GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: זה ההבדל בין הוצאה חד-פעמית - -
<ישראל אליאף: כן.
<ישראל אליאף: אני מקבל את זה.
<ישראל אליאף: אנחנו מבינים שיש פערים בשכר.
<ישראל אליאף: כרגע אני מבקש לציין בעיה רצינית במבנה.
<ישראל אליאף: אתם נתתם תקציב מבורך לבינוי, אבל יש שכונות בירושלים שאין שום סיכוי להכניס שם בורג, בטח לא לבנות גן.
<ישראל אליאף: התקציב שלכם הוא רק לצורך בינוי, אבל כשעיריית ירושלים או כל רשות אחרת רוצות לקחת את הכסף הזה ולעשות בגן קיים התאמה לילדי גיל 3 אומרים להם 'לא'.
<ישראל אליאף: זה חסר היגיון - - -
<ישראל אליאף: אני אסביר.
<ישראל אליאף: במעונות היום יש לילדים בגילאי 3 אסלה נמוכה, יש להם אגנית, יש להם טוש וכל מיני דברים שילדים בגיל 3 צריכים כשמחליפים להם חיתולים.
<ישראל אליאף: בגני עירייה לא היו קיימים הדברים האלה עד שהילדים עברו.
<ישראל אליאף: עכשיו באה העירייה ורוצה לבקש את הכסף של הבינוי לצורך התאמה ואז אומרים להם 'לא'.
<ישראל אליאף: זה ממש אווילי - -
עמרם מצנע: יש עודף גנים?
<ישראל אליאף: שוב, הילדים עברו וכרגע בשנת 2014 יש ילדים שנמצאים בגנים של משרד החינוך לגילאי 3.
<ישראל אליאף: הם עברו ממעונות היום ובגנים של משרד החינוך אין כרגע התאמה עבורם.
<ישראל אליאף: צריך לקחת את הכסף של הבינוי ולאפשר איתו גם התאמה.
<ישראל אליאף: כרגע זה לא ניתן וזה דבר מאוד חשוב.
<ישראל אליאף: <קריאה:> יש כסף שיושב ולא עושים איתו כלום.
עמרם מצנע: הכסף לא יושב.
עמרם מצנע: תבינו, בסוף יצטרכו להקים את הגנים האלה.
עמרם מצנע: הבעיה היא מציאת הקרקע ולפעמים זה עניין של תכנון ערים.
עמרם מצנע: אני לא מדבר על מקומות שאין מקום.
עמרם מצנע: הבעיה במזרח ירושלים גם היא בעייתית.
עמרם מצנע: כשאתה מקצה כסף לבינוי הוא לא מוגבל לשנה.
עמרם מצנע: הוא מוקצה ליום שבו יאתרו את השטח, יגמרו את התכנון ויצליחו לבנות.
<ישראל אליאף: ברשותך אני מבקש להוסיף משפט קצר.
<ישראל אליאף: כשעשיתם את התקציבים, גם אתם אנשי התקציבים וגם בדף העמדה, לדעתי היה צריך לקחת עוד דבר בחשבון, כרגע השירות בגנים האלה הוא לא אופטימאלי אז מי שיכול הולך לגן פרטי.
<ישראל אליאף: קחו בחשבון שאם השירות הזה יהפוך להיות אופטימאלי, כלומר, אם תהייה סייעת, אז יהיו יותר ילדים ואז יותר יתקצבו.
<ישראל אליאף: כרגע הוא לא אופטימאלי.
<ישראל אליאף: אם אני הייתי יכול לשלם היום, לא הייתי שם.
<ישראל אליאף: לא הייתי שם.
<ישראל אליאף: <קריאה:> גם אני.
<רויטל לן כהן: קודם כל אני מבקשת להזכיר שילדים בגילאי 3 הם הילדים של טרום אבחון.
<רויטל לן כהן: בעצם היום הם ילדים שמגיעים בפעם הראשונה לתוך מערכת החינוך, לפעמים זאת הפעם הראשונה שרואה אותם עין מקצועית ומתחילים את האיתור וצרכים מיוחדים בגן.
<רויטל לן כהן: המצב היום, לא רק שהגננת לא פנויה לראות אותם, יש לה סט כזה של בדיקות שהיא צריכה לעשות כשהיא מאתרת ילד כזה, לא רק שהיא לא תאבחן אותו, לא יהיה לה זמן לאתר את הילד הזה.
<רויטל לן כהן: הילד הזה ייפול בין הכיסאות.
<רויטל לן כהן: אנחנו נגיע למצב שהוא לא יאותר בזמן ובעצם הוא יפסיד את השנים הכי חשובות של המוח הגמיש ואת היכולת לעשות שינוי משמעותי.
<רויטל לן כהן: דבר נוסף שיקרה, אנחנו נפסיד את ההזדמנות להשאיר אותו בתוך הקהילה כי הוא יתדרדר עד שהוא יגיע למצב שבאמת יהיה מצב שיחייב להעביר אותו לגני חינוך מיוחד.
<רויטל לן כהן: גני חינוך מיוחד עולים יותר כי הם מתוקצבים בחוק.
<רויטל לן כהן: זאת אומרת שבסוף יצטרכו הרבה יותר כסף ממה שהיו צריכים לתת אילו היו מסוגלים לראות את כל הילדים.
<רויטל לן כהן: זה עוד בלי לדבר על כך שילד עם צרכים מיוחדים בגילים הצעירים האלה נמצא בסכנה גם על ידי הילדים עצמם.
<רויטל לן כהן: הוא הילד החלש ובדרך כלל הפגיע ביותר בגן, אלו ילדים שבדרך כלל עוברים התעללות כזאת או אחרת בתוך הגן.
<רויטל לן כהן: אי אפשר שלא להתייחס לכך שהם נמצאים במספר גדול מאוד ושהם בשלבי טרום אבחון.
<רויטל לן כהן: הפגיעה הזאת, גם האבחון המאוחר וגם כל הדברים האחרים שציינתי גורמים בהרבה פעמים לנזק בלתי הפיך.
<רויטל לן כהן: יש מחקרים שמראים את הנזק הבלתי הפיך הזה.
<רויטל לן כהן: דבר נוסף, יושבים כאן ממשרד האוצר וגם מאגף התקציבים, אתם מדברים על כך שצריך לעשות סדרי עדיפויות ולדאוג, אבל אתם בתור רגולטור יודעים שיש כספים שאתם מעבירים ושהולכים לרשויות המקומיות, שלא מגיעים למקום – זה לא איכפת לכם.
<רויטל לן כהן: מדברים כאן על סדרי עדיפויות אז תדאגו שהכספים שאתם כן מעבירים יגיעו.
<רויטל לן כהן: למשל, הכספים של הסייעות שנשארים בתוך האגפים ולא מגיעים לילדים למרות שלא רק שהם צבועים לרעיון, הם צבועים על פי תעודת זהות.
עמרם מצנע: זה לא הדיון וזו גם לא הכתובת.
<סינדי גולדברג כהן: אני מהסתדרות המורים.
<סינדי גולדברג כהן: אני מבינה שכל הדיון מתמקד בעצם על חלוקת תקציבים כי כולם מסכימים, כולם יודעים מה צריכים.
<סינדי גולדברג כהן: אמרה בעצמה נציגת האוצר שכל הדרישות הן מאוד חשובות.
<סינדי גולדברג כהן: השאלה באמת היא סדר עדיפויות.
<סינדי גולדברג כהן: אני חושבת שאם כולם אומרים כאן, אני אחזור על עמדת הסתדרות המורים, בעצם היא חוזרת על עמדת כולם, לפי מיטב ידיעתי דרשנו כבר באמצע השנה האחרונה שלא תהייה בת שירות לאומי אלא שתהייה סייעת, שזה יהיה חלק מהתקציבים.
<סינדי גולדברג כהן: לדעתי התנו את זה בפתיחת שנת הלימודים.
<סינדי גולדברג כהן: מהן הסיבות למה צריך סייעת מקצועית ולא בת שירות, לדעתי ציינו את זה וחבל שאני אחזור על כך.
<סינדי גולדברג כהן: צריך להוסיף מעבר לכל מה שנאמר כאן, היא מתנדבת והיא לא מחויבת.
עמרם מצנע: לא במקרה מגייסים רק 600.
עמרם מצנע: כשאלה שתספרנה לאחרות מה עושים שם אז בשנה הבאה תהיינה פחות.
<סינדי גולדברג כהן: אני באמת לא רוצה לחזור על הדברים המאוד חשובים שנאמרו כאן, אבל באמת צריך להתייחס לזה.
<סינדי גולדברג כהן: אני חושבת שמן הסתם למוקד הדיון הזה צריך לבוא עם נתונים שנוכל לדון.
<סינדי גולדברג כהן: מישהו צריך לעשות את ההחלטה על הסכומים שהועברו ולדעת לאן הם הלכו.
<סינדי גולדברג כהן: אם מדובר על זה, לדעתי אי אפשר לדון בלי נתונים.
<סינדי גולדברג כהן: אני חושבת שעל הנתונים האלה צריכה וועדת החינוך יחד עם משרד החינוך ויחד עם הסתדרות המורים להחליט לאן הכסף ילך בעדיפות הראשונה.
<סינדי גולדברג כהן: שאל האדון הנכבד כאן, לאן הולך הכסף כי אנחנו מכירים מועצות שקיבלו כספים והם לא הגיעו לגנים.
<סינדי גולדברג כהן: בכלל על הכספים שמגיעים למשרד החינוך אנחנו מבקשים לבדוק כמה הילד מקבל, אני לא מדברת לא על הגננת ולא על הסייעת אלא כמה הילד מקבל, מה מגיע אליו אחרי שהוא עובר את כל השלבים שהוא עובר בדרך.
<סינדי גולדברג כהן: לצערי, זה הפך להיות מהות הדיון כאן.
עמרם מצנע: לא מדויק, גם הגננת וגם הסייעת, אגב, זו העיקר.
עמרם מצנע: עלות הגן והבינוי מתוקצבים.
עמרם מצנע: זה מגיע לילד ולצורך העניין את זה יש לחלק ל-35 ילדים, כך שדווקא די ברור שזה לכיתת הגן ושלא נשאר בדרך כלום.
עמרם מצנע: בסך הכול מערכת החינוך, זה סיפור בפני עצמו, אבל מבחינת שכרה של הגננת, שכרה של הסייעת - - -
<סינדי גולדברג כהן: וסייעת נוספת.
עמרם מצנע: אני מתייחס לשאלה מה מגיע לגן.
<ישראל אליאף: אדוני היושב ראש, יש לי את החישובים של משרד הכלכלה ואיך הם עושים את החלוקה.
עמרם מצנע: כן, אבל אל תשכח שבמשרד הכלכלה מסבסד ילדים או משפחות על פי הסוציו-אקונומי.
עמרם מצנע: אלה שהם מעל רף מסוים משלמים מחיר מלא וגובה וזה לא המחיר שגובים מהילדים.
<ישראל אליאף: ברור.
<ישראל אליאף: אדוני היושב ראש, עשו דיון - -
עמרם מצנע: חבר'ה, לא כולם יחד, אי אפשר כך לקיים דיון.
עמרם מצנע: אני מדבר על מעונות היום שאני מכיר, המחירים שם הם יותר נמוכים מהגנים הפרטיים, אבל הם גבוהים והם מסובסדים ונמצאים בקריטריונים של סיכון.
<ישראל אליאף: זה מה שאמרתי קודם, עשו רפורמה ובדרך כלל אחרי כזאת רפורמה עושים מקצה, אגב, גם השר אמר את זה בכמה וכמה הזדמנויות.
<ישראל אליאף: נראה לנו שכרגע זה דבר למקצה שיפורים.
עמרם מצנע: הבעיה העיקרית, לא הייתה מספיק מחשבה על נושא הסייעת השנייה.
עמרם מצנע: למה אני אומר את זה, כי אילו הייתה מספיק מחשבה היו רואים את הסל כולו.
עמרם מצנע: אולי אז אולי היו משאירים אותו בהיקף של 1.8, אבל היו מורידים פה ומורידים שם.
עמרם מצנע: כלומר, היו נותנים פתרון, אולי לא לכולם, אבל במקום שניתן הפתרון שהוא יהיה כולל.
עמרם מצנע: לכן נשארו לנו עודף שרך.
עמרם מצנע: אגב זה קורה בכל מיני רפורמות ופרויקטים גדולים שלא נותנים את הדעת לכל הדברים.
עמרם מצנע: זה כמובן ניתן לתיקון, זה לא דבר שלא ניתן לתיקון.
<סינדי גולדברג כהן: ברשותך לפני שאתה עובר הלאה אני מבקשת לציין עוד נקודה.
<סינדי גולדברג כהן: צריך לחשוב טוב טוב על מה שאתה אמרת כרגע.
<סינדי גולדברג כהן: אם זכור לכם, לפני שנים רבות עבר חוק חינוך חובה חינם לילדי 3-4 והוא לא יושם כי לא היה לזה כסף.
<סינדי גולדברג כהן: עכשיו מה שהם עשו, הם בעצם העבירו את אותו חוק וגם אין כסף - - -
עמרם מצנע: יש כסף, יש הרבה כסף.
עמרם מצנע: יש הרבה כסף, אבל כנראה חסר עוד כדי להשלים את זה למערכת יותר נכונה.
<סינדי גולדברג כהן: את הכסף שצריך.
עמרם מצנע: כבר מלפני שנים רבות יש כוונה להוריד את מספר הילדים בכיתה.
עמרם מצנע: אני אומר תמיד שכל מי שמנהל תקציב, כל אחד מאיתנו מנהל תקציב בבית, הוא עושה בסוף סדרי עדיפויות.
עמרם מצנע: כך בדיוק מתנהל תקציב המדינה, אלא, ששם יש גם פוליטיקה שבבית היא קצת יותר חלשה.
<רויטל לן כהן: אז אולי תעשו מה שעושים בבית, נשים מנהלות אז תכניסו יותר נשים - - -
עמרם מצנע: רויטל, הרי את יודעת יותר טוב ממני כמה יעלה "חוק חינוך חינם משולב" וגם ההסעות והסייעות בחינוך המיוחד.
עמרם מצנע: בואו נהייה הגונים לפחות כלפי עצמנו בדיונים שאנחנו עושים.
עמרם מצנע: זה לא שלא צריך לפתור את זה.
עמרם מצנע: אני חושב שניתן לפתור את זה בכספים לא גדולים ובשלבים, לפחות את חלק מהבעיה, בואו נראה את התמונה הכוללת.
<עינב גוטרמן: כבוד היושב ראש, אולי אפשר ללמוד על עניין סדרי עדיפויות, אתה נוגע בדיוק בנקודה הקריטית ובשורש העניין.
<עינב גוטרמן: על מה הם סדרי העדיפויות של משרד החינוך ולמה.
<עינב גוטרמן: אני מחזירה אותך ואת כולם לדיון שהתקיים כאן לפני שבועיים בנושא צפיפות הכיתות, האולם היה מלא מפה לפה, אנשים לא הצליחו לדבר, אנשים עמדו פה בדלת, כבוד שר החינוך כיבד אותנו בנוכחותו.
<עינב גוטרמן: בכל מה שנוגע לגיל הרך לא צריך הרבה כדי לראות מה קורה פה, הגיל הרך על אף שהוא חייב להיות בראש סדר העדיפויות הוא - - -
עמרם מצנע: אני מציע לא לשכוח, המדינה מהכספים שהיא גובה מאיתנו הקציבה בסוף משהו סביב 2.5 מיליארד שקל, אני לוקח את הבינוי ואת השכר ביחד, המדינה עשתה מהפכה.
עמרם מצנע: זה לא מספיק, צריך לעשות תיקונים.
שמעון אוחיון: אם מותר לי להעיר הערה בעניין זה, אני כן מזדהה בעניין הזה.
שמעון אוחיון: לשמוע את המפקחת, בעצם היא חסרת אונים, היא הציגה דברים ואני רואה שלמשרד יש סדר עדיפות שונה.
שמעון אוחיון: תראה, בתחילת השנה באו אלינו במסגרת "חוק ההסדרים" לקצץ מאות מיליוני שקלים עבור תוספות שהשרים הקודמים קבעו לכיתות א' וב', כדי להקנות מיומנויות יסוד בכיתות א' וב' בחשבון.
שמעון אוחיון: הגיעו להבנה שזה דבר חיוני וחשוב, לא צריך להביא את פרופסור פנינה קליין בשביל להשתכנע, מספיק לראות את מאלטה המדינה הקטנה שזכיתי לבקר בה, מגיל אפס משקיעים, הם הגיעו להבנה שחשוב שמגיל אפס הכול יהיה בחינם כולל אוניברסיטה.
שמעון אוחיון: אבל, כשמשרד החינוך מקצץ בכיתות א' וב' את אותן שעות ייחודיות שנוספו כדי שיפצלו את הכיתה וילמדו חשבון, קרוא וכתוב בקבוצה סבירה של 15-17 תלמידים, ושהוא בעצמו במסגרת "חוק ההסדרים" בא ולוקח את הכסף.
שמעון אוחיון: אני הקטן ניסיתי להצביע נגד, אז אמרו לי 'אתה בקואליציה'.
שמעון אוחיון: עכשיו הוא החזיר את זה בעקבות זעקה "מחמאת הסרדינים" – נו, זו מדיניות, אלו סדרי העדיפויות?
שמעון אוחיון: לצערי בעניין הזה זו התנהלות, לפעמים היא נראית לי לא מקצועית להגיע להבנה שההשקעה היום היא בגיל הרך זה דבר חשוב.
שמעון אוחיון: תראי, אני גם מסכים עם אותם חוקרים שאומרים 'בעיית הצפיפות בכיתות היא לא בעיה אקוטית בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה'.
שמעון אוחיון: יש כאן חוקרים שטוענים שלכל היותר זה ממרר את חייו של המורה.
שמעון אוחיון: בכיתות א' וב', בגני הילדים, בתשתית שאני צריך להשקיע כרגע כי אחרת זה ילווה אותי, איך אמרה רויטל, נו, אחר כך נשקיע בחינוך המיוחד כי זה נסחב, בחשבון הוא לא נמצא שם, בקריאה וכתיבה הוא כבר לא נמצא שם ואז נתחיל להשקיע הרבה יותר.
שמעון אוחיון: כמה זמן באמת צריך לקחת להפנים דבר שהוא יסודי, מקצועי.
שמעון אוחיון: המפקחת באמת לא צריכה להישמע חסרת אונים ולומר 'אין לי את התקציב, אני לא יודעת מה קורה'.
<רויטל לן כהן: זה הרבה יותר חמור מזה.
< תמר ארז: שלום.
< תמר ארז: אני רוצה להציג את עצמי כאן.
< תמר ארז: אני נציגה שלושה ארגונים שביקשו שאייצג אותם.
< תמר ארז: ישראל, אתה מדבר על שותפות בין חמישה גופים, לנו אין לוגו, אבל נתבקשתי על ידי הארגון המקצועי שלי, ארגון הפסיכולוגים שלא קיבל את ההזמנה, שאציג את תמיכתם לדברים המובאים על ידי חמשת הארגונים הראשונים.
< תמר ארז: כמו שאמרתי, במקצועי אני פסיכולוגית, אני פסיכולוגית עם התמחות כפולה, חינוכית והתפתחותית.
< תמר ארז: אני באגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך, בוועד המנהל ונציגה שלו במועצה הציבורית להורים בישראל.
< תמר ארז: אני מציגה את המשולש כי אני רוצה לתמוך בדרישה הזאת מההיבט של שלושת הגופים העיקריים: טובת הילדים, טובת הצוות וטובת ההורים.
< תמר ארז: אי אפשר לראות אחד מהם מבלי להסתכל על האחרים כי זו מערכת שלובה.
< תמר ארז: איכות של גן נמדדת קודם כל על ידי הכשרה של הצוות החינוכי שלו, התמדה של הצוות החינוכי שלו וזה רלוונטי לדברים שעלו כאן.
< תמר ארז: כמובן מספר קטן של ילדים על מבוגר.
< תמר ארז: כל שלושת הדברים האלה חיוניים ביותר לתפקוד של גן.
< תמר ארז: אני מוכרחה לומר כמי שהייתה יושבת ראש פורום הפסיכולוגים לגיל הרך בשפ"י עד פרשתי מהשירות הציבורי, בושתי כשהייתי ערה בפעם הראשונה אחרי יישום המלצות דוח טרכטנברג למה שאתה אמרת.
< תמר ארז: לא הייתי ערה שיישום "חוק חינוך חינם" לאורך שנים בגני ילדים, בעשירונים הנמוכים, היה בלי שהותאמה תקינה לצרכי הילדים בגיל הזה.
< תמר ארז: רק אחרי שקראתי את הדברים שמתרחשים בהיקף אוניברסאלי למדתי עד כמה קודם קופחו הילדים הצעירים, ללא ידיעתי, כי לא ראינו את הפריפריה הזאת.
< תמר ארז: זה הזמן לתקן את זה עבור כולם.
< תמר ארז: כפסיכולוגית והיום גם כסבתא שמאוד עוקבת אחרי הורים לילדים בגיל הרך וחינוך הילדים שלהם, אני יודעת ורואה כפסיכולוגית את הנזקים של הילדים הצעירים בכניסה למערכת שלא מסוגלת לקבל אותם.
< תמר ארז: באופן אישי, בסביבה הקרובה שלי שני ילדים בנים שעולים לכיתה א' בשנה הקרובה.
< תמר ארז: שניהם נכנסו לגנים לגילאי 3 בערים שונות.
< תמר ארז: האחד יליד ינואר נכנס לגן עם 21 ילדים, הוא שגשג ופרח והוא ילד רגיש מאוד שקיבל טיפולים על בעיות בתיאום גופני, אבל בגן הוא נקלט מצוין והתפתח טוב.
< תמר ארז: בן דודו שלא היו לו קודם שום בעיות התפתחות היה גמול.
< תמר ארז: הוא היה יליד דצמבר, הצעיר ביותר שנכנס בעיר מגוריו לגן לגילאי 3 ו-4, הוא היה הכי קטן בשני שנתונים, הגיע גמול.
< תמר ארז: אחרי שבועיים הוא חזר לגן הפרטי שלו כי הוא חזר להרטיב, הוא ניזוק נפשית ועד היום הוא בטיפול.
< תמר ארז: כל מה שהוריו חסכו על שכר הלימוד בגן ויותר מזה הם משלמים על טיפול פסיכולוגי.
< תמר ארז: אני עזרתי להם למצוא מטפלת מאוד טובה ושתלווה אותו עד שהיא תראה שהוא נקלט היטב בכיתה א'.
< תמר ארז: זה לקח שאני מחויבת כלפי ילדים צעירים ומשפחותיהם כדי שלא הרבה ילדים יעברו את זה.
< תמר ארז: אני חושבת שבתוך סדר הקדימויות עם תקצוב דיפרנציאלי ובלעדיו חייבים למצוא לזה פתרון כי זה בנפשנו.
< תמר ארז: הילדים נפגעים רגשית, ילד פגוע רגשית לא יכול לתפקד, לא קוגניטיבית ולא אחרת במערכת החינוך, לא באותו מועד ולא מאוחר יותר.
<רויטל לן כהן: הוא גם יעסיק יותר את מערכת החינוך.
<רחל בנזימן: אני מעמותת "איתך מעכי".
<רחל בנזימן: אנחנו מלוות את התארגנות הסייעות הארצית.
<רחל בנזימן: אנחנו כאן כדי לדבר קצת מהצד של הסייעת.
<רחל בנזימן: כמו האחרונה בשרשרת המזון הסייעת אינה שותפה לדיונים ולהחלטות ובהרבה פעמים היא שנושאת בתוצאה הקשה מבחינת מצבו של הגן.
<רחל בנזימן: אם אנחנו שואלים מה צריכים הילדים, הילדים צריכים צוות מוכשר.
<רחל בנזימן: הגננת צריכה שתי סייעות, את זה כולנו מבינים.
<רחל בנזימן: , מה צריכה סייעת, היא צריכה סייעת לצידה, היום, גם כשיש לנו את בנות שירות לאומי הסייעת לא מקבלת עוד סייעת לצידה.
<רחל בנזימן: הסייעת נשארת לבד ובת השירות הלאומי אולי, במקרה הטוב, עוזרת קצת לגננת, היא לא עוזרת לסייעת, היא לא מתפקדת כעוד סייעת.
<רחל בנזימן: אני מסתכלת כל הזמן כאן בטלפון שלי כי יש לי כאן מכתב מאחת הסייעות שהתכוונה להגיע, אבל לא יכלה להגיע, היא בעצם אומרת שבנוסף לעבודה החינוכית בגן הסייעות עסוקות כל הזמן בהחלפת בגדים, להחליף לידים וכדומה וכדומה.
<רחל בנזימן: בנות השירות הלאומי לא יכולות לעשות את הדברים האלה משום שזאת ההחלטה.
<רחל בנזימן: בנות שירות לא הלאומי לא עוסקות בכל הפעולות היותר מלוכלכות שיש לעשות בגן כולל ניקוי שולחנות, החלפה לילדים וכדומה.
<רחל בנזימן: בסופו של דבר לסייעות נוספו עוד עבודה ועוד תחומי אחריות מתוך ההחלטה לקיים גנים לילדים צעירים מבלי שבסופו של דבר נלקח בחשבון הצורך של הסייעות לעזרה נוספת.
<רחל בנזימן: לכן, כאן על השולחן התקבלה החלטה, יש 600 בנות שירות לאומי וזה בסדר, אז בואו נדבר על ה-600 האחרות.
<רחל בנזימן: הסייעות בעצם אומרות שה-600 האלה לא מועילות.
<רחל בנזימן: טוב שתהייה עוד בת שירות לאומי, אבל היא לא באה במקום סייעת.
<רחל בנזימן: הקול של סייעות, הן אלה שנושאות בעול הקשה של טיפול בילדים הקטנים והלא גמולים, בנות שירות לאומי זה לא עוזר, במפורש זה לא נותן שום מענה לגן.
<רחל בנזימן: יכול להיות שהגננת, אני כעת שומעת את הגננות שאומרות שהן צריכות להכשיר עכשיו את בנות השירות לאומי כדי שהן תעזורנה להן אחר כך.
<רחל בנזימן: בנות השירות לאומי באות לשנה ועד שהן לומדות מה הן צריכות לעשות עוברת חצי שנה.
<רחל בנזימן: לא יתכן שהמערכת בכלל תייחס לבנות השירות לאומי כפתרון.
<רחל בנזימן: אני קוראת לכם, כמעט להוריד את זה מסדר היום ולהגיד אין לנו שום עזרה.
<רחל בנזימן: 600 בנות מהשירות הלאומי זה כלום, זה לא שווה.
<טלי בריל: אני מבקשת להוסיף משהו על דיפרנציאלי ועל רשויות חזקות והורים.
<טלי בריל: א', החששות המאוד גדולים שלי, אני יודעת על כמה כאלה, בסופו של יום שולחים את ההורים להיאבק אל מול רשויות מקומיות כדי למצוא פתרונות לגבי השתתפות בתשלום, אם כן תהייה סייעת ולכמה זמן.
<טלי בריל: אנחנו למדנו את זה השנה מכמה וכמה ישובים שנעשו הדברים האלה.
<טלי בריל: זה לא פתרון.
<טלי בריל: אם יש החלטה של השתתפות הורים זה צריך לצאת באופן מסודר מטעם המשרד ולא לשלוח את ההורים אל ראש העיר או אל ראש המועצה.
<טלי בריל: הרבה פעמים אנחנו לא בסדר העדיפויות שלו.
<טלי בריל: כאן כולם שוכחים, אנחנו מדברים הרבה על ילדים, אבל שמאחורי כל ילד עומדת משפחה.
<טלי בריל: תמר תיארה מקרים ואני מכירה עוד מקרים כאלה.
<טלי בריל: בסופו של דבר אלו אזרחים קטנים עם זכויות ויש להם זכות לחינוך וזכות להתפתחות.
<טלי בריל: צריך לדבר בשמם.
<ישראל אליאף: אני אבקש לומר משפט אחד קצר.
<ישראל אליאף: רעיון שאולי הוא ישים, בניגוד למה שנאמר קודם שאולי לקחת את הילדים ולשים אותם בגנים רב גילאים, כי אם אתה תמרכז ילדים בגיל 3 יהיה לך פחות צורך בסייעת נוספת.
<ישראל אליאף: ראשית זה יעלה פחות.
<ישראל אליאף: נכון שבמקומות מסוימים זה לא אפשרי כי אם יש שכונה מסוימת שאת הילדים שלה בגיל 3 היא תרצה למרכז היא אולי תצטרך להעביר אותם לשכונה אחרת.
<ישראל אליאף: אם אתה ממרכז את ילדים בגילאי 3 לגנים לבד אז יהיו פחות גנים לגילאי 3 ולכן לא יהיה צורך בסייעת נוספת.
<ישראל אליאף: דבר שני, קודם נועה אמרה שמשרד האוצר מתקצב מראש ואחר כך לא מתערב בסדרי העדיפויות של משרד החינוך, אני מנושא אחר יודע שזה לא בדיוק מדויק.
<ישראל אליאף: עכשיו אנחנו הולכים לעשות דיון בוועדה בנוגע לתקציב צהרוני צילה שמשרד האוצר דאג לנו ל-30% קיצוץ, זו בפירוש רפורמה שמשרד החינוך ומשרד האוצר תקצבו וכעת פתאום משנים את התקצוב.
<ישראל אליאף: לכן לא כל כך מדיוק להגיד שמשרד האוצר לא מתערב - - -
עמרם מצנע: אנחנו נקיים את הדיון הזה.
עמרם מצנע: אני מניח - - -
<נועה היימן: היו לנו על זה דיונים עם עיריית ירושלים.
<נועה היימן: אתה לא צודק.
עמרם מצנע: אני אומר לך, בטח בדיונים בין משרד החינוך למשרד האוצר כשסוכמו השינויים חשבו ביחד מאיפה להעביר.
<ישראל אליאף: לי אמרו משרד האוצר ואת אומרת לי משרד חינוך.
<ישראל אליאף: שניכם יושבים כאן יחד.
<נועה היימן: לא אמרתי חינוך.
עמרם מצנע: אני מכיר את המערכת.
עמרם מצנע: נכון שבסופו של דבר משרד האוצר מעורב, אבל משרד ממשלתי ובטח משרד החינוך שבא ואומר 'אני רוצה להסיט תקציב מנקודה א' לנקודה ב' הוא בא למשרד האוצר ואומר 'אני רוצה כסף' משרד האוצר אומר לו 'אתה זקוק לנושא מסוים 100 מיליון, אתה תמצא קיזוזים בערך של 50 מיליון ואנחנו נוסיף 50 מיליון'.
עמרם מצנע: משרד החינוך חוזר הביתה ומוצא את הקיזוזים האלה.
עמרם מצנע: כך פחות או יותר מתבצעת העבודה.
עמרם מצנע: לא נכון להגיד שמשרד האוצר מחליט מלמעלה על קיצוץ בצהרונים.
עמרם מצנע: אנחנו נקיים את הדיון הזה בפני עצמו.
עמרם מצנע: בבקשה זיו מהשלטון המקומי.
<זיו בר: אני אגיד בקצרה.
<זיו בר: ראשית אנחנו רואים בזה מקום להעצמת פערים כי הורים - - -
<זיו בר: כשאין את הסייעת הנוספת.
שמעון אוחיון: העצמה זו קונוטציה חיובית.
<זיו בר: להגדלת פערים.
<זיו בר: הורים שיש להם כסף שולחים לגנים פרטיים ורשויות שיש להן כסף יכולות לעשות מה שרשויות חלשות לא יכולות.
<זיו בר: הרשות המקומית היא גם הגוף המעסיק וגם משתתפת באופן יחסי במימון נמוך.
<זיו בר: היא משתתפת במימון גם של הסייעת וגם של המעטפת.
<זיו בר: העמדה שלנו, לדבר הזה יש מקום, הוא ראוי ואנחנו היינו רוצים לראות הוספה של תקן נוסף.
עמרם מצנע: אני לא יודע אם כולכם הבנתם מה זה זיו אמר.
עמרם מצנע: במידה רבה מאוד דוח טרכטנברג בעצם הוסיף לפריפריה וגם לישובים היותר חזקים את מימון גני חובה מגיל 3, בעצם מבלי להתכוון הגדילו את הפערים בין הפריפריה למרכז.
עמרם מצנע: <קריאה:> גם במרכז בין הורים שיש להם להורים שאין להם.
עמרם מצנע: אני מדבר בגדול.
<דפנה אבן: מהדברים שעולים כאן
<דפנה אבן: אני מבינה שבעצם היוזמה או ההמלצה של דוח טרכטנברג הייתה להיטיב עם העם ולתת חינוך חינם לציבור - - -
עמרם מצנע: 'להיטיב עם העם' זה מונח בעייתי.
עמרם מצנע: <קריאה:> זה לא רק עניין כספי.
עמרם מצנע: צריך להבין, "טרכטנברג" זה לא רק עניין כספי, זה לא רק לחסוך להורים 2,000 שקל.
עמרם מצנע: זה גם להכניס עוד גיל למערכת שיהיה מפוקח.
<דפנה אבן: בעצם כשהוחל החוק הזה שכחו לקחת איזה רכיב קטן והוא תקציב כי לא לקחו בחשבון שגיל הילדים הוא אחר ולילדים האלה יש צרכים שונים.
<דפנה אבן: אם פעם תנאי לקבלת ילד לגן היה שהילד יהיה גמול, היום התנאי הזה ירד ולכן יש עומס יותר גדול.
<דפנה אבן: אולי משרד החינוך צריך להיות אמיץ דיו להגיד 'יזמנו משהו מאוד מבורך, אבל רגע, גילנו שחסר כסף'.
<דפנה אבן: אולי כדי להפסיק לפגוע בילדים שנכנסים בתנאים לא תנאים, בעצם פוגעים בהם בגנים, לצמצם את הגנים לגיל 3 ולתת מענה שהוא מענה ראוי לאלה שנמצאים בו.
<דפנה אבן: לפחות שלא יפגעו אלה שנמצאים.
עמרם מצנע: חבר'ה, אל תתנפלו עליה, זה לא הולך להיות כתוב בהמלצות.
<נועה היימן: אני רוצה לתקן כמה מהדברים שנאמרו כאן.
<נועה היימן: "חוק חינוך חינם לגילאי 3-4" לא התחיל בוועדת טרכטנברג, לא התחיל עם ההמלצות שלה - - -
שמעון אוחיון: היישום.
<נועה היימן: גם היישום שלה לא התחיל עם דוח טרכטנברג.
<נועה היימן: "חוק חינוך חובה חינם לגילאי 3-4" התחיל אי שם באמצע שנות ה-80.
<נועה היימן: <קריאה:> מאז "חוק ההסדרים" שונה.
<נועה היימן: את שוב טועה.
<נועה היימן: המערכת על פי החוק קבעה בצו שר חינוך אילו ישובים ושכונות יקבלו את תוקף החוק ואילו ישובים ושכונות לא יקבלו.
<נועה היימן: מעל לשליש מהמערכת, גם לפני וועדת טרכטנברג, קיבל חינוך חינם חובה באותם תנאים לפי אותן נורמות כמו שמקבלים בדיוק היום תקצוב, מעל לשליש מהמערכת.
<נועה היימן: "חוק חינוך חובה חינם" תמיד התקיים מאז שנות ה-80 והוא לא הומצא על ידי וועדת טרכטנברג.
<נועה היימן: הוא לא נדחה "בחוק ההסדרים" כך שלא היה יישום מוחלט.
<נועה היימן: שליש מהמערכת כבר היה בפנים, שליש המערכת החל.
<נועה היימן: הוא תוקצב בדיוק באופן בו מתוקצבים היום כולם.
<נועה היימן: עוד שליש, לעניין הריבים על המקומות שמישהו קודם ציין, שליש מהמערכת היה שייך למדינה, בבעלות המדינה, באחריות המדינה.
<נועה היימן: כמובן שבשיתוף השלטון המקומי, ועוד שליש היה במחירים מפוקחים, מה שנקרא 'גנים עירונים בפיקוח' ובקביעת מחירים של וועדת מחירים של משרד החינוך ומשרד האוצר.
<נועה היימן: ועוד שליש מערכת היה בחינוך הפרטי.
<נועה היימן: אלו העובדות.
<רויטל לן כהן: העובדות אצלכם לא קשורות למציאות.
<נועה היימן: את יכולה לקרוא את זה גם בדוח ועדת טרכטנברג.
<נועה היימן: גם שם מופיע הפילוח של שליש, שליש, שליש - - -
עמרם מצנע: במדינת ישראל מתווכחים על העובדות וההערכות הן קבועות.
<נועה היימן: דבר שני, מערכת החינוך מקבלת אליה ילדים לא מגיל 6, אלא בכלל המערכת, מעבר לכך שליש מהמערכת קיבלה אליה את הילדים בגיל 3, אותם שליש שהזכרתי קודם, גם כלל המערכת לפני וועדת טרכטנברג מקבלת את הילדים מגיל 5 בגני חובה, לא בגני היסודי ולא בגיל 6.
<נועה היימן: לעניין מספר ילדים בגן, התקצוב לא עומד על 35 ילדים.
<נועה היימן: משרדי החינוך והאוצר מתקצבים את גני הילדים בין 31 ל- 33 ילדים ועל פי זה בנוי התקצוב.
<נועה היימן: הרשויות חלשות יותר זוכות לתקצוב של 31 ילדים בגן, רשויות חזקות יותר זוכות לתקצוב לפי 33 ילדים בגן.
<נועה היימן: בנוגע לתקציב הבינוי, בתקציב הבינוי אין בו עודפים.
<נועה היימן: תקציב הבינוי עובד על פי הרשאה להתחייב.
<נועה היימן: אתה מזהה צורך, אתה מתקשר מול רשות מקומית, אתה אומר לה 'אתם תבנו גנים לפי ההצעה שלכם'.
<נועה היימן: הכסף הזה נשמר בגלל שתקציבי בינוי במהותם הם רב-שנתיים, אין שם עודפים ולכן זה לא משהו שאפשר להעביר.
<נועה היימן: התשלום לרשויות המקומיות מועבר בהתאם לביצוע בפועל ולכן הכסף מועבר בהדרגה ונשמר כל הזמן לבינוי.
<נועה היימן: <קריאה:> לבינוי, ואז אין אפשרות לבצע התאמות באמצע.
<נועה היימן: זה עניין אחר, אני שמה בצד לרגע את ההתאמות והשיפוצים.
<נועה היימן: סייעות לא מתוקצבות על ידי משרדי החינוך והאוצר בשכר מינימום.
<נועה היימן: כשאתם עושים את התחשיבים כמה - - - <קריאה:> הסייעות לא יודעות את זה.
עמרם מצנע: זה סיפור אחר שכבר דנו בו.
<נועה היימן: אני מסבירה שוב, הן לא מתוקצבות בשכר מינימום, הן מרוויחות יותר מזה, הן מקבלות את כל התנאים הסוציאליים ולכן כשאתם עושים חישובים כמה יעלה להכניס סייעת לגן, אנא, התחשבו גם בעלויות השכר הנוספות.
<נועה היימן: <קריאה:> רחל בנזימן, אולי יש לך נתונים על השכר שלהן.
<נועה היימן: מחיר מפוקח של משרד הכלכלה, הייתה כאן התייחסות רבה לגני משרד הכלכלה, משרד הכלכלה לא מפעיל בעצמו גנים, הוא מסבסד גנים פרטיים.
<נועה היימן: המחיר המפוקח עומד על 1,730 שקלים, זה לפני הנחה.
<נועה היימן: יש לזכור שכחלק מהמלצות ועדת טרכטנברג, המטרות שלה בין היתר היו מחאה על יוקר המחייה.
<נועה היימן: אנחנו רואים את זה גם בפעולה של הרחבת חינוך חובה לגילאי 3-4, כך שהיא בעצם לאוכלוסייה המבוססת יותר כהפחתה של יוקר המחייה.
<נועה היימן: משרד החינוך, גם בדיון שהיה כאן בוועדה על תשלומי הורים, נחוש לא רק לדאוג לאיכות במערכת החינוך, הוא רוצה לדאוג שההורים לא ישלמו יותר מדי.
<נועה היימן: אפשר להתווכח על זה, אפשר לדון על זה, אבל זו מטרה מוצהרת של משרד החינוך ושל שר האוצר.
<נועה היימן: יש לזכור משהו שהוא במהות, מה שנקרא היום גני טרכטנברג, היה רצון להפחית את יוקר המחייה כך שההורים ישלמו פחות על גן ילדים.
<טלי בריל: ההורים ביקשו מערכת חינוכית לילדים שלהם כי ילד הוא לא מספר.
<טלי בריל: ההכנסה של הילדים למערכת נועדה לא רק לעניין יוקר המחייה אלא להכניס ילדים למערכת שהיום נמצאים, קחו את המצב היום של עשרות גנים פרטיים, כשיש מצב ביטחוני חירום במדינת ישראל אף אחד לא יודע מה קורה, אם אין ממדים או יש ממדים.
<טלי בריל: אין שום פיקוח על עשרות ילדים.
<טלי בריל: כשנופלים טילים אף אחד לא יודע מה קורה כי הילדים האלה נמצאים במסגרת שאין לה אלטרנטיבה.