GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יפעת קלמרו: רק השבוע התבשרנו של"מלכישוע" – שזו אחת המסגרות שעברנו ללמד בניסיון לעשות סל תלמיד – מספר בחינות הבגרות במעון כולו עלה ב-100 בחינות לשנה אחת.
<יפעת קלמרו: זאת אומרת, ההישגים הם יפהפיים, כולל ממוצע הציונים בבגרות, שהם יותר גבוהים מהממוצע הארצי בחלק מהמקצועות.
<יפעת קלמרו: אז באמת יש הרגשה שזה כלי טיפולי מהמעלה הראשונה, הכלי ההשכלתי.
<יפעת קלמרו: אני חושבת שהמעונות עושים בו שימוש מאוד חזק.
<יפעת קלמרו: בשנה האחרונה, בהתאם לבקשה של משרד הרווחה, הכנסנו גם את ההכשרה מקצועית.
<יפעת קלמרו: בשנים הקודמות מי שהיה אמור להפעיל את ההכשרה המקצועות במעונות ובהוסטלים היה משרד הכלכלה.
<יפעת קלמרו: היו קשיים בתפעול, והתקציב הועבר ממשרד למשרד כדי שנפעיל את זה.
<יפעת קלמרו: נכנסנו לזה בינואר, הפעלנו כבר 80 קבוצות בהיקפים מאוד גדולים – מתיקון מכשירי פלאפון, חקלאות ועוד, על כל הרצף – ואנחנו ממשיכים עם זה מספטמבר.
<יפעת קלמרו: נסיים ב-15 באוגוסט את המחזור הראשון ונמשיך בספטמבר.
<יפעת קלמרו: אנחנו באמת חושבים שההכנה לעולם העבודה – גם ההכשרה וגם הכלים לעולם העבודה - זה חובה, אי אפשר בלי.
<יפעת קלמרו: מצד שני, לצד התקציב לא קיבלנו את האפשרות לתת סיווגים מקצועיים, שמשרד הכלכלה אחראי עליהם.
<יפעת קלמרו: אני שמה את זה פה - - -
<טלי יוגב: אני רוצה לדבר על זה רגע, כי יפעת מציגה את זה נורא יפה.
<יפעת קלמרו: אני עדינה בעניין?
<טלי יוגב: מאוד.
<טלי יוגב: משרד הכלכלה, שקודם היה משרד התמ"ת וקודם היה משרד העבודה והרווחה, היסטורית, במשך 60 שנות קיום חסות הנוער, היה אחראי על נושא ההכשרה המקצועית במעונות, נתן את זה בהיקפים מאוד גדולים.
<טלי יוגב: ככל שחלפו השנים זה הלך והצטמצם והלך והצטמצם, כשלפני שנתיים הגענו למקום מטורף, שהם פשוט הודיעו שהם מפסיקים את כל ההכשרות המקצועיות במעונות החסות כי מבחינתם הילדים שלנו לא מביאים מספיק תעודות של סיווג מקצועי, אז זה מוריד להם את הממוצע.
<טלי יוגב: אני אומרת את זה פה בגלוי, לא אכפת לי אפילו שזה יהיה לפרוטוקול.
<טלי יוגב: היו אין-ספור דיונים – בוועדה לזכויות הילד, בוועדת העבודה והרווחה - שום דבר לא עזר.
<טלי יוגב: נשארנו בפני שוקת שבורה.
<טלי יוגב: זה אומר מבחינתנו, שיום הלימודים במעונות הסתיים בשעה 12:30, שזה פשוט לא סביר מבחינתנו, שכל הנושא של ההכשרה מקצועית פשוט נעלם ביום אחד כלא היה.
<טלי יוגב: אני אומרת עוד פעם: לא עזרו מפגשים בין שרים, מנכ"לים, שום דבר.
<טלי יוגב: מה שהמשרד שלנו עשה בשנה האחרונה זה שהוא איגם מתוך התקציבים שלו, מן הגורן ומן היקב, תקציב והעברנו אותו למשרד החינוך, ומשרד החינוך באמת הרים את הכפפה והסכים להיכנס אתנו לשותפות הזו.
<טלי יוגב: זה אומר שאין לנו תקציב, אנחנו ממש מגרדים בשביל להחזיק את הפעולה הזו.
<טלי יוגב: וגם, כמו שיפעת אמרה, לא רק שנגזל התקציב הם גם לא נותנים את ההכרה במה שמשרד החינוך מלמדים, למרות שמראש הם אמרו שייתנו.
<יפעת קלמרו: מה שהמשרד מבקש זה לעמוד במבחנים של משרד הכלכלה.
<יפעת קלמרו: אנחנו נלמד, אנחנו נכשיר, אנחנו נעמיד את ה-facility הנדרש, תנו לילדים לגשת לבחינה בסוף התהליך.
<יפעת קלמרו: עמד בבחינה – תנו סיווג; לא עמד בבחינה – לא יהיה סיווג.
<יפעת קלמרו: זה מאוד פשוט.
<יפעת קלמרו: אנחנו מנסים לפתח את זה בתוך המשרד כרגע במסלולים של המינהל הטכנולוגי, לתת תעודת בגרות טכנולוגית.
עמרם מצנע: אני מבין שיש פה שתי בעיות.
עמרם מצנע: אחת, זה תקצוב מתאים - - -
<יפעת קלמרו: תקצוב שמשרד הרווחה מתמודד אתו.
עמרם מצנע: והדבר השני זה הסמכה.
עמרם מצנע: למה עניין ההסמכה לא נפתר?
<יפעת קלמרו: מכיוון שמשרד הכלכלה אומר לנו: אנחנו נקבע את היקף השעות, נקבע את המורים, נלמד בעצמנו ובסוף גם נעשה את הבחינה.
<יפעת קלמרו: אבל מכיוון שאנחנו מפעילים את זה והמורים הם שלנו, ובתוכנית הלימודים אנחנו מלמדים ילדים בקבוצות של שלושה, אז לא בטוח שצריך ללמד 750 שעות שלוש שנים.
<יפעת קלמרו: אם מלמדים שלושה, אפשר ללמד את זה בשנה אחת.
<יפעת קלמרו: זאת אומרת, אנחנו נביא את הילד לרמת הידע שהוא צריך, לרמת המיומנות שהוא צריך.
<יפעת קלמרו: הם נכנסים אתנו לאיזה סוג של משא ומתן על היקפים וגדלים ולא שאם הילד הגיע לרמת הידע והמיומנות מגיע לו סיווג.
<יפעת קלמרו: היו הבטחות.
<טלי יוגב: היו הבטחות בכתב.
עמרם מצנע: כשזה היה בסמכות משרד העבודה והרווחה אז כן היו הסמכות.
<טלי יוגב: גם כשזה היה בתמ"ת ובכלכלה עוד היו הסמכות, כל עוד זה היה באחריותם.
<טלי יוגב: אבל השעות ירדו בטור הנדסי עד שהם הודיעו שהם מפסיקים בכלל.
עמרם מצנע: דרך אגב, למה השירות הזה לא קיים בבית-הסוהר?
<יפעת קלמרו: א', יש מעט מאוד facilities שאפשר להכניס לבית-סוהר.
<טלי יוגב: נגיד, מכשירי צורפות – זה מורכב.
<יפעת קלמרו: למשל, לתיקון מכשירי טלפון צריך הרבה מאוד מברגים.
<יפעת קלמרו: זה דבר אחד.
<יפעת קלמרו: דבר שני, הילדים בבית-הסוהר נמצאים בדרך כלל תקופות שהות קצרות יותר, התנועתיות הרבה יותר גבוהה.
<יפעת קלמרו: ודבר שלישי - תקציב.
<יפעת קלמרו: אבל בבית-הסוהר יש הכשרה מקצועית אחרת.
<יפעת קלמרו: יש את המפעל, וזה עובד קצת אחרת.
<טלי יוגב: אני רוצה להקדים ולומר - אני לא יודעת כמה זה נדון פה קודם בדיונים קודמים כי אני מבלה בעיקר בוועדה לזכויות הילד ובוועדת העבודה והרווחה - אבל חשוב לי לציין שאנחנו מטפלים בבני נוער שהיו בניתוק ארוך ממערכות של השכלה, שמגיעים אלינו לפעמים ברמת למידה של כיתה ב' ו-ג' כשהילדים הם בני 14.
<טלי יוגב: הפערים שהם נדרשים לגשר עליהם הם פערים עצומים.
<טלי יוגב: אם בעבר – ואני מדברת על העבר הלא מאוד רחוק, של לפני 15 שנה - לא חשבו שהילדים שלנו יסכנו לשום דבר שקשור בהשכלה, יש תזוזה גדולה.
<טלי יוגב: לצערי הרב, קיבלתי את הנייר של הממ"מ רק עכשיו, כי יש לי דברים גם להוסיף וגם להעיר עליו.
<טלי יוגב: אחד הדברים המשמעותיים הוא שהמחקרים שמצוינים פה מתייחסים לילדים שהיו אחורה במעונות, לא למי שסיים בחמש השנים האחרונות או בתקופה האחרונה.
<טלי יוגב: יפעת ציינה את זה, שנעשה שינוי מאוד רציני בסחיבת הילדים כלפי מעלה ובהצבת מטרות גבוהות, של 12 שנות לימוד ובגרויות.
<טלי יוגב: הגענו למצב ש-50% הגיעו ל-12 שנות לימוד ובגרויות.
<טלי יוגב: זה נתון שאם היו אומרים אותו אפילו לפני חמש שנים אף אחד מאתנו לא היה מאמין.
<טלי יוגב: זה מבחנים אובייקטיביים, אנחנו לא עושים במקומם את המבחנים.
<יפעת קלמרו: הבחינות לכולם הן בחינות חיצוניות, זה לא שמחברים בחינה מיוחדת לילדות של "צופייה".
<יפעת קלמרו: הבחינות הן בחינות חיצוניות ארציות, גם הבגרויות וגם הבחינות של תוכנית היל"ה הן בחינות חיצוניות ברמה אחידה.
<טלי יוגב: אנחנו מתמודדים עם אוכלוסייה מאוד לקויה הרבה פעמים, עם לקויות למידה מאוד קשות.
<טלי יוגב: זה מצריך בהתחלה אבחונים רחבים שצריך לעשות.
<טלי יוגב: יש שותפות מדהימה, לטעמי, עם משרד החינוך, עם עבודה בכיתות קטנות, עם התאמה מודולרית של תוכניות לילדים ולקבוצות של ילדים, והתוצאות מדברות בעד עצמן.
<טלי יוגב: יפעת דיברה על זה שהם נותנים מענה לגידול שלנו, אבל עדיין הילדים שלנו לא נמצאים במשרד החינוך בגרף של גידול טבעי כמו כל שאר ילדי ישראל.
<טלי יוגב: זאת אומרת, על כל גידול של 50 ילדים או 100 ילדים צריכים דיונים תקציביים בין מנכ"לים, ומשרד האוצר בתוך העסק.
<טלי יוגב: אין פה גרף של גידול טבעי, זה לא שאם לנו יש יותר פניות מבתי משפט ויותר צווים אז משהו אוטומטי של משרד החינוך מול זה.
עמרם מצנע: את מדברת עכשיו על התקציב הכולל של המעונות, לאו דווקא של החינוך.
<טלי יוגב: לא, של החינוך.
עמרם מצנע: של החינוך צריך להיות תוצאתי.
עמרם מצנע: למה צריך לעשות דיונים?
<טלי יוגב: אז זה לא, זה בדיוק.
<טלי יוגב: רציתי לעשות את האבחנה הזאת, כי בסוף זה קורה ומקבלים את התקציב, אבל רק אחרי דיונים תקציביים.
<יפעת קלמרו: < זו אחת התוצאות של הפעלה של תוכנית במסגרת מכרז.
<יפעת קלמרו: יש עלות של מכרז.
<יפעת קלמרו: אם יש 1,000 ילדים, לצורך העניין, ובא שירות חיצוני, כמו חסות הנוער או שב"ס ואומר: לשנה הבאה אין לי 600, יש לי 600 ילדים.
<יפעת קלמרו: אני צריכה להשיג את התקציב מאיפה שהוא, כי יש לי מכרז סגור.
<יפעת קלמרו: >
עמרם מצנע: תלוי איך כותבים את המכרז.
עמרם מצנע: במכרז אפשר תמיד לכתוב שסל השירות יכול לגדול עד 100–200 ילדים בשנה.
<יפעת קלמרו: להגדיל את מספר הילדים אני יכולה כל הזמן, כל זמן שיש תקציב.
<יפעת קלמרו: אבל מכיוון שהילדים שלנו לא נמצאים עם סל תקציב סגור, זה לא ילד שנכנס לתוכנית ומגיע עם שקית של סל תקציב – זאת הבעיה.
עמרם מצנע: צריך להיות ככה.
עמרם מצנע: פה זה גם ילדים יותר קטנים, נכון?
<טלי יוגב: אנחנו מתחילים מגיל 12 עד 18, לפעמים זה ממשיך גם עד גיל 20.
עמרם מצנע: הלוא התקצוב בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה הוא פר קפיטה, בבתי-ספר יסודיים זה פר כיתה.
עמרם מצנע: אבל פה אין את הבעיה הזאת, כי 12 זה כבר כיתה ו'-ז'.
<טלי יוגב: לכאורה, התקציב קיים כי ילד בא עם תקציב - -
עמרם מצנע: לכאורה לא צריכה להיות בעיה.
<טלי יוגב: - - וזה עניין של העברה מכיס זה לכיס זה.
<טלי יוגב: אבל זה לא קורה בפועל ועל כל גידול אנחנו בדיונים תקציביים.
<טלי יוגב: בסוף זה נפתר, אבל זה אף פעם לא מנגנון אוטומטי.
עמרם מצנע: זו שיטה של משרדי הממשלה, שמנסים לעייף אותנו - להילחם כדי להישאר במקום, כדי שלא יהיו לנו רעיונות איך להתקדם גם.
<טלי יוגב: אנחנו נלחמים.
<יפעת קלמרו: השאלה של סל תלמיד בתוכנית היל"ה היא שאלה אמיתית, מהותית.
<טלי יוגב: עוד דבר שחשוב לציין, אחת הבעיות שעלתה היא הנושא של לימודים בחופשות ובחגים ובכלל, כי מבחינתנו כל דקה שהילד נמצא אצלנו במעון צריכה להיות מנוצלת ללמידה.
<טלי יוגב: מבחינתנו, חופשה זה שבועיים בשנה, לא יותר מזה.
<טלי יוגב: אז גם לצורך זה יש דיונים תקציביים עם משרד האוצר בשביל השלמת התקציב ללימודים בחופשות, בחגים וכן הלאה, וזה מאוד משמעותי מבחינתנו.
<טלי יוגב: להוריד שלושה חודשי לימודים בשנה זה פשוט לא בא בחשבון.
<יפעת קלמרו: שב"ס מהנהנים כי הקושי קיים גם בשב"ס.
<טלי יוגב: זו אותה בעיה.
<יפעת קלמרו: תוכנית היל"ה מלמדת לפי לוח החופשות של מערכת החינוך, בהתאם למגזרים השונים.
<יפעת קלמרו: זאת אומרת, שאם אנחנו רוצים ללמד מה-20 ביוני או בחגי תשרי או בחופשת פסח אנחנו צריכים לשלם למורים כפול.
<טלי יוגב: תקצוב כפול לתקופה הזו.
<יפעת קלמרו: ובעניין הזה שני המשרדים - גם המשרד לביטחון הפנים וגם משרד הרווחה – מגייסים תקציבים באיגום עם האוצר ועם משרד החינוך כדי לאפשר את כפל התשלום.
<יפעת קלמרו: לשלם למורים כפול.
<סמדר שמואל: אותה בעיה קיימת גם בילדים מאושפזים, שחייבים ללמוד כי אחרת הם פשוט יוצאים מאיזון נפשי, ואין להם.
עמרם מצנע: הגישה לכל האוכלוסיות האלה צריכה להיות כמו לחינוך מיוחד, שגם הוא נמשך יותר זמן.
עמרם מצנע: זאת בדיוק מטרת הפגישה, לאתר נושאים שצריך לטפל בהם.
עמרם מצנע: בבקשה, ספרי על הפיקוח.
עמרם מצנע: הלוא חלק גדול מהמוסדות הם מוסדות שמנוהלים על-ידי זכיינים.
<טלי יוגב: אבל כל המעונות הנעולים הם מעונות ממשלתיים ומנוהלים על-ידי המדינה.
עמרם מצנע: אין שם הפרטה בכלל?
<טלי יוגב: יש, חלקית.
<טלי יוגב: אבל הדרג הניהולי שנמצא במעון זה עובדי מדינה, אנשי משרד.
<טלי יוגב: מעבר לזה, גם רמת הפיקוח שלנו – אעשה הפרדה בינינו לבין תוכנית היל"ה – מבחינת תקנות החוק שאנחנו עובדים לפיו, שזה חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) אנחנו מחויבים בפיקוח מאוד אינטנסיבי.
<טלי יוגב: אין מצב שבפחות משלושה שבועות מפקח שלנו לא נמצא במסגרת.
עמרם מצנע: מה מחויבים זה בסדר, אבל בשנים האחרונות נחשפנו לסיפורים מסמרי שיער.
<טלי יוגב: זה קורה בפועל.
<טלי יוגב: היו דיונים על זה במבחר ועדות פה, ארגונים שהגיעו אלינו לסיורים בדקו את הדברים.
<טלי יוגב: אני עומדת מאחורי הדברים האלה - פיקוח מאוד אינטנסיבי, מאוד הדוק.
עמרם מצנע: אני מדבר על סוגיית ההשכלה, כי אני מניח שיש פיקוח גם על תנאי המחיה.
<טלי יוגב: זה החלק שלנו, וסוגיית ההשכלה זה באמת הנושא של משרד החינוך.
<טלי יוגב: אבל אני חייבת להגיד שיש שותפות מאוד צמודה בינינו לבין משרד החינוך גם בנושא ההשכלה.
<טלי יוגב: גם אצלנו מפקח יידע מה קורה עם כל נער.
<טלי יוגב: אולי הוא לא יודע בדיוק איזו בחינה הוא עשה באיזה מקצוע, אבל בכל תחום הלמידה.
<טלי יוגב: יש לי ארבעה ילדים, אני לא מכירה שום רמת פיקוח כזו באף אחת ממסגרות החינוך הרגילות.
<טלי יוגב: רמת המעורבות של משרד החינוך בכל ילד וילד ובמה שקורה במסגרות היא מקסימה, לדעתי.
עמרם מצנע: אז נעבור למאושפזים.
<מימי פלאצי: בהתייחס לנתונים כפי שהוצגו, אני יכולה להוסיף שמהניסיון בעבר בקליטה במהלך השנה היה קושי – כשתלמידים השתחררו אחרי אשפוז, הם השתחררו בתקופות שונות במהלך השנה והיה קושי לשבץ אותם במסגרות מתאימות, מסגרות חינוך מיוחד.
<מימי פלאצי: האגף דואג להקצאת שעות שתאפשר שיבוץ.
<מימי פלאצי: זאת אומרת, מראש נשמרים שעות או תקנים בכיתות החינוך המיוחד.
עמרם מצנע: אנחנו מדברים על כאלה שמאושפזים במוסדות או שמדברים גם על ילדים שהם חולים בבית?
עמרם מצנע: או שחולים בבית זו סוגיה נפרדת?
<מימי פלאצי: חולים בבית זו סוגיה נפרדת.
עמרם מצנע: זה תלל"ים.
<מימי פלאצי: זה מופעל על-ידי הזכיין תלל"ים, שכמובן עומד בקשר עם הצוות החינוכי, כל ההליך הזה.
עמרם מצנע: את מדברת על מאושפזים בבתי-חולים.
<מימי פלאצי: אני מדברת על תלמידים מאושפזים בבתי-חולים באשפוז שאינו אשפוז יום.
<מימי פלאצי: אבל גם באשפוז יום, למעשה, מכיוון שבאשפוז יום הם לעתים חוזרים למסגרת החינוכית בה הם למדו קודם לכן ולעתים המסגרת החינוכית - - -
עמרם מצנע: גם כאן זה מופעל על-ידי זכיין?
<מימי פלאצי: לא לא, המסגרות החינוכיות הן מסגרות חינוכיות בקהילה.
עמרם מצנע: אני מדבר על בתי-הספר בבתי-החולים.
<מימי פלאצי: לא.
<מימי פלאצי: זה מרכזיים חינוכיים של משרד החינוך.
עמרם מצנע: ביקרתי בזמנו ברמב"ם ולאחרונה בבית-החולים "הדסה", ופגשתי שם - - -
<מימי פלאצי: נכון, אז אלה מרכזים חינוכיים.
<מימי פלאצי: הצוותים הם צוותי חינוך מיוחד, כולל עובדי הוראה ממקצועות הבריאות.
עמרם מצנע: זאת אומרת, עובדי משרד החינוך.
<מימי פלאצי: עובדי משרד החינוך, בכל בתי-החולים.
<מימי פלאצי: בתום האשפוז מן הסתם רובם חוזרים ללימודים בקהילה, והיה קושי בסוגיה הזו.
<מימי פלאצי: אני מוסיפה את זה מכיוון שאני לא זוכרת שדיברת על זה.
<עידו אבגור: זה מופיע במסמך.
<מימי פלאצי: היה קושי בשיבוץ שלהם במהלך השנה מכיוון שכל ההיערכות לשנה מתקיימת בפרק הזה וכשהם משתחררים לעתים הכיתות מאוכלסות, בתי-הספר מאוכלסים.
<מימי פלאצי: אז בהחלטה במחוזות התבקשו מראש לא לאכלס כיתות באופן מלא כך שיתאפשר לקלוט תלמידים פוסט-אשפוזיים במהלך השנה.
<מימי פלאצי: זה דבר אחד שהתבקשתי להדגיש.
<מימי פלאצי: דבר נוסף, אני מבינה שנערכים להפעיל שלושה מרכזים טיפוליים למענה בקהילה, בשיתוף פעולה רפואי, שיתוף פעולה עם הרווחה ושיתוף של האגף לחינוך מיוחד לשירות בקהילה.
<מימי פלאצי: זה שירות שהוא בבסיסו שירות רפואי שיתקיים בקהילה והשירות החינוכי הוא שירות נלווה לתלמידים, כפרק מעבר לתלמידים שלא משתלבים במערכת חינוך אבל לא נמצאים בבית.
<מימי פלאצי: אני מבינה שזו איזושהי תוכנית - - -
<טלי יוגב: זה אמור להיות כמו מרכז יום.
<מימי פלאצי: סוג של תוכנית מעבר שמאפשרת לגבש החלטות, לקדם את התלמיד במענה שהוא יותר מותאם.
<מימי פלאצי: המהלך הזה נבנה גם במשאבים, כרגע הוא מיועד לעד 20 תלמידים בכל מרכז עם 40 שעות הוראה וחצי משרה של מדריך לקידום נוער על מנת לתת מענה נוסף בשירותים.
עמרם מצנע: טלי, רציתי לחזור אלייך לרגע.
עמרם מצנע: אלה שהם במוסדות נעולים לומדים במוסד; אלה שלא במוסדות נעולים?
<טלי יוגב: זה תלוי.
<טלי יוגב: בפנימיות לומדים בפנים, במרבית ההוסטלים - - -
עמרם מצנע: אם כי יש פנימיות שלומדים גם בחוץ.
<טלי יוגב: לא שלנו.
עמרם מצנע: ראיתי בערד.
עמרם מצנע: זו פנימייה.
<טלי יוגב: לא שלנו, לא של חסות הנוער.
עמרם מצנע: של מי זה?
<בלה בגיינסקי: אנחנו כפופים לשירות ילד ונוער.
עמרם מצנע: משרד הרווחה?
<בלה בגיינסקי: משרד הרווחה, ואנחנו מממנים את זה מהתקציב שלנו ולכן אנחנו כאן.
<טלי יוגב: אעשה אבחנה.
<טלי יוגב: רשות חסות הנוער עובדת עם בני נוער שהם בקצה הרצף, שמופנים רק בתוקף צווי בתי-משפט: שפיטה, ענישה, טיפול והשגחה.
<טלי יוגב: במסגרת חסות הנוער יש, בחלוקה גסה, שלושה סוגים של מסגרות: מעונות נעולים, מעונות פנימייתיים שכל הלמידה, החוגים והכול בפנים, אבל יש אינטראציה עם הסביבה וזה יותר פתוח, וההוסטלים שהם השלב השלישי של מסגרות משלבות בקהילה.
<טלי יוגב: במרבית ההוסטלים הלמידה תתבסס על משאבי הקהילה.
<טלי יוגב: זאת אומרת, הם ילמדו בבית-הספר באותו יישוב.
<טלי יוגב: בחלק מההוסטלים, כשיש קשיים – למשל, מגזר חרדי שיש קושי לעשות את השילובים, לפעמים עם נערות יש לנו קשיים מאוד גדולים.
<טלי יוגב: אפילו בזמן המועט בין ההוסטל לבין בית-הספר ובין בית-הספר וחזרה אנחנו כונסים אותן חזרה פנימה.
<טלי יוגב: אז בחלק קטן מהמסגרות, בהוסטלים, יש למידה בפנים.
<טלי יוגב: זה חסות הנוער.
<טלי יוגב: חוץ מזה יש לנו חלופות מעצר וקהילות טיפוליות – קודם יפעת דיברה על "מלכישוע".
<טלי יוגב: במקביל לנו יש שירות שהוא בערך פי עשרה מאתנו בגודל, שנקרא "שירות ילד ונוער" במשרד הרווחה, שנותן מענים קהילתיים וגם חוץ-ביתיים לילדים ונוער שהוחלט על הוצאתם מהבית, אבל לא בהכרח דרך בתי-המשפט.
עמרם מצנע: הוחלט בהסכמת ההורים?
<טלי יוגב: לפעמים בהסכמת ההורים ולפעמים לא, ואז זה בית-המשפט.
<טלי יוגב: לכן אני אומרת שלפעמים יש הוצאה באמצעות בתי-משפט.
<טלי יוגב: אם אנחנו לוקחים מנעד של התנהגויות קצה, אז חסות הנוער תשב בקצה, אולי צעד אחד לפני "אופק", ו"ילד ונוער" לוקח את החלקים היותר רכים, היותר נורמטיביים של הסקלה.
עמרם מצנע: אבל גם שם את אומרת שיש כאלה שזה בצו בית-המשפט.
<טלי יוגב: כן, כשיש בעיה עם שיתוף הפעולה, עם קשיים שהיו בבית.
<יפה צרפתי: אני אחראית על מרכזי החירום.
<יפה צרפתי: זה מצטרף למה שטלי מתארת, לאותה יחידה של "ילד ונוער" במשרד הרווחה.
<יפה צרפתי: אנחנו מדברים על אותם מוסדות, שהם סגורים אמנם, שילדים מגיל אפס עד 14 מגיעים אליהם, הרבה מהם תחת צו משפטי, אחרים תחת ועדת החלטה – זה הרוב הגדול.
<יפה צרפתי: ניתן מענה השכלתי בתוך המרכזים האלה.
<יפה צרפתי: תיכף ידברו אנשי "נרדים" שאני באיזושהי תקשורת אתם, זה הקצה האחר.
<יפה צרפתי: יש מוסדות שעדיין לא הגענו אליהם כדי להקצות להם את המשאבים וזה נמצא כרגע בטיפול, כדוגמת "נרדים".
<יפה צרפתי: אני רואה שחסרים פה אנשי "ילד ונוער" - - -
<טלי יוגב: אני חייבת להגיד שהזימון שלנו היה - - - אם לא הייתי במקרה בדיון במשרד החינוך אתמול, לא הייתי מגיעה לפה.
עמרם מצנע: אתם כולכם בשוליים של המערכת הכוללת.
עמרם מצנע: אני לא אומר את זה כציון אלא כמיקום.
<יפה צרפתי: אבל אנחנו מרגישים מאוד חלק.
עמרם מצנע: לא כולם מבינים.
עמרם מצנע: אני לפחות יושב ולומד איך בנויה בכלל המערכת הזו, ואני גם רואה שיש בה כל מיני פיצולים.
<בלה בגיינסקי: אני מייצגת את עמותת SOS כפרי ילדים בישראל.
עמרם מצנע: שני כפרים.
<בלה בגיינסקי: בדיוק.
<בלה בגיינסקי: אולי אתן הקדמה של משפט או שניים לפני שאגע בנושא שלשמו זומנו והגענו.
<בלה בגיינסקי: יש לנו שני כפרים בישראל – "נרדים" בערד, שכרגע יש בו 98 ילדים והוא יכול להכיל עד 140 ילדים; יש לנו כפר במגדל העמק, "מגדים", ויש שם 78 ילדים והמקסימום הוא 80 ילדים.
<בלה בגיינסקי: הילדים שמגיעים אלינו הם ילדים שמגיעים מגיל 5 – היו גם פעמים שהגיע ילד בגיל 3 - עד גיל 18 הם נשארים, וגם אחרי זה הם מקבלים אצלנו סיוע ליווי בצבא ואחרי הצבא, עד גיל 24, כדי לתת להם את ארגז הכלים המרבי לצאת לחיים האזרחיים.
<בלה בגיינסקי: ב"נרדים" בערד 80%, אם לא יותר, מהילדים הם בצו בית-משפט.
<בלה בגיינסקי: אצייר לכם במילים את הכפר הזה.
<בלה בגיינסקי: בכפר הזה יש משפחתונים, בכל משפחתון יש שמונה ילדים עם אמא שמטפלת.
<בלה בגיינסקי: בבוקר היא שולחת את הילדים לבית-הספר.
<בלה בגיינסקי: הם יוצאים לקהילה, הם לומדים, הם מזמינים חברים, הם חוזרים הביתה ומכינים שיעורים.
עמרם מצנע: כל הילדים הולכים לקהילה?
<בלה בגיינסקי: כל הילדים, להוציא את קלט החירום שלנו, שהוא קלט חירום פנימייתי.
<בלה בגיינסקי: תיכף אתמקד בקלט הזה, כי שם זאת הבעיה.
<בלה בגיינסקי: הילדים האחרים שיוצאים ללמוד בקהילה מקבלים את התקציב של חינוך חובה דרך העירייה, דרך ערד, והם החלק מילדי הקהילה.
<בלה בגיינסקי: הם גם תורמים, והבוגרים יותר הולכים ל"מגן דוד".
<בלה בגיינסקי: זאת אומרת, הם באמת ילדים נורמטיביים.
<בלה בגיינסקי: עכשיו אני רוצה להתמקד בילדים שנמצאים אצלנו בקלט החירום.
<בלה בגיינסקי: אלה ילדים שיוצאים מהבית מהרגע להרגע – לא מהיום למחר, אלא מהרגע להרגע.
<בלה בגיינסקי: אם הם באים עם משהו, אז הם באים עם שקית ביד של איזשהו בונבון או בובה או משהו כזה שהוא לקח ואיזה בגד.
<בלה בגיינסקי: הם נקטפים מתוך המסגרת שהם מכירים, אם זה לטוב או לרע, ועוברים למקום שהם לא יוצאים ממנו.
<בלה בגיינסקי: כשאני אומרת שהם לא יוצאים, ופה אני מתייחסת למה שטלי אמרה - הם משחקים והם חלק מילדי הכפר, אבל הם לא יוצאים מחוץ לכפר.
<בלה בגיינסקי: זאת אומרת, בית-הספר שלהם, מרכז הלמידה הוא בכפר.
עמרם מצנע: הם לא יוצאים מהכפר בגלל בית-משפט, בגלל הצווים?
<בלה בגיינסקי: לא רק זה, הם גם לא יוצאים מהכפר כי הם עוברים אבחונים.
<בלה בגיינסקי: אנחנו עוד לא יודעים מה המצב.
<בלה בגיינסקי: זאת אומרת, יש כאן כל כך הרבה גורמים.
<בלה בגיינסקי: אני מתנצלת על שני דברים: אחד, כנראה לא הבנתי נכון וטוב - ועל זה אני מתנצלת – שהייתי צריכה להעביר את המסמך שהכנו לאישור שלכם; דבר שני, שלא נמצא כאן מנהל הכפר ולא נמצאים בוגרים, כי הם בצו 8.
עמרם מצנע: בלה, לא צריך.
עמרם מצנע: בואי נתמקד.
עמרם מצנע: כמה ילדים זה?
<בלה בגיינסקי: בית קלט שלנו יכול לקלוט 18 ילדים, ואם יש לחץ אז 20.
<בלה בגיינסקי: אבל אנחנו לא מגיעים - - -
עמרם מצנע: והבעיה אצלכם שעבור הילדים האלה אתם לא מקבלים את סל החינוך.
<בלה בגיינסקי: אנחנו לא מקבלים את סל החינוך, ואנחנו גם לא מקבלים את זה ממשרד הרווחה.
<בלה בגיינסקי: זאת אומרת, עד היום אנחנו סופגים את זה מ-SOS העולמי, מהתרומות שאנחנו מגייסים.
<בלה בגיינסקי: דרך אגב, אנחנו עובדים 12 חודשים.
<בלה בגיינסקי: לגבי מה שנאמר פה לגבי החופש, זה אותו דבר אצלנו – הם יוצאים, אם וכאשר, לשבועיים חופש.
עמרם מצנע: מי יכול להתייחס ממשרד החינוך?
<יפה צרפתי: אנחנו מדברים על קלט חירום, כאשר המודל שאנחנו מכירים ומפעילים אותו כבר מזה כשש שנים הוא מרכזי החירום.
<יפה צרפתי: אותו מודל.
<יפה צרפתי: אליי הגיעה פנייה של מנהל הכפר שלכם רק לפני כשבועיים-שלושה - - -
<בלה בגיינסקי: בעקבות הפגישה עם - - -
עמרם מצנע: ביקרתי אצלם - זה מקום מדהים - ןהעלו בפני את הבעיה.
<יפה צרפתי: בעקבות הביקור הזה הגיעה אליי הפנייה, ומכאן אנחנו מנסים לבדוק איך אפשר לעזור.
<יפה צרפתי: ואז גיליתי שזה לא רק "נרדים", זה גם "מגדים", ואני מגלה עכשיו מסגרת שלישית.
<יפה צרפתי: זאת אומרת שזה דורש מאתנו שני דברים: א', ברמה הפרטנית לגבי "נרדים" ו"מגדים", לתת את השירותים ההשכלתיים שמגיעים.
<יפה צרפתי: אלה ילדי ישראל והם זכאים להשכלה.
<יפה צרפתי: הדבר השני, מול משרד הרווחה, יחד עם השירות לילד, נצטרך לבדוק את זה כי הטפטופים האלה שמגיעים כל הזמן, זה לא שלא נתגייס אליהם אבל רצוי שנעגן את זה בדרך שוטפת לעבודה.
<יפה צרפתי: שני הצירים האלה נמצאים בתהליך של עבודה.
עמרם מצנע: אני מניח שאם הם נשלחים על-ידי צווי בתי-משפט אז משרד הרווחה אמור להיות מעורב ומכיר את זה, כי בדרך יש גם עובדים סוציאליים.
<יפה צרפתי: כנראה, מן הסתם, אבל אני קיבלתי את הפנייה הזאת רק בעקבות הביקור והסיור.
<יפה צרפתי: אנחנו כרגע מנסים לסנכרן את העבודה הבין-משרדית הזאת כדי שנוכל גם אנחנו להצטרף.
<יפה צרפתי: אני יודעת שזה קצת מורכב, אבל זה יהיה המיטב מבחינתנו, כי גם תהליך התקצוב והרישוי יש לו קצב משלו.
<יפה צרפתי: זה לא שלא נעשה את זה, אבל גם את זה צריך לקחת בחשבון.
<בלה בגיינסקי: תודה, אנחנו לרשותך בכל שאלה ובכל זמן ומועד.
<בלה בגיינסקי: אבל אם אפשר יהיה לזרז את התקצוב כי אנחנו מאוד מאוד חנוקים, ולא מדובר בסכומים בשמיים.
<יפה צרפתי: תקצוב של מרכזי החירום הוא תקצוב למסגרת של 50 שעות שבועיות.
<יפה צרפתי: זו מסגרת שניתנת לעמותה המפעילה את מרכזי החירום, שכולם מופעלים על-ידי עמותות.
<יפה צרפתי: זה התקצוב שנקבע ואתו אנחנו פועלים מזה שש שנים.
<יפה צרפתי: אני מניחה – אני רוצה להניח - שזה הסל שנעבוד אתו.
<נתן מאיר: גם אם יש מגוון גילים גדול?
<יפה צרפתי: אני מדברת על הקלט, אני לא מדברת על - - -
<נתן מאיר: קלט.
<יפה צרפתי: אוקיי.
<יפה צרפתי: מרכזי החירום מכילים - - -
<נתן מאיר: גננת ומורה בתיכון - אותן 50 שעות.
<יפה צרפתי: כן, זה מודל שאנחנו עובדים במרכז החירום, שזה רב-גילאי, מלבד מסגרת אחת בארץ, שהיא מסגרת לפעוטות שמכילה מגיל אפס עד 4–5.
<יפה צרפתי: אבל זו מסגרת אחת ויחידה בארץ.
<יפה צרפתי: כל היתר זה רב-גילאי.
<נתן מאיר: והיל"ה לא צריכה להיכנס לעניין הזה בכלל?
<יפה צרפתי: היל"ה זה מתבגרים.
<יהודית גידלי: 50 שעות זה לחודש, לשנה?
<יפה צרפתי: 50 שעות שבועיות.
<יפה צרפתי: עוד דבר שרציתי לומר שמי שמעסיק את המורים זו העמותה ולא משרד החינוך.
<יפה צרפתי: אנחנו אמנם נותנים את כל שירותי ההנחיה והפיקוח.
<זיוה מקונן-דגו: אמנם אין לנו נתונים, אבל אנחנו יודעים על אחוז גבוה מאוד של ילדים יוצאי אתיופיה שנמצאים במסגרות האלה.
<זיוה מקונן-דגו: אנחנו יודעים שב"אופק" 30% מהילדים הם ילדים יוצאי אתיופיה, כשאנחנו מדברים על 3% תלמידים יוצאי אתיופיה במערכת החינוך בכלל.
<זיוה מקונן-דגו: זה נתון מדאיג.
<זיוה מקונן-דגו: גם בחסות הנוער אנחנו יודעים לגבי הנערות.
<זיוה מקונן-דגו: אנחנו לא יודעים מה הגורמים לכך שהילדים האלה מגיעים לקצה הזה, אבל זה בהחלט מצריך התייחסות ובדיקה וטיפול.
<זיוה מקונן-דגו: הסוגיה השניה היא הנושא של העובדים.
<זיוה מקונן-דגו: האם יש עובדים יוצאי אתיופיה, והאם יש ראייה רב-תרבותית?
<זיוה מקונן-דגו: ובכלל לא דיברנו על הנושא של ההורים - איפה ההורים נמצאים, האם הם נמצאים בכלל בתמונה בכל המסגרות האלה?
עמרם מצנע: אני מניח שברוב המקרים הבעיה מתחילה מהבית.
עמרם מצנע: יש לכם עובדים אתיופים בכלא "אופק"?
<מיכל זיבלי: בכלא "אופק" לא.
<מיכל זיבלי: אבל פועלים אל מול משרד החינוך להשיג - - -
עמרם מצנע: לא רק חינוך, אלא בכלל.
<מיכל זיבלי: בסגל הביטחון יש.
<מיכל זיבלי: אני לא יודעת להגיד, כי זה לא נתונים שנמצאים.
<מיכל זיבלי: אני יכולה לדבר כרגע על מסגרת החינוך.
<מיכל זיבלי: אנחנו גם פועלים כדי לחבר אותם לזהות שלהם, ויחד עם משרד החינוך להשיג מורה שילמד אותם את השפה האמהרית.
<מיכל זיבלי: גם אנחנו איתרנו את הבעיה אצלנו - איך להתנהל עם הנוער, איך לתת לו את הפתרונות, איך לחבר אותו לזהות שלו.
<מיכל זיבלי: ובאמת ב"אופק" התחיל פרויקט שקוראים לו "פרויקט שורשים", בשיתוף פעולה של העובדים הסוציאליים והחינוך, שנותנים להם להתמודד עם בעיות הזהות שלהם, לחבר אותם.
<מיכל זיבלי: אני חושבת שאולי בשנה זה יצליח, ונשיג גם מורה שילמד אמהרית, שזה עוד צעד קדימה.
<מיכל זיבלי: כרגע אנחנו פועלים לא רק לתת את המענה לסגל שמטפל – למורים, לקציני החינוך ולעובדים הסוציאליים – אלא גם לחבר לתרבות גם את סגל הביטחון, ונראה איך אנחנו פועלים עם האגף לקידום נוער.
<מיכל זיבלי: זו סוגיה שצפה גם אצלנו.
עמרם מצנע: יש פה הערה של זיוה.
עמרם מצנע: לדעתי, דווקא ילדים כאלו, חשוב שייפגשו וילוו על-ידי יוצאי אתיופיה.
עמרם מצנע: אני מניח שיש לזה חשיבות עצומה, דווקא עם ילדים כאלה, שהם על קצה הרצף.
<יפעת קלמרו: באגף לקידום נוער אנחנו עובדים בהתאמה תרבותית בכל הארץ, לא רק במעונות ובשב"ס.
<יפעת קלמרו: הסיפור של שב"ס הוא סיפור מאוד עצוב, של הילדים יוצאי אתיופיה שמגיעים לבתי-הסוהר.
<יפעת קלמרו: אני חושבת שזה דורש למידה ובדיקה למה.
<יפעת קלמרו: הייצוג שלהם באוכלוסייה הוא - - -
עמרם מצנע: אבל אתם, שמפעילים את היל"ה, צריכים לנתב לשם מורים - - -
<יפעת קלמרו: אז באמת לפני חודש או חודש וחצי עשינו סדנה לכל הצוות עם אחת המפקחות שלנו, שהיא יוצאת אתיופיה, בנושא התרבותי, ההתאמה התרבותית.
<יפעת קלמרו: זה היה מאוד מוצלח ויש מחשבות להמשיך את זה.
<יפעת קלמרו: במעונות של החסות יש לנו מורים יוצאי אתיופיה, יש לנו מורה שמלמד חמש יחידות לבגרות באמהרית.
<יפעת קלמרו: זאת אומרת, במעונות החסות אנחנו כבר בעניין הזה.
<יפעת קלמרו: אבל מתברר שמספר הילדים יוצאי אתיופיה בחסות יורד.
<טלי יוגב: לא, הוא לא יורד, אנחנו עומדים על 9%.
<טלי יוגב: זה לא המספרים של שב"ס, אבל זה עדיין מאוד גבוה ביחס לשיעור באוכלוסייה.