'.
<גיל משעל: למעשה, משרד החינוך יממן את בית הספר והוא ינוהל ישירות בלי משרד החינוך שהוא גם גורם המגשר לכול דבר כמו חברות קבלן.
<גיל משעל: במקום שמשרד החינוך יהיה המגשר בין בית הספר לעובדים בית הספר יתקשר ישירות, הוא ישלם ישירות לעובדים שלו.
<גיל משעל: אני לא רואה סיבה לא לפתור את כל הבעיות פה כמו עובדי קבלן וכדומה.
עמרם מצנע: אני אתן לכמה אנשים בבקשה לומר במשפטים בודדים דברים שלא נאמרו וחשוב שיאמרו.
<ענבל שמש: אני מורה למדעים בהכשרתי וגם קצת בעברי.
<ענבל שמש: אני רוצה להתייחס לגבי הנקודה שאמרת בעניין הוראת מתמטיקה.
<ענבל שמש: אני עזבתי את מערכת החינוך כיוון שהבנתי מהמנהלות שהיו לי, הייתי בכמה בתי ספר גם דרך "יובל חינוך" וגם דרך "רנה קסין" כמעסיקות קבלניות ולא כבעלויות על בתי ספר, הבנתי שבמשרד החינוך ייקח לי לפחות לפחות לפחות לפחות חמש שנים להיכנס, גם אז עוד שנתיים עד הקביעות.
<ענבל שמש: לכן אני עזבתי את ההוראה.
<ענבל שמש: אני יודעת שמקצוע המדעים הוא מקצוע נדרש, קיבלתי מלגה על כך שלמדתי מדעים.
<ענבל שמש: חסרות מורות במערכת והנה אני כאן, מורה נהדרת מחוץ למערכת וחבל.
<ענבל שמש: שתיים, לגבי הביטחון עליו דיברת חברת הכנסת מיכל רוזין, בעניין הביטחון והקביעות לילדים.
<ענבל שמש: אני עבדתי גם ב"יובל חינוך" וגם דרך "רנה קסין" גם דרך "קרב" גם היל"ה, עברתי את כל הדברים עליהם דובר כאן.
<ענבל שמש: "קרב", עזבתי כמובן בסוף השנה כי הבנתי עד כמה פוגעניים התנאים שלי שם.
<ענבל שמש: הילדים, אני לא אגיד בכו אבל זה היה קשה להם להבין שאני לא אהיה איתם בשנה הבאה כמו המורה שהייתה איתם בשנה לפני, הם חשבו שהם לא בסדר, שהם עשו משהו לא בסדר כי כול המורות עוזבות אותם.
<ענבל שמש: זה ממש לא הביטחון שדובר עליו.
<ענבל שמש: הדבר השלישי בהקשר של זיהוי ילדים עם בעיות, באותו בית ספר הייתה ילדה בכיתה שזיהיתי שיש לה קשיים חברתיים מאוד קשים.
<ענבל שמש: היא תפסה אותי בהפסקה, דיברה איתי ובכתה, אפילו לא ידעתי מיהי המחנכת שלה כדי לספר על מה שקרה לילדה.
<אורלי נתנאל: אני מ"מרצ" ואני עשיתי מחקר למכון ון ליר, אני רוצה לספר שאני חקרתי את הנושא של המכרזים דרך מבקר המדינה.
<אורלי נתנאל: גיליתי שקודם כול שאת העמותות נהגו לבחור לפני שהמכרז עלה לאוויר.
<אורלי נתנאל: בדרך כלל ההצעות שלהן היו 30%, משהו כזה, הרבה פחות ממה שהאחרים הציעו ואותן עמותות היו נלקחות ואחר כך הן היו דורשות סכומים נוספים.
<אורלי נתנאל: לא בטוח שבסופו של דבר הם היו הגופים האטרקטיביים ביותר.
<אורלי נתנאל: בדרך כלל לפי מבקר המדינה הגופים האלה היו אמורים להשתתף בהוצאות, היו גופים שהיו צריכים להביא עימם 50% מהסכום הכולל וה-50% האחרים היו אמורים להשיט על ההורים, על הממשלה ועל הרשויות המקומיות.
<אורלי נתנאל: אחר כך התברר בסופו של דבר שזה התחלק בין שלושת הגופים ואותה עמותה בכלל לא השתתפה ושאפילו אותה עמותה גזרה קופון.
<אורלי נתנאל: אני מניחה שזה נפל בדרך כלל על ההורים.
עמרם מצנע: לאיזון, אורה חכם מפלגת העבודה.
<אורה חכם: מה שאני רואה כאן אני באתי ללמוד.
<אורה חכם: אני רואה התנערות שיטתית של מנהיגות משרד החינוך, לא של הפקידות של משרד החינוך מהתפקיד שלה לתת חינוך טוב וראוי וגם שוויוני לצורך העניין, אם מישהו חושב שזה לא חשוב.
<אורה חכם: שיווני, שיוון הזדמנויות, אני לא רואה שזה קיים.
<אורה חכם: אז מה עושים?
<אורה חכם: – אף אחד לא חושב למשל להעלות את תקציב משרד החינוך בכמה במיליארדים כמו שבא משרד הביטחון כי משרד הביטחון יכול לאיים בכוח, בטנקים ואני לא יודעת אולי נמצא איזו דרך לאיים בכוח.
<אורה חכם: – מוסרים להפרטות כי אין כוח לארגן נכון בתוך הפקידות של משרד החינוך.
<אורה חכם: אין תקציב אז עושים מכרז.
<אורה חכם: מה זאת אומרת עושים מכרז?
<אורה חכם: אתם רוצים משהו יותר זול?
<אורה חכם: אתם צריכים לפקח על מה ניתן ולמה נותנים.
<אורה חכם: אם יש 25 אלף עובדי קבלן, איך הפריסה שלהם בין בתי הספר השונים?
<אורה חכם: האם 15 אלף מביניהם הם בישובים מבוססים ו-10 אלף במקום אחר?
<אורה חכם: אני רוצה לראות את זה לפי בתי ספר, אני רוצה שתגישו את זה ליושב ראש הועדה.
<אורה חכם: אני מבקשת מיושב ראש הוועדה לזמן את המדינאות של משרד החינוך ולדרוש ממנה דרישות.
<אורה חכם: אנחנו בתחתית הסולם של שוויון ההזדמנויות.
<אורה חכם: בתחתית הסולם גם באי שוויון הזדמנויות.
<אורה חכם: אתם עובדים קשה, אתם צריכים לקבל כלים הרבה יותר ראויים.
<אורה חכם: אין לכם כלים.
עמרם מצנע: תודה אורה.
עמרם מצנע: ורדה את רוצה לומר משהו לסיכום?
<ורדה שיפר: קשה מאוד לסכם.
<ורדה שיפר: אני מאוד מאוד מקווה שהמשרד, אני באמת חושבת שהוא לא חושב שמורי קבלן זה דבר טוב למשרד, שינסה לחשוב על מדיניות שהיא הרבה יותר כוללנית וקוהרנטית שרואה את כול הצדדים.
<ורדה שיפר: שיגייס המשרד את ההורים, את המורים הרגילים.
<ורדה שיפר: המורים הרגילים לא מגויסים למאבק הזה.
<ורדה שיפר: תסכלו פה, אין כאן מורים רגילים.
<ורדה שיפר: אם האנשים יכנסו לזה אני מאמינה שאפשר ליצור תכנית חומש שמעבירה את המורים להעסקה שהיא העסקה ישירה.
<ורדה שיפר: אתה מכיר את עמדתי, אני חושבת שצריך לגייס את הרשויות המקומיות לתפקיד הרבה יותר משמעותי לאו דווקא את הקטנות שבהן.
<ורדה שיפר: אני חושבת שרחל מתוקי צודקת, צריך לחלק מחדש את הסמכויות ואת התפקידים של משרד החינוך בין המשרד לבין הרשויות המקומיות, זו יכולה להיות רשויות מקומיות כי באמת למשרד יש לו יותר מדי תפקידים שלדעתי הוא לא מצליח לבצע אותם.
<ורדה שיפר: אז הוא הולך לדרך הקלה שהיא לא רק שלו, הדרך המקובלת היום שהיא להפריט, להעביר לגורמים מבצעים מחוץ למשרד מטלות שהן לדעתי מטלות ליבה.
עמרם מצנע: תודה ורדה.
עמרם מצנע: רחל בבקשה.
<רחל מתוקי: ברשותך יושב הראש, אני בוחרת לסכם בניסיון קצת לאזן את התמונה.
<רחל מתוקי: מרבית המורים במערכת, עשרות אלפי המורים הקבועים, הם מורים מוכשרים, מורים עם השכלה פדגוגית, מורים שמתפתחים, הם הדמויות המשמעותיות, הקבועות.
<רחל מתוקי: היום דיברנו על מורי קבלן, אבל זה אחוז קטן במערכת.
<רחל מתוקי: בחרתי לומר את זה אחרי ששמעתי את דבריה של חברת הכנסת מיכל רוזין על העובדה שהתחלופה של המורים ומורי הקבלן הופכת את המבוגרים למבוגרים לא משמעותיים.
<רחל מתוקי: עובדתית, מה שאני אומרת הוא מדויק.
<רחל מתוקי: לגבי כל התופעות שצוינו כאן, התייחסתי אליהן בתחילת דבריי, גם אנחנו מוטרדים מהם.
<רחל מתוקי: אני חושבת שהתהליך שהמשרד הולך באומץ, ולא פשוט לנו, הוא להסדרה גם בנושא של אכיפה כדי שמורים בכול המערכת יעבדו על פי הסכמים קיבוציים.
<רחל מתוקי: גם בעניין שלא ישנו את סטנדרט השירות על ידי הרשויות המקומיות וגם על ידי עמותות הורים ותשלומי הורים כאלה ואחרים.
<רחל מתוקי: אם רק הייתי מזקקת את הדיון לקושי שלנו, אלה באמת התכניות התוספתיות ואני בהחלט מקבלת את ההצעה שלך.
עמרם מצנע: אני מצטער שלא יכולנו למצות.
עמרם מצנע: זה נושא כבד שאם רוצים באמת להתמודד, לנסות לקלף אותו ולפתור אותו צריך לחלק אותו להרבה מאוד חלקים כדי להגיע לתוצאה שנדמה לי שכולם רוצים בה.
עמרם מצנע: אני למדתי מהדברים שנאמרו כאן, רחל זו נקודה חשובה, למרות שבאמת רק 15%, לצורך העניין זה מיעוט של המורים במערכת, הם מורי קבלן.
עמרם מצנע: התופעה עליה דיברו אנשים שבאים מהשטח, תופעה שאחוז גבוה מאוד של מורים שמסיים את הלימודים ונכנסים למערכת, אגב, אחוז גבוה מהמסיימים לא הולכים להוראה ומאלה שהולכים להוראה אחוז גדול מאוד לא מוציא את שנתו השלישית, הרביעית או החמישית, זאת בעצם הבעיה בשיח על איכות ההוראה.
עמרם מצנע: לדעתי אנחנו למדים מכך שהתופעה של העסקה בלתי ישירה באמצעות מתווכים בסופו של דבר היא פגיעה בליבה ובנושא המרכזי של מערכת החינוך, וזה כוחות ההוראה.
עמרם מצנע: אנחנו מדברים המון על מעמד - - -
תמר זנדברג: אני מצטערת שהגעתי רק לסיכום.
תמר זנדברג: היינו בוועדה אחרת בנושא עובדי קבלן.
תמר זנדברג: היה דיון על רשות השידור, על זה הלכנו להגן - - - <קריאה:> אולי אפשר עובדי קבלן בממשלה ואז זה יראה אחרת.
עמרם מצנע: אני אגיד לך מה לעשות, אפרופו דיון שהיה אצלי השבוע, לעשות מכרז על הנהגת המדינה.
תמר זנדברג: אנחנו מאמינים בדמוקרטיה וביכולתו של העם לבחור את נבחריו נכונה.
תמר זנדברג: <קריאה:> לפעמים הוא טועה.
תמר זנדברג: לא מפסיק לטעות.
עמרם מצנע: אני חוזר ומבקש לגעת בנקודה העיקרית, בכול ההעסקה הלא ישירה של מיקור חוץ וההפרטות וכדומה.
עמרם מצנע: יש כאן בעיה שהיא מעבר לבעיית הפגיעה החברתית במורים ובאנשים שרוצים לעבוד ולהתפרנס בצורה מכובדת, יש כאן בסופו של דבר פגיעה מהותית בחינוך, בלב העניין.
עמרם מצנע: הרי אין דיון שבו אנחנו לא מדברים על מעמד המורה, על מקומו של המורה, על חשיבותו של המורה בכיתה מעבר לכול הגופים התומכים ומערכות המחשוב והכול.
עמרם מצנע: נדמה לי שבעניין הזה, בחינוך, נמצאת הפגיעה.
עמרם מצנע: את הדברים הבאים אני רוצה לרשום בסיכום.
עמרם מצנע: אחת, הפיקוח, אבל קודם אני אגיד.
עמרם מצנע: יש לי המון פגישות עם שר החינוך ועם אנשי המשרד.
עמרם מצנע: אני כן מזהה היום במשרד החינוך רצון, נכונות, פתיחות לעניין וגם והבנה שיש כאן בעיה עמוקה.
עמרם מצנע: גיליתי שיש גם נכונות להתעמת עם לא מעט פרות קדושות.
עמרם מצנע: זה לא פשוט במערכת הישראלית כי כמו שאתם יודעים במערכת הישראלית המציאות הקיימת היא הטובה ביותר כי כל מי שמציע איזה שינוי מיד תוקפים אותו מכאן ומכאן.
עמרם מצנע: לכן לנבחרי ציבור ואנשים שנושאים באחריות לא תמיד קל ללכת נגד הזרם, לקבל החלטות ולבצע אותן.
עמרם מצנע: כאן אני בהחלט מזהה הבנה.
עמרם מצנע: לצערי הרב משרד החינוך לאורך שנים וזו לא הפעם הראשונה, גם ויתר, אולי במילה יותר קשה, נכנע למדיניות שאותה מוביל כל השנים משרד האוצר והחשבות.
עמרם מצנע: מי שזוכר את המאבק העצום על מעמד חברת המתנ"סים למשל.
עמרם מצנע: אני רואה בהבעות הפנים של יפעת, היא לא תגיד את זה, שהיא הראשונה שהייתה רוצה שתכנית היל"ה תהייה בתוך מערכת החינוך ולא במיקור חוץ בוודאי גם דברים אחרים, את לא צריכה להגיד אין לי ספק בזה.
עמרם מצנע: אני חוזר חזרה, רחל, נושא הפיקוח.
עמרם מצנע: אנחנו נקבע דיון ונזמן אליו את ראש עיריית ירושלים, את ראש עיריית תל אביב ואת ראשי אותן רשויות שבהן מפעילים חברות כאלה.
עמרם מצנע: אני בא משם ואין לי בעיה לעמת אותם עם ההנחיות של משרד החינוך ועם מה שהם עושים.
עמרם מצנע: אני בהחלט נותן לכם, פוליטית, מבחינת ועדת החינוך את כל הגיבוי להחמיר את הפיקוח ולהשתמש בכלים העומדים לרשותכם כדי שמה שהחולט יבוצע, זה הא' ב' של כל דבר.
עמרם מצנע: מקיימים דיונים, מסכמים, מחוקקים חוקים, אבל אם אתם הגוף שצריך לבצע לא מבצע אז צריך לעצור את המערכות ולשאול את עצמנו איפה אנחנו חיים.
עמרם מצנע: אני חוזר לדיון שהתקיים אצלי בנושא המכרזים, הסוגיה שעסקנו בה בדיון הייתה איך לפתור את משרד החינוך או לתת לו סמכויות נוספות כך שהבחירה בגוף מבצע חיצוני תהייה יותר מושכלת.
עמרם מצנע: כאן אני מבקש להעיר הערה כללית.
עמרם מצנע: בואו נבחן להכניס כמה מגופי הביצוע האלה שהיום הם קבלניים לתוך משרד החינוך.
עמרם מצנע: אני בטוח שמשרד החינוך נוטה לקבל את זה, אבל כמובן יש בעיה עם מדיניות הממשלה, משרד האוצר וכדומה.
עמרם מצנע: גופים שמפעילים את תכנית היל"ה, "קרב" ואולי נוספים שאני לא כל כך מכיר, אין סיבה שהם יהיו חיצוניים למערכת החינוך.
עמרם מצנע: תחום נוסף שהוא לא מעניין הדיון שלנו היום אלו הן המכינות הקדם אקדמיות.
עמרם מצנע: במכינות לא מדובר במורי במערכת החינוך, מדובר באלה שיושבים ליד מרצים באוניברסיטאות או במכללות ומועסקים בתנאים לא תנאים.
עמרם מצנע: לגביהם אני מקווה שזה ייפתר כי יש החלטת ממשלה, כמובן גם היא לא מתבצעת, להעביר את כל המכינות הקדם אקדמיות אל ות"ת (ועדה לתכנון ותקצוב) ואז הם יהיו חלק מהאוניברסיטאות.
עמרם מצנע: גם הבעיה הזאת תיפתר.
עמרם מצנע: אני חוזר ואומר, זה לא כל כך עניין משפטי אלא עניין של מדיניות הממשלה להפסיק להוציא החוצה ולהחזיר פנימה.
עמרם מצנע: אני גם חושב שלא אמורה להיות לזה עלות תקציבית בעייתית ואם יש, עדיף אפילו לצמצם קצת את התכנית, אבל לקיים אותה כהלכה.
עמרם מצנע: ציינה דוקטור ורדה שיפר את המציאות שבה יש מישהו שאחראי על ההעסקה, הבוס הישיר בהעסקה ומישהו אחר שהוא אחראי על התכנים, זו באמת מציאות בלתי נסבלת ובלתי אפשרית.
עמרם מצנע: נושא נוסף שעלה כאן הוא נושא ההשמה, איך יוצרים את הגוף שמתווך בין מורים, בין אם הם מסיימים את הכשרתם ונכנסים לתהליך של סטאז', או שהם בתהליך קבלה לעבודה או מורים שנעים ונדים כמו אריאל וכמו הסיפור שלך, איך באמת יוצרים מנגנון שיוצר את הקשר הזה, את ההשמה הזאת בין המורה לבין בית הספר.
עמרם מצנע: מילה על הרשויות המקומיות, זה לא סוד, אני חסיד גדול להעניק לרשויות המקומיות הרבה יותר מעמד, הרבה יותר סמכויות.
עמרם מצנע: רחל ציינת ונכון, הממשלה צריכה לקבוע מדיניות ולפקח עליה, תפקידו של משרד החינוך זה לקבוע את התכניות ולפקח עליהן ועל גופי הביצוע.
עמרם מצנע: זה נכון בהרבה מאוד תחומים ממשלתיים וזה נכון גם במשרד החינוך.
עמרם מצנע: יש את הרשויות המקומיות ואנחנו יודעים שיותר ויותר ראשי רשויות ומועצות מבינים את חשיבות החינוך על איכות החיים של התושבים.
עמרם מצנע: במקומות האלה אתה באמת רואה שהחינוך פורח.
עמרם מצנע: בישובים האלה כשהרשות מעורבת אפילו שפורמאלית היא לא אחראית על חלק מהדברים שהיא עוסקת בהם, החינוך פורח.
עמרם מצנע: גם אם יש רשויות בעיתיות או סוטות מהכיוון, בעיקרון נכון להוריד סמכויות לרשויות המקומיות ולפקח עליהן, כמובן כהלכה.
עמרם מצנע: אלו הם פחות או יותר הדברים.
עמרם מצנע: כמובן נדרש לנושא בדיונים נוספים שנעשה בתחומים השונים.
עמרם מצנע: רויטל, אמרתי כבר שכל נושא כוחות העזר גם הוא נושא מאוד מורכב, מדובר על הפסיכולוגים שבגלל "אופק חדש" חלקם מועסקים בתנאים מבישים יותר מאשר המורים למרות שנות הלימוד הרבות שלהם.
עמרם מצנע: זה נכון לגבי הסייעות, זה נכון ליועצות, זה נכון למזכירות – כול כוחות העזר האלה הם חלק בלתי נפרד מהמערכת כולה.
עמרם מצנע: שם באמת הפרופסיה לא מוגדרת כמו שצריך, ההכשרה לא מוגדרת כמו שצריך וכמובן את התוצאות אנחנו מכירים.
<רויטל לן כהן: אבל הם גם לא כוחות עזר, הם ממש כוחות חינוכיים.
עמרם מצנע: אבל בכול זאת יש הבדל בין מורה לכוחות העזר.
עמרם מצנע: אפשר לקורא לזה בשמות שונים.
<רויטל לן כהן: הם לא כוחות עזר.
עמרם מצנע: מאוסף הנושאים שעולים אפילו על השולחן הזה אני בטוח שמשרד החינוך יפעל ביתר חריפות, בסוף יש עוגה תקציבית שעל חלקיה מתמודדים הרבה בעיות כמו החינוך המיוחד, השילוב ונושאים רבים.
עמרם מצנע: בסופו של דבר צריך לעשות סדר עדיפויות של השקעה ועשייה.
עמרם מצנע: נדמה לי שנושא הדיון שלנו היום בתחום ההעסקה הישירה ללא מתווכים, בטח כשמדובר במורים שעובדים 'כתף אל כתף' עם מורים אחרים בבית הספר ונמצאים באותו חדר המורים, זה ממש בליבת החיוניות, החשיבות, זה כוח וכושר ההוראה בתוך מערכת החינוך שלנו.
עמרם מצנע: כפי שאמרתי, תם ולא נשלם.
עמרם מצנע: על הדברים האלה אנחנו נפגש שוב וכמובן שבישיבות עבודה שאנחנו מקיימים עם מערכת החינוך ננסה לדחוף קדימה ולקלף לאט לאט לאט את התחום כדי שלפחות את בעיות התעסוקה נפתור, בהמשך כמובן נראה איך זה מאורגן ואיך זה בנוי.
עמרם מצנע: אנחנו עוברים מיד בלי שום הפסקה לנושא המרכזי של הבוקר – למידה משמעותית.
עמרם מצנע: המונח הזה, למידה משמעותית, פרץ לתודעה שלנו בשנה וחצי האחרונות.
עמרם מצנע: הוא הפך להיות מונח שגור במילון המונחים שלנו אף על פי שרבים משתמשים במונח הזה, ואני לא תמיד בטוח שמתכוונים לאותו דבר.
עמרם מצנע: רפורמות רבות הוצגו על-ידי משרד החינוך – ואם להיות יותר מדויק, על-ידי שר החינוך – מאז כינונה של הכנסת ה-19.
עמרם מצנע: כל הרפורמות קשורות לתפיסה מרכזית של שינוי כיוון לתוך החינוך שלנו.
עמרם מצנע: השר דיבר על זה, ותכף ניתן לו, כמובן, הזדמנות להרחיב.
עמרם מצנע: השר אמר נכון שזה לא רק מילים, אלא גם עשייה.
עמרם מצנע: אנחנו ממש בתחילתה של דרך שמתכוונת להביא לשילוב מערכתי של תפיסה אחרת בתוך מערכת החינוך.
עמרם מצנע: אני ביקשתי מהשר כבר לפני שנה או במועד שבו הוצגה התכנית המרחיבה של "ישראל עולה כיתה" לבוא לוועדה ולהציג את תפיסת העולם שלו בנושא הלמידה המשמעותית.
עמרם מצנע: הרי אנחנו כאן.
שי פירון: אני מבקש לפתוח את הדברים שלי דווקא לא בהתמקדות נקודתית בפרויקטים או איך הדברים יתבצעו.
שי פירון: אני חושב שהמנכ"לית תעשה את זה טוב ממני ותציג אחר כך את הדברים באופן מפורט.
שי פירון: אני, ברשותכם, רוצה לפתוח ברציונל של העניין, ולהציג את התחנות המרכזיות שעומדות בפנינו.
שי פירון: נדבר על שלוש שאלות מאוד חשובות: למה?
שי פירון: כמה?
שי פירון: כלומר למה בכלל צריך שתהיה בכלל תכנית לאומית במדינת ישראל היום?
שי פירון: איך אנחנו מתכוונים לבצע אותה?
שי פירון: מהם המימונים, הפעימות, השלבים שלה לביצוע?
שי פירון: אני רוצה להתחיל בשאלה "למה?".
שי פירון: במידה רבה כשאנחנו מדברים על למידה בישראל אנחנו רואים שהלמידה לא מתכתבת עם הצרכים ועם היעדים של המאה ה-21 הן באופן שאנחנו מקדישים זמן רב מדי לשינון ופחות לחשיבה, פחות לפיתוח סקרנות, פחות ליכולת ההבנתית; בעולם שהידע הוא כבר לא הכוח, בעולם שבו הידע מצוי בפני כולם, בעולם שבו הידע הוא נחלת הכלל; בעולם שבו התלמיד מסוגל להגיע כמעט לכל תובנה ברגעים מהירים מאוד.
שי פירון: צריך לשנות את המטרות של הלמידה.
שי פירון: תלמידים בישראל מרגישים שבהרבה מאוד מובנים מורים איבדו את הכוח המשמעותי שלהם ואת הרלוונטיות משום שלא הידע הוא הנקודה, אלא השאלה מה עושים עם הידע.
שי פירון: לכן פעם ראשונה כשמדברים על למידה משמעותית אנחנו מתמודדים עם השאלה מהי למידה במאה ה-21, מהם מטרותיה?
שי פירון: מזה נגזרות המון שאלות: מהי תכנית הלימודים?
שי פירון: מהו תפקידו של מורה?
שי פירון: איך נראית כיתה מבחינת העיצוב שלה?
שי פירון: האם כיתה יכולה להמשיך להיות מקום שיש בו שורות-שורות ולוח ועוד כהנה וכהנה.
שי פירון: שנית, מה אנחנו מצפים שהלמידה תעשה בעולם מודרני לנפש, לרוח ולנשמה של הילד?
שי פירון: איפה היא תפגוש אותו?
שי פירון: איך היא תסעיר אותו?
שי פירון: איך היא לא תישאר משהו חיצוני?
שי פירון: איך היא תהפוך להיות משהו מאוד קיומי בחיים שלו?
שי פירון: והדבר השלישי – איך היא תניע אותו להיות אקטיביסט, להיות אדם פעיל?
שי פירון: זה יכול להיות פעיל בתוך הכיתה, בבית הספר, בקהילה או בחברה.
שי פירון: לא התייחסתי לדברים שחבר הכנסת מצנע פתח בהם את הישיבה.
שי פירון: אני בהחלט יכול לומר שמה שאנחנו רואים עכשיו על-ידי חיילי צה"ל זה תוצאה גם של חינוך אקטיביסטי למעורבות, לנתינה, לשייכות לחברה הכללית.
שי פירון: כשאנחנו פוגשים כל כך הרבה חיילים שמתעסקים בשאלה, "למה לא קראו לי?", "למה לא הכניסו אותי?", וזה לא נובע ממקומות של מצ'ואיזם, אלא ממקומות של תחושה של אחריות וערבות – אנחנו מבינים שחינוך הוא כנראה לא רק הידע ולא רק איפה זה פוגש אותך באופן אישי, אלא בעיקר איך זה מקים אותך מהכיסא ומבקש ממך להיות אדם אחר.
שי פירון: את שלושת הדברים האלה אנחנו רוצים לסכם במושג שבן גוריון טבע אותו – והרבה פעמים בישראל יש תופעה שאנחנו מתביישים להלך בגדולות, מתביישים לדבר על דברים גדולים.
שי פירון: בן גוריון דיבר על חברת מופת.
שי פירון: אנחנו רוצים להחזיר את הכמיהה הזאת כי אנחנו מרגישים שמשהו במרכזיות של ההשכלה נפגע; אנחנו מרגישים שמשהו בצורת ההתנהלות של בין אדם לאדם, תרבות השיח, השפה, המידות, הכבוד, היכולת להקשיב, איך מנהלים דיאלוג.
שי פירון: אנחנו מרגישים גם שבחלקים מהאוכלוסיות סוגיות שנוגעות לסולידריות נפגעו.
שי פירון: לכן הרגשנו שלמרות שקל יותר, מושך יותר או ראוי יותר לפעמים לגשת לרפורמות בהיבטים המעטפתיים של המערכת, בפלטפורמות זאת פעם ראשונה שמדינת ישראל הולכת לרפורמה פדגוגית נרחבת.
שי פירון: בעצם מדובר כאן בטלטלה מאוד גדולה מבחינה פדגוגית.
שי פירון: על שולחנו של שר החינוך מונחות הרבה מאוד שאלות חשובות: צורת החינוך, מסגרות החינוך, תשלומי חינוך, היכולת לתת פתרון לכל הדברים ועוד שורה ארוכה של דברים.
שי פירון: גם כך אני "סובל" – במירכאות כפולות – תכף אני אסביר למה אני חושב שאני צודק, אבל אולי אני טועה אז נקיים על זה דיאלוג – אני סובל מטענה על עיסוק בעודף עניינים, שבעצם צריך להתמקד יותר.
שי פירון: גם כך יש סבורים שזה יותר מדי.
שי פירון: אבל כשאתה בא למשרד החינוך, ואתה רוצה לייצר שינוי משמעותי אתה צריך מתוך מגוון הדברים שעומדים על הפרק לבחור נושא מכונן אחד שיש לו הסתעפויות רבות, ולהגיד שזאת הנקודה המרכזית שאתה הולך להתעסק בה בקדנציה.
שי פירון: אנחנו החלטנו לעסוק בשינוי תרבותי תודעתי עמוק של הרוח הישראלית הציונית היהודית הכלל ישראלית – ערבית, יהודית, כולם יחד.
שי פירון: הרגשנו שיש פה התפוררות חברתית ושיש פה התפוררות של הידע ושמשהו ברלוונטיות של בית-הספר נפגע; הרגשנו שמשהו במעמד של המורה נשחק.
שי פירון: החלטנו ללכת לנשמת החוק.
שי פירון: אז נכון – יש עוד הרבה סוגיות שעומדות על הפרק.
שי פירון: נכון, כשמדובר על האדם הספציפי שמזוהה עם בעיה כזאת או אחרת מבחינתו מה שהוא מייצג זה לב הבעיה במערכת החינוך.
שי פירון: אז נכון, נצטרך לפעול בהרבה מאוד דברים.
שי פירון: דרך אגב, אני אשמח מאוד לחתום על הסכם עם ראש ממשלה וירטואלי – אולי ריבונו של עולם – ואני מבטיח שאפשר לטפל בכל הסוגיות העומדות על הפרק, ואפילו לפתור אותן, אפילו להניע אותן.
שי פירון: אבל כרגע ההכרעה שלנו הייתה ללכת לעולם הפדגוגי כי אנחנו מעריכים ששינוי תרבותי ייצר ערבות, והערבות תעשה יותר שילוב של ילדי חינוך מיוחד במערכת; והערבות תייצר שיח אחר על תקצוב בפריפריה; והערבות תייצר שיח אחר על תשלומי הורים.
שי פירון: מורה אחר יביא את הטובים ביותר למערכת וייצר שינוי משמעותי בהישגים של תלמידי ישראל.
שי פירון: לכן אנחנו הולכים לרפורמה פדגוגית שמרכזה נשמת החינוך, רפורמה שמרכזה הוא המהות של הכול.
שי פירון: יש פה סכנה כי זה פחות מוחשי.
שי פירון: אני רק אתן דוגמה אחת קטנה שאחבר אותה למהלך הכולל.
שי פירון: אני חווה באופן פנימי התלבטות מאוד גדולה.