GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שי פירון: הפגישה האחרונה שלו בארץ לפני חזרתו לקנדה הייתה איתי על הקצאה של כ-100 מיליון שקלים לחידוש החינוך היישומי המקצועי כחלק מתפיסת עולם.
שי פירון: אנחנו עסוקים הרבה מאוד בגיבוש של מסגרת חיונית.
שי פירון: את שנת הלימודים – לא הקרובה, אלא זאת שאחריה – נפתח עם דגמים כאלה ואחרים של בתי-ספר.
שי פירון: בבוא העת אחרי שנגמור להרכיב את הקואליציה באופן שלם נציג את המודל ואת הדגם.
שי פירון: אני רוצה לומר שאנחנו לא מתייחסים להערכה כמצוות אנשים מלומדה, אלא רוצים לייצר ערוצים מתאימים שכל תלמיד בישראל יוכל לסיים עם תעודה.
שי פירון: מהי התעודה?
שי פירון: תעודה משמעותית, שאפשר לעשות איתה משהו.
שי פירון: יש כאלה שיסיימו עם תעודת בגרות, ויש כאלה שיסיימו במסגרת לימודים דואליים עם תעודה מקצועית ועם תעודת בגרות, ויש כאלה שיסיימו עם תעודת מקצוע.
שי פירון: המטרה צריכה להיות שהמציאות שאנחנו חיים בה היום שלכ-50% מתלמידי ישראל יש תעודה בגרות ולכ-50% מתלמידי ישראל אין אף תעודה, המטרה הזאת תעמוד כיעד אסטרטגי במהלך שנה וחצי הקרובות בתכנית שנבנה.
שי פירון: תכליתה של התכנית יהיה לייצר פיזור של התעודות השונות באופן כזה ששיעור ניכר מאוד מתלמידי ישראל יסיימו עם תעודה כלשהי, אחת משלוש התעודות שציינתי עכשיו – או תעודת בגרות במתכונת שאנחנו מכירים או תעודת בגרות דואלית שמתכתבת עם מקצוע או טכנולוגיה ולימודים עיוניים או תעודה מקצועית יוקרתית.
שי פירון: שם המשחק שכל אחד ירגיש שהמסגרות שהוא לומד בהן הן המסגרות האיכותיות ביותר.
שי פירון: אנחנו, כמובן, נחלק את המתכונות האלה גם על החינוך הכללי, גם על החינוך הדתי, גם על החינוך הערבי, גם על החינוך החרדי.
שי פירון: כל ילד בישראל שיש לו צורך במתכונת הזאת יוכל לקבל.
שי פירון: זה חלק מהבשורות הגדולות שאנחנו עובדים עליהן עכשיו.
שי פירון: אני מעריך שכשנתחיל ב-1 בספטמבר את ההשקה של "ישראל עולה כיתה" נוכל להראות רצף של פעולות שתכליתן להביא את ישראל למקום אחר.
שי פירון: אני מצטרף לברכות של יושב-ראש הוועדה ומקווה שנעשה דברים טובים יחד.
עמרם מצנע: הרב מלכיאור, בבקשה.
מיכאל מלכיאור: כשטוני בלייר, ראש ממשלת אנגליה לשעבר, סיים את 10 שנות כהונתו כראש ממשלה, והוא היה צריך לסכם את הכהונה שלו במסיבת עיתונאים, הוא אמר שיש דבר אחד שלא יכולים לקחת ממנו מכל התקופה שלו כראש ממשלה וזה שהוא שינה את חוק החינוך באנגליה מ-10 שנים ל-12 שנות חינוך חובה.
מיכאל מלכיאור: באנגליה זה היה הנושא המרכזי של דיון ציבורי במשך שנים.
מיכאל מלכיאור: הייתה לי הזכות להיות יושב-ראש ועדת החינוך.
מיכאל מלכיאור: בעידודו של ד"ר קדמן וכל הצוות שלו הצעתי את הצעת החוק.
מיכאל מלכיאור: עזרו לי כמה חברי כנסת, ביניהם זבולון אורלב.
מיכאל מלכיאור: היה לי המזל להיות גם היושב-ראש וגם המציע, ובאותה תקופה העברנו כמה רפורמות מאוד משמעותיות שלא זכו לשום דיון ציבורי בתקשורת כי לא זה לא מעניין בארץ את התקשורת הדברים המשמעותיים באמת.
מיכאל מלכיאור: בניגוד לדעת הקואליציה אז, הממשלה, משרד החינוך וכולם העברנו את החוק.
מיכאל מלכיאור: ניסו אחר-כך לבטל את החוק בחוקי הסדרים, ואחר כך הגיעו להסדרים שונים.
מיכאל מלכיאור: אי אפשר לעשות רפורמה משמעותית כזאת בלי שיתוף פעולה מלא עם משרד החינוך.
מיכאל מלכיאור: לכן אני מאוד שמח עם ההתפתחות עכשיו שהמשרד לא רק עושה זאת ככפאו שד, אלא מוביל את היישום של החוק כי ככה זה צריך להיות במקום נורמלי; לא שהמשרד מנהל מלחמה נגד החינוך, אלא המשרד מוביל את החינוך.
מיכאל מלכיאור: רק בתקופה שהייתי המצב היה הפוך.
מיכאל מלכיאור: אז אני מאוד שמח ורוצה לברך את השר, את המנכ"לית ואת עוזריהם שהם מובילים היום את החינוך ומיישמים את זה.
מיכאל מלכיאור: עשינו פה עבודת תשתית חקיקתית, והיה לא פשוט להעביר את זה.
מיכאל מלכיאור: היו המון ישיבות כדי להעביר את התקנות בעניין הזה כדי שזה יהיה מעשי והדרגתי במשך השנים.
מיכאל מלכיאור: אפשר לסכם שמכל הרפורמות שהעברנו באותן תקופות שאתם עכשיו צריכים להזיע כדי לקיים אותם אלו היו שנים מאוד פוריות.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה קודם כול להודות לד"ר קדמן שבלי הדחיפה הסיזיפית שלו כלפי חברי הכנסת וכלפי ועדת החינוך לא היינו יכולים להגיע לזה.
מיכאל מלכיאור: זה באמת יום חגיגי.
מיכאל מלכיאור: אמנם בנסיבות מסביב אנחנו לא חוגגים, אבל מותר גם לראות קצת מעבר ולהודות גם על מה שטוב לנו ולהכיר תודה.
מיכאל מלכיאור: אני גם רוצה להכיר תודה ליושב-ראש הנוכחי שעומד על ביצוע החוקים שעברו וגם על כך שיזם את הישיבה החגיגית הנוכחית, ויודע שחגיגת חינוך זה הדבר המרכזי.
מיכאל מלכיאור: כמו שאמר השר, שכל ילד ידע שיש זכות בסיסית ללמוד.
מיכאל מלכיאור: אני לא מסכים שזה סותר את התורה הסוציאליסטית, אבל זה דיון אחר.
מיכאל מלכיאור: יש בחברה שלנו יש זכות בסיסית לכל ילד לקבל 12 שנות לימוד ולצאת עם תעודה ביד.
מיכאל מלכיאור: אני מסכים גם שזה לא חייב להיות תעודת בגרות, זה לא חזות הכול.
מיכאל מלכיאור: אני בא מחברה שמזמן חשבו שבגרות זה overrated.
מיכאל מלכיאור: יום אחד יבינו שגם התעודות באוניברסיטה זה overrated.
מיכאל מלכיאור: אבל זה לדיון אחר.
מיכאל מלכיאור: יש דברים שיוצאים עם משהו ביד שיכולים לצאת לחברה עם כמה שיותר ידע והכנה לחברה.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה לברך את כולם ביום הזה.
עמרם מצנע: ד"ר קדמן, בבקשה.
<יצחק קדמן: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, חבר הכנסת לשעבר מלכיאור, לולא היינו בימי "בין המצרים" תרתי-משמע היינו צריכים לברך "שהחיינו".
<יצחק קדמן: נכון שאנחנו בצוק העתים, וזה לא עת שמחות וחגיגות, אבל הישיבה הזאת מאוד חגיגית.
<יצחק קדמן: היא ניצחון האמונה, ניצחון השכל הישר, ניצחון החינוך על הכסף.
<יצחק קדמן: כל זה לא קרה לא ביום אחד ולא בלי מאבקים.
<יצחק קדמן: ב-17 ביולי 2007, היום לפני שבע שנים וארבעה ימים, הצביעה מליאת הכנסת פה-אחד ברוב של 28, ללא מתנגדים וללא נמנעים – וזה בגימטריה "כח".
<יצחק קדמן: היה כוח מאוד חיובי במליאת הכנסת באותו יום.
שי פירון: כמו שהכנסת הייתה חסרה, זה "כוח" בכתיב חסר.
<יצחק קדמן: העיקר שהחוק הוא מאוד מלא.
<יצחק קדמן: הכנסת הצביעה פה-אחד למרות התנגדות הממשלה דאז.
<יצחק קדמן: אלא שהחוק הזה לא התחיל ב-2007, ולמרבה ההפתעה, גם לא נגמר ב-2007.
<יצחק קדמן: חודשיים וחצי אחרי שהחוק הזה התקבל בכנסת כדת וכדין הוא בוטל בהצעת חוק ההסדרים.
<יצחק קדמן: היינו צריכים ללכת אז ולהגיש עתירה לבג"ץ כדי שהחוק הצעיר הזה, בן חודשיים וחצי, לא יבוטל.
<יצחק קדמן: אני שמח שנמצאת פה עורכת הדין אביבית אהרונוף שישבה על הכנת החוק בשעתו והתמסרה לו בכל מאודה.
<יצחק קדמן: הנה, אביבית, חלומות בסוף מתגשמים גם כשאתה צריך לגלגל את הסלע במעלה ההר שוב ושוב.
<יצחק קדמן: אגב, החוק הוגש לראשונה על-ידי חבר הכנסת זבולון אורלב בכנסת ה-15, ונכשל, ובכנסת ה-16 – ונכשל; ובכנסת ה-17 חבר הכנסת מלכיאור הצליח במלחמה בלתי רגילה להעביר את החוק.
<יצחק קדמן: התגברנו גם על חוק ההסדרים, ובסופו של דבר נקבע בהצעת פשרה – שאני הייתי אז מאוד נגדה, אני מודה על האמת – שבמהלך חמש-שש שנים החוק הזה יוחל בהדרגה.
<יצחק קדמן: אחד הדברים שמאוד הפחידו אותי אז הוא שנקבע שהשנה האחרונה ליישום החוק תהיה תשע"ה.
<יצחק קדמן: אמרתי, רק זה לא.
<יצחק קדמן: אמרו לי, למה?
<יצחק קדמן: אמרתי, תשע"ה זה "תשעה" – אני מאוד חושש שלמישהו פה יש כוונות.
<יצחק קדמן: ואף על פי כן ולמרות הכול – ואני רוצה להודות לאנשי משרד החינוך שבסופו של דבר עמלו על הביצוע, על היישום.
<יצחק קדמן: זה לא שמכריזים הצעת חוק וזהו.
<יצחק קדמן: היה צריך לדאוג שקב"סים ייכנסו לתמונה, ושיחזירו תלמידים נושרים.
<יצחק קדמן: אגב, כשהצענו את החוק עמדו למול עינינו שתי מטרות: אחת פרקטית, אחת הצהרתית.
<יצחק קדמן: ההצהרתית – השר הזכיר אותה.
<יצחק קדמן: חשבנו שלא יכול להיות שאחרי כל-כך הרבה שנים מדינת ישראל אומרת לילדיה, מספיק לכם ללמוד עד כיתה י'.
<יצחק קדמן: זה מסר לא נכון.
<יצחק קדמן: זה היה המסר שקיים.
<יצחק קדמן: שנית, גם מבחינה פרקטית.
<יצחק קדמן: מי שעקב אחרי הנתונים ראה שבסוף כיתה י' הגרף של הנשירה מבתי הספר עלה בצורה ניכרת.
<יצחק קדמן: לא לפלא הדבר.
<יצחק קדמן: רצינו להילחם בנשירה בסוף כיתה י' ולהעביר מסר ברור מאוד שלאוכלוסיית ישראל ולתלמידי ישראל לא מספיק ללמוד רק 10 שנים.
<יצחק קדמן: לא היה פשוט לעקוב אחרי יישום החוק.
<יצחק קדמן: אדוני היושב-ראש, באותם ימים ועדת החינוך הייתה צריכה לאשר כל שנה.
<יצחק קדמן: יושבת פה היועצת המשפטית של ועדת החינוך שזכתה להרבה מאוד קומפלימנטים כשהעניין נדון במליאה, ובצדק; והיא עדתי כמה קשה היה להוציא כל שנה את הרשימות במועד ממשרד החינוך.
<יצחק קדמן: היו גם כל מיני טעויות – נקרא להם – שחזרו שנה אחרי שנה שכבר מכרנו אותם בשנה הקודמת.
<יצחק קדמן: אבל סוף טוב – הכול טוב.
<יצחק קדמן: בשעה טובה ומוצלחת הגענו לקו הגמר, והשנה הזאת תהיה השנה האחרונה שבה קבוצת היישובים האחרונה שכוללת את כל היישובים שלא נכללו עד כה תיכנס גם היא לתמונה.
<יצחק קדמן: אני מקווה ומאמין שאנשי משרד החינוך ייתנו תוכן לחוק הזה.
<יצחק קדמן: אדוני שר החינוך, טוב לחשוב מחדש על הנושא של המסלול המקצועי ובלבד שהוא לא ייכנס מהר מאוד שיישובים מסוימים זה רק מסלול מקצועי, ויישובים אחרים זה רק מסלול עיוני.
שי פירון: יש לי תחושה שכשתשמע את התכנית תכתוב עוד מכתב.
<יצחק קדמן: אתה יודע שאין לי בעיה לכתוב מכתבי ברכה כשמגיע.
<יצחק קדמן: למרות זאת, כפי שאמרת, לא הכול מכתבי ברכה, ועל זה נדון מחר כשיהיה מכתב שהוא פחות ברכה בנושא שכולנו יודעים.
<יצחק קדמן: אני רוצה להודות לכל אלה שהיו שותפים.
<יצחק קדמן: הרב מלכיאור עשה עבודה בלתי רגילה גם כיושב-ראש ועדת חינוך, גם כחבר הכנסת המציע כדי לשכנע באין-סוף מסירות שהחוק הזה הוא טוב לעם ישראל, הוא טוב למדינת ישראל.
<יצחק קדמן: אין לי אלא לברך על המוגמר ולקוות שגם בחוקים אחרים שלוקחים הרבה מאוד זמן אנחנו נתגבר על כל הקשיים לטובתם של ילדי מדינת ישראל והחברה הישראלית כולה.
עמרם מצנע: אני אבקש מהיועצת המשפטית של הוועדה מרב ישראלי, לקרוא.
עמרם מצנע: אנחנו, חברי הכנסת, נאשר.
<מירב ישראלי: (הקראת הצו): בתוקף סמכותי לפי סעיף 8 לחוק לימוד חובה (תיקון מס' 29), התשס"ז-2007, בהתייעצות עם שר הכלכלה, בהסכמת שר האוצר, באישור ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת ובהתייעצות עם ועד החינוך לפי סעיף 14 לחוק לימוד חובה, התש"ט-1949, אני מצווה לאמור: החלת לימוד חובה על כיתות י"א ו-י"ב 1.
<מירב ישראלי: הוראות חוק לימוד חובה והוראות סעיף 20 לחוק חינוך ממלכתי כנוסחן בתיקון מס' 29 יחולו גם על תלמידים בכיתות י"א ו-י"ב המתגוררים בכל הרשויות המקומיות אשר לא פורטו בצווים מתש"ע-2009, תשע"א, תשע"ב ותשע"ד.
<מירב ישראלי: אלה כל הצווים הקודמים של ההחלה ההדרגתית.
עמרם מצנע: חברי חברי הכנסת, אנחנו מצביעים בעד?
עמרם מצנע: בעד הצו – פה-אחד
עמרם מצנע: הצו בסמכותו של שר החינוך אושר פה-אחד.
יעקב אשר: אלה ימים שכולנו בתפילה לבשורות טובות יותר.
יעקב אשר: אני מצטרף לברכות בנושא הזה כי כמו שאמר השר קודם שאחד התפקידים הוא שאותם נערים שמסיימים את שנות הלימוד ייצאו מצוידים היטב לחיים.
יעקב אשר: יש הרבה סוגי הצטיידויות.
יעקב אשר: יש הצטיידות לימודית כזאת או אחרת עם אתגרים כאלה ואחרים; אבל עצם העניין שהיום נקבע שעד גיל 18 ילד או נער צריך להיות במסגרת, עצם המסגרת החינוכית, עצם הפלטפורמה של חובה להיות בתוך מסגרת היא דבר חשוב מאוד וטוב היה לעגן אותו בחובה בחוק ובתקנות בצורה הזאת; כי ההישארות במסגרת לימודים שהיא מחייבת ומאתגרת עם מבחנים ותעודות כאלה ואחרות היא בהחלט חיובית.
יעקב אשר: אחד הדברים שקורים הרבה מאוד שנים, ודווקא יש התמודדות עם זה בשנים האחרונות, אבל צריך להגביר את ההתמודדות עם זה, אדוני, זה הנושא של הנשירה – נשירה סמויה ונשירה גלויה יותר.
יעקב אשר: בוודאי, הפתח שנסגר עכשיו בעניין הזה יכול לסייע מאוד יחד עם דברים נוספים.
יעקב אשר: זה לא הדיון עכשיו, אבל בהחלט היה צריך לעשות תכנית שנותנת בבחינת "חנוך הנער על-פי דרכו", לתת מגוון של דברים להיות גמישים במגוון התוצאות, התעודות או האתגרים שאנחנו רוצים להעמיד בפני הילדים כי לא כולם מקשה אחת – לא מי שלומד באותה כיתה הוא עם אותן יכולות, באותה מסוגלות ובאותו רצון; וגם לא אותה סביבת מגורים או הבית שהוא מגיע ממנו.
יעקב אשר: לכן הדבר הזה חיוני מאוד, הוא נכון מאוד.
יעקב אשר: אני שמח שכולנו יכולים לאשר אותו פה-אחד.
יעקב אשר: אני גם שמח על ההבהרה של השר והמנכ"לית לגבי המטרות האמיתיות של החוק ולא על דברים טכניים שעלולים היו להיווצר על סוגים מסוימים של למידה שנמצאת במסגרת כזאת או אחרת.
יעקב אשר: זה חשוב מאוד.
יעקב אשר: ננסה לאתגר קצת את השר והמנכ"לית בנושא הנשירה – צריך תכנית רצינית בעניין הזה, גדולה יותר, רחבה יותר כדי לתת אפשרויות.
יעקב אשר: אנחנו יודעים דבר אחד: ילד שמתחיל להתרגל לא להיות במסגרת בסופו של יום הוא פורץ הרבה מאוד מסגרות אחרות גם כשהוא אדם מבוגר באזרחות.
<רויטל לן כהן: בוקר טוב.
<רויטל לן כהן: ראשית אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאנחנו נמצאים באולם הזה ולהביע את התנצלותי על ההתפרצות בישיבה הקודמת שנובעת מתסכול גדול מאוד על כך שהעניינים שלנו נידונים תחת כותרת של חינוך מיוחד, ובדיונים כלליים הם נעדרים.
<רויטל לן כהן: אני רוצה להתייחס גם בדיון הכללי הזה לכך שבין תלמידי כיתות י"א-י"ב יש גם ילדים משולבים.
<רויטל לן כהן: מאחר שמסגרות החינוך הן מסגרות של בעלויות פרטיות יש להם האפשרות לומר לא.
<רויטל לן כהן: אני מקווה שיחד עם האחריות שמשרד החינוך לוקח בהחלת החוק הוא ימצא גם את הדרך לחייב בתי ספר לשלב ילדים עם צרכים מיוחדים במסגרות שלהם.
<רויטל לן כהן: דבר נוסף הוא היכולת של אותן בעלויות פרטיות לומר "לא" להקמתן של כיתות חינוך מיוחד – מה שמותיר ילדים עם תקציב 07 שלחלקם הוא אכן מסייע, אבל לחלקים אחרים הוא לא נותן מענה נכון כשהם זקוקים למסגרות יותר קטנות ומכילות בחינוך הרגיל.
<רויטל לן כהן: אני באמת מקווה שיינתנו מענים גם לילדים האלה אף על פי שמדובר בבעלויות פרטיות.
עמרם מצנע: התנצלותך בהחלט מתקבלת.
שמעון אוחיון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, הרב מלכיאור, ד"ר קדמן, חברי הכנסת.
שמעון אוחיון: זאת שעה טובה, שעה חגיגית, והיא נותנת לי הרבה תקוות לגבי מקומה, מעמדה ויכולותיה של ועדת החינוך.
שמעון אוחיון: למרות האווירה ומסרים שמדי פעם אנחנו שומעים שאין מקום לחקיקה בענייני חינוך, הנה התשובה שכן יש מקום וועדת החינוך ראויה לברכה על מה שהגענו אליו.
שמעון אוחיון: אם אתגר אחד כבר הסתיים אז את האתגר הבא אני מציב לך, אדוני היושב-ראש – חינוך חינם.
שמעון אוחיון: ביקרתי במלטה הקטנה – לא באנגליה – שלחלק זה ייראה כמדינה לא מאוד מתקדמת, אבל שם יש חוק חינוך חינם מגיל אפס עד האוניברסיטה ועד בכלל.
שמעון אוחיון: אז ד"ר קדמן, בוא נתחיל לחבר.
<יצחק קדמן: זה מחר.
שמעון אוחיון: נתחיל כבר.
שמעון אוחיון: לא חייבים את שני הקצוות מיד.
שמעון אוחיון: אם רוצים אפשר להתחיל מאפס או אפשר גם להתחיל בכיוון של האוניברסיטה.
שמעון אוחיון: אבל האתגר הבא של ועדת החינוך הוא לקדם את חוק חינוך חינם עד לאוניברסיטה, בעזרת-השם.
עמרם מצנע: אנחנו מסיימים את הדיון בנושא הספציפי המיוחד הזה, ומודים שוב לחבר הכנסת לשעבר הרב מלכיאור, ליצחק קדמן ולכל מי שלקח חלק בעובד שלנו ניתנה הזדמנות "לגזור את הסרט" אחרי שאתם הנחתם את אבן הפינה.
עמרם מצנע: אבל זה דבר שהוא שגרתי, נורמטיבי ומקובל שאלה שחוצבים ומוציאים דברים מהכוח אל הפועל גם מקבלים על זה אחר כך מחמאות.
עמרם מצנע: אנחנו כולנו שמחים על כך.
עמרם מצנע: אין ספק שהחינוך לילדים עם צרכים מיוחדים הוא חלק בלתי נפרד ממערכת החינוך, וכבר ביום רביעי הקרוב אנחנו דנים שוב בדוח ועדת דורנר ובהצעת חוק חדשה שעוסקת בנושא השילוב על כל משמעויותיו.
עמרם מצנע: הדיון הוא דיון מהיר שהוגש על-ידי חבר הכנסת מוחמד ברכה ומסעוד גנאים בנושא: עיריית לוד מנצלת לרעה את חוזר מנכ"ל משרד החינוך ונוקטת מדיניות שיש בה הפליה חמורה על רקע דתי.
דב חנין: אני מתנצל בשמו של חבר הכנסת מוחמד ברכה, שבגלל אירועי הלילה בנצרת מתעכב בנצרת.
דב חנין: אני מקווה שהכול יעבור שם בשקט ובשלום בסופו של דבר.
דב חנין: הוא ביקש ממני לייצג אותו ברמה הפורמלית בדיון הזה, אבל הבקשה שלי היא שמי שיציג את פרטי העניין זו מזכירת הסיעה שלנו, גברת מהא אלנקיב, שהיא גם חברת מועצת העיר בלוד ומכירה את הדברים הרבה יותר לפרטיהם, ואז נוכל לחסוך זמן ולמקד את הדיון בצורה יותר יעילה.
<מהא אלנקיב: שלום.
<מהא אלנקיב: לומדים כ-600 תלמידים ערבים מלוד לומדים ברמלה.
<מהא אלנקיב: נכון שבבקשה לדיון היה כתוב 400, אבל הבאנו פרטים מעודכנים, שזה 600 תלמידים שלומדים ברמלה.
<מהא אלנקיב: עיריית לוד לא מעבירה את אגרת החוץ על התלמידים האלו כבר מ-2012.
עמרם מצנע: עיריית לוד לא מעבירה לרמלה.
<מהא אלנקיב: לעיריית רמלה, בטיעון שלפי חוזר מנכ"ל היא לא חייבת להעביר, למרות שעיריית לוד מודה שבתי-הספר הנוצריים הם מסגרת שלא קיימת בלוד ועל כן היא צריכה להעביר.
<מהא אלנקיב: אבל מה, עיריית לוד מתעקשת שהיא רוצה להעביר רק עבור התלמידים הנוצרים שלומדים באותם בתי-ספר.
<מהא אלנקיב: זאת אומרת, אותו ילד מוסלמי, שלומד באותו בית-ספר, באותה כיתה עם הילד הנוצרי – היא לא תעביר לו.
<מהא אלנקיב: האפליה הזאת לא קיימת בחוזר מנכ"ל.
עמרם מצנע: רגע רגע, רשות מקומית מחויבת לשלוח ילדים לרשות אחרת אם ברשות המקומית אין תשובה, אין מוסד מתאים.
<מהא אלנקיב: על זה אנחנו מסכימים, גם אנחנו וגם העירייה.
עמרם מצנע: אני רוצה להבהיר.
עמרם מצנע: אני מניח שמה שעיריית לוד טוענת שלתלמידים המוסלמים, יש להם מוסדות חינוך בלוד.
<מהא אלנקיב: מה שקיים זה החינוך הממלכתי, והחינוך הממלכתי הוא לכולם – גם לנוצרים, גם למוסלמים.
עמרם מצנע: כן, אבל אם תלמיד נוצרי רוצה ללמוד בבית-ספר נוצרי – בתי-הספר שאליהם הולכים הילדים הנוצרים מלוד לרמלה הם בתי-ספר נוצרים?
<מהא אלנקיב: חלקם בתי-ספר נוצריים, אבל יש גם תלמידים שלומדים אפילו בבתי-ספר ממלכתיים ברמלה, שזו סוגיה אחרת שאדון עליה עוד מעט.
<מהא אלנקיב: אבל אנחנו דנים כרגע רק בבתי-הספר הנוצרים.
<מהא אלנקיב: ארחיב את זה.
עמרם מצנע: אז תענו לי על השאלה.
עמרם מצנע: זה דבר שנראה לי לגיטימי, יכול להיות שיש לו מניעים לא ראויים, אבל נראה לי לגיטימי שיגיד ראש עיריית לוד: לילדים נוצרים אין בית-ספר נוצרי בלוד ולכן אני מאשר, ואני גם משלם את האגרה.
עמרם מצנע: לתלמידים מוסלמים יש תשובה בלוד, אנא תלמדו בלוד.
<מהא אלנקיב: חוזר המנכ"ל מתייחס למסגרת – האם המסגרת קיימת או לא קיימת.
<מהא אלנקיב: לא מתייחסים לדת.
עמרם מצנע: מסגרת מתאימה.
<מהא אלנקיב: אם אני מוסלמית ואני רוצה שהבן שלי יקבל חינוך נוצרי – כמו שאתה חילוני, וגם זה קורה בלוד, ואתה בוחר שהבן שלך יקבל חינוך חרדי, ולא בודקים בציציות של אותו ילד או של אותו הורה האם הוא מספיק חרדי או לא חרדי.
<מהא אלנקיב: פשוט מממנים את זה.
<יוסף חיים הרוש: אבל זה במסגרת עירונית.
<מהא אלנקיב: סליחה, אני אמשיך ותעלה את הטיעונים אחר כך.
<מהא אלנקיב: זה מה שקורה – עיריית לוד כן מממנת חינוך חרדי ומממנת הסעות.
<מהא אלנקיב: את זה היא גם לא עושה לילדים ערבים, הסעות לרמלה עבור החינוך הנוצרי.
<מהא אלנקיב: הטיעון השני שלנו, וזה לא הועלה בהצעה, הוא שלמרות שעיריית לוד מזמינה את התלמידים וההורים הערבים שירשמו את הילדים שלהם בלוד, היא פשוט לא מאפשרת, אין מקום.
<מהא אלנקיב: למשל, בית-ספר "אלראשדייה", יש 730 תלמידים שלומדים בקרוונים, לומדים בתוך המקלטים.
<מהא אלנקיב: תתאר לך, במצב הביטחוני שאנחנו חיים בו עכשיו, שהתלמידים צריכים ללמוד ופשוט אין מקום.
<יוסף חיים הרוש: אני מבקש, זה לא הנושא.
עמרם מצנע: תסלח לי, אני מחליט מה הנושא.
<מהא אלנקיב: אין מקום בבתי-הספר ל-600 התלמידים האלה ללמוד בלוד.
<מהא אלנקיב: תדע לך שזה גם לא הנתון הנכון, שחלק מההורים החליפו כתובת – הם גרים בלוד והחליפו כתובת לרמלה כדי שלא ישלמו אגרת חוץ.
<מהא אלנקיב: זאת אומרת, הנתון הנכון הוא אפילו יותר גבוה מ-600 תלמידים, ואין מקום לעיריית לוד לספוג את זה.
<מהא אלנקיב: חבר הכנסת דב חנין יצא כרגע, הוא היה בביקור ב"אלראשדייה" בבתי-הספר ויודע מה המצב.
<מהא אלנקיב: אני מבקשת שהוועדה תארגן ביקור בבתי-הספר, ותראה האם עיריית לוד עומדת בכל הקריטריונים של חוזר מנכ"ל ועל כן יש לה את הזכות להיתלות בסעיף הזה.
עמרם מצנע: הילדים זה גם מהחינוך היסודי או רק מהתיכון?
<מהא אלנקיב: גם מהיסודי, גם מהתיכון.
<מהא אלנקיב: אנחנו מדברים על כיתות מפוצצות - בתיכון יש כיתות של 50 תלמידים בכיתה, זה פשוט לא עונה על שום קריטריון של חוזר מנכ"ל, בשום תקן.
<מהא אלנקיב: זה טיעון אחר; אמרתי שאני מחלקת את זה לשני טיעונים – הטיעון שמבחינת בתי-הספר הנוצריים אין עילה לעירייה לבדוק בציציות של התלמידים.
<מהא אלנקיב: אפילו לתלמידים הנוצרים לא העבירו את הכסף, יש לנו את האישור על זה.
עמרם מצנע: בסדר, זו סוגיה אחרת.
<מהא אלנקיב: אבל גם זה שהורה מחליט שהוא רוצה לתת לילד שלו חינוך נוצרי – לפי חוזר מנכ"ל זו אפליה על רקע דתי.
עמרם מצנע: כן, אבל אני מוכרח להטיל ספק בזה ששולחים את הילדים כי רוצים חינוך נוצרי.
עמרם מצנע: אני מניח שבית-הספר שם יותר טוב ולכן רוצים ללכת אליו.
עמרם מצנע: זה נראה לי לא הגיוני.
<פאתן חסנין: מסורתי.
עמרם מצנע: מסורתי נוצרי.
<פאתן חסנין: מסורתי נוצרי, כן.
<מהא אלנקיב: אתה יכול לראות שאפילו בבתי-הספר הממלכתיים ברמלה יש תלמידים מלוד, שזה לא רק שמחפשים חינוך פרטי יוקרתי.
עמרם מצנע: לא יוקרתי.
עמרם מצנע: אני מבין שבתי-הספר ברמלה יותר טובים מבתי-הספר בלוד בעיקרון, ולכן אני מניח שההורים שולחים.
עמרם מצנע: השאלה היא אם הרשות צריכה להשתתף בזה או לא.
<מהא אלנקיב: בבית-ספר "אל-עומרייה" ברמלה, שהוא בית-ספר ממלכתי ולא בית-ספר פרטי, יש 71 תלמידים מלוד.
<מהא אלנקיב: אלה בתי-ספר יסודיים ממלכתיים.
עמרם מצנע: קודם כול, תדעי לך שבית-ספר יסודי לא רשאי לקבל תלמידים מרשות אחרת בלי הסכמת הרשות, ללא קשר לכסף.
עמרם מצנע: לא רשאי.
עמרם מצנע: אני מבין, כולנו יודעים את מצבה של לוד ומצבה של רמלה, ואני מניח שהנטייה היא ללכת לשם בגלל שבתי-הספר יותר טובים, ואת זה גם סביר שראש עיריית לוד ינסה למנוע.
<מהא אלנקיב: נכון, אבל אנחנו - - -
עמרם מצנע: המניעה הכי טובה היא, כמובן, להעלות את הרמה ואת ההישגים ואת התנאים הפיזיים של בתי-הספר בלוד.
עמרם מצנע: אם זה היה קורה אני מניח שלא היו הולכים לרמלה, פה נמצאת השאלה.
<מהא אלנקיב: דבר ראשון זה התנאים הפיזיים, כי התנאים הפיזיים דומים קצת לבית-סוהר, צפיפות של בית-סוהר.
<מהא אלנקיב: אף הורה לא רוצה את זה.
עמרם מצנע: בואו נשמע - - -
דב חנין: אם אפשר, להשלים בכמה משפטים קצרים.
דב חנין: כמו שאדוני אומר, הרקע לדברים האלה הוא מצוקה מאוד גדולה של החינוך במגזר הערבי בעיר לוד.
<יוסף חיים הרוש: אני חולק עליו.
דב חנין: אתה חולק עלי, זה בסדר גמור.
דב חנין: הכנסת זו פורום דמוקרטי, הוא מבוסס על רעיון המחלוקת.
דב חנין: וזו מחלוקת לשם שמיים, אני מקווה.
דב חנין: ביקרתי בלוד כמה וכמה פעמים, ואני בקשר עם ועד ההורים בתי-הספר הערבים.
דב חנין: יש שם מצוקה קשה.
דב חנין: אדוני, אני מניח, מייצג את העירייה.
דב חנין: אני גם לא בא אליכם בטענה, אפרופו העירייה החדשה, כי אני לא אומר שאתם התחלתם את זה.
דב חנין: זו מצוקה ארוכת שנים שצריך לטפל בה באופן מאוד מאוד יסודי וארוך טווח, וגם נעשים דברים.
דב חנין: אני לא אומר שלא קורה שום דבר, נעשים דברים ואני מברך על כל דבר שנעשה.
דב חנין: אבל כל עוד לא הגענו למצב שציבור התלמידים הערבים בלוד מרגיש שהוא מקבל פתרונות סבירים בתחום החינוך – ואנחנו לא במצב הזה לצערי, ואני בטוח שגם לצערכם – אז אנשים באופן טבעי אומרים: אני רוצה לילדים שלי את הדבר היותר טוב.
דב חנין: בטווח הארוך אני שותף לדעתו של יושב-ראש הוועדה – שתלמידי לוד ילמדו בלוד ותלמידי רמלה ילמדו ברמלה, כל אחד במקומו ובלי הסעות.
דב חנין: כי טוב, הכי בריא.
דב חנין: כרגע אנחנו לא במצב הזה, וכל עוד אנחנו לא במצב הזה אני חושב שאנחנו חייבים להסתכל במציאות כמו שהיא, וכשהמציאות היא כמו שהיא אני חושב שצריך לתת מענה לתלמידים, שהם תלמידים שלכם, מלוד, ולדרוש ממשרד החינוך שישלם, אם עיריית לו לא יכולה לשאת בעלויות.
דב חנין: הרי לא אתם יצרתם לבד את כל המצוקות – יש משרד חינוך, יש מדינה, יש הזנחה רבת שנים.
דב חנין: לדרוש ממשרד החינוך שיממנו את ההפרשים כדי שעיריית לוד תוכל לספק - בינתיים, עד שנגיע למצב הזה שנותן סטנדרט טוב לתלמידים הערבים והיהודים בלוד - את הפתרון זמני.
עמרם מצנע: בבקשה, תציג את עצמך.
<יוסף חיים הרוש: אני סגן ראש העיר ומחזיק תיק החינוך בעירייה.
<יוסף חיים הרוש: נבחרנו באוקטובר, ואנחנו בתפקיד מאוקטובר בשנה שעברה.
<יוסף חיים הרוש: אני רוצה לחלק את התשובה שלי לשני חלקים.
<יוסף חיים הרוש: חלק ראשון, שלא רציתי להיכנס אליו אבל מאחר שהם נכנסו אני חייב להגיב על זה - אין לנו כיתות של 50 ילדים, לא קיים דבר כזה.
<יוסף חיים הרוש: מי כמוך יודע, היית ראש עיר - - -
<פאתן חסנין: 42 כן.
<יוסף חיים הרוש: אבל 50 לא.
עמרם מצנע: גם 42 - - -
<כוכבה ברק: - - - אחר כך למה אתם מדברים כי זה אחראיות של משרד החינוך.
<יוסף חיים הרוש: אז אין לנו כיתות של 50.
<יוסף חיים הרוש: מה שעיריית לוד משקיעה במגזר הערבי, אין לו אח ורע במדינת ישראל.
<יוסף חיים הרוש: אני אשמח מאוד שתגיע לסיור בלוד כי עדיף להראות במראה עיניים מאשר לפרט במילים שמה שאמרו כאן לא נכון.
דב חנין: זה בכל מקרה רעיון טוב.
<יוסף חיים הרוש: נשמח מאוד שתבואו, נראה לכם שההשקעה שלנו בבתי-הספר במגזר הערבי היא חסרת תקדים, בטח ובטח מאז שנכנסנו לתפקיד.
<יוסף חיים הרוש: אני בכבודי ובעצמי מאוד מעריך את מהא אלנקיב והצעתי לה לבוא לסיור ולהראות לה.
<יוסף חיים הרוש: היא בחרה שלא לבוא לסיור הזה.
<מהא אלנקיב: מתי הצעת לי?
<יוסף חיים הרוש: לפני שלושה חודשים, ובוועדת החינוך הראשונה שהיינו יחד, לפני ארבעה חודשים, אמרתי לך שאעשה לך סיבוב ואראה לך את כל המסגרות.
<יוסף חיים הרוש: גם אמרתי לך: בואי אראה לך מה אנחנו הולכים להשקיע במגזר הערבי.
<יוסף חיים הרוש: את בחרת לשלוח מכתבים ולהגיד דברים בלי לבדוק.
<יוסף חיים הרוש: זו זכותך, אני מעריך את זה מאוד.
<מהא אלנקיב: לא לא, ההורים בחרו.
<יוסף חיים הרוש: אני רוצה לציין שיש לנו בית-ספר שזכה לא מזמן בפרס החינוך הארצי, בית-ספר יסודי במגזר הערבי – "נווה שלום".
<יוסף חיים הרוש: בית-ספר יסודי במגזר הערבי שזכה בפרס החינוך הארצי, אני חושב שמשקיעים בו די טוב.
עמרם מצנע: איך אתה מסביר ש-600 ילדים - - -
<יוסף חיים הרוש: אענה לך.
<יוסף חיים הרוש: עיריית לוד, ואשמח להראות לכם בסיור, אנחנו משקיעים בהשלמה בבינוי בבתי-ספר יסודיים ובתיכונים.
<יוסף חיים הרוש: יש לנו את שני התיכונים הכי גדולים בארץ.
<יוסף חיים הרוש: יש לנו אחד שכל מדינת ישראל מגיעה אליו, שהשקענו בו הון תועפות, 34 מיליון שקל.
<יוסף חיים הרוש: לא היה דבר כזה במדינת ישראל שבנו בית-ספר תיכון, את כל השלבים שלו בבת אחת.
<קריאה: איזה תיכון?
<יוסף חיים הרוש: בית-ספר "אורט", בית-הספר להנדסה ומדעים ברכבת - - -
<חסן אבו עבייד: יש לכם תיכון של - - -
עמרם מצנע: רגע, אדוני.
עמרם מצנע: תן לו לדבר.
<יוסף חיים הרוש: שניה, תן לי לסיים.
עמרם מצנע: להתווכח יש לכם בלוד.
עמרם מצנע: תנו לשמוע.
<יוסף חיים הרוש: בלוד בין 1%–1.5% מסך כל התושבים הם מהעדה הנוצרית, כאשר 25%–27% מהאוכלוסייה הם ערבים מוסלמים.
<יוסף חיים הרוש: יש חמישה בתי-ספר תיכוניים, שלושה מהם עירוניים: "טומשין", "אורט" ומח"ט ערבי לילדי קצה; ויש לנו שני בתי-ספר פרטיים: בית-ספר "אלעולא" ו"סנט ג'ורג'".
<יוסף חיים הרוש: את "סנט ג'ורג" בנתה עמותה נוצרית כדי לתת מענה לאוכלוסייה הנוצרית, ו-95% מהתלמידים בו הם ילדים מוסלמים.
<יוסף חיים הרוש: השיטה שם כבר השתנתה והכול, מאחר שהם לא הצליחו להחזיק כמות קטנה מאוד של תלמידים בבית-הספר.
<יוסף חיים הרוש: באה העדה הנוצרית ואמרה: יש ברמלה יש שני בתי-ספר נוצריים שאנחנו רוצים לשלוח את הילדים לשם ויש לנו בעיה עם אגרת לימודי חוץ מול עיריית רמלה, ו זה בא לפתחנו.
<יוסף חיים הרוש: לפני זה עיריית לוד לא שילמה אגרת לימודי חוץ, לא לנוצרים ולא לאף אחד.
<יוסף חיים הרוש: ראינו שמדובר על בין 80 ל-100 ילדים, עשינו בדיקה כלכלית, בהנחה שנרצה לפתוח מסגרת חינוכית כזאת.
<יוסף חיים הרוש: גם אם המדינה תעמיד לנו בית-ספר בית-הספר יהיה כושל – אנחנו מדברים על כיתות שבמקרה הטוב, אם קרה נס המכבים, יהיו עשרה תלמידים לכיתה.
<יוסף חיים הרוש: אנחנו לא חושבים שאנחנו יכולים לתת מענה ראוי.