GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי קמינסקי: קיבלתי את זה, אז החזרתי את זה למשרד החינוך ואמרתי להם חברה, הרשויות המקומיות מעסיקות מורים, לא רק בתי הספר היסודיים או הגננות.
<אבי קמינסקי: זאת אומרת זה נופל כל הזמן במקומות האלה של חשיבה.
<אבי קמינסקי: והדבר היותר מרכזי שאמר אבי, ופה הוא צריך סעד, כי במקומות שבהם הוא יושב, ואם בורחים לו התלמידים החזקים ביותר ומחר התלמידים החזקים ביותר זה גם ההורים החזקים ביותר בתוך הישוב, הם סמוכים על שולחנו של ראש הרשות.
<אבי קמינסקי: לפעמים נותנים את האישורים בעניין הזה כדי שהם ייצאו החוצה למוסדות בסביבה ואנחנו לא מחזירים את התלמידים לתוך בית הספר, ולתת לרשות המקומית את המחויבות שלה, לתת תשובות לכל בית ספר לכל דבר ועניין.
<אבי קמינסקי: במקומות האלה ראש הראש הוא כבול, כי הוא רוצה מצד אחד לרצות את התושבים שלו, והתושב החזק אומר לו – אדוני, מה אתה עכשיו מחליט בשבילי שהילד שלי לא ילמד בכיתה ז'?
<אבי קמינסקי: אני רוצה שהילד שלי ילמד בכיתה ז' בבית ספר What ever, בשדרות או בירוחם, זה לא משנה.
<אבי קמינסקי: ואז הוא טבוע בין הצורך שלו, שהוא רואה את האופק שלו בעוד שנתיים, שלוש וארבע, לבין הצורך שלו ברמה המקצועית שלו, לבוא ולומר רבותי היקרים, הילד הזה יישאר כאן.
<אבי קמינסקי: אני אתן לו לא 5 יחידות, אני אתן לו 8 יחידות.
<אבי קמינסקי: אני אוציא כסף מהכיס שלי ואתן לו כדי לתת לו את השירות, כדי לחזק את בית הספר שלי.
<אבי ביתן: הוא עושה את זה.
<אבי קמינסקי: הוא עושה את זה?
<אבי קמינסקי: משרד החינוך לא אוכף את זה כי כל מנהל מקבל תלמידים מה שהוא רוצה, בלי ש - - -
<אבי ביתן: לא, משרד החינוך אומר שני דברים, הוא אומר אחד – אתה רשם ראשי.
<אבי ביתן: הוא מגלגל לך את הבעיה חזרה, מבלי שגם המשמעות הזאת של רשם ראשי, אין לה משמעות סטטוטורית.
<אבי ביתן: היא כתובה איפה שהוא.
<אבי ביתן: אין אפילו הסדרה של העניין.
עמרם מצנע: לא, אבל ככל שאני מבין, זה נכון ליסודי ולחטיבה, אבל התיכון זה עולם פתוח.
<אבי ביתן: לא.
<אבי ביתן: לא, מכיתה ט'.
<אבי קמינסקי: מכיוון שיש את חוק א' עד כיתה י"ב, יש היום גם מיפוי לכיתות י', י"א, י"ב.
<אבי קמינסקי: זה חזר לפני שנתיים.
<אבי ביתן: אבל גם בקטע הזה, יש כיתה ט'.
<אבי ביתן: בכיתה ט' זה אחרת.
עמרם מצנע: לא, אבל אתה מעלה שאלה אחרת.
עמרם מצנע: אתה אומר ראש הרשות רוצה להיות טוב לתושבים אז הוא מאפשר להם.
עמרם מצנע: אתה לא יכול למנוע את זה.
<חגית אבירם: נכון.
<חגית אבירם: אבל אם זו תהיה החלטה גורפת, חזקה מבחינת - - -
עמרם מצנע: אז זה להגביל את סמכותו של ראש הרשות.
<אבי ביתן: לא, לא מגביל, אבל אתה אומר - - -
<אבי קמינסקי: לא, אני לא רוצה להגביל את סמכותו של ראש הרשות, אני רוצה להגדיל את העוצמה המקצועית של דבר שנקרא רשם ראשי, כמו שאמר את זה אבי.
עמרם מצנע: בסדר, אבל בסוף מעל מנהל מחלקת החינוך יש את ראש העיר.
<אבי ביתן: לא, אין בעיה, אבל לפעמים ראש העיר טוב לו שיגידו תשמע, זה החוק ואז הוא סוגר עניין.
<אבי קמינסקי: טוב לו.
<אבי ביתן: כי מה קורה?
<אבי ביתן: עכשיו אני מתעמת מולו.
<אבי ביתן: אני יושב מול ראש העיר אני אומר לו תשמע אדוני, החבורה הזאת, השכבה הדקה הזאת יוצאת החוצה, אני הרסתי את התיכון.
<אבי ביתן: מחר בבוקר לא יבואו אליו כי יש לו שם אחר.
<אבי ביתן: עכשיו, מה זה הרסתי את התיכון?
<אבי ביתן: זה פחות כיתות, זה פחות מגמות.
עמרם מצנע: כן, אני מבין את זה, אבל זה בתוך הבית.
עמרם מצנע: זה בתוך הרשות.
<אבי ביתן: אבל גם בתוך הבית לפעמים צריך להגיד לראש הרשות תשמע, אולי זה טוב לו.
<אבי ביתן: מישהו צריך לסדר את העניין הזה כדי שהסמכות תחזור חזרה.
<אבי ביתן: אני לא נבחר ציבור.
<אבי ביתן: התפקיד שלי הוא באמת לבדוק שמערכת החינוך מתפקדת ומייצרת הישגים גם.
עמרם מצנע: תראו, יש ניסיונות כבר שנים לפגוע בסמכויותיהם של ראשי העיר.
<אבי ביתן: לא ברמה הזאת.
<סיגל דאי: זה לא יצליח.
<אבי ביתן: זה לא הרמה הזאת, חלילה.
עמרם מצנע: וודאי שזה זה.
עמרם מצנע: אם אתה אומר אני רוצה לחוקק חוק, תקנה, נוהל, שראש הרשות לא יכול – אתה פוגע בסמכותו.
<אבי ביתן: לא, הוא יכול.
<שמעון אש: אנחנו מדברים על תפר שונה, ברשותכם.
<קריאה: ברשותך, היא ניסתה קודם להתחיל לומר - - -
עמרם מצנע: רגע, קודם נגמור את הנקודה הזאת.
<שמעון אש: בנקודה הזאת, שמי שמעון, מנהלת מחלקת החינוך באפרת.
<שמעון אש: אני חושב שבתפר הזה אנחנו לא מדברים פה על לעקר את סמכותם של ראשי הרשות או הרשויות.
<שמעון אש: מדברים בתוך הרשות, כלומר לא להעביר את הסמכות מהרשות.
<שמעון אש: ברשות יש גורם מקצועי.
<שמעון אש: אנחנו למעשה אוחזים את שני הכובעים, גם המנהלי וגם המקצועי.
<שמעון אש: הרבה פעמים מייחסים לנו רק את הכובע המנהלי ואת הכובע המקצועי יותר למשרד החינוך או למפקחים, כשבפועל אנחנו אוחזים את שני הכובעים.
עמרם מצנע: דרך אגב, פעם לא היה שום כישורים נדרשים מראש מחלקת חינוך.
<אבי ביתן: נכון, נכון.
עמרם מצנע: היום זה חייב להיות מישהו שהיה מנהל בית ספר.
עמרם מצנע: אולי יש יוצאים מן הכלל.
<סיגל דאי: איש חינוך שיש לו תעודת הוראה וניסיון ניהולי.
<שמעון אש: בעל ניסיון ניהולי, אבל לא מנהל בית ספר.
<שמעון אש: אני אומר, עלו פה דברים כמו לדוגמא הכשרת כוח אדם, כל הנושא הפדגוגי – סייעות.
<שמעון אש: היום הרשות מכשירה למעשה את הסייעות, המשרד לא נוגע בזה.
<שמעון אש: אז אנחנו לא רק מנהלים, אנחנו גם פדגוגים.
<שמעון אש: הדיבור פה על הצומת הזה של ראש רשות ומנהל מחלקת חינוך – מנהל מחלקת חינוך יושב ומכיר את השטח ויודע טוב מאד איך לנהל את המערכת.
<שמעון אש: להשאיר את הסמכות, כן, בתוך הרשות המקומית, אבל להבין שיש תפר של ראש רשות שהוא נבחר פוליטי ויש את השיקולים שהוא אמור להביא לתוך המערכת הזאת - - -
<אבי ביתן: שזה בסדר.
<שמעון אש: וזה בסדר גמור.
<שמעון אש: ויש מנהל אגף חינוך.
<אבי ביתן: הוא ירוויח בסוף, הרי.
עמרם מצנע: בסדר, אבל בתכלס, מה אתה רוצה שמשרד החינוך יעשה?
<שמעון אש: לא רק בזה.
עמרם מצנע: אבל בנקודה הזו, מה אתה רוצה שמשרד החינוך יעשה?
<סיגל דאי: יחוקק חוק.
<שמעון אש: היום ממונה החינוך ברשות זה ראש הרשות.
עמרם מצנע: הוא ממונה על הכל.
<סיגל דאי: בדיוק.
<שמעון אש: אם תיקח תפר מקביל של מהנדס מועצה, יש תחומים שהם וודאים שראש רשות לא יכול לגעת בהם.
<שמעון אש: כלומר, יש לו אוטוריטה מקצועית, ומנהל אגף חינוך זה לכאורה כל ראש רשות יכול לגעת בכל תחום בתוך החינוך.
<שמעון אש: כלומר, אין אוטוריטה באמת מקצועית, למנהל אגף חינוך.
<אבי ביתן: תיקח למשל מהנדס עיר, גזבר.
<שמעון אש: נכון, נתתי את הדוגמא של מהנדס העיר.
עמרם מצנע: חברים, מהנדס העיר - - -
<רים זרוק: המצע של ראש רשות בבחירות זה קודם כל בחינוך, הוא מתחיל מזה בחינוך.
עמרם מצנע: אוקיי, בסדר, תראו, אני לא משרד החינוך.
עמרם מצנע: אני אומר לכם שאחד היתרונות הגדולים בשלטון המקומי, זה בכך שלראש הרשות יש סמכות וכל העובדים אצלו עובדים אצלו.
עמרם מצנע: קחו את ממשלת ישראל, לראש הממשלה אין סמכות על אף אחד מהשרים וככה זה נראה.
עמרם מצנע: עכשיו, יש לזה גם חסרונות.
עמרם מצנע: כשבא ראש רשות ומבצע את תפקידו בצורה חלשה, או מושחתת, כפי שזה קורה מדי פעם וכן הלאה וכן הלאה, ולא מבין איך להתייעץ עם אנשים שעומדים לרשותו, אז באמת אלה התוצאות.
עמרם מצנע: אני גם רואה שלאורך השנים יותר ויותר ראשי רשויות מבינים את תפקידם בנושא החינוך.
עמרם מצנע: זה לא היה פעם.
עמרם מצנע: בכלל, מבחינת החוקים של מדינת ישראל, השלטון המקומי לא אחראי על החינוך.
עמרם מצנע: אתם אחראים על בתי השימוש, על הבטיחות ועוד כמה דברים דומים.
<אבי קמינסקי: וועדות השמה.
עמרם מצנע: רגע, רגע, בסדר, אבל לא על התכנים.
עמרם מצנע: הרי הממונה על המחוז, כולם ממונות נדמה לי, הממונה על המחוז עומדת ישירות מול בית ספר, היא לא סופרת בכלל לא את ראש הרשות ולא את מנהל המחלקה.
עמרם מצנע: ולכן, ברשות שראש הרשות מבין שתחום החינוך הוא אחד התחומים המרכזיים ביצירת איכות חיים לתושביו, אז הוא מתערב.
עמרם מצנע: יש כאלה, ואני לא צריך לספר לכם, אני מכיר ראשי רשויות לסוגיהם ולמיניהם, שבהחלט עושים דברים בגלל לחצים קואליציוניים ופוליטיים.
עמרם מצנע: אני לא צריך לספר לכם, אתם חיים במסגרת הזו.
עמרם מצנע: ולכן יש כל הזמן מאבק, לא רק בזה, זה ברווחה, זה עם מהנדס העיר, זה בוועדות התכנון, זה בתקציבים עם הגזבר.
עמרם מצנע: יש כל הזמן מין חיכוך ועימות כזה, וראש רשות, שהוא לא מבין את תפקידו, באמת, אבל אני לא חושב שמשרד החינוך או כל גוף אחר, יכול בחוקים להגביל את סמכויות ראש הרשות.
<שמעון אש: לא להגביל, אבל כן לאפשר את ה... המקצועית הזאת.
<שמעון אש: במשרד הרווחה זה קיים.
<שמעון אש: יש דברים שראש הרשות לא יכול לגעת.
<שמעון אש: ועדות השמה, ראש רשות בדרך כלל לא ייגע בהן.
<שמעון אש: זה משהו שהוא לא ייגע בהן כי זה הקצה של היישוב.
<שמעון אש: זה פחות מעניין אותו גם פוליטית.
<שמעון אש: אבל אני אומר במרכז, במינוי מנהלים כדוגמא, לראש ראש, השיקולים הם בדרך כלל נראות, הם לא הבנה פדגוגית של המערכת.
<שמעון אש: ושם משרד החינוך רואה בו את הנציג.
<שמעון אש: כלומר, הוא לא רואה במנהל אגף חינוך את הנציג, ובעוד הרבה תפרים כאלה.
<שמעון אש: אני חושב שמשרד החינוך צריך אולי לעשות בזה איזו חשיבה מחודשת.
<שמעון אש: אם משרד הרווחה יודע לעשות את זה, משרד השיכון יודע לעשות את זה - - -
<אבי קמינסקי: אני חושב שצריכה להיות כאן בשולחן הזה של ועדת החינוך חשיבה, לחשוב יחד עם יושב ראש הוועדה, עם עמרם מצנע, בעניין הזה, ולראות איך מחזקים את החלקים המקצועיים של - - -
עמרם מצנע: תראו, הוועדה הזאת יכולה לחוקק חוקים, זו הסמכות היחידה שיש לה.
<אבי קמינסקי: אבל אתה יודע, כשזה בא יחד איתך וכשזה בא יחד - - -
עמרם מצנע: כן, אבל עוד לא שכנעתם אותי שצריך לחוקק חוק להגביל את סמכותו של ראש העיר.
<אבי ביתן: לא, ממש לא, אבל יש נושאים שאפשר להגיע לגביהם להסדרה.
<אבי ביתן: זאת אומרת לא כל דבר זה חוק.
<אבי ביתן: ההסדרה הזאת צריכה להיות פתיחות ושינוי תודעה גם במשרד, שיש פה גוף שהוא פועל בשטח כל הזמן.
<אבי ביתן: זה הסיפור.
עמרם מצנע: הבעיה היא לא ראש הרשות, הבעיה זה משרד החינוך - - -
<אבי ביתן: נכון.
עמרם מצנע: שצריך לראות שראשי המחלקות והאגפים - - -
<חגית אבירם: גוף מקצועי וגם מבחינה פדגוגית.
עמרם מצנע: אז עוד פעם, זה תלוי גם בראש המחלקה.
עמרם מצנע: אם אתה ראש המחלקה הדומיננטי ואתה כבר בעל ניסיון, אז מתחשבים בך.
<אבי ביתן: אבל זה נשאר שם, פרסוני.
<אבי קמינסקי: כל דבר הוא תלוי, השאלה מהות העבודה.
<אילן טל-ניר: רבותי, יש פה חברה שמחכה בשקט להעלות נושא אחר.
<אילן טל-ניר: בבקשה.
<סאמיה בסול: סאמיה בסול, מנהלת אגף חינוך בעיריית נצרת.
<סאמיה בסול: לפני שאני אדבר על הבטיחות בבתי הספר, אני מאד מעריכה את מה שהצגת לגבי הניסיון לאתר את המורים הטובים ולשלב אותם בתוך המערכת.
<סאמיה בסול: במגזר הערבי אני חושבת שכולכם יודעים, יש הרבה מורים, אומרים מעל 4,000 מורים.
<סאמיה בסול: אני לא יודעת את המספר המדויק, אבל זה מה ששמעתי ממקורות במשרד החינוך, והם מחכים להשתלב בקימורים בתוך המערכת והעניין כל כך קשה.
<סאמיה בסול: זה גם כן יכול להביא את הטובים למערכת, כי באמת, במיוחד בתיכונים, אנחנו צריכים את הטובים.
<קריאה: יש המון מורים ערבים.
<סאמיה בסול: כן, אני בטוחה שצריך לחפש אותם בצורה הנכונה ולא שתהיה לכל מנהל רשימה צדדית, שהוא יכניס את מי שהוא רוצה וזה מתגלגל הלאה.
<סאמיה בסול: בעניין הבטיחות בבתי הספר.
<סאמיה בסול: לאחרונה המגזר הערבי זכה לתקנים של קב"חים במוסדות החינוך, קב"חים זה קצין בטיחות במוסדות החינוך.
<קריאה: לא לכולם.
<סאמיה בסול: לא לכולם, כמובן, לא לכל המגזר הערבי.
<סאמיה בסול: נצרת קיבלה תקן.
עמרם מצנע: רגע, זה לעירייה לא לבית ספר.
<סאמיה בסול: זה לעירייה, פר עירייה, כן.
עמרם מצנע: לא, לא לכל בית ספר.
<סאמיה בסול: לא, זה פר עירייה, אבל בתוך החוזר של מנכ"ל משרד חינוך כתוב על כמה בתי ספר, כמה גנים, כמה יסודיים ועל יסודיים הוא ממונה.
<סאמיה בסול: אז יש מכסה מסוימת שלא מכסה את הכל, ובזה יש הרבה חיסרון.
<סאמיה בסול: בוא נתחיל מזה שמטילים על מנהל אגף החינוך ועל העירייה ועל השלטון המקומי כל כך הרבה אחריות, בלי לתת את המענה המקצועי, מבלי לתת את התקציבים, מבלי לתת אפילו לדעת את המיפוי בתוך בתי הספר, בתוך היישובים – מה קורה ואיפה צריך לתקן.
<סאמיה בסול: אני חושבת שאם תלמיד אחד, חס וחלילה, יקרה לו משהו, אף אחד בתוך מערכת החינוך ומחוץ למערכת החינוך, לא ישן כמו שצריך וירגיש שיש משהו לא בסדר.
<סאמיה בסול: זה נושא שלפי דעתי משרד החינוך עדיין לא לקחת את האחריות עליו, מפיל את העניין על השלטון המקומי, ועוד איך?
<סאמיה בסול: בחוזר המנכ"ל האחרון, לצערי אני לא זוכרת את המספר המדויק שלו, כשקוראים אותו מתחילים לראות שהכל – מנהל אגף חינוך, מנהל אגף חינוך, מנהל אגף חינוך.
<סאמיה בסול: לפחות, אם רוצים לכתוב חוזר מנכ"ל כזה, שישתפו אותנו.
<סאמיה בסול: שיתפו אותנו בחשיבה.
<סאמיה בסול: דיברנו על נושאים קודמים, גם כן לשתף בכל מיני דברים שיכולים לחסוך הלאה הרבה בעיות או הרבה אי הבנות.
עמרם מצנע: כן, אבל את צריכה להבין שתחום הבטיחות בבית ספר, זה באחריות הרשות המקומית וראש הרשות דרך אגב.
עמרם מצנע: הרי האחריות היא ראש הרשות, וראש הרשות מאציל סמכויות כלפי מטה, אבל האחריות על בטיחות היא חד משמעית – ראש הרשות.
עמרם מצנע: גם אם משרד החינוך קובע איזה שהוא תקן לקציני בטיחות, הוא לא מממן את זה.
עמרם מצנע: בסופו של דבר זה מתוך תקציב הרשות.
עמרם מצנע: הרי גם ראש מחלקת החינוך לא ממומן על ידי משרד החינוך.
<סאמיה בסול: 75% משרד החינוך מממן ו-25% הרשויות המקומיות.
עמרם מצנע: אוקיי, אז יש מטצ'ינג.
עמרם מצנע: רגע, לקציני בטיחות?
<סאמיה בסול: כן, כן.
<עמינדב וייס: הבעיה היא שאין תקציב של משרד החינוך.
עמרם מצנע: אין תקציב.
<עמינדב וייס: וכל שנתיים יש תקנון חדש.
<עמינדב וייס: אתה כבר מביא את המערכת לאיזה שהוא מצב, ואז יוצא חוזר מנכ"ל חדש עם הנחיות חדשות.
עמרם מצנע: רגע, זה חדש בשבילי.
עמרם מצנע: משרד החינוך מממן את קציני הבטיחות?
<סאמיה בסול: 75% מהתקן.
עמרם מצנע: לא שמירה.
<סאמיה בסול: זה לא שמירה.
<סאמיה בסול: אני לא מדברת על שמירה.
עמרם מצנע: לא, בדרך כלל מטילים.
עמרם מצנע: בעיר גדולה, בחיפה יש אגף והם אחראים גם על נושא השמירה, אבל זה חדש בשבילי שזה בכלל ממומן.
<אילן טל-ניר: משרד החינוך הגיע להבנה רק עכשיו, שאם מקציבים איקס שעות הוראה, שהמשרד מממן, אז הוא מוכרח להתאים את חומר הלימודים, את היקף חומר הלימודים למספר השעות.
<אילן טל-ניר: ולכן הוא מצמצם תכניות לימודים שונות, בעיקר בתיכונים.
עמרם מצנע: אתה לא ממשיך.
<אילן טל-ניר: אני ממשיך.
<אילן טל-ניר: אני רוצה להגיד שעל פי אותו היגיון, חייבת להיות התאמה בין דרישות הבטיחות שמשרד החינוך דורש ומטיל אחריות על מנהל האגף וכפי שאמרת כמובן גם על ראש הרשות, לבין התקציבים שעומדים.
<אילן טל-ניר: זאת אומרת נוצר מצב, בכל הרשויות, שראש רשות לוקח את חוזר הבטיחות והוא יודע מראש שהוא יהיה עבריין.
<אילן טל-ניר: הוא יודע מראש שהוא לא יכול לעשות.
<אילן טל-ניר: הוא לא יכול לבצע, כי אין לו את התקציבים וזה נכון גם לגבי רשויות קטנות וגם לגבי רשויות חזקות.
<אילן טל-ניר: וזה נושא, לפי דעתי, שהמקום הנכון לעסוק בו, להעלות אותו לדיון משותף, הוא ועדת החינוך של הכנסת.
<אילן טל-ניר: כי זה נושא שהוא נושא של חינוך, מוסדות חינוך, נושא של הרשויות שצריכות לממן.
<אילן טל-ניר: אין מקום אחר לעסוק בזה, פרט לוועדת החינוך של הכנסת.
<גיל אור: יתרה מזאת, הרשתות של המוכר שאינו רשמי, מתוקצבות בבטיחות והרשות אצלנו לא נותנת.
<גיל אור: סליחה, אני גיל אור מראש העין.
<גיל אור: הרשות לא מחויבת לתת בטיחות למוסדות, כי הרשתות מתוקצבות – מעיין החינוך התורני ורשת החינוך העצמאי - הן מתוקצבות ישירות מהמשרד לגבי בטיחות.
עמרם מצנע: בסדר, אבל יש לך בית ספר נגיד של אורט, לצורך העניין, אתה כרשות, שעושה עליו ביקורת בטיחות, יכול להודיע לו – אדוני, לא פותחים את בית ספר אם אתה לא מתקן את תקלות הבטיחות.
<סיגל דאי: אבל הרשות לא חייבת ל - - -
<גיל אור: ואז מתחילים לחצים פוליטיים ברשות.
עמרם מצנע: עזבו אותי מלחצים פוליטיים עכשיו.
<גיל אור: למה המשרד מממן ישר את הרשות?
<גיל אור: למה לא להעביר לרשתות הגדולות?
<סיגל דאי: וראש רשות עומד בזה?
עמרם מצנע: ולבית ספר רגיל?
<סיגל דאי: לא, בית ספר רגיל – אתה מקבל את התקציב, אתה יכול להוסיף איקס כסף - - -
עמרם מצנע: תסלחי לי בבקשה - - -
<סיגל דאי: בבעלות, הבעלות מחליטה אם היא רוצה לעשות את זה או לא.
עמרם מצנע: בבית ספר אתה לא מקבל.
עמרם מצנע: אתה מקבל חלק קטן - - -
<סיגל דאי: נכון, אמרתי, נכון.
עמרם מצנע: אבל עדיין, אם בבית ספר יסודי או בית ספר תיכון יש בעיות בטיחות, ראש הרשות צריך לטפל בזה.
עמרם מצנע: הוא מקבל אולי השתתפות כזו מהשלטון המרכזי.
עמרם מצנע: זה עדיין לא נותן לו הצדקה לא לתקן את תקלת הבטיחות.
עמרם מצנע: תבינו, המדינה, עוד פעם, יכול להיות שזה טוב, יכול להיות שזה רע ואני מכיר עוד פעם, כראש רשות גם בירוחם, לא רק בחיפה.
עמרם מצנע: לא כל דבר שהמדינה מנחה את ראשי הרשויות, היא גם מתקצבת.
<סיגל דאי: נכון.
עמרם מצנע: הרבה מאד דברים צריכים להיות מתוך הכנסות הרשות.
עמרם מצנע: הרשות גובה ארנונה מעסקים, ממגורים, ובזה היא צריכה לממן את פעילויותיה, בין אם זה המטצי'נגים למיניהם ובין אם זה כל הדברים האחרים, ובטיחות של גני משחקים – מי אחראי שם?
<סאמיה בסול: מה עם הרשויות החלשות?
עמרם מצנע: אין על זה ויכוח.
עמרם מצנע: לא הולכים למשרד הפנים ותובעים ממנו – תן לנו תקן של קצין בטיחות למתקני משחקים.
עמרם מצנע: ולכן, זה בהחלט סמכותו של משרד החינוך לקבוע כללים, שהם לא תמיד מתקצבים את זה באופן ישיר.
עמרם מצנע: עכשיו, זה טוב, זה לא טוב, זה בטוח בעייתי, אבל אני יכול להזכיר לכולכם, כל אחד מצוי באיזו שהיא עוגה תקציבית מסוימת, וכל אחד מהעוגה הזו, עושה את סדרי העדיפויות שלו.
עמרם מצנע: אני לא צריך לספר לכם שיש חוסרים גדולים מאד.
עמרם מצנע: זה לא רק בזה.
עמרם מצנע: קחו את החינוך המיוחד, קחו את הסעות החינוך המיוחד, דבר שנמצא פה בוועדה ויעלה עוד פעם בעוד שבועיים-שלושה, וזה הרשויות המקומיות שאחראיות על ההסעות, וההסעות האלה מתנהלות בצורה מחפירה, ואתם יודעים את זה ששם זו סכנת נפשות.
עמרם מצנע: מי הנהג, מי המלווה, איך נראה האוטו שמסיע, הטרנזיט הזה וכן הלאה וכן הלאה, וזו אחריות הרשות המקומית, למרות שהיא מקבלת מטצ'ינג, כמובן.
עמרם מצנע: אבל עוד פעם, זה תמיד מאוחר ולא עומד בתנאי השוק, אנחנו מכירים את הסיפורים האלה.
עמרם מצנע: עכשיו, רשות שהיא יותר מבוססת, כמו נגיד חיפה, שיכולה ליצור יוזמה כזו ולממן אותה מתקציבה – זו אפשרות אחת; ורשויות יותר קטנות, שבאמת כל שקל מסומן בעצם מראש.
<רים זרוק: וכאן הסוגיה הגדולה בעיקר ברשויות הקטנות ובמגזר הערבי.
<רים זרוק: קוראים לי רימה, אני מנהלת מחלקת חינוך במועצה מקומית עילבון.
<רים זרוק: יישוב מאד קטן, 5,000 איש וכאן יש לנו הרבה סוגיות, מהמקום הזה כרשות קטנה כשאני מרוחקת.
<רים זרוק: אם זה בתכניות לימודים, אם זה בכל מיני מקומות שאני צריכה לתת את היד ולתמוך ולעודד, אם זה מטצ'ינג מאד גבוה.
<רים זרוק: ברשות שלנו אין לנו אזור תעשייה, אז מאיפה יש לנו את הארנונה?
<רים זרוק: הארנונה היא מבתים, אז זו לא רשות עשירה, למרות שאנחנו מדורגים 4, אבל אנחנו לא רשות עשירה.
עמרם מצנע: 4 זה נמוך, אבל במגזר הערבי זה הכי גבוה שיש.
<רים זרוק: זה אליטה.
<רים זרוק: אני נחשבת אליטה במגזר הערבי, כן.
<קריאה: אז נתחיל להתייחס אליך אחרת.
עמרם מצנע: לא, לא, זה נכון.
<סאמיה בסול: זה נכון ועוד איך.
<רים זרוק: יש כמה יישובים בדירוג 4.
<רים זרוק: נדמה לי יישוב אחד בדירוג 6.
<רים זרוק: אז יש במגזר הערבי, ביישובים הקטנים, יש לנו קושי גדול להתקיים ביום יום.
<רים זרוק: אני אתן דוגמא לגבי ההתייחסות שהייתה לפני זה, ברשותכם.
<רים זרוק: דיברנו על תעודות בגרות, אבל אנחנו לא מדברים על התלמידים שלא זכאים לבגרות.
<רים זרוק: אנחנו לא מדברים על התלמידים שלא הגיעו לאוניברסיטאות.
<רים זרוק: מה עם אלה?
<רים זרוק: מה עם החינוך המקצועי הטכנולוגי, שכבר שמנו אותו בצד?
<רים זרוק: אנחנו גם צריכים להתייחס לזה, שיהיה דיון פורה לכל הילדים, שאר התלמידים האחרים, שהם ה-30% שלא מגיעים לבגרות בכלל, ועוד מה-70% שכן הגיעו לבגרות, אלא שלא ילמדו – מה הכנו אותם?
<רים זרוק: לאיזה שטח הכנו אותם?
<רים זרוק: לאיזה חיים אנחנו מכינים אותם.
<רים זרוק: ואת העשייה הזאת של הבגרות, ממש עשייה, כמו העשייה של המיצ"ב, זה מתחיל להיות במקום מסוים, וזה לא מכין את הנוער שלנו לחיים של אחרי בית הספר.
<רים זרוק: אני אפילו לא יודעת כמה אנחנו מכינים אותם לאוניברסיטאות.
<רים זרוק: אפילו מבחינה לימודית אני לא יודעת כמה אנחנו מכינים אותם.
עמרם מצנע: הנושא של החינוך המקצועי תופס עכשיו גובה ואני מקווה שהוא באמת יוסדר.
עמרם מצנע: דרך אגב, אני הייתי לפני שבועיים בביקור בערד וראינו שם בית ספר מקצועי מאד מאד מרשים.
עמרם מצנע: 100 תלמידים סך הכל, אבל מאד מרשים.
עמרם מצנע: זה תלמידים מאד מרוצים.
<סיגל דאי: בזמנו סטף ורטהיימר אמר שצריך להחזיר את הלימודים והוא מוכן גם להקצות לזה הרבה מאד כסף.
עמרם מצנע: דרך אגב, זה בית ספר שפועל תחת הכנפיים שלו.
<סיגל דאי: אה, זה שלו?
עמרם מצנע: זה לא שלו, אבל פועל תחת ידיו.
<סיגל דאי: הוא אמר שהוא מוכן להשקיע הרבה מאד כסף.
עמרם מצנע: אבל אין ספק שהנושא הזה הוא מרכזי והוא נמצא על השולחן.
עמרם מצנע: הוא לא כל כך פשוט, כי תראו, בתי הספר המקצועיים – הם היו פעם – הם נסגרו בגלל שהם הפכו להיות החצר האחורית של עיירות הפיתוח והמגזר הערבי, וכל מי שסימנו אותו מראש כלא יכול, לא מסוגל - - -
<סיגל דאי: הלך לשם.
עמרם מצנע: ועל כן זה לאט לאט נסגר.
עמרם מצנע: עכשיו צריך לחזור חזרה וללמוד מהלקחים ההם, איך יוצרים את האטרקטיביות ואת המודעות למקצועות האלה, שדרך אגב מרוויחים הרבה כסף.
עמרם מצנע: היום רתכים, נגרים, עובדי מכונות - - -
<שמעון אש: הפירמידה של מערכת החינוך היום בנויה על האקדמיה, וזה לא נכון לשוק.
<שמעון אש: גם למשק הישראלי זה לא נכון.
עמרם מצנע: נכון, אתה צודק, אבל לא מצאו עדיין את הפתרון.
<רים זרוק: ראינו את ההייטק, ואנחנו נתקענו עם הרבה דברים אחורה.
<רים זרוק: כולם מסתכלים על ההייטק.
עמרם מצנע: תראו, יש מדינות בעולם, למשל גרמניה וסינגפור, שכבר בכיתה ד'-ה', מחליטים.
עמרם מצנע: אני רוצה לראות את האמא הישראלית שמוכנה שבכיתה ד' יגידו לילד – אתה לא הולך לאקדמיה, אתה תלך להיות - - -
<אילן טל-ניר: בצדק, בצדק האימא תתנגד.
עמרם מצנע: אני זוכר שאני פעם ראשונה ביקרתי בגרמניה ושמעתי על החתך הזה בכיתה ד', הסתכלתי עליהם כברברים.
עמרם מצנע: ועד היום זאת השקפת עולמי - אם עושים את זה בכיתה ד' – להסתכל עליהם כברברים.
עמרם מצנע: מילא, שאחר כך זה - - -
עמרם מצנע: תשמע, זה לכאן ולכאן.
עמרם מצנע: כי שם בגרמניה המקצוע הוא מעמד.
עמרם מצנע: זה לא דבר פשוט.
עמרם מצנע: טוב, גרמנים זה גרמנים.
<רים זרוק: בגרמניה השופטים מבקשים שהשכר שלהם יתוקן, יהיה כמו השכר של המורים.
עמרם מצנע: כן, מעמד המורה.
<רים זרוק: אני אומרת להם איך אני אשווה את השכר שלכם כמו אלה שלימדו אתכם?
<רים זרוק: אז לא ביקשנו את זה.
עמרם מצנע: הנה עוד דוגמא לנושא של מעמד המורה, ונדמה לי שאבי אתה דיברת על זה.
עמרם מצנע: אחת הבעיות של אופק חדש ועוז לתמורה שטיפלו במורים, אבל לא טיפלו בכל כוחות העזר מסביב.
עמרם מצנע: היום הפסיכולוגים מקבלים פחות כסף ממורה.
<סיגל דאי: נכון, גם במחלקות החינוך מרוויחים פחות.
<סיגל דאי: אני מנהלת מחלקה, מרוויחה פחות מגננת עם אותו תואר.
עמרם מצנע: כן, זה נכון.
עמרם מצנע: זה דבר שגם כן מונח על השולחן פה, אבל לא תמיד באים אליך עם המשמעויות.
<סיגל דאי: לא יקרה.
עמרם מצנע: זה הסייעות, זה היועצות - - -
<סיגל דאי: מה קורה באמת עם הסייעות?
<סיגל דאי: הייתה לכם ישיבה, איפה זה עומד היום?
עמרם מצנע: נכון, יש לנו ישיבת המשך בעוד שבועיים, שלושה.
<סיגל דאי: ומה עד היום נעשה, נאמר?
עמרם מצנע: הכיוון הוא - קודם כל משרד החינוך הסכים שההעסקה שלהן היא 18 חודש ולא 8 או 9 חודשים.
עמרם מצנע: זאת אומרת התקציב שמשרד החינוך נותן לכן, לרשויות המקומיות פר סייעת, הוא לפי 12 חודשים וחלק מהרשויות מונעות את זה כנראה מהסייעות, שזה עניין של החינוך.
<קריאה: על צמודות אתה מתכוון.
<סיגל דאי: אתה מדבר על סייעת צמודה, חבר הכנסת מצנע, אתה מתבלבל.
עמרם מצנע: אני מדבר על הסייעות הצמודות, לא הסייעות של הגננות.
עמרם מצנע: אני דיברתי על הסייעות בחינוך המיוחד.
<רים זרוק: מפעילים אותן גם בחופשות הקיץ, בקייטנות.
<רים זרוק: יש רשויות שמפעילות את הסייעות כדי לתת להן את השכר של החודש ה-12.
<רים זרוק: הרשויות יכולות למצוא מענה לאלה שבחופשות הקיץ לא יעבדו.
עמרם מצנע: את מדברת על סייעות מחינוך מיוחד?
<רים זרוק: כן.
עמרם מצנע: אז לא, לא.
<רים זרוק: מבחינתי אני עושה את העבודה הזאת עם כל הסייעות, כדי לאפשר להן להתקיים 12 חודשים.
עמרם מצנע: לא, אבל יש הבדל, כי הסייעות בגנים הן גם עובדות קבועות.
עמרם מצנע: הסייעות המלוות הן לא קבועות, בגלל שגם הצרכים - - -
<רים זרוק: לא, אבל אחרי כמה שנים שהן נמצאות במערכת - - -
עמרם מצנע: גם לא.
עמרם מצנע: הסייעות המלוות לא.
<סיגל דאי: אבל הסייעות בגני הילדים - - -
עמרם מצנע: גם היו והעניין הוא יותר של ההסתדרות, הרי אנחנו לא מייצגים, אנחנו לא גוף ייצוגי שמייצג.
עמרם מצנע: הבעיה היא באמת ההסתדרות והיכולת של הסייעות שמאוגדות בהסתדרות הפקידים, לטפל בבעיה הזאת.
עמרם מצנע: אתה שומע אבי, זה נושא שעלה פה לא פעם אחת, הנושא של הסייעות בגנים - - -
<אבי ביתן: כן, המשלבות.
עמרם מצנע: וטיפול בהסכמי העבודה איתן.
עמרם מצנע: נושא שהוא עם ההסתדרות.
<סאמיה בסול: עמרם מצנע, בבקשה, אני רוצה להמשיך את ההתייחסות לתלמידים שלא מצליחים במערכת החינוך, שלא מגיעים לבגרות ומספר התלמידים הזה הוא לא מבוטל.
<סאמיה בסול: מה האחריות עליהם?
<סאמיה בסול: מי האחראי על זה שהם הגיעו לכאן, כי תלמיד מגיע לכיתה טרום חובה לפי דעתי, ההתחלה משם, אפילו לפני גיל 3, מתחילים ללמד את התלמיד ולטפח אותו ומשלמים למורים שכר על מנת לעשות את העבודה, ובסופו של דבר התוצר הסופי – אין אחריות על מי שלימד אותו ושהיה אחראי עליו לכל אורך השנים האלה.
<סאמיה בסול: לפי דעתי, הגיע הזמן שגם כן מי שלא יודע לקרוא ולכתוב או לא מקבל את הסחורה, וסליחה שאני מדברת בצורה כזו, אבל אני רוצה להמחיש את הדברים: שלא קיבל מה שהיה צריך לקבל, מישהו צריך לשלם את הדין והחשבון על זה.
<סאמיה בסול: עד עכשיו אין אף אחד.
<סאמיה בסול: לפי דעתי המורים, המנהל – הם האחראים שהתלמיד יסיים כיתה מסוימת כשהוא יודע - לפי החוקים של משרד את החינוך - את מה שצריך לדעת בסוף כיתה א', את מה שצריך לדעת בסוף כיתה ב' ואיך הוא יודע את זה.
עמרם מצנע: אבל המערכת בנויה ככה שמורה לא טוב אמור להיפלט.
עמרם מצנע: מנהל - - -
<סאמיה בסול: מי אמר?
<רים זרוק: איך זה פועל?
עמרם מצנע: בסדר, תראו - - -
<רים זרוק: מורים שהם כבר 30 וכמה שנים עדיין תקועים במערכת.
עמרם מצנע: חברים, תראו, בסופו של דבר לא שואלים מורה בסוף היום אם הצלחת בלימודים או לא ואם לא – אתה עף.
עמרם מצנע: בשום מקצוע זה לא קיים.
עמרם מצנע: גם לא ראש מחלקת חינוך, אבל יש היום את בחינות המיצ"ב ואת הבחינות למיניהן שנעשות, שבעצם מה הן עושות – הן בודקות את האווירה, את האקלים ואת ההישגים של בית הספר.
עמרם מצנע: עכשיו, בית ספר, הרבה מנהלים, הרי מנהל נכנס לתפקידו, הוא קודם כל איזה שנתיים לפחות הוא זמני בכלל, או שלוש שנים.
עמרם מצנע: זה שנתיים פלוס שנה.
עמרם מצנע: הוא יכול לקבל קביעות ואחרי שנתיים אפשר למשוך אותו עוד שנה.
עמרם מצנע: אני הייתי ראש רשות גם בחיפה, שיש 100 בתי ספר יסודיים.
עמרם מצנע: מנהל שאנחנו הגענו למסקנה הוא מנהל לא טוב – דאגנו שהוא יוחלף.
עמרם מצנע: דרך אגב, עוד פעם, מאחר שאני בא מהשלטון המקומי, אני רואה את ראש הרשות כחזות הכל.
עמרם מצנע: גם הרצף החינוכי שאנחנו מדברים עליו, מטרום-טרום חובה לטרום חובה לחובה, ליסודי, לתיכון, לאקדמיה – מי שיכול להסתכל על כל הרצף – זה ראש הרשות, עם המערכת שעומדת לרשותו.
עמרם מצנע: אחד ההישגים שהגענו אליהם בירוחם, זה שראינו וקראנו לפרויקט הזה – מינקות לאקדמיה.
<סיגל דאי: מהגן אל האוניברסיטה.
עמרם מצנע: מינקות לאקדמיה.
עמרם מצנע: כלומר, איך אתה, גם עוד במעון עוד, לפני גיל 3, איך אתה מטפל שבכל קטע, בכל שלב כזה, יינתן הטיפול המתאים כדי שיגיע למקום הבא כמו שצריך ויוכל שם לדלג על עוד משוכה ועוד משוכה.
עמרם מצנע: זה ראש הרשות, כי אם יש ילדים מתקשים ויש פרויקט תגבור ויש את היל"ה, ובעיר גדולה, כמו שלכם, יש בתי ספר שונים שאפשר להתאים את הילדים לבתי הספר.