GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אריה מהרשק: שילוב הסטודנטים, דיברתי כרגע על ה-MIT, יש לנו כאן סטודנטית, שאם תרצו, היא תספר, היא יוצאת ל-MIT במסגרת קשרי אקדמיה.
<אריה מהרשק: המחקר משותף, יש כאן מחקר - - - שוב פעם, חבר הכנסת אוחיון תפס אותי לפני התחלת הביקור והתחיל ללחוץ אותי בנושא מחקר, הוא שאל, בצדק, מכללה מהותה זה הוראה, מה פתאום מחקר?
<אריה מהרשק: איך חברי סגל מקבלים דירוג של מרצה בכיר ופרופסור אם אין מחקר?
<אריה מהרשק: אני חושב שנתתי לו ככה הסבר צנוע שעוסק בהקצאת כספים שלא מהמל"ג למחקר, מתוך כספי המכללה, או אפילו מתוך מענקים שאנשי סגל משיגים והם מתקדמים.
שמעון אוחיון: זה אותם מקורות תקציביים לממן שבתון לחברי סגל שלך?
שמעון אוחיון: או יש לך הסכם עם המל"ג בסוגיה הזו?
<אריה מהרשק: אין לי הסכם עם המל"ג בסוגיה הזו, ממש אין לי.
<אריה מהרשק: המל"ג לא מדבר איתי על מחקר בכלל, רק על הוראה.
שמעון אוחיון: לא, אולי הוא נותן לך הקצאה של כמה שבתונים.
<אריה מהרשק: לא, לא קיים דבר כזה.
<אריה מהרשק: זה הברושור שמדבר על studies board program עם האוניברסיטה העברית ועדיין, הנה, נושא מחקר, אנחנו מקצים מש אבים למחקר מהכספים שלנו, מקרנות, יש לנו חברה למו"פ, אנחנו עוסקים בפעילות מאוד ערנית של כנסים בינלאומיים, סדנאות, ימי עיון.
<אריה מהרשק: אנחנו משתתפים בכנסים בעולם, חברי סגל יוצאים, יוצאים כ-40 חברי סגל כל שנה לכנסים בינלאומיים ושם הם מציגים את פירות המחקרים שלהם, שנעשים ללא תקצוב מל"ג.
<אריה מהרשק: זהו העתיד.
<אריה מהרשק: יש כאן מקבץ של תארים עתידיים שאליהם אנחנו רוצים להגיע במהלך חמש, שש, שבע השנים.
<אריה מהרשק: אולי כדאי לשים לב לשורה השלישית, תואר ראשון במדעי הרפואה, זה לא תואר הנדסי, זה מין תואר שאנחנו היינו רוצים לגבש כדי שהבוגרים שלו יוכלו להתקדם לא רק לתעשייה אלא גם למשל לבית הספר לרפואה בצפת, שעובד בשיטה אמריקאית, דהיינו הוא מקבל סטודנטים בעלי תואר ראשון להשלמה.
<אריה מהרשק: השורה האחרונה מרמזת על תנאים שניים מחקריים.
<אריה מהרשק: התואר השני שלנו, המאסטר שלנו, הוא מאסטר נלמד, כלומר הוא מאסטר שאתה מגיע אליו לאחר שאספת כך וכך נקודות של קורסים ששמעת, אבל הוא לא כולל תזה והדבר הזה בעצם מהווה חסם לקראת לימודי דוקטורט.
<אריה מהרשק: סטודנטים שלנו - - -
שמעון אוחיון: או מעמדכם מבחינת המחקר.
<אריה מהרשק: נכון מאוד.
<אריה מהרשק: סטודנטים שלנו שרוצים או ששואפים לתארים גבוהים ממשיכים בתום התואר הראשון למכון וייצמן, או לטכניון, וממשיכים שם בתארים.
<אריה מהרשק: זה העתיד התשתיתי שלנו.
<אריה מהרשק: יש כאן שלוש שורות שמדברות על הספרייה הדיגיטלית, על בניין פיזיקה ועל הרחבת המעונות.
עמרם מצנע: כמה מעונות יש לכם היום?
<אריה מהרשק: שמעון, כמה מעונות יש לנו?
<שמעון הקר: יש לנו 514 מיטות.
שמעון אוחיון: יפה, זה מספר טוב, מתוך 2,700.
<אריה מהרשק: זה משרת גם את בית הספר להנדסאים.
עמרם מצנע: אתה לא בתכנית של הוות"ת לתקצוב - - -
<אריה מהרשק: לא, כי שם זה מדבר על BOT וזה לא תכנית שכל כך מתאימה - - -
עמרם מצנע: אצלכם זה לא BOT, זה בבעלותכם?
<שמעון הקר: המעונות בבעלות של אורט.
<שמעון הקר: אבל עוד לא מצאנו שותף ל-BOT שיהיה מוכן להשקיע פה 50 מיליון שקל.
<אריה מהרשק: בפריפריה, ששכר הדירה הוא יחסית נמוך.
עמרם מצנע: אם אתה מוכן קצת לדבר על הנושא הכספי.
עמרם מצנע: מה תקציב המכללה, ממה הוא מורכב ומה המצב שלכם.
<אריה מהרשק: מקורות התקציב שלנו זה ות"ת שני שליש, שליש אחד שכר לימוד.
<אריה מהרשק: בגדול זה 80 מיליון מהוות"ת ו-40 מיליון משכר לימוד.
<אריה מהרשק: בגדול אנחנו מגלגלים מחזור של כ-120 מיליון שקלים בשנה.
שמעון אוחיון: שכר הלימוד הוא כמו כל המוסדות להשכלה גבוהה?
<אריה מהרשק: המתוקצבים, כן.
<אריה מהרשק: יש לנו כאן את מנהל הכספים, אם אתה רוצה שאלה ספציפית.
<צביקה קרני: אתה בסדר, אני שומר עליך שלא תסטה.
<אריה מהרשק: אתה רואה?
<אריה מהרשק: יש לי פה מלאכים מימין ומשמאל.
עמרם מצנע: יש לכם איזה קרן שלכם שממנה אתם בונים מבנים או עושים מחקרים?
<אריה מהרשק: זאת שאלה מעניינת.
עמרם מצנע: קרן ששמים בה כסף, פלוס מינוס.
<אריה מהרשק: צביקה, כמה יש בקרנות?
<אריה מהרשק: תן לנו פירוט על הקרנות.
עמרם מצנע: בגדול.
<צביקה קרני: כיום יש לנו עודפים של 19 מיליון ש-9 מהם הוועד המנהל הקצה אותם ככרית ביטחון, שלא נוגעים בהם, ו-10 מיליון - - -
עמרם מצנע: למינוי, מחקרים.
<צביקה קרני: לכל מה שקובע בעצם הוועד המנהל.
<אריה מהרשק: הוועד המנהל ביקש מאיתנו להציג בפניו מה עושים עם העודפים האלה בנושאים של הוראה, של מחקר ושל תשתית.
<אריה מהרשק: אנחנו גיבשנו - - -
עמרם מצנע: זה אומר שמכללה בסדר גודל שלכם יכולה לשים בצד כל שנה איזה שהוא סכום של כסף מההכנסות מה - - -
<אריה מהרשק: התשובה היא חיובית ואנחנו, למשל, בנינו לפני כמה שנים בניין לאלקטרוניקה ומתמטיקה עם תרומה מאוד קטנה, הופיע איזה שהוא תורם שהתחייב על סכום גדול, לאחר שהוא נתן חלק קטן הוא התחרט והשלמנו אותו מהמקורות שאתה מצביע עליהם.
<אלי רז: ויש לזה מחיר ואת זה אנחנו צריכים להבין.
<אלי רז: הרעיון של הקמת המכללות היה רעיון מצוין של הנגישות והרחבת ההשכלה, אבל מדינת ישראל עשתה טעות חמורה, היא הניחה שאפשר לקיים גופים שיתעסקו בהוראה וגופים אוניברסיטאיים שיתעסקו במחקר.
<אלי רז: אין שום ערובה שהמוחות הטובים יימצאו בהכרח דווקא באוניברסיטאות ובגלל שאין תקציבי מחקר שניתנים למכללות, הוות"ת לא מתקצב אותנו למחקר אלא כל פעילות מחקרית היא מתוך התקציבים השוטפים, אנחנו בבעיה בנושא הזה.
<אלי רז: אני לא יכול להציע לחבר סגל שנמצא בחו"ל, ואנחנו רוצים להחזיר אותו ארצה והתקנים באוניברסיטאות סגורים, 'תבוא, יש לי אפשרות לתת לך לפחות תשתית ראשונית למעבדה כדי שתוכל להתפתח ולפתח'.
<אלי רז: אין לנו את האפשרות הזאת.
עמרם מצנע: אני לא בטוח שהמונח טעות חמורה - - -
<אריה מהרשק: טעות לא חמורה.
<אריה מהרשק: זו הייתה טעות לא חמורה, טעות קלה.
עמרם מצנע: לא, למדינה בסדר גודל שלנו אי אפשר שהתחרות בכל נושא וגם בנושא האקדמי תהיה פתוחה לחלוטין.
עמרם מצנע: אנחנו רואים היום גם מה קורה במכללות שמתחרות היום על סטודנטים, כי בעצם היום אנחנו נמצאים באיזה תקרת זכוכית של 300,000-31,0,000 סטודנטים סך הכול וזה המיצוי, זאת אומרת אין יותר, לפחות בשלב הזה.
עמרם מצנע: הדרך לעשות יותר, דרך אגב, זה להיטיב את החינוך בתיכון, אבל התחרות על ה-300-310 בין המכללות, האוניברסיטאות, המתוקצבות והלא מתוקצבות, הוא לא מביא ברכה.
עמרם מצנע: לכן אם אתה עכשיו פותח תקציבי מחקר גם למכללות אתה בעצם - - -
<אריה מהרשק: חלקית.
עמרם מצנע: בסדר, חלקית אני חושב שזה הולך לכיוון הזה, דרך אגב.
עמרם מצנע: את זה גם אמר יושב ראש המל"ג בכנס האחרון שהיה ברמת גן, יש בהחלט נטייה לתמוך, לאפשר, לעודד, כל מילה שלמה מתחבא אחריה, בתחום הזה של המחקר ולו באמת בתחומים מאוד ספציפיים וחלקיים.
שמעון אוחיון: אתם רואים בעצמכם, נאמר, מבחינת סדר העדיפות שלכם, אם אתם רוצים להתמחות בעיקר בהוראה, או שאתם אומרים לא, העגלה שתוביל אותנו ותישא אותנו כלפי מעלה זה המחקר.
שמעון אוחיון: אז למשל אם יש לכם עודפים של אותם 19 מיליון שקלים כרגע, אם הייתם משקיעים אותם, חלק מזה בפיתוח תשתית מחקרית, אפילו בהקמת מעבדה, בימת פרסום לאותם 40 אנשים שיוצאים, אתה אומר, לכנסים בינלאומיים, לקחת 10 תלמידים תואר שני ולהנחות אותם לתזה.
שמעון אוחיון: אם אתה מאמין, אני לא בטוח שהתחרות היא קלה בקטע הזה מול האוניברסיטאות, משום שלמען האמת התשתית האוניברסיטאית היא הרבה יותר חזקה.
שמעון אוחיון: אני כן מאמין, בסופו של דבר, שזה מה שגם משדרג כלפי מעלה.
שמעון אוחיון: גם אם אתה מתמחה בהוראה ומלווה את זה במחקר על הוראה, וזה חסר לנו הרבה מאוד בתחום הזה, מחקר על הוראת המדעים, בוודאי אתה תוכל להצטיין ולהוביל ולתבוע אחר כך אולי חלק מסוים מן העוגה הזאת, מן המגמה הזאת.
שמעון אוחיון: או שאתה אומר לא - - -
<אריה מהרשק: אני מבקש לענות.
<אריה מהרשק: לא תהיה תוחלת למוסד אקדמי רציני בלי פעילות מחקרית שחורגת מעבר לנושאים של מחקר בהוראה.
<אריה מהרשק: אנחנו נרצה מחקרים באלקטרוניקה, במכונות, ביו טכנולוגיה ותוכנה, אחרת לא תהיה לנו תוחלת.
<אריה מהרשק: אנחנו נפעל כדי שהגוף הזה יהיה גוף מחקרי רציני.
<אריה מהרשק: זו התשובה.
עמרם מצנע: אני רוצה רק לומר שאני רואה מאוד בחיוב את היכולת שלכם לשים כסף בצד כדי שתהיה לכם גמישות בנושאים שונים ולא תחיו כל הזמן עם הלשון בחוץ.
עמרם מצנע: אפילו המילה עודפים היא לא מילה שמוצאת חן בעיניי.
עמרם מצנע: כי מה זה עודף?
עמרם מצנע: זה left over.
<אריה מהרשק: אנחנו זהירים ושמרנים.
עמרם מצנע: אנחנו מדברים על יכולת לחסוך - - -
<אריה מהרשק: זהירים ושמרנים אנחנו.
<אריה מהרשק: פה בהנהלה.
<אריה מהרשק: לא כולם אוהבים את הביטוי זהירים ושמרנים, לא כולם, אבל אנחנו זהירים ושמרנים.
<לביא קרפ: עכשיו יש לי כאר
<לביא קרפ: בע-חמש בקשות של ישראלים מתמטיקאים שחזרו ארצה, ששהו במוסדות בחו"ל, אנשים מאוד רציניים שעשו פוסט דוקים בחו"ל, הם מעוניינים לחזור ארצה ואין לנו אפשרות לקלוט אותם.
<לביא קרפ: המחלקה למתמטיקה קלטה בשנה האחרונה שני ישראלים חוזרים ועולה חדש.
<לביא קרפ: אם הממשלה תגביר את התמיכה שלה ותתמוך יותר בישראלים חוזרים אנחנו בהחלט נוכל לתרום פה וזה בהחלט חלק מהחזון שלנו כן להיות מחלקה אקדמית ברמה האוניברסיטאית.
<אריה מהרשק: חברים, אנחנו חורגים וכרגע גלשנו באופן די חמור לתוך ה - - -
עמרם מצנע: אני בכל זאת - - -
<אריה מהרשק: אתה רוצה לדלג?
עמרם מצנע: לא, אני לא רוצה לדלג.
עמרם מצנע: מה זה אחר כך?
<אריה מהרשק: אני רוצה להגיד על הסגל מילה או שתיים.
עמרם מצנע: לא, אני רק רציתי לשאול קצת, זה לא סוד שהביקור שלנו הוא לא מקרי, הוא כתוצאה מנושא מאוד בעייתי שמונח על השולחן וזה מבנה הניהול והבעלות של המכללה.
עמרם מצנע: אז אפשר לדבר על זה קצת אחר כך.
<אריה מהרשק: בסדר, מתי שתרצה.
<אריה מהרשק: בואו נדבר כרגע עם הסטודנטים.
<אריה מהרשק: הבאנו את הדור הצעיר.
<אריה מהרשק: אני מציע שכל אחד יגיד קצת על עצמו, מעבר למה שהוא תיאר מקודם ואתה רשאי לעצור ולחקור ולחפור ולקדוח.
<אריה מהרשק: קדימה.
<אסף בן שמואל: כמו שאמרתי מקודם, אני אסף, בן 20, עתודאי מחיפה.
<אסף בן שמואל: זאת אומרת שעוד לא עשיתי צבא.
<אסף בן שמואל: כמו שאמרתי, אני במסלול מצוינות, אני סטודנט מצטיין פה במכללה ובמהלך השנה האחרונה לקחתי חלק במבדקים וראיונות אישיים ואני אמור באוגוסט הקרוב לטוס לרוצ'סטר במסגרת חילופי סטודנטים ללמוד באוניברסיטת רוצ'סטר שבניו יורק, בסמסטר הבא.
<אסף בן שמואל: חוץ מזה, אני מתנדב בקהילה, אני עושה פר"ח פה במכללה, אני מלמד סטודנט שהגיע ובגלל קשיים שהיו לו בסמסטר הראשון ובעיות קשב וריכוז שהתגלו אצלו אז בעצם הצמידו אותי אליו.
<אסף בן שמואל: במהלך השנה האחרונה, בשיתוף פעולה עבדתי איתו ביחד, נפגשנו הרבה פגישות, גם הכרתי בן אדם מדהים שגם נהניתי מהמפגשים איתו וגם לימדתי אותו.
<אסף בן שמואל: ובאמת רואים אצלו שיפור ניכר, גם בלימודים, גם בסדר הפעולות, איך שהוא מנהל את הזמן שלו.
<אסף בן שמואל: השתפר.
עמרם מצנע: איפה למדת בתיכון?
<אסף בן שמואל: בליאו בק
עמרם מצנע: יש פה עוד עתודאים?
<אסף בן שמואל: כן.
<אסף בן שמואל: בתיכון הרחבתי בפיזיקה ומדעי המחשב ותכנות פונקציונאלי.
<אסף בן שמואל: בעיקר התמחיתי בתחום הבינה המלאכותית כך שראיתי שאני נורא רוצה להמשיך להתפתח מבחינה לימודית ובגלל זה הגעתי לכאן, כדי להמשיך ללמוד ולפתח את עצמי, להמשיך לחוות.
עמרם מצנע: כן, אבל בעצם בעוד שנה או שנה פלוס אתה מתגייס לצבא.
<אסף בן שמואל: כן, בעוד שנתיים אני מסיים את הלימודים, עכשיו אני מסיים שנה שנייה.
עמרם מצנע: כעתודאי, יש לך איזה תמיכה מהצבא?
עמרם מצנע: אתה בקשר איתם?
<אסף בן שמואל: הצבא איתנו בקשר, אני פה ושם מקבל צווים שאני אמור להגיע אליהם.
<אסף בן שמואל: יש תמיכה, כי בסך הכול בתור עתודאי משלמים לי 80% משכר הלימוד, אבל חוץ מה-80% האלה פה זה נגמר.
עמרם מצנע: ותמיכה, עזרה אקדמית?
עמרם מצנע: אני מדבר על תמיכה אקדמית, עזרה אקדמית.
<אסף בן שמואל: לא שידוע לי.
שמעון אוחיון: לא קיים דבר כזה.
שמעון אוחיון: שום דבר, העתודאים לא מקבלים שום דבר.
שמעון אוחיון: אין דבר כזה.
עמרם מצנע: אני לא יודע, אז אני שואל.
<מיכל מעוז: אתה במסגרת עתידים, נכון?
<מיכל מעוז: אז אני רוצה להגיד שכשיש איזה שהוא קושי אז כן הצבא רוצה לעזור ו - - -
עמרם מצנע: זהו, אני רציתי באמת לשאול, כי בעתידים כן יש עזרה ברמה האקדמית.
<צביקה קרני: איזה עזרה?
עמרם מצנע: אם הם מתקשים.
<מיכל מעוז: הם נותנים עזרה בשיעורים, הם מממנים חלק משיעורי העזר - - -
<צביקה קרני: שממילא ניתנים במרכז.
<מיכל מעוז: הם ניתנים, אבל הם מממנים לפחות את מחציתם.
<אסף בן שמואל: שיעורי עזר?
<צביקה קרני: עתידים מקבלים - - - קודם כל הם לא משלמים כמעט שכר לימוד, 1,200, 1,400 שקל, משהו כזה, והם מקבלים גם שיעורי עזר מטעם עתידים ועתידים משלמים להם.
<אריה מהרשק: אני לא פירטתי את כל המנגנונים, אבל יש לנו כאן המרכז לקידום ההוראה והלמידה.
<אריה מהרשק: המרכז הזה, בין השאר, מסייע לימודית לאו דווקא לעתודאים.
עמרם מצנע: לא, אבל אני שואל, כי אני מקבל הרבה מאוד מלמעלה, אני רוצה לדעת אם זה הגיע גם למטה.
עמרם מצנע: אני באמת יודע שבמסגרת עתידים יש כן אפשרות לקבל סיוע במימון ותמיכה.
עמרם מצנע: אבל תגיד לי, עתידים זה לפריפריה, זה לא לחיפה.
<אסף בן שמואל: בגלל בעיות כלכליות אני מקבל עתידים, אבל אני לא מקבל שיעורי עזר או דברים כאלה, סיוע כלכלי.
עמרם מצנע: לא, אבל - - -
<מיכל מעוז: הפריפריה היא גם חברתית.
<אסף בן שמואל: עתידים מעניקים מלגות לפריפריות ולבעיות כלכליות, אם הם מוצאים לנכון לתת לך מלגה.
עמרם מצנע: לא, אני לא מדבר על המלגה, אני מדבר על עצם זה שאתה בתוך עתידים.
<אסף בן שמואל: כן, ככה אפשר להתקבל.
עמרם מצנע: התכנית, דרך אגב, זו אחת התכניות הכי טובות.
עמרם מצנע: ייאמר לזכותו של שאול מופז שהוא בעצם קידם את התכנית הזו.
עמרם מצנע: זה עתידים, היום יש קדם עתידים וקדם קדם עתידים, כבר מבית ספר חטיבת ביניים, זה פרויקט יוצא מן הכלל.
<אסף בן שמואל: תודה רבה.
<שמעון ארזואן: אני שמעון, אני סטודנט שנה רביעית להנדסת תוכנה.
<שמעון ארזואן: אני גם שותף בתכנית מצוינות.
<שמעון ארזואן: אני רוצה להרחיב קצת על התכנית הזאת כי יש חלק מאוד חשוב שהוא לא אמר.
<שמעון ארזואן: בשנה השלישית אנחנו מצורפים למחקר שמרצים עושים פה וזה מחקר שאנחנו עושים אותו במשך שנה, שנותן לנו קצת מבט על איך בדיוק נערך מחקר וזה מכין אותנו לתואר השני.
<שמעון ארזואן: בנוסף יש לנו בתכנית סיורים, כל שנה לוקחים למפעלים לראות את התעשייה.
<שמעון ארזואן: אני הייתי - - -
עמרם מצנע: עשית גם סטאז' באיזה שהוא מפעל או רק סיורים?
<שמעון ארזואן: לא.
<שמעון ארזואן: אני עכשיו עובד ברפא"ל, אני מהנדס תוכנה שעובד שם כבר שנתיים.
<שמעון ארזואן: בהנדסת תוכנה לא עושים סטאז', עושים פרויקט.
<אריה מהרשק: אמרתי שיש מחלקה אחת ששם אין סטאז', זו תוכנה.
<שמעון ארזואן: הייתי שותף גם לפרויקט העברת סדנאות.
<שמעון ארזואן: זה פרויקט מאוד חשוב של המכללה, שסטודנטים מעבירים סדנאות לסטודנטים מתקשים.
<שמעון ארזואן: הייתי שם שותף עד שהתחלתי לעבוד.
<שמעון ארזואן: בשנה האחרונה הנשיא בחר אותי לטוס במשלחת של סטודנטים מפיטסבורג בסין, טיול, מסע יזמות וחדשנות.
<אריה מהרשק: קראת לזה טיול והרסת את כל הרושם.
<אריה מהרשק: יש לנו קשר טוב עם פיטסבורג - - -
<שמעון ארזואן: טיול, נו.
<אריה מהרשק: יש לנו שם קשר עם פרופ' לארי שומן, שאנחנו איתו הרבה שנים בקשר.
<אריה מהרשק: הוא אחראי על תכנית יזמות בפיטסבורג, הם מוציאים משלחת יזמות לסין לביקור במפעלי תעשייה ואנחנו, לעידית שבעידית, נותנים את האופציה להצטרף לטיול הזה.
עמרם מצנע: לגיטימי.
עמרם מצנע: אז אני מבין שאתה מסיים.
<שמעון ארזואן: כן, עוד שבוע נגמר ה - - -
עמרם מצנע: ואתה ממשיך בעבודה ברפא"ל?
<שמעון ארזואן: כן, אני כבר בתור מהנדס שם.
<אריה מהרשק: קדימה, תודה רבה.
<אבי לוי: שלום לכולם.
<אבי לוי: כמו שאמרתי, שמי אבי לוי מקרית אתא, בן 26.
<אבי לוי: כפי שהתחלתי לספר מקודם, אני הייתי שותף בסמסטר החמישי של משלחת לאוניברסיטת רוצ'סטר.
<אבי לוי: חוויה מאוד מאוד מאתגרת ומאוד מאוד מעניינת.
<אבי לוי: כל הלימודים שם היו לחלוטין באנגלית, כל החברים לספסל הלימודים אמריקאים - - -
<אריה מהרשק: כמה זמן היית שם?
<אבי לוי: ארבעה-חמישה חודשים, סמסטר.
<אבי לוי: מה שטוב בפרויקט הזה, שגם כל הלימודים שעשיתי שם, הכול נחשב לי כחלק מהתואר וממש תרגמו לי את הכול לנקודות אקדמיות פה.
עמרם מצנע: לפני כמה זמן זה היה?
<אבי לוי: לפני קצת יותר משנה, משהו כזה.
עמרם מצנע: תגיד לי, שאלה מעולם אחר לגמרי.
עמרם מצנע: מה האווירה שם, יהודים, ערבים?
<אבי לוי: האמת שאוניברסיטת רוצ'סטר, בכלל האזור של ניו יורק הוא אזור שיש בו המון יהודים, אז כל הארגונים של בית חב"ד, הלל, זה ארגונים מאוד מאוד מפותחים והרבה סטודנטים צעירים אמריקאים הולכים לשם - - -
עמרם מצנע: יצאת שם לאיזה קרבות פרופגנדה?
<אבי לוי: קונפליקטים פוליטיים?
<אבי לוי: לא יצא לי להיתקל במשהו כזה.
<אבי לוי: החבר'ה שמגיעים לשם הם חבר'ה מאוד איכותיים, זו אוניברסיטה פרטית ואנשים מאוד איכותיים.
<אריה מהרשק: אני רוצה להגיד מילה למצנע.
<אריה מהרשק: נשיא האוניברסיטה של רוצ'סטר הוא יהודי, אחד התורמים הגדולים שלהם, מרטין מסנג'ר, הוא ידיד המכללה והוא גם מממן במידה רבה את השהות של הסטודנטים שם והוא גם יהודי.
<אריה מהרשק: הוא סיפר לי, אני איתו בקשר קרוב, יהודי בן 85, הוא בעצמו בוגר רוצ'סטר מלפני 50 שנה בערך והוא אומר לי 'העמדה של היהודים באזור הזה של ניו יורק השתנתה לגמרי במהלך 50 השנים האחרונות', והטענה שלו, הוא אמר לי ככה - - -
עמרם מצנע: השתנתה לאן?
<אריה מהרשק: תקשיב, we are so accepted, הוא אמר שיש התבוללות אדירה, הם כל כך מתקבלים באזור הזה של ניו יורק עד שהם מתבוללים.
<אריה מהרשק: כלומר התופעות שהתכוונת אליהם ברוצ'סטר אין.
<אריה מהרשק: דרך אגב, זו אחת האוניברסיטאות הטובות בארצות הברית.
שמעון אוחיון: הוא התכוון למשהו אחר.
שמעון אוחיון: המתח שקיים היום בחלק מהלל, לצערי, בעניין הזה של כל החבר'ה מג'יי סטריט, BDS.
עמרם מצנע: תיזהר.
שמעון אוחיון: טוב, אני יודע שאני מתעסק איתך, עמרם.
עמרם מצנע: לא, ה-BDS אני מסכים איתך, אבל ג'יי סטריט זה דבר חיובי.
שמעון אוחיון: זה לא הגיע, הוא ברוך ה' זכה להיות בהלל ברוצ'סטר, זה עדיין לא בוסטון.
<אריה מהרשק: כן, בבקשה.
<אבי לוי: רציתי להגיד עוד משהו קטן.
<אבי לוי: לקחתי חלק בפרויקט של המסלול הזה של יזמות וחדשנות, פרויקט מאוד מאוד מעניין ואני ממליץ אותו לכולם, במיוחד הסטודנטים.
<אבי לוי: מביאים אנשים מהתעשייה והסטודנטים מציעים רעיונות - - -
<אריה מהרשק: הם קוראים לזה המרכז לחדשנות.
<אבי לוי: המרכז לחדשנות ויזמות.
<קריאה: מה אתה עושה היום?
<אבי לוי: כיום אני עובד בחברת סאנדיז' ישראל, שנמצאת פה בתפן, מייצרים כל מיני זיכרונות לטלפונים חכמים, עבודה מאוד מעניינת ומאתגרת.
<אריה מהרשק: ממציאי הדיסק און קי.
עמרם מצנע: אם הייתה ניתנת לך הבחירה בראשית הדרך האקדמית בין הטכניון לבין אורט בראודה, לאן היית הולך?
<אבי לוי: אני חושב שעדיין הייתי הולך לפה, חלק מה - - -
<אריה מהרשק: היה כדאי להביא אותו, הא?
שמעון אוחיון: אתה רואה?
שמעון אוחיון: אתה עבדת עליו חזק.
<אבי לוי: חלק מהשיקולים שאתה לוקח על עצמך, לפחות זה היה אצלי, ואני חושב שאולי כדאי להעלות את זה כי זה לכל עם ישראל, זה הזמן שלוקח לך מהרגע שאתה מסיים את הצבא עד לרגע שאתה מתחיל ללמוד.
<אבי לוי: הזמן הזה, של לבוא ולשפר את הבגרויות, לשפר את הפסיכומטרי שלך, יכול לקחת שנתיים-שלוש ואני חושב שהשנתיים-שלוש האלה הן קריטיות בניסיון תעשייתי.
<אבי לוי: מבחינתי זה מה שראיתי לנגד עיניי, אמרתי שאני רוצה לבוא ישר להתחיל ללמוד במקום שאני חושב שהוא איכותי - - -
עמרם מצנע: זאת אומרת תנאי הקבלה שהם יותר - - -
<אבי לוי: גם תנאי הקבלה וגם עצם זה שאתה לא צריך עכשיו לשרוף שלוש שנים מהחיים שלך על לבוא ורק לשפר דברים, כי אלה דברים, פסיכומטרי, אחרי שסיימת אותו אתה לא צריך אותו, וזה היה חשוב ולנגד עיניי וזה מה שעשיתי ואני מבסוט על ההחלטה הזאת מאוד.
<מונא דיאב: קוראים לי מונא דיאב, אני בת 23, אני למדתי בתיכון ביולוגיה וכימיה, רציתי לשלב בין שני המקצועות ואז החלטתי - - -
<מונא דיאב: אני מכפר טמרה ו - - -
עמרם מצנע: למדת בכפר?
<מונא דיאב: כן.
<מונא דיאב: רציתי לשלב בין שני המקצועות ואז החלטתי להתחיל ללמוד ביוטכנולוגיה.
<מונא דיאב: התחלתי ב-2010 בהנדסאים ביוטכנולוגיה פה, סיימתי בהצלחה והיה לי עוד תיאבון להמשיך ללמוד עוד ולהתעמק במקצוע ואז המשכתי להנדסה.
<מונא דיאב: אני כבר שנה שנייה.
<מונא דיאב: אני מקבלת ממש הרבה עזרה מהמרצים.
<מונא דיאב: רק לפני יומיים הייתי אצל ד"ר מיכל מעוז, שהיא באמת עזרה לי, הייתה לי עבודה קשה והיא באמת עזרה לי.
<מונא דיאב: זהו, בשנה הבאה, בסמסטר הבא, אני צריכה לבחור כיוון.
עמרם מצנע: תגידי, את יודעת כמה מהמחזור שלך בתיכון עברו ללימודים באקדמיה?
עמרם מצנע: באחוזים, פחות או יותר, אם את יודעת.
<מונא דיאב: איך שאני יודעת, זה לא היה ממש - - -
עמרם מצנע: מעטים?
עמרם מצנע: את עובדת גם או שאת רק לומדת?
<מונא דיאב: אני גם עובדת.
<מונא דיאב: אני עובדת ברשת מקדונלס רק שישי-שבת.
עמרם מצנע: כל עבודה מכבדת את בעליה.
עמרם מצנע: את זוכה לאיזה שהן מלגות, לאיזה שהוא סיוע כספי בלימודים?
<מונא דיאב: האמת היא שאני אף פעם לא הגשתי - - -
עמרם מצנע: נתקלת באיזה עוינות על רקע מוצאך הערבי?
<אריה מהרשק: המתח בין יהודים וערבים את מרגישה כאן במכללה?
<מונא דיאב: לא.
<מונא דיאב: תודה.
<אדר אורן: אני אדר אורן, במקור מאורנית, היום אני גרה בכרמיאל, בכפר הסטודנטים של איילים.
<אדר אורן: איילים זו עמותה להתיישבות בגליל ובנגב.
עמרם מצנע: מכירים, מכירים.
<אדר אורן: הזכרתם שרובנו פה לא מכרמיאל, בעיניי זה דבר מעולה.
<אדר אורן: צריך לפתח את העניין הזה, להביא אנשים לגליל.
<אדר אורן: זהו, חוץ מזה אני שנה רביעית בהנדסת ביוטכנולוגיה, במקביל גם לומדת לתעודת הוראה.
<אדר אורן: בשנה עברה גם לימדתי בבית ספר עתיד כאן בכרמיאל, אני גם מדריכה בבראשית, מסע ישראלי, אתם בטח גם מכירים את הפרויקט.
<אדר אורן: זהו, באוגוסט אני נוסעת לעשות את הסטאז' שלי ב-MIT.
<אדר אורן: אני מצטרפת שם למעבדת מחקר, מחקר ביו רפואי שיש לו כל מיני כיווני, בתחום הסרטן, בתחומים של שיקום רקמות, סחוסים.
<אדר אורן: זהו.
עמרם מצנע: ותחזרי לגליל?
<אדר אורן: אני מאוד מקווה, אם תהיה לי עבודה.
שמעון אוחיון: אולי תלכי להוראה?
<אדר אורן: אני לא יודעת מתי זה יקרה, אבל תמיד עסקתי בתחום החינוך לאורך הדרך, אז אני מניחה שתמיד תהיה הנישה, ואני רוצה קצת להתנסות בתחום שלי, בתחום - - -
שמעון אוחיון: למעשה מה את צריכה עוד כדי שתלכי להוראה?
<אדר אורן: מה אני צריכה?
<אדר אורן: אתה פותח פה - - -
שמעון אוחיון: במשפט אחד.
<אדר אורן: כמובן שצריכים להיות תנאים טובים למורים.
<אדר אורן: אני שאלתי לפני המפגש הזה עד כמה אני יכולה לבוא ולהביע את דעתי בכל מיני תחומים, אמרו לי להיות מנומסת, אז - - -
עמרם מצנע: אין סתירה בין להביע את דעתך לבין להיות מנומסת.
עמרם מצנע: השאלה איך עושים את זה.
<אדר אורן: הכול נכון.
שמעון אוחיון: האוזן והנייר סובלים הכול.
עמרם מצנע: חבר הכנסת אוחיון עומד בראש שדולה לקידום מעמד המורה, אז - - -
שמעון אוחיון: חשוב לי לדעת מה אנחנו צריכים עוד לעשות כדי שתלכי להוראה.
<אדר אורן: אז באמת מלבד השכר, שאני יודעת שעושים צעדים ואני שמעתי מחברים שיש באמת התקדמות בעניין, אבל התנאים זה קשור למעמד של המורה.
<אדר אורן: בבית הספר, בהקשר של כמה המורה מעורב בתכניות הלימודים, אני חושבת שיש הרבה מקום לפתח תכניות לימודים, לשנות.
<אדר אורן: מה שקורה בבתי הספר, כל ההתמקדות בציונים, בבגרויות, ואני יודעת שהיום גם מתעסקים בעניין הזה, אני חושבת שבאיזה שהוא מקום זה מאוד פוגע בחינוך של הנוער וזה מאוד מורגש.
<אדר אורן: אני מרגישה את זה גם כשאני מדריכה מסעות, ישראלים למשל מדברים על להישאר בארץ?
<אדר אורן: רוב התלמידים בלי למצמץ 'אני לא נשאר בארץ', 'אם תהיה לי את ההזדמנות אני טס לחו"ל' - --
<אדר אורן: כי אין פה עבודה, כי רע פה, כי - - - כל אחד מוצא את העניינים שלו.
<אדר אורן: וכמובן אני קצת מתעמתת איתם ומצליחים קצת להגיד ל'וואלה, לא כזה נורא פה', באיזה שהוא מקום הם לאט לאט מתחרטים, אבל זה לא - - - זאת אומרת הרבה מהזיקה, לצערי, אני מרגישה שהיא לא מוטמעת בנוער היום, הרבה מעניין של כבוד, הרבה בתי ספר מנוהלים על ידי התלמידים.
<אדר אורן: אפשר להסתכל על זה בעין טובה במידה מסוימת, אבל אני חושבת שהם עוד לא יודעים, הרבה מהנערים היום יכולים להוביל, אבל הם לא בהכרח יודעים לאן ובשביל זה המחנכים צריכים להיות - - -
שמעון אוחיון: אפשר לחסוך כסף, לפטר את המנהלים.
<אדר אורן: זו דעתי בכל אופן.
<אדר אורן: אני יודעת שיש בתי ספר שכן יש בהם - - - זה דורש המון השקעה מהמורים ולא תמיד יש לזה גב.
<אדר אורן: זו לדעתי הבעיה המרכזית.
<אדר אורן: זאת אומרת גם אם מורים עדיין לא שחוקים וכן יש להם רצון, אז קשה להם מאוד להוביל תכניות וזה דורש המון אנרגיה, זמן, דברים שהם לא מתוגמלים עליהם וזה פספוס גדול.
<אדר אורן: תודה לכם.
<אריה מהרשק: היא יוצאת ל-MIT והשהייה שלה שם ממומנת על ידי ידיד המכללה, יושב ראש כתר סמי סגול.
<אריה מהרשק: באופן קבוע הוא מממן את הסטודנטים שלנו ב-MIT.
<יהודית גידלי: כמה סטודנטים בשנה יוצאים ל-MIT?
<אריה מהרשק: בין שלושה לארבעה.
<מתן הופמן: אני מתן הופמן, אני גר בשלומי, עתודאי.
<מתן הופמן: אני בן 21.
עמרם מצנע: גם עתידים?
<מתן הופמן: עתידים.
<מתן הופמן: כל הפרויקטים שהזכרת אני עשיתי.
<מתן הופמן: קדם קדם ואז קדם, אני בוגר פנימייה צבאית קציני ים עכו.
<מתן הופמן: אני מצטיין חברתי מטעם הנשיא על חונכות שביצעתי בשנה שעברה בפר"ח, חנכתי ילד כבד שמיעה עם בעיות חברתיות.
<מתן הופמן: תוך כדי השנה עזרתי לו, באמת הייתי כמו אח גדול, לאט לאט הוא התפתח יותר ובסוף השנה ישבתי עם הרכזת שלי והחלטנו ביחד שעדיף שהוא יכיר עוד אנשים, כי חלק מהמטרה הוא לדעת, בסלנג זה להתערבב, לדעת להכיר יותר אנשים ולדעת איך להתנהג ככה.
עמרם מצנע: כמה שנים אתה כבר, איזה שנה אתה?
<מתן הופמן: אני מסיים שנה שלישית.
עמרם מצנע: ואתה יודע מה אתה הולך לעשות?
<מתן הופמן: יש לי בשבוע הבא ראיונות חזרה לצבא, שזה יום שלם, 19 ראיונות.
עמרם מצנע: מבטיחים לך לעבוד במקצוע?
<מתן הופמן: זו המטרה.
עמרם מצנע: אבל יש כיוון כזה?
<מתן הופמן: יש כיוון.
<מתן הופמן: יש כל מיני חילות.
<מתן הופמן: החיל הגדול שמקבל מהנדסים זה חימוש.
עמרם מצנע: למדת בשלומי בתיכון?
<מתן הופמן: לא, בקציני ים עכו.
<מתן הופמן: המחזור שלי הוציא עתודאי אחד שנשאר, הייתה עוד עתודאית בטכניון שנשרה.
<מתן הופמן: היא התחילה את הפרויקט הכי חזק.
עמרם מצנע: וכל היתר כבר בעצם מסיימים את השירות הצבאי עוד מעט.
<מתן הופמן: כן, הרוב חובלים, אנשי חיל הים.
<אריה מהרשק: אחרונה חביבה.
<אורלי אלמו: אני אורלי, כמו שציינתי קודם, מקרית ביאליק.
<אורלי אלמו: למדתי באורט ביאליק מגמת תעשייה וניהול, אני לומדת היום הנדסת תעשייה וניהול שנה שלישית.
<אורלי אלמו: היו לי הרבה התלבטויות מה בדיוק ללמוד, אבל עדיין השארתי את זה.
<אורלי אלמו: חשבתי גם לעשות עתידים, קצת להמשיך, אבל אמרתי שאני לא רוצה להחזיק עיפרון בזמן הקרוב, התגייסתי לצבא, הייתי קצינת משאבי אנוש, חזרתי שוב והיה לי עדיין את הרעיון של תעשייה וניהול, אבל מצד שני היה לי גם רעיון של פסיכולוגיה.
<אורלי אלמו: בסופו של דבר מה שהוביל אותי לפה זה באמת המקום - - - גם בתיכון למדתי תעשייה וניהול וגם פיזיקה 5 יחידות, רציתי משהו שהוא גם פן ריאלי אבל גם משהו שאני לא אהיה רק מול מחשב ואני מאוד מרוצה על הבחירה שלי.
<אורלי אלמו: אני חושבת שנותנים פה הרצאות ברמות גבוהות, באופן כללי.
<אורלי אלמו: היום אני גם תוך כדי עושה התנדבות באגודה למלחמה בסרטן, לילדה בת 8, שאני בעצם עוזרת לה בלימודים וגם מבחינה חברתית.
<אורלי אלמו: אגב, אם דיברתם על עתידים, במסגרת עתידים יש עוד תכנית שזה לאחרי הצבא, עתידים לתעשייה.
<אורלי אלמו: אני גם במסגרת התכנית הזאת.
עמרם מצנע: את קשורה לאיזה שהיא תעשייה?
עמרם מצנע: כי צריך להיות קשורים לאיזה תעשייה בעתידים לתעשייה.
<אורלי אלמו: בשנה המתקדמת.
<אורלי אלמו: עכשיו אנחנו עובדים על זה.
<אורלי אלמו: שלחתי קורות חיים ועבדנו על זה ובשילוב איתם ועוד כמה גופים אני גם עובדת פעם בשבוע במשהו שהוא קרוב לתחום בסינרון.
<אורלי אלמו: עדיין, בעתיד, אני מחפשת משהו שיותר יסחף אותי וזהו.
עמרם מצנע: עתידים מממנים את השכר?
<אורלי אלמו: לא כל כך עתידים.