GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורלי אלמו: עתידים עוזרים בשנה הראשונה מבחינת מחיה, אבל אני לא נולדתי בארץ, אז יש גם את העניין של מינהל, בטח אתם מכירים את התכנית, הם משולבים והם עובדים יחד.
<אורלי אלמו: בשנה הראשונה עשיתי גם התנדבות במרכז צעירים.
<אורלי אלמו: יש את העניין הזה שגם אתה נותן מעצמך ונותנים לך.
<אורלי אלמו: כמה שאפשר כאילו לתת וכמה שמביאים אז - - -
עמרם מצנע: באיזה גיל הגעת לארץ?
<אורלי אלמו: אני עליתי לארץ בגיל 5, 4.5.
שמעון אוחיון: כבת לקהילת יוצאי אתיופיה איך את מרגישה מבחינה חברתית או משתלבת?
שמעון אוחיון: את מרגישה חלילה איזה שהיא תחושה אולי של זרות?
<אורלי אלמו: לא.
<אורלי אלמו: אני באופן כללי זכיתי להשתלב בצורה טובה, אני גם פחות מאמינה בוא נגיד במרכאות בלהתבכיין, יותר להתמודד ולבוא חזק עם ראש בקיר.
<אורלי אלמו: מצד שני אני לא אתיפייף, יש את המקומות של - - - דווקא פה במכללה ספציפית, אם אתה שואל, אני אף פעם לא הרגשתי זרה, נעים לי פה, אני נהנית, יש לי פה הרבה חברים ואני חושבת שבפן הזה אין פשוט מה לחקור, אין פה תופעה מיוחדת.
<אורלי אלמו: אני חושבת שהכול פה שווה בין שווים, יש פה גם ערבים, יהודים, אתיופים, רוסים ואני חושבת שאין פה שום משהו שאפשר להסתכל עליו באופן ספציפי.
<אורלי אלמו: אם אתה שואל אותי ברמה המדינית יש לי הרבה מה להגיד.
שמעון אוחיון: ברמה הכללית.
<אורלי אלמו: ברמה הכללית.
שמעון אוחיון: אני כרגע לא רוצה שתחליפי את נתניהו.
<אורלי אלמו: אז שם אני חושבת שיש הרבה עבודה.
שמעון אוחיון: כרגע לא.
<אורלי אלמו: בכל מקרה, אם יש לי את ההזדמנות, אני אגיד שיש משהו שמאוד מציק לי והייתי כבר מנצלת את הבמה הזאת, אפילו פעם חשבתי לכתוב מכתב לביבי נתניהו, אז היה את המקרה לגבי הבניין שלא רצו שמישהו ממוצא אתיופי יגור שם ואני כן מבינה את זה שיש הבדלי תרבויות ולא כל כך מבינים ויש את המקרים, גם הצד של העדה שלי, אני בטוחה שיש בו הרבה מקום לשיפור וכן את המקום הזה של רצון להשתלב, אבל מצד שני אני אומרת, האנשים שכן השתלבו וכן יודעים, אין שום סיבה לבוא ולהגיד שהוא לא רוצה שיגורו בבניין שלו.
שמעון אוחיון: רק בגלל צבע העור.
<אורלי אלמו: רק בגלל צבע העור, או רק בגלל, אני חושבת שפה הרמה של המדינה זה הבעיה שהם לוקחים אתיופים ומכנסים אותם בשכונות מסוימות שגם אם אתה רוצה וגם אם לא אתה רואה פחות, יש לך פחות רצון להשתלב, פחות לדחוף.
<אורלי אלמו: אני הדוגמה שלי, שבאתי לקרית ביאליק, אז לא כינסו אותי באזור מסוים, אז ידעתי שאני צריכה להשתלב ולבוא עם ראש בקיר וזה הצליח.
<אורלי אלמו: אבל אם אתה תוחם מראש במקום מסוים, גם אם זה על מצב סוציו אקונומי, כלכלי, אז אין הרבה ציפיות.
<אורלי אלמו: אני לא מאמינה שלעדה שלי אין מה לעשות, עדיין, תילחם ותצליח, אבל מצד שני אני חושבת שיש הרבה מקום של המדינה לבוא ומבחינת מגורים לסדר את המקום ולא לתחום את כולם באותו מקום.
שמעון אוחיון: לשלב.
<אורלי אלמו: והייתי שמחה אם יעבירו את זה הלאה.
<אריה מהרשק: תודה רבה לסטודנטים, באמת השקעתם מזמנכם, אני נורא נורא מוקיר את זה.
<יהודית גידלי: תמונה קבוצתית.
<אריה מהרשק: טוב.
<אריה מהרשק: לפני שאתם מתפזרים, באמת תודה רבה על הזמן שהקדשתם לנו.
שמעון אוחיון: לגבי ההשתלבות בתעשייה, כמה מן הבוגרים שלכם משתלבים בתעשייה?
<קריאה: מהבוגרים, אצלנו זה בין 80% ל-90%.
שמעון אוחיון: בביוטכנולוגיה.
שמעון אוחיון: ובשאר התחומים?
<קריאה: יש מחלקות שהם 90 ומעלה.
שמעון אוחיון: מה את אומרת?
שמעון אוחיון: והכי נמוך מה הוא?
<קריאה: 80%.
שמעון אוחיון: בגלל הסטאז' שהוא כבר משלב אותם?
<קריאה: בזכות הסטאז', יש לזה אפקט מאוד מאוד - - -
<אריה מהרשק: זה win-win.
<אריה מהרשק: טוב, אני הייתי רוצה להמשיך בתכנית.
<אריה מהרשק: אנחנו בפיגור גדול.
<אריה מהרשק: הצטרף אלינו ד"ר אלברט סבן.
<אריה מהרשק: אלברט הוא דוגמה לקשר שלנו עם התעשייה.
<אריה מהרשק: הוא בוגר רפא"ל, בדיוק כמוני, הוא הגיע הרבה אחריי, אלברט סבן הוא מהנדס אלקטרוניקה, מחזיק בשני פרסי ביטחון ישראל והוא נבחר לאחרונה ליושב ראש הסגל האקדמי.
<אריה מהרשק: אז יש לך נניח, אלברט, שלוש-ארבע דקות להביא את העמדה ואת התחושה של הסגל האקדמי.
<אריה מהרשק: חמש דקות.
<אלברט סבן: אני קצת ארחיב על ההקדמה.
<אלברט סבן: קוראים לי ד"ר אלברט סבן.
<אלברט סבן: אני למדתי תואר ראשון ושני באוניברסיטת תל אביב ותואר שלישי בארצות הברית, באוניברסיטת בורדל קולוראדו, עבדתי 30 שנה ברפא"ל במחקר ופיתוח - - -
<אריה מהרשק: שידור וקליטה?
<אלברט סבן: תקשורת, אלקטרומגנטיות, RF.
<אלברט סבן: הייתי שותף לכל הפרויקטים הייעודיים של רפא"ל, פיתחתי שם חלק ממערכות התקשורת, שותף גם לפרסי רפא"ל על פיתוחים ברפא"ל.
<אלברט סבן: כשפרשתי לרפא"ל, יצאתי לפנסיה, אז הזמינו אותי להיות פה מרצה.
<אלברט סבן: הייתי מרצה מן החוץ, אחרי זה התקבלתי כחבר סגל והיום אני גם יושב ראש הוועד של המרצים ומה שחשוב לי להגיד מבחינת נקודת המבט של המרצים, קודם כל שהמוניטין של המכללה נובע מ - - - יש פה סגל נפלא של מרצים, יש פה חוקרים מצוינים, אבל פשוט לא נותנים להם את הכלים המתאימים כדי לבצע את המחקרים שהם יכולים לקדם ולשפר את הכלכלה.
עמרם מצנע: כמה מתוך סך הכול הסגל האקדמי הם במעמד קביעות כזה או אחר, סגל בכיר נקרא לזה, וכמה זה מה שקוראים מרצים מן החוץ.
<אריה מהרשק: 120 בערך זה סגל קבוע, וכמה יש לנו ממ"חים (מרצים מן החוץ)?
<קריאה: 250-300.
<קריאה: במשרות חלקיות.
<אריה מהרשק: חלקיות מאוד.
<אריה מהרשק: מרצה מן החוץ מגיע לתת הרצאה אחת או שתיים בשנה.
שמעון אוחיון: היחס הוא לא קל.
שמעון אוחיון: כלומר 120 לעומת 250 זה באמת - - -
עמרם מצנע: אם אתה משווה את זה למכללות אחרות אז זה עוד יחס טוב.
שמעון אוחיון: אני משווה את זה לאוניברסיטה.
עמרם מצנע: לא, אוניברסיטאות זה אחרת.
<אלברט סבן: קודם דיברנו על הנושא האקדמי, הנושא של המחקר.
<אלברט סבן: לדעתי הלב של המכללה צריך להיות מחקר.
<אלברט סבן: ברור שאנחנו מתעסקים בהוראה והוראה חשובה וגם חשוב לפתח סגל הוראה, אבל אין עתיד למוסד אקדמי בלי מחקר ויש פה סגל מצוין של מרצים וחוקרים שיכולים לבצע חוקרים שיקדמו את הכלכלה של הגליל, של ישראל, ולצורך זה צריך להקצות תקציבים, צריך לתת תרומות לבניית מעבדות מחקר.
<אלברט סבן: אם אני משווה את מעבדות המחקר שיש לנו כאן למעבדות המחקר שיש ברפא"ל או באוניברסיטת תל אביב, בטכניון, בארצות הברית, אז יש לנו הרבה מה להשתפר ועקרונית המרצים חסומים מכיוון שאין להם את האמצעים לבצע את המחקרים ברמה הגבוהה ביותר.
<אלברט סבן: יש פה סגל מצוין מבחינת ידע, מבחינת יכולת, אבל נדרשות תרומות כדי לפתח פה מעבדות מחקר.
<אלברט סבן: אני במקרה גם ידיד וחבר ילדות של עורך דין שמואל סיסו, שהוא היום מנכ"ל אורט העולמי, והוא אמר לי, 'אנחנו מעוניינים להביא לפה תרומות אבל לא מצליחים להביא את התרומות לכאן'.
<אלברט סבן: אז אחת הבעיות של המוסדות שלנו, שאנחנו לא מצליחים לגייס תרומות כדי לפתח מעבדות מחקר, לפתח את המקום.
<אלברט סבן: אנחנו כולנו מדברים על פיתוח הגליל ומצד שני חוסמים את הפיתוח של הגליל בכל מיני דרכים שלא מביאים לכאן את התרומות הנדרשות.
שמעון אוחיון: נעשה ניסיון לפנות לקרנות מחקר?
<אלברט סבן: אריה יכול לספר לך שנעשים ניסיונות ו - - -
<אריה מהרשק: תראה, קרנות מחקר זאת פעילות שבאה מהמקום של החוקר, שבא ומגיש בקשה.
<אריה מהרשק: אלברט מדבר על דבר מה קצת שונה.
<אריה מהרשק: הוא מדבר, אולי להיות יותר מפורש, אני יכול או לא?
<אריה מהרשק: מה אתה אומר?
עמרם מצנע: מצדי כן.
<אריה מהרשק: מדובר פה על ניסיון להביא תרומות למכללה והדבר נחסם מסיבות, נקרא לזה פוליטיות.
<אריה מהרשק: הוא גם רמז שהוא במקרה חבר ילדות של סיסו.
עמרם מצנע: אני הבנתי את הכול, את כל הרמזים.
<אריה מהרשק: יפה, מצוין.
עמרם מצנע: יש עכשיו אי שקט בתחום המרצים הזוטרים, בשם אחר זה נקרא מרצים מן החוץ, אתם במכללה אצלכם זה אישיו?
<אריה מהרשק: לא.
<אלברט סבן: תראה, עד לאחרונה יש קשר טוב בין המרצים מן החוץ, המרצים הזוטרים, והסגל הבכיר יותר ואני, כיושב ראש הוועד, גם מנסה לשפר את המצב הזה על ידי צירוף חברים לוועד מכל מיני תחומים ואנחנו מנסים לעשות את זה ועקרונית נכון להיום ישנה הבנה ואינטראקציה טובה בין הסגל הזוטר והבכיר יותר במכללה.
שמעון אוחיון: מה הוא היקף שעות ההוראה שנדרש מחבר סגל?
<אלברט סבן: 12 שעות.
שמעון אוחיון: כמו במכללות בדרך כלל.
<אריה מהרשק: ו-10 לפרופסור.
שמעון אוחיון: 10 לפרופסור, מדוע, כי הוא מה?
שמעון אוחיון: הוא בא כחוקר, או - - -
<אריה מהרשק: זה הסכם קיבוצי.
עמרם מצנע: אגב, ההסכמים המתבשלים עכשיו בין המרצים הזוטרים במכללת תל אביב-יפו ובשנקר, שהם כרגע במוקד העניין, זה על 14 שעות.
שמעון אוחיון: ברור.
שמעון אוחיון: זה כשנותנים לוות"ת לנהל את העניינים.
עמרם מצנע: מי אתה רוצה שינהל, אנחנו הפוליטיקאים?
שמעון אוחיון: לא, לא פוליטיקאים בקטע הזה.
שמעון אוחיון: ות"ת הוא רגולטור מאוד מאוד נוקשה בקטע הזה, אבל זה כבר סיפור אחר.
<אריה מהרשק: תודה רבה לאלברט.
שמעון אוחיון: רק רציתי להבין דבר אחד, אז איך אתם מסתדרים?
שמעון אוחיון: זאת אומרת - - -
<אריה מהרשק: בקושי.
שמעון אוחיון: לא, אתה אומר יש 19 מיליון שקלים עודף ואתם מחזיקים סגל שבעיקר בהוראה, אין לכם תקציב למחקר, האם יש לכם הכנסות נוספות מהוראה?
שמעון אוחיון: כלומר אם יש לכם קורסים ברמת אכלוס כזאת שמאפשרת לכם הכנסות אפילו רק משכר לימוד, שוות"ת לא מוסיף?
<אריה מהרשק: צביקה, בוא תענה על זה.
<צביקה קרני: לא, אין לנו דבר כזה.
<צביקה קרני: גם היחידה ללימודי תעודה, או לימודי חוץ, כמו שקוראים לזה במקומות אחרים, היא יחידה של אורט ישראל, אנחנו לא יכולים לקיים על פי האמנה - - -
שמעון אוחיון: לא יכולים לקיים את זה.
שמעון אוחיון: חלק גדול מהמכללות והאוניברסיטאות בימי שישי מלאים בכל מיני קבוצות של קורסים שמכניסות הרבה כספים, כי מכניסים לשם - - - טוב, זה נכון, מדעי החברה והרוח, זה לא אותו דבר כמו מדעים.
עמרם מצנע: המכינות הקדם אקדמיות מכניסות כסף.
שמעון אוחיון: אבל יותר הכסף נכנס בעיקר בתחומים של מדעי החברה והרוח, למשל אלה שמוכרים משפטים או מינהל עסקים לתואר שני לכל דכפין ושם הם גובים מהם טבין ותקילין, והם באים בצורה מרוכזת, תוך שנה, שנה וחצי, וות"ת אומר 'אני לא מתעסק עם זה, מה שאתה מרוויח זה שלך, תשלם ותעשה מה שאתה רוצה'.
שמעון אוחיון: ולחלק יש גם קופות צדדיות בגלל זה.
שמעון אוחיון: שאלתי אם גם לכם יש איזה היא קופה שאתם יכולים - - -
<אלי רז: יש לי רושם שקיבלתם כאן איזה שהיא תחושה שיש לנו עודפים.
<אלי רז: אז אולי נדגיש, זה לא עודפים, זה חיסכון ליום רע.
<אלי רז: זה חיסכון ליום סגריר.
שמעון אוחיון: אבל אתה קראת לזה כרית ביטחון.
<צביקה קרני: אין לי ספק שהסכום שאמרתי היה הרבה יותר קטן אם לא הייתה לנו בעיה עם התרומות, מכיוון שאנחנו מחזיקים את ה-10 מיליון, כפי שהוועד המנהל אמר, אין על מה לדבר.
<צביקה קרני: ה-10 מיליון האלה הם בעצם עתודות לאפשרות של בנייה, כי יש לנו בעיה קשה מאוד פה של אכלוס, אין לנו מקום , ממש אין לנו מקום.
<צביקה קרני: על מנת לבנות, כמו שסיפר אריה, אותו תורם שחזר בו אחרי הוא תרם רבע ממה שהוא התחייב, אז אנחנו השלמנו את זה בכספנו.
<צביקה קרני: לכן אנחנו מחזיקים יחסית יתרות גדולות לדברים האלה.
שמעון אוחיון: התקצוב של הוות"ת לגבי כל מיני מאטצ'ינג לגבי בנייה ופיתוח, מה הוא במכללות?
<צביקה קרני: בערך, פחות או יותר שליש.
<צביקה קרני: זה יכול להיות עד 40%.
<צביקה קרני: זה תלוי.
<צביקה קרני: הם מקצים את זה פר מטר, לפי מטר כיתה, מטר מסדרונות, לכל מטראז' יש להם תעריף.
<קריאה: וזה בתנאי שיש תורם.
<צביקה קרני: כן, בוודאי.
<יצחק רמות: עמרם, ראש העיר שלי לשעבר.
שמעון אוחיון: לא ידעתי שגרת בירוחם.
<יצחק רמות: אני מניח את הקלפים על השולחן.
<יצחק רמות: יש לי רושם שכולם כאן דורכים על זכוכיות ופה ולא נוגעים כל כך בנקודה - - -
עמרם מצנע: לא, אני אמרתי את זה בצורה ברורה, הביקור הזה לא נולד סתם.
עמרם מצנע: הוא נולד כתוצאה מכך שאני מעודכן בפרשייה שקשורה בקשר של המכללה עם אורט ישראל ועם הבעייתיות שיש בזה ועם העובדה שאין לכם רישיון קבע בכלל.
<אריה מהרשק: הכרה.
עמרם מצנע: הכרה, זה אין רישיון.
עמרם מצנע: אנחנו עומדים לערוך על זה דיון בוועדה, אז לקראת הדיון בוועדה חשבתי שטוב לבוא לראות.
עמרם מצנע: אין טעם לעשות פה את הדיון על הנושא, הוא ייעשה בוועדה, לנוכח עם ישראל.
עמרם מצנע: אבל חשבתי שלא נכון לדון במשהו שאפילו לא ראיתי איך הוא נראה ואיך אתם נראים ולכן יזמתי את הביקור הזה.
<אריה מהרשק: ועשית נכון, אתה התרשמת מהסטודנטים, מהדור הצעיר, הם היו הכי מרשימים.
עמרם מצנע: אז עכשיו אתה יכול להמשיך.
<יצחק רמות: אני הנציג של הספרנים, הלבורנטים, אנשי המחשוב, אנשי התחזוקה והגינון, אלה שמחזיקים פה את כל הפלטפורמה שלמעשה מאפשרת את ההישגים האלה, ואנחנו מחזיקים את הפלטפורמה הזאת ברמה הגבוהה ביותר האפשרית.
<יצחק רמות: יש פה אנשים מצוינים, לדוגמה, אני מעיד על עיסתי, הספרייה מאוד מתקדמת, במשך השנתיים האחרונות עברנו ממצב של 100,000 פריטים על המדפים ל-200,000 פריטים כש-100,000 הם כבר בדיגיטלי ונגישים מכל מקום, בכל שטחי ההנדסה שבהם אנחנו עוסקים.
<יצחק רמות: האנשים עושים פה עבודת קודש כדי להעמיד כאן מכללה מהשורה הראשונה.
<יצחק רמות: אנחנו נחשבים, אני רואה על פי המוניטין שלנו, למכללה מובילה.
<יצחק רמות: האוניברסיטאות נמצאות איתנו בקשר, גם בעניינים מקצועיים, וכמו שאנחנו לומדים מהם הם לומדים מאיתנו.
<יצחק רמות: עכשיו אני אעבור לקטע שלי כיושב ראש הוועד המנהלי.
<יצחק רמות: אנחנו עושים דברים כפי שעושים ביתר המוסדות להשכלה גבוהה.
<יצחק רמות: אנחנו נמצאים פה במצב של תקרת זכוכית, אנחנו לא מסוגלים להתרומם מסיבות שונות, ההרכב של המוסדות המנהלים שלנו קובע לנו כל מיני דברים עד כדי כך שבניגוד לכל אתיקה יורדות הוראות לרמת המוסדות המנהלים אל רמת התפעול ומנהלים אותנו מלמעלה ממש ברמה היומיומית.
עמרם מצנע: אבל לא הבנתי, מה זה שונה מכל גוף ארגוני אחר, שהמנהלים מורידים למטה הוראות?
<יצחק רמות: המנהלים כן, ההנהלה כן, אבל השאלה היא אם מתוך הוועד המנהל, אם מתוך חבר הנאמנים, צריכים לנהל אותנו.
עמרם מצנע: תהיה יותר קונקרטי.
<יצחק רמות: למשל כשהוועד מנהל משא ומתן מול ההנהלה שלו על הסכם קיבוצי, על תנאים, ומגיעים להבנות משותפות, ההנהלה מסכימה איתנו עין בעין ואז מגיעים אל הוועד המנהל ששוקל האם ההישגים האלה הם על פי האינטרס של גוף אחר, ואז כשמסתבר שזה על פי האינטרס של גוף אחר אנחנו לא מקבלים את זה.
<קריאה: לחמה אתה צועד על זכוכיות?
<קריאה: תגיד מה זה הגף.
עמרם מצנע: הגוף האחר זה אורט.
<יצחק רמות: אורט, נכון.
<יצחק רמות: זאת אומרת ההסכם הקיבוצי של אורט הוא מבחינתנו תקרת הזכוכית להישגים שלנו.
עמרם מצנע: ההסכם הקיבוצי של אורט, הרשת של בתי הספר התיכוניים שלה?
<יצחק רמות: כן, כדי שנשיג דברים אחרים אנחנו צריכים לעשות מה שנקרא שירקס, לקרוץ, להחביא, לסדר.
<יצחק רמות: אבל יש לנו מנהלים של גוף אחר שאומרים לנו מה לעשות.
<יצחק רמות: וזה רק דוגמה אחת קטנה מני רבות.
עמרם מצנע: אולי המנכ"ל יכול קצת להסביר מה הבעיה פה.
עמרם מצנע: כשאתם עושים הסכם עבודה, בין אם זה עם המרצים או עם הסגל המנהלי - - -
<שמעון הקר: יש נושאים שבאה דרישה מקרב ציבור עובדי המינהל בהסכם הקיבוצי, אנחנו צריכים לאשר אותם בוועד המנהל, כמקובל בכל המוסדות.
עמרם מצנע: הסכם קיבוצי של המכללה הזו.
<שמעון הקר: המכללה האקדמית, רוב עובדי המינהל עבדו באורט ישראל עד 2006.
<שמעון הקר: ב-2006 הם עברו להיות עובדי המכללה האקדמית.
<שמעון הקר: עובדי המינהל סחבו איתם את ההסכם הקיבוצי של אורט ישראל ועל בסיס ההסכם הקיבוצי תוספות ותוספות נבנה ההסכם הקיבוצי של עובדי המינהל במכללה הזאת.
<שמעון הקר: זאת אומרת הבסיס היה של אורט ישראל.
<שמעון הקר: כאשר יש סוגיות מסוימות שיש להן השלכות לגבי אורט ישראל ועובדי המינהל באורט ישראל אנחנו לפעמים נתקלים בהתנגדויות ולא מאושרים לנו נושאים מסוימים שלא מקובלים בהסכם הקיבוצי של אורט ישראל.
עמרם מצנע: זאת אומרת יש לכם נכונות לתת איזה הטבה מסוימת - - -
<שמעון הקר: כן, ואז אומרים לנו ש - - -
עמרם מצנע: ואז אומרים לכם לא, כי זה עלול להשליך על עובד המנהלה בבית ספר אורט בירוחם.
<שמעון הקר: נכון.
עמרם מצנע: אוקיי, הבנתי.
<אריה מהרשק: אבל רגע, בעברית פשוטה, מה ששמעון כרגע אמר זה שאין לגוף האקדמי הזה עצמאות.
<יצחק רמות: אין טעם להמשיך להרחיב.
עמרם מצנע: לא, אני חושב שהדברים ברורים.
<יצחק רמות: אני חושב שבזה אני יכול לשים נקודה, אני חושב שדברים יתפתחו הלאה בדיונים.
<יצחק רמות: אני רוצה לומר שהיו לי הזדמנויות להיפגש עם מנכ"ל אורט.
<יצחק רמות: באחת הפעמים הגעתי עם יושב ראש הוועד של הסגל האקדמי הקודם, ד"ר דוד אלפרשטיין, לפניו.
<יצחק רמות: אני לא אשכח את היום שבו ביקשתי להגיע איתו להידברות, משום שבתהליך שקורה לאחרונה שבו נבחנים העניינים של המוסדות המנהלים לקח אורט החלטות חד צדדיות ודורש את פיצול גוף העובדים פה, באופן חד צדדי, רוצה לצבוע פה שטחים במכללה וגורם לסגל פה, האקדמי והמנהלי, לסביבת עבודה הרבה יותר צרה, לחוצה, בעייתית.
<יצחק רמות: ניסיתי להידבר איתו, למרות שמבחינה חוקית הוא לא המעביד שלי.
<יצחק רמות: התשובה שלו הייתה 'אם אתם לא תבינו', יש לי את הדברים באסמכתא, 'אם אתם לא תבינו שאתם המכללה שלי, תוך שלוש-ארבע שנים אני אזרוק אתכם מהבניינים שלי ואני לא אתן לכם יותר להמשיך לעבוד כאן'.
<יצחק רמות: קשה לי מאוד לעמוד מול גוף כזה שהיה צריך להיות באגודת הידידים והתומכים שלנו, של המכללה, שממנו אנחנו יצאנו, שהוא היה יכול להרוויח כל כך הרבה מהאיכות שלנו, מהמותגיות שלנו במקום הנכון, ולא ליצור מצב שבו הוא מפתח בתוך המקום הזה על חשבוננו לחלוטין בית ספר להנדסאים, מכללה טכנולוגית שמשתמשת בלוגו שלנו, שמפרסמת על הפלטפורמה שלנו ומושכת תלמידים לרמה שאנחנו לא מסוגלים להתמודד איתה, וכל זה מתוך ההתייחסות הזאת.
שמעון אוחיון: אז מה אתה אומר, חלק מהבניינים כן שייכים לאורט?
<יצחק רמות: אני אשאל מה זאת אומרת שייכים.
<יצחק רמות: על פי ההנחיות של המועצה להשכלה גבוהה המוסד האקדמי בקמפוס הוא בעל המשילות, כדי למצק את החשיבות שלו לפעול.
<יצחק רמות: לפי האמנה, עד כמה שאני יודע, ויתקנו אותי אנשי ההנהלה, לפי האמנה אנחנו אמורים לפעול בבניינים האלה כבתוך שלנו לחלוטין, תוך כדי כך שאנחנו לא משלמים בכלל לאורט שכר דירה עליהם.
שמעון אוחיון: אמנה בין מי למי?
<יצחק רמות: בין אורט לבין המכללה האקדמית.
<יצחק רמות: אני אשלים ותדייק?
<יצחק רמות: מה שקורה הוא כך, למרות התובנה שאנחנו זקוקים לשטחים האלה והוות"ת תומך בעובדה שאנחנו יכולים לפעול בהם במלוא היקפם, אורט לוחץ לצבוע את השטחים כאן בתואנה שאנחנו שייכים לו והבניינים שייכים לו ולכן נאלצנו לוותר על הקמפוס העירוני, אנחנו נאלצים לוותר על בניין מסוים שנקרא פה בניין D, ומה שקורה הוא כך, יום אחד מתקשרת אליי אחת העובדות, או מדברת איתי אחת העובדות ואומרת 'תשמע, הייתי צריכה להרים מבחן', אז אמרה לי האחראית על החדרים, 'אני לא יכולה, אין לי מקום בשבילך', אז אמרתי לה 'למה?
<יצחק רמות: בקמפוס העירוני יש כיתות ריקות, אני לא יכולה להשתמש?
<יצחק רמות: ' אז היא אומרת 'אי אפשר, זה צבוע לבית הספר להנדסאים'.
<יצחק רמות: מצאו לה בסופו של דבר חדר, באמצע המבחן נכנסו סטודנטים אחרים שניסו להשתמש בחדר הזה גם כן.
<יצחק רמות: יש כל מיני הבנות - - -
שמעון אוחיון: ואיך אתה רואה את מערכת ה - - -
עמרם מצנע: שמעון, שמעון - - -
שמעון אוחיון: אני רוצה להבין את הרקע.
עמרם מצנע: שמעון, אני אסביר לך את זה בנפרד.
עמרם מצנע: אני עם שתי הרגליים בפנים.
עמרם מצנע: אספתי הרבה אינפורמציה ואנחנו נעשה על זה דיון אצלנו.
עמרם מצנע: אתה לא תצליח, אפילו לא בחצי שעה, להכיל את כל ה - - - יש בעיה, כל המכללות בארץ בקעו, יצאו מתוך בעלות מסוימת.
עמרם מצנע: ברגע שהם רצו לקבל הכרה מל"גית ותקצוב ות"תי הן היו אמורות לעבור למבנה ארגוני שבו ההנהלה היא סוברנית, המבנים והקרקע שייכים למכללה ואין גוף כלשהו, לא גם אלה שייסדו את המקום, והבעלות הקודמת, שיכולים להיות בעלי השפעה, לא כלכלית, לא תקציבית, לא נדל"נית ולא אקדמית.
שמעון אוחיון: לא, יכול להיות - - -
עמרם מצנע: רגע, תן לי להשלים לך.
עמרם מצנע: הנהלים, לא האמנה, הנהלים קובעים שעד 20% מתוך מועצת המנהלים יכולים להיות נציגים של הבעלות - - -
<אריה מהרשק: לא, של כלל הגופים הציבוריים, לא רק של בעלות.
עמרם מצנע: אורט ובראודה, זה כבר כמה שנים טובות שהנושא הזה נמצא על השולחן, כולל ניסיון אפילו לעשות חקיקה שמחריגה רק את המוסד הזה, ולכן גם אין לו הכרה סופית, הוא עדיין - - -
<אריה מהרשק: קבועה.
עמרם מצנע: סופית, קבועה.
<אריה מהרשק: שתסתיים באוגוסט הקרוב.
<אריה מהרשק: חברים, אנחנו עומדים באיום.
עמרם מצנע: אני יודע, אתם עומדים בהחלט באיום.
עמרם מצנע: כל שנה או כל כמה שנים הוא מחדש את זה ואנחנו על זה הולכים לדון.
עמרם מצנע: יש מגעים בין הוות"ת לבין אורט ישראל כדי להסדיר את המערכת, זה עולה על שרטון ולכן נמצאים היום בנקודת זמן מאוד קריטית בנושא הזה.
עמרם מצנע: אחת הבעיות שיש פה, חוץ מסיפור הבעלות, זה שבאותה חצר יושב מוסד, רק שזה בית ספר להנדסאים, שהוא איננו שייך למסלול האקדמי ויש פה בעיות קשות בנושא של כספים - - -
<אריה מהרשק: הוא מנוהל על ידי המוסד האקדמי.
עמרם מצנע: והוא נהנה מבחינה מנהלית לשירותים.
עמרם מצנע: האם צריכים לשלם על שירותים, לא צריכים, כמה צריכים לשלם, שכר דירה.
עמרם מצנע: בקיצור סיפור שלם - - -
<אריה מהרשק: אנדרלמוסיה.
עמרם מצנע: שמחייב הסדר ואנחנו הולכים להתערב בזה.
<אריה מהרשק: מצוין.
עמרם מצנע: אני מציע שנצא לסיור.
<אריה מהרשק: נצא לסיור, אבל לפני כן אני רוצה להגיד משפט אחד לגבי בעלות.
<אריה מהרשק: כשאתה מדבר על בעלות אתה מתכוון שמישהו שילם עבור הנכס.
<אריה מהרשק: תסתכל פה על הקירות, על הקירות האלה אתה רואה מי שילם עבור המכללה.
עמרם מצנע: ברקע יש עוד דבר שאני לא יודע אם אתה מכיר אותו, יש אורט העולמי ואורט ישראל.
עמרם מצנע: פעם זה היה משהו אחד.
עמרם מצנע: אורט עולמי ואורט ישראל נפרדו, מה שנקרא גירושים קשים, עם מערכת משפטית וכדומה.
עמרם מצנע: וגם אורט הבינלאומי, יש לו היום עניין והוא תובע את הקשר שלו למקום הזה, כי הוא זה ש - - -
<אריה מהרשק: מימן אותו.
<אריה מהרשק: הוא זה שמימן אותו.
עמרם מצנע: עוד פעם, הטענה, אני לא יודע אם היא נכונה או לא נכונה, זה לא משנה כרגע לצורך העניין.
עמרם מצנע: בעצם מה זה בעלות?
עמרם מצנע: בתרומות בנו פה את כל הבניינים.
עמרם מצנע: בקיצור שמח.
<אריה מהרשק: נצא לסיור.
עמרם מצנע: (בסיור)
<מיכאל רגב: שלום לחברי ועדת החינוך והספורט של הכנסת, האורחים האחרים מרשת אורט, אורחים נוספים.
<מיכאל רגב: המקום הזה הוא מעבדה למחקר בתחום שלצערנו בארץ הולך ודועך, תחום העיבוד השבבי ותהליכי הייצור.
<מיכאל רגב: אנחנו זיהינו גם מהיותנו מוכווני תעשייה, איזה שהוא ואקום שנוצר בארץ בתחום הייצור פרופר, על אף שבעולם הפעילות שוקקת חיים.
<מיכאל רגב: גופי תעשייה זקוקים לאותו גב אקדמי שהיה להם פעם והיום כבר לא כל כך באופנה ולכן בשיתוף פעולה ובתרומה כספית אדמיניסטרטיבית וטכנית של ישקר הוקם המקום הזה ויצא לדרכו.
<מיכאל רגב: מה שאנחנו רואים כאן זה מחרטת CNC, כרסומת CNC ועוד כרסומת אחת שנקנתה מכספי המחלקה.
<מיכאל רגב: כרגע יש לנו התקשרות בת שלוש שנים עם ישקר, ישקר מזרימה לכאן פרויקטים, העמידה לרשותנו טכנאי שלה, במקביל אנחנו גייסנו שני חברי סגל, שזה הולך והופך לתחום ההתמחות שלהם, והנדסאי שלנו שלומד להפעיל את הציוד ולאט לאט כבר שולט בו באופן עצמאי.
<אריה מהרשק: מיכאל, מה יהיה הסוף?
<מיכאל רגב: בסופו של דבר מה שאנחנו מקווים להתקין כאן זה מרכז לאומי, או לפחות אזורי, לחקר תהליכי ייצור.
<מיכאל רגב: יש לנו כבר ניצנים של שיתופי פעולה עם מספר מפעלים נוספים בסביבה מעבר לישקר.
<מיכאל רגב: כאמור אנחנו מקווים להיכנס למשבצת הזאת בקנה מידה ארצי, כי הצורך קיים.
<מיכאל רגב: השילוב של סטודנטים בפעילות, דיברתי על פעילות מחקרית ועל חברי סגל, אנחנו כחברי סגל מחויבים בביצוע מחקר ובפרסום תוצאות המחקר שלנו, ההשתלבות של סטודנטים תהיה ברמות שונות.
<מיכאל רגב: קודם כל כעבודות סטודנט, במקום שמירות וחלוקת פיצות.
<מיכאל רגב: דבר שני יש לנו את המרכיב הייחודי שלנו, של ההתנסות בתעשייה, המקום הזה יוכל לשמש להתנסות משולבת עם ישקר ואחרים בהנחיית חברי סגל, ותכנית לטווח מעט יותר רחוק זו תכנית התואר השני שלנו, שהמקום הזה הופך להיות המיינסטרים שלה.
עמרם מצנע: תן לי דוגמה למחקר בתחום תהליכי הייצור.
<מיכאל רגב: למשל מחקר שכרגע, אני עוד לא יודע אם אפשר לכנות אותו מחקר, אבל הוא המשך של מחקר שרץ כאן, חיזוי אורך חיים של כלי שיבוב.
<מיכאל רגב: כלי שיבוב עובד 20 שעות, 30 שעות, כדי לחזות - - -
עמרם מצנע: של הסכין עצמה?
<מיכאל רגב: כן, הסכין.
<מיכאל רגב: אתה יכול לראות דוגמאות - - -
<מיכאל רגב: כשישקר מפתחת כלי אחד הפרמטרים החשובים זה אורך החיים של הכלי, היא צריכה לעשות הרבה ניסויים במעבדה שלה.
<מיכאל רגב: אנחנו סיפקנו לישקר אלגוריתם שמאפשר לה, וזו הייתה אגב עבודה משותפת של המחלקה שלנו והמחלקה להנדסת תוכנה, לקצר את משך הניסויים האלה.
<מיכאל רגב: זה הרבה מאוד כסף, חיסכון כספי גדול מאוד.
<מיכאל רגב: מחקר נוסף שרץ כאן כרגע, חקירה של שבבים שמתפתחים תוך עיבוד מתכות שונות, סגסוגות שונות, חקירה של הגיאומטריה של השבבים.
<מיכאל רגב: השבב הוא אחת הבעיות המרכזיות שעליהן צריך לתת את הדעת בשעת תכנון כלי שיבוב.
עמרם מצנע: השאלה מה עושים איתו?
<מיכאל רגב: אל"ף, שהוא לא יפריע לך, שהוא לא יגרום לבלאי מואץ בכלי, שהוא לא יאט את תהליך הייצור.
<מיכאל רגב: מחקר נוסף שרץ כאן במקום הזה לא במסגרת ישקר היה תהליך ריתוך ייחודי לסגסוגות מסוימות.
עמרם מצנע: אבל, תגיד לי, זה קצת פחות מחקר אקדמי ויותר מחקר יישומי.
<מיכאל רגב: נכון.
עמרם מצנע: זו בעצם חברה שמייצרת מכונות כאלה והיא צריכה למצוא את הדרך שהמכונה תהיה יעילה.
<מיכאל רגב: היא צריכה למצוא את הדרך, אבל נכון להיום מה שנוצר בתחומים האלה זה שמציאת הדרך היא בשיטות של trial and error ובאיזה שהוא מקום החברות האלה חשות את הצורך בגב אקדמי.
<מיכאל רגב: זה נכון שזה לא מחקר בסיסי, אבל זה באיזה שהוא מקום באמצע, בין מחקר בסיסי צרוף לבין trial and error.
<אריה מהרשק: מה זה רע מחקר יישומי?
עמרם מצנע: לא, זה לא רע, אבל למחקר יישומי אתה יכול למצוא מקורות מימון בתעשייה, כי לתעשייה יש ערך בעניין.
עמרם מצנע: האוניברסיטאות בדרך כלל, רובן, מתעסקות במחקר בסיסי.
<מיכאל רגב: וזו בדיוק הנישה שאנחנו מדברים עליה.
עמרם מצנע: לא, בסדר, אני לא אומר שלא, אבל אז אתה יכול ללכת לתעשייה, להגיד 'תראו, אני - - -
עמרם מצנע: אנחנו נוזיל לכם - - -
<מיכאל רגב: בהחלט, בהחלט.
<אריה מהרשק: זה, אגב, בדיוק מה שקורה.
<קריאה: זה מה שהוא אמר לי, התהליך שהם רואים שיהיה זה שהאוניברסיטאות יילכו למחקר תיאורטי והמכללות יילכו למחקרים יישומיים.
<אריה מהרשק: רובוטיקה?
עמרם מצנע: לא, אני מוכרח לזוז.
עמרם מצנע: אני גם מכיר, הייתי בישקר לא מעט פעמים, לראות שם את כל הרובוטים הנוסעים האלה.
<מיכאל רגב: מדובר על רובוטים בעלי יישומים ביטחוניים.
<אריה מהרשק: לא משנה, הוא מכיר את זה.
<מיכאל רגב: לשיקול דעתכם.
עמרם מצנע: פשוט התעכבנו קצת בדיבורים.
עמרם מצנע: בכל מקרה תודה רבה.
<מיכאל רגב: תודה לכם.
עמרם מצנע: היום אחר-הצהריים, בעזרת השם, יאושר בקריאה שנייה ושלישית החוק החדש המתוקן של זכויות לתלמידים בבתי-ספר על-תיכוניים הסובלים מלקויות למידה שונות.
עמרם מצנע: כזכור, החוק הועבר כבר לפני שנים.
עמרם מצנע: לא נכנס לתוקף בגלל שלא הצליחו לתקן לו תקנות.
עמרם מצנע: נדרש חוק חדש.
עמרם מצנע: בקיצור, טיפול של הרבה שנים הביא, בסופו של דבר, לכך שהיום אחר-הצהריים החוק יאושר למרות ההסתייגויות - אני מסתכל על ברוך אברהמי.
עמרם מצנע: אני פותח בזה כי זה הזמן גם להתמודד עם השאלה הבאה בסדר הזמנים עם נושא תלמידי התיכון.
עמרם מצנע: האמת שהדיון הזה יוזם על-ידי מכתב שקיבלתי - אני ומנכ"לית משרד החינוך ושר החינוך - על-ידי היועצות, נועה ענבר, יושבת-ראש ועד הפעולה של היועצות בנושא התאמות בדרכי היבחנות בתיכוניים.
עמרם מצנע: קודם כל, אני מברך על כך כי יש לי כמה דיונים שצצים מלמטה שאלה שיוזמים אותם חוששים להגיע לפה וחוששים להתעמת עם משרד החינוך.
עמרם מצנע: אני תמיד מסביר שאין שום דבר בעייתי להעלות נושאים מקצועיים לדיון.
עמרם מצנע: אני גם שמחתי לשמוע מהמנכ"לית שהיא קראה, שמעה ולקחה את זה ברצינות.
עמרם מצנע: הדבר השני, כמובן שאני חושב שהדבר הזה באמת צריך סוף סוף לעלות בצורה יותר מעשית ויעילה על סדר היום.
עמרם מצנע: זה לא דבר ראשון.