GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דוד אליאס: ישנם תלמידים שמקבלים צורה אחרת של למידה כגון שעות פרונטאליות, שעות תומכות וכדומה, שאין את זה כתוצאה מזה שיש הבדל בין שתי מערכות.
<דוד אליאס: יש גם כפל של דברים של בעלי תפקידים.
<דוד אליאס: יש מפקח על נושא מכונות מצד אחד, ומפקח ... בצד שני.
<דוד אליאס: אני לא חושב שמשרד החינוך, שאני מכיר אותו היטב ואת מי שעומד בראשו ואת כל המאמצים שהם עושים – לא יוכלו להשתלט על הנושא הזה בצורה כל כך טובה וכל כך חזקה ולפתור את הבעיות שנוצרות כתוצאה מכך.
<דוד אליאס: וזה רק עניין של הסכמות, כי בסך הכל זה בא גם בנושא של מבקר המדינה שהעלה את זה לדיון ואמר שיש להעביר.
<דוד אליאס: הייתה החלטה ממשלת שיש לעשות כן, אבל זה לא מתבצע בגלל כל מיני דברים, אבל יש החלטת ממשלה כתוצאה ממבקר המדינה, ואת הדברים האלה צריך לבצע.
עמרם מצנע: אורה, משפט.
<אורה חכם: ככה, קודם כל תרחיבו את המושג בגרות.
<אורה חכם: מי אמר שבגרות במתכונת הזאת זה הבגרות?
<אורה חכם: אז תכניסו מקצועות טכנולוגיים.
<אורה חכם: שנית, אל תעשו עוד פעם את הטעויות שנעשו בתחילת הדרך במדינה, שכאילו אתם נותנים חינוך מקצועי.
<אורה חכם: צריך חינוך טכנולוגי ברמה גבוהה מגיל אפס, ואם אתם כבר מקימים בתי ספר, שבאמת תינתן הזדמנות לילדים להתפתח ולא להיות מה שנקרא – משרד החינוך החליט להרחיב את החינוך המקצועי.
<אורה חכם: על מה?
<אורה חכם: על חשבון מי?
<אורה חכם: על חשבון אותם ילדים?
<אורה חכם: איפה תבחר אותם?
<אורה חכם: גם כן אצל האתיופים?
<אורה חכם: איפה?
<אורה חכם: בעיירת פיתוח?
<אורה חכם: איפה.
<אורה חכם: אז תמנעו מזה.
<אורה חכם: תכינו באזורים שעל בסיס גבוה יש תעשיות, אז שהתעשיות יממנו.
<אורה חכם: צריך להשקיע, זה הרבה כסף להשקיע במעבדות.
<אורה חכם: היו קיימות מעבדות של יצחק פרנס ז"ל.
<אורה חכם: הוא הקימן מאחר שאין בחינוך הטכנולוגי מספיק כסף לכל בית ספר, אז הוא הקים מעבדה אזורית בירושלים, בכל מיני מקומות.
<אורה חכם: נדמה לי שקראו לזה דל מונטה.
<אורה חכם: נדמה לי שזה משום מה דעך.
<אורה חכם: זה לגבי הרחבת החינוך.
<אורה חכם: שנית - - -
עמרם מצנע: שנית ואחרון.
<אורה חכם: אחרון.
<אורה חכם: אני פשוט לא רוצה לפספס משהו שרציתי לומר.
<אורה חכם: בלי השקעה – אני חושבת שאף אחד כשאתה מחפש דימוי, די, האנשים האלה, הילדים, מבינים את מצבם.
<אורה חכם: הם לא אידיוטים.
<אורה חכם: אז עכשיו ככה, אם אתה חושב שאתה תיתן להם שם ותיתן לו איזה תדמית ותשקיע – לא.
<אורה חכם: תשקיעו באמת הרבה כסף במעבדות טכנולוגיות.
<אורה חכם: והדבר האחרון – למה לא מלמדים טכנולוגיה גם בבתי ספר עיוניים ברמה מספקת?
<אורה חכם: אני אמרתי – מעבדות טכנולוגיה.
<אורה חכם: תלמדו טכנולוגיה מכיתה א'.
<אורה חכם: זה מה שצריך.
עמרם מצנע: אורה, תודה.
עמרם מצנע: לסיכום, צבי, אתה רוצה להוסיף עוד משהו?
<צבי אורן: יש לי שתי הערות קצרות מאד.
<צבי אורן: הערה אחת, אם נשפר את החינוך המקצועי, נעלה פריון, אנחנו נעלה משכורות באופן דרמטי וזה גם משפיע על יוקר המחייה.
<צבי אורן: אני גם הצהרתי על זה בתקשורת.
<צבי אורן: דבר שני, אני מצטרף למה שאורה אמרה - אנחנו דורשים מהפכה.
<צבי אורן: אנחנו לא ניתן לדברים האלה להתמסמס עם עוד בית ספר כזה, עוד בית ספר אחר, שוחרות כזאת, שוחרות אחרת.
<צבי אורן: והערה אחרונה על הצבא.
<צבי אורן: אני הייתי פעם אחראי על התחום הזה ואני הקמתי מכללה טכנולוגית כי שם יש שתי בעיות, ובאמת המכללה הזאת הייתה מפוארת ובאו אנשים למכללה ועשינו פרסום מתאים והוא נתן פיתרון לצבא.
<צבי אורן: לכן יש פתרונות ואפשר לנקוט בהם.
עמרם מצנע: עופר רימון.
<עופר רימון: אנחנו מתכוונים כבר בזמן הקרוב לצאת בקול קורא לפתיחת סדנאות טכנולוגיות, מקצועיות חדשות, בדגש על מקצועות שאנחנו נגדיר אותם, בתקציבים מאד גדולים, עשרות מיליוני שקלים.
<עופר רימון: אנחנו הולכים לפתוח בתי ספר מקצועיים בתקציבים של עשרות מיליוני שקלים.
<עופר רימון: אנחנו מתכוונים ללכת קדימה החל מה-1 בספטמבר.
<נתן ביטון: עופר כבר השקיע בהדסה נעורים לא מעט.
עמרם מצנע: תראו, אני ברשות
עמרם מצנע: כם רוצה לסכם את הדיון הזה ולומר שאני אלף הקשבתי רוב קשב לכל הדוברים, גם קראתי את כל מה שנשלח אלי, ואני ככה משתדל להסתכל גם על הניסיון שלי, גם בחיפה במשך 10 שנים, גם בירוחם במשך 5 שנים; ואין לי תשובות - כמו שיש לחלק מהדוברים פה – מאד חותכות ומאד ברורות, כי דימויים לא משנים בהבל פה.
עמרם מצנע: זה דבר תהליכי.
עמרם מצנע: מטבע הדברים, דרך אגב, כל דיון שנעשה פה בחדר הזה, אני מניח כמו במקומות אחרים, אז הנושא שדנים בו הופך להיות חזות הכל וצריך לעשות בו מהפכות וצריך לשים בו את כל התקציבים ןאת כל ההשקעות ואחר כך אנחנו עוברים לדיון הבא, לנושא לא פחות חשוב וזה אותו דבר.
עמרם מצנע: ולכן, כשאני מנסה להסתכל מה אני רואה בעצם, קודם כל אני רואה באמת איזה שהוא תהליך הדרגתי של שינוי, קודם כל במשרדים, בהנהגות – אצלכם שהבנתם שאתם צריכים פה לתפוס מנהיגות ולעשות משהו, ורק דבר תהליכי שבו מחשבה תחילה ועשייה – עקב בצד אגודל – יכולה להביא לאיזה שהוא שינוי.
עמרם מצנע: תראו, אנחנו לא נשנה את המציאות שבה רוב ההורים - אני לא רוצה להגיד אמא יהודיה – ההורים במדינת ישראל, בחברה הישראלית, רוצים שהילדים שלהם ימצו עד תום את היכולות שלהם ויגיעו לבגרויות איכותיות.
עמרם מצנע: זה לא סינגפור, שכבר בכיתה ג'-ד' – המדינה מחליטה מי הולך לאקדמיה ומי הולך למקצוע, וזה גם לא גרמניה ופינלנד.
עמרם מצנע: אנחנו חיים במציאות אחרת, אבל זה לא צריך להיות בסתירה ליכולת שלנו, לאט לאט, לתת לתחום המקצועי את המעמד, את המכובדות, את המסלול שלו, כפי שהוצג כאן על ידי משרד החינוך בשלב א', עם שלבי משנה – שלב ב', שלב ג' – כאשר אתה לא חוסם את הילד מלהגיע בסופו של דבר גם לטכניון בשביל להיות מהנדס.
עמרם מצנע: אבל מי שנשאר ברמת הטכנאי או ההנדסאי, נשאר במקום הזה עם אופק הצמיחה שלו, עם יכולת ההשתכרות; ומי שהולך הלאה – הולך הלאה.
עמרם מצנע: אבל שלא נטעה.
עמרם מצנע: החינוך המקצועי ספג מכה קשה מאד, כי מיקום המדינה יצר הסללה ויצר בחברה הישראלית, שהיא חברה מקוטבת, יצר חצרות אחוריות של עיירות פיתוח, של שכונות מצוקה ושל אוכלוסיות שבעצם לא היה מה לעשות איתן והלכו למסלולים המקצועיים בלי שגם נתנו למסלולים המקצועיים את התקציבים המתאימים, את המכשירים המתאימים ואת היכולת.
עמרם מצנע: ולכן אני מתרשם ממה שראיתי על ידי ההצגה של משרד החינוך ואני לא פעם ראשונה רואה אותה.
עמרם מצנע: אני חוזר לביקור המאד נקודתי וממוקד שלי, דן, בבית ספר אורט בערד, וחושב שאם אנחנו באמת נשכיל להשקיע משאבים ואמצעים וכוח הדרכה – במערכות החינוך שלנו, כדי ליצור מסלולים מקצועיים איכותיים, שבהם רצפת הייצור הכי משוכללת ממפעלי תעשייה, נמצאים בתוך בתי הספר המקצועיים, אני חושב שאנחנו נוכל ליצור גאווה, דימוי אחר ויכולת באמת להרחיב את השירות הזה.
עמרם מצנע: כי אמרנו בתחילת הדרך, אחוזים ניכרים מהנוער שלנו לא מסיים לא תעודת בגרות ולא עם יכולת להשתלב בחיים ובמערכות השונות ותפקידנו לעשות את זה.
עמרם מצנע: אני חושב שכל מערכת החינוך עד גיל 18 צריכה להיות במערכת החינוך.
עמרם מצנע: יש לזה הבנה, יש לזה הסכמה.
עמרם מצנע: צריך לממש.
עמרם מצנע: אנחנו יודעים שהחלטות אדמיניסטרטיביות מסוג כזה שהן אסטרטגיות – משנות מציאות.
עמרם מצנע: ואני בהחלט פונה גם למשרד הכלכלה וגם למשרד החינוך, לקיים את התהליך הזה בנכונות, ברצון, בלי לפגוע ביתרונות שישנם בכל אחד מהמקומות, אלא לחזק ולהעצים את היכולת לעשות את זה במערכת החינוך.
עמרם מצנע: אנחנו נצטרך לעשות שינויים בחוק החניכות, כדי לאפשר שגם בבתי הספר המקצועיים של משרד החינוך, ניתן לעשות עבודה פיזית ולקבל עליה גם שכר.
עמרם מצנע: אני חושב שזה חלק לא פחות חשוב מהאטרקטיביות שאפשר ליצור לבתי הספר הזה, ובאמת שילוב.
עמרם מצנע: אנחנו מדברים על חינוך לחוד ומקצוע לחיים לחוד, אבל בעניין הזה יש שילוב.
עמרם מצנע: המסלולים צריכים להיות אטרקטיביים.
עמרם מצנע: אטרקטיביים מבחינה זו שהם גם עוסקים בחינוך וגם עוסקים במקצועיות ונותנים מסלולים וכמובן תחזית הכנסות גבוהות.
עמרם מצנע: אני מסכים לאמירה שהחינוך המקצועי והטכנולוגי צריך להיות כיעד לאומי – חברתי וכלכלי.
עמרם מצנע: ואני מתרשם, עוד פעם, לסיכום, שיש כיוון כזה.
עמרם מצנע: צריך לעבות אותו, להעצים אותו, כדי שהוא יהפוך להיות משמעותי וייתן, כפי שאמרתי גם בתחילת הדברים – זה WIN-WIN-WIN לכל המערכות ולכל הגופים שעוסקים בכך.
עמרם מצנע: אז זהו, תודה רבה לכם.
עמרם מצנע: אנחנו כמובן נמשיך ללוות גם בביקורים וגם בעשייה, ואני בטוח שנמצא את הדרך לעשות את זה נכון.
עמרם מצנע: בוקר טוב לחבריי חברי הכנסת.
עמרם מצנע: נושא הדיון: הצעה לסדר שהגישו חבר הכנסת משה פייגלין וחברת הכנסת רות קלדרון בנושא "ערכי המשפחה בישראל – מתקפה או התחדשות?".
עמרם מצנע: קודם שאנחנו פותחים את הדיון הבוקר, אני מבקש להביע, אני חושב שבשם כל הנוכחים, חברי הכנסת והמשתתפים בדיון, משאלה, שהנערים החטופים יחזרו במהרה הביתה בשלום.
עמרם מצנע: באמת כולם צריכים להיות היום מלוכדים בדבר אחד מרכזי ולא בשום דבר אחר ובו לרכז את כל המאמצים, כל האנרגיות, כל הידע ואת כל הניסיון כדי להחזירם הביתה בשלום.
עמרם מצנע: כולנו דתיים כחילוניים מתפללים שאכן זה יקרה.
עמרם מצנע: אני מעביר אליך חבר הכנסת משה פייגלין את רשות הדיבור.
משה זלמן פייגלין: תודה רבה אדוני היושב ראש.
משה זלמן פייגלין: כמובן אני מצטרף לדבריך ומבקש לומר משפט אחד של הערכה עמוקה ותודה עמוקה, מלבד כל כוחות הביטחון שעוסקים עכשיו במלאכה, למשפחות עצמן שמפגינות תעצומות נפש ולכידות ואחריות לאומית יוצאת מגדר הרגיל ומהוות לפיד שנעים לכולנו בימים האפלים הללו.
משה זלמן פייגלין: ברשותך לנושא.
משה זלמן פייגלין: אני מבקש לפתוח.
משה זלמן פייגלין: טיבם של דיונים מהסוג הזה שהם הולכים לאיבוד בכל מיני כיוונים.
משה זלמן פייגלין: לכן אני מבקש להגדיר מראש מהי המטרה שלי.
משה זלמן פייגלין: מטרה מאוד מעשית וטכנית בכל הסיפור ואז נצלול לתוך הדיון, אולי זה ייתן לכל הדיון כיוון, מי בעד ומי נגד וכדומה.
משה זלמן פייגלין: לדעתי הגיע הזמן להקים את הרשות לקידום המשפחה הטבעית בישראל.
משה זלמן פייגלין: אני מייד אסביר מדוע.
משה זלמן פייגלין: בסופו של דבר לכך אני חותר, אני לא חותר כאן לתקציבים או שינויים תקציבים כי אז הייתי מבקש דיון בוועדת הכספים או וועדת הכלכלה, למרות שמיד תראו שהדברים קשורים גם לנושאים כספיים.
משה זלמן פייגלין: אני לא חותר עכשיו לחקיקה או לשינוי חקיקה ולפגיעה במעמדו של מישהו או שינויים כאלה ואחרים.
משה זלמן פייגלין: המטרה היא לא להוריד אחרים אלא להרים, הייתי אומר שאפילו מאשפתות, ערך מאוד מאוד בסיסי שבונה את החברה שלנו ושהוא נדחק לפינה.
משה זלמן פייגלין: כעת מן הסוף אל ההתחלה לבנות חזרה את הטיעון.
משה זלמן פייגלין: אנחנו עדים היום לכך שאנחנו נמצאים בתוך תהליך שהוא כל כך משמעותי שאותו אנחנו לא מבינים, לא מסוגלים בכלל להתחיל להבין אותו.
משה זלמן פייגלין: תהליך קריסת הציוויליזציה המערבית כולה.
משה זלמן פייגלין: מה שאמרתי עכשיו נשמע כמו משפט בומבסטי שקשה לתפוס אותו, אבל לפי כל הפרמטרים המשפחה הממוצעת במערב כבר יולדת פחות משני ילדים ועוד מעט נכנסים למצב שציוויליזציה בת אלפיים שנים, נקרא לזה הציוויליזציה המערבית נוצרית, באירופה המערבית וגם המזרחית קורסת.
משה זלמן פייגלין: בארה"ב איך שהוא מצליחים להחזיק מצב שאיך שהוא ייקח עוד דור או שניים נוספים.
משה זלמן פייגלין: כמה וכמה ספרים כבר נכתבו על הנושא הזה, "ציוויליזציות גוועות" – ספר אחרון שיצא, מומלץ לכולם לקרוא אותו.
משה זלמן פייגלין: הציוויליזציה המערבית כולה קורסת.
משה זלמן פייגלין: שמעתי לא מזמן הערכה של שני אנשי שב"כ כשהשתת
משה זלמן פייגלין: פתי בפנל בצוותא תל-אביב בהשתתפותם, זה היה לפני כחודשיים.
משה זלמן פייגלין: הם אומרים שעוד חמש עשרה שנה רוב הציבור, באנגליה למשל, יהיה מוסלמי.
משה זלמן פייגלין: זה לא יאומן.
משה זלמן פייגלין: אנחנו לא מבינים מה קורה כאן.
משה זלמן פייגלין: קריסה הציוויליזציה מלאה, כאשר המקום היחיד בעולם המערבי שזה לא קורה, זו ישראל.
משה זלמן פייגלין: ברוך ה', אצלנו המצב הפוך.
משה זלמן פייגלין: המשפחה הישראלית מגלה, וזה האור שבסיפור, הצד החיובי של הסיפור, מגלה יכולת עמידה שלא קיימת בשום מקום בעולם.
משה זלמן פייגלין: אני לא יודע להסביר את זה כי התרבות שלנו היא תרבות מערבית, היא שואבת מהמערב, היא הולכת אחרי המערב בכל דבר, כול טרנד שרץ היום באמריקה ובאירופה מיד גולש לכאן, ורק האלמנט הזה שהאישה הישראלית יולדת הרבה הרבה יותר.
משה זלמן פייגלין: למעשה, שימו לב לנתון הזה, הקהילה היחידה בעולם כולו, לא רק המערבי, שגדלה במקום להצטמצם זו הקהילה היהודית בארץ ישראל.
משה זלמן פייגלין: היהודים בחו"ל מתכווצים כמו שכניהם, ישנן קהילות במזרח שיולדות עדיין הרבה מאיתנו אבל הן בכיוון ירידה.
משה זלמן פייגלין: הקהילה היחידה שהיא בצמיחה זו הקהילה היהודית בארץ ישראל.
משה זלמן פייגלין: ברוך ה' אצלנו זה לא קורה, משום מה זה לא קורה ואני לא יודע להסביר את זה מלבד ההסבר האמוני, אין לי לזה הסבר הגיוני.
משה זלמן פייגלין: אבל, אנחנו צריכים להבין שאותם ערכים, ערכים שבאים לפרק ערך חברתי ובראש ובראשונה את ערך המשפחה, אותם ערכים שתקפו את הציוויליזציה המערבית ומובילים לקריסה הזאת תוקפים גם אותנו.
משה זלמן פייגלין: אם אנחנו רוצים לשמור על עצמנו כחברה שרוצה להמשיך ולהתפתח, להמשיך ולגדול, אנחנו חייבים את ערך המשפחה לשמור.
משה זלמן פייגלין: ערך המשפחה או מה שנקרא ערכי המשפחה הוא ערך שיש סביבו קונצנזוס כל כך רחב שאתה לא שומע מתקפה ישירה על ערכי המשפחה.
משה זלמן פייגלין: כולם אומרים 'משפחה זה נפלא'.
משה זלמן פייגלין: ובכל זאת, אותו רצון לתקוף את ערכי המשפחה, אותו דרייב כללי שאנחנו רואים בכול העולם, לתקוף את ערכי המשפחה קיים והוא פועל בדרכים עקיפות.
משה זלמן פייגלין: –במקום לומר לא למשפחה, אומרים הכול זה משפחה וממילא מעמדה המיוחד של המשפחה מתערער והתהליך הזה הולך וגובר בא ומוביל בסופו של דבר לידי ביטוי גם במערכת המיסוי.
משה זלמן פייגלין: אמרתי, בישראל ערכי המשפחה עדיין נשמרים ברמה שאין לה מקבילה בעולם המערבי או בעולם כולו, אבל מאוד לא כדאי כלכלית להתחתן היום.
משה זלמן פייגלין: פעם זה היה כדאי, היום זה לא כדאי.
משה זלמן פייגלין: להפך, יש משפחות רבות בישראל שמתגרשות כי משתלם להתגרש בישראל.
משה זלמן פייגלין: אילו היה לי זמן הייתי מביא עדויות של אנשים שפשוט גירשו את נשותיהן כי להיות משפחה חד-הורית זה הרבה יותר משתלם, או שני חד-הורים זה הרבה יותר משתלם מאשר להיות נשוי ביחד.
משה זלמן פייגלין: אני יודע שבארה"ב למשל משפחה, אני מדבר על המשפחה הטבעית גבר ואישה, יכולה להגיש למס הכנסה דוח משותף ויכול להיות שאחד הצדדים מחליט שהוא רוצה להקדיש את הזמן לגידול הילדים בעוד שהשותף השני יעבוד מעבר לשעות הרגילות.
משה זלמן פייגלין: זאת, על מנת לפרנס את המשפחה ולאפשר את הזמן הראוי לגידול הילדים והשאיר את תשומת הלב לילדים ולמשפחה, והמס המשותף יתחלק בין שניהם כך שאף אחד מהם לא יגיע למדרגות מס מטורפות.
משה זלמן פייגלין: בישראל הס מלהזכיר רעיון שכזה.
משה זלמן פייגלין: אני אישית וחברים היינו צריכים להילחם קשות על מקרה מאוד ספציפי של עסקים משותפים, לא של משפחות משותפות אלא של עסקים משותפים, כדי להוביל לכך שהעוול קצת יתוקן.
משה זלמן פייגלין: אבל על כלל המשפחות בישראל רעיון שכזה הס מלהזכיר.
משה זלמן פייגלין: אני מבקש לבוא ולומר כאן שוב, אני לא יוצא כאן נגד שמירת זכויות אדם או נגד שמירה על זכויותיהם בכלל של כל מי שרוצה לחיות חיים משותפים, לכל מי שיש לו בעיה טכנית של מדרגות מס, זוגות חד-מיניים, בכלל אנשים שלא שפר עליהם גורלם ונאלצים לגדל את ילדיהם בנפרד.
משה זלמן פייגלין: חלילה וחס, אף אחד לא בא כאן לגרוע מזכויותיהם הטבעיות בסיסיות וזכויות האדם שלהם ושל כל שאר הגורמים בחברה.
משה זלמן פייגלין: אנחנו צריכים להבין שבתוך, אני אקרא לזה, בולמוס החקיקה שאנחנו רואים בכנסת האחרונה, ומשהו יותר רחב ממנו, פריצת המושג ערכי המשפחה, בלבול של עצמנו ויצירת מן ענן שאומר 'הכול זה משפחה'.
משה זלמן פייגלין: הלך מעמדה של המשפחה הטבעית ונסוג לאחור.
משה זלמן פייגלין: כאמור, זה בא לידי ביטוי חמור בנושאי מיסוי.
משה זלמן פייגלין: אתם יודעים מה, העניין פה הוא לא הכסף, העניין פה, שאנחנו מגיעים למצב שאחד מכול שלושה זוג בישראל מתגרש.
משה זלמן פייגלין: אנחנו רואים שבציבור הדתי לאומי, זה אחד מכל חמישה עשר, זה בכל אופן הנתון שהובא לפני ואני מקווה שהוא מדויק, אני מאמין שכן.
משה זלמן פייגלין: זה לא ציבור שיש לו בעיה חברתית להתגרש, זה לא ציבור שתאמר לגביו שאין לו בררה.
משה זלמן פייגלין: אנחנו רואים שלחוסנו של התא המשפחתי יש קשר הדוק לערכים שאופפים אותו.
משה זלמן פייגלין: לכן חשוב מאוד שאנו כאן
משה זלמן פייגלין: בכנסת ישראל נקים את הרשות לקידום מעמד המשפחה הטבעית על מנת שבתוך הרצון הכללי להיטיב לכולם תהייה אמירה ברורה למשפחה הטבעית, שהיא אבן הבניין של החברה ושבלעדיה שום חברה לא יכולה להתקיים ובוודאי שלא חברה במדינה כמו המדינה שלנו.
משה זלמן פייגלין: לאבן הבניין הזאת יש ערך מיוחד במדינת ישראל שמכירה בכך.
משה זלמן פייגלין: את מה שאמרתי עכשיו אני מקווה שבהמשך יתאפשר למיכאל לגבות בנתונים במצגת שהוא יציג.
<מיכאל פואה: אני אבקש להציג את בסיס הנתונים.
<מיכאל פואה: לקחנו את האמירה של מדינת ישראל לאורך השנים דרך חקיקה, מהי משדרת דרך חקיקה לציבור, אחד הנושאים המשמעותיים ביותר הוא הנושא הכלכלי.
<מיכאל פואה: זה שקף שמציג את הפריון הכולל של ישראל ביחס לממוצע ב-OECD.
<מיכאל פואה: רואים שמדינת ישראל היא בממוצע של שלושה ילדים וכל המדינות האחרות נמוכות ממספר הילדים שמספיק ליציבות האוכלוסייה שהוא בשיעור של 2.1.
<מיכאל פואה: ארה"ב מגיעה בדיוק ל-2.1 ואחריה צרפת, בריטניה ושוודיה עם 1.9 וכך הלאה.
<מיכאל פואה: אגב, זה תהליך שקורה גם במדינות המוסלמיות שאינן מופיעות כאן בשקף.
<מיכאל פואה: לדוגמה איראן שהיא היום ב-1.9 וטורקיה עם 1.5 ממוצע פריון כולל.
<מיכאל פואה: פה מדינת ישראל בהחלט מבטאת מאוד חזק אופטימיות ורצון להתפתחות.
<מיכאל פואה: מצד שני, כשאנחנו מסתכלים על הגרף שמתחיל בשנת 1955, הקו הכחול מציג את שיעורי הנישואין והקו האדום את שיעורי הגירושין – רואים שהפער בין הקווים הולך ומצטמצם.
<מיכאל פואה: כלומר, אם פעם היו יחסית מעט גירושין והרבה נישואין, לאט לאט במהלך השנים הפער הזה מצטמצם ומתקרב.
<מיכאל פואה: שוב, אנחנו עדיין במצב טוב, אבל התהליך הוא תהליך שקורה.
<מיכאל פואה: אנחנו כמובן צריכים להיזהר שהקווים לא יפגשו או חלילה יחתכו האחד את השני.
<מיכאל פואה: זה מימין לשמאל, 1959 ו-2010 עם 6.3 בנישואין ו-1.7 בגירושין.
עמרם מצנע: מהם המספרים.
<מיכאל פואה: 6.3 נישואין ל1,000 אנשים באוכלוסייה.
<מיכאל פואה: מספר הנישואין הולך ויורד ומספר הגירושין הולך ועולה.
<מיכאל פואה: שוב, עדיין ביחס - - - <קריאה:> אני מניחה שאתה סופר רק נישואין ברבנות.
<מיכאל פואה: אלו נישואין מוכרים, זה לא ברבנות אל נישואין מוכרים.
<יהודית גידלי: זה סופר גם נישואין בחו"ל?
<מיכאל פואה: כן.
<מיכאל פואה: רושם הכול.
<מיכאל פואה: כשמסתכלים על הטבלה של שיעורי גירושין ושיעורי נישואין במדינות בעולם, זאת השוואה בין 1970 ל-2008, בצד ימין אנחנו רואים את הגירושין ובצד שמאל את הנישואין.
<מיכאל פואה: נתחיל עם צד שמאל, במדינת ישראל בשנת 1970 היה 9.1 נישואין ל-1,000 ובשנת 2008 זה 6.3, אבל עדיין מדינת ישראל חמישית מלמעלה בסדר הנישואין.
<מיכאל פואה: בגירושין המצב הוא הפוך, אנחנו למטה, זה עלה מ-0.8 ל-1.9, זה הכפיל את עצמו, אם אמרת קודם שזה ירד כפול, כאן זה הכפיל את עצמו.
<מיכאל פואה: עדיין הפער הוא יחסית גבוה.
<מיכאל פואה: תראו שיש מדינות שבהן הפער כל כך הצטמצם כך שאחוז הגירושין והנישואין כמעט נושק האחד לשני, מדינות כמו שוודיה שהגירושין בה הם 2.3 הגירושין שם מגיעים ל-4 או 3.5.
<מיכאל פואה: במקומות שהפער בין הנישואין לגירושין הוא בשיעור 1-1.5 זה ממש נפילה גמורה של המשפחה.
<מיכאל פואה: זה באופן כללי המצב שלנו.
<מיכאל פואה: כאן אני הולך לנקודה שחבר הכנסת משה פייגלין הזכיר קודם, ההשפעה הכלכלית של החוקים במדינת ישראל על המשפחה.
<מיכאל פואה: אחד הדוגמאות הבולטות שבחנו הוא מיצוי נקודות זכות במס הכנסה.
<מיכאל פואה: כידוע במדינת ישראל יש נקודת זכות לכול ילד, השאלה מי זוכה לקבל את אותן נקודות זכות.
<מיכאל פואה: כאן אנחנו מדברים על עשירון, אחד, שניים, שלוש וארבע שבכלל לא נמצאים בסף המס ואין סיכוי שימצו את הנקודה הזאת.
<מיכאל פואה: עשירונים תשע ועשר, אלו העשירונים, המשפחות שיזכו להחזר מס מכיוון שהנשים מרוויחות שיעור כזה גבוה שיש טעם או יש אפשרות לממש את נקודת הזכות.
<מיכאל פואה: לעומת זאת, המשפחות שבעשירונים חמש, שש, שבע וחצי שמונה, רובן ככולן לא תממשנה את נקודות הזכות של מס הכנסה מאחר שבמדינת ישראל רק האישה מממשת את נקודות הזכות ולא הבעל.
<מיכאל פואה: המשמעות, רוב המשפחות שבמעמד הביניים שנמצאות בעשירונים, חמש, שש, שבע ושמונה לא מסוגלות לממש את נקודות הזכות במס הכנסה.
<מיכאל פואה: אומנם נקודות הזכות נועדו לעזור לנשים, אבל בסופו של דבר אותן משפחות ששם הנשים או שאינן עובדות או שעובדות בשיעור נמוך למימוש נקודות המס, הן לא זכות לממש את נקודות הזכות.
<מיכאל פואה: הפערים במקרה הזה, במידה והמשפחה הזאת תתפרק, כמו שחבר הכנסת משה פייגלין הציג קודם, ותרצה לממש את נקודות הזכות, אז הורה יחיד יזכה לממש את הנקודות החל ממשכורת של 4,700 שקל.
<מיכאל פואה: כך משפחה שהבעל עובד ומשתכר 6,000 שקל והאישה לדוגמה 3,000 שקל, היא לא תממש את נקודת הזכות.
<מיכאל פואה: משפחה שמכלכלת ארבע נפשות או הורה יחיד עם שני ילדים שמכלכל שלוש נפשות ומרוויח את אותו שיעור של 9,000 שקל, יממש את נקודות הזכות.
<מיכאל פואה: הפער השנתי בין המשפחות יהיה 5,016 שקל לשנה.
<מיכאל פואה: דבר שיוצר עידוד.
<מיכאל פואה: פירוט ההטבות להורה עצמאי שהחליט להביא ילד לעולם בלי ההורה השני, פוטנציאל הסיוע שהמדינה נותנת לו מגיע עד 440 אלף שקל בשמונה עשר שנות הגידול.
<מיכאל פואה: התוצאה - - - <קריאה:> 440 אלף שקל מעבר לכל דבר אחר שמקבל במשפחה רגילה?
<מיכאל פואה: התוצאה היא, שבפחות מעשור גדל ב-80% מספר האימהות החד-הורית הרווקות בישראל, כלומר העידוד הכלכלי, אנחנו לא יודעים מה גורם את מה, אבל העידוד הכלכלי הוא בוודאי נותן כאן בונוס - - -
רות קלדרון: להגיד שזה תוצאה מכך זה מאוד לא מדויק.
<מיכאל פואה: לא אמרתי שזה תוצאה מכך.
<מיכאל פואה: לא אמרתי - - -
רות קלדרון: אמרת שתוצאה מכך, תקשיב להקלטה.
<מיכאל פואה: לא.
<מיכאל פואה: אני אומר שאני לא יודע להגיד מה גורם את מה.
<מיכאל פואה: יש שינויים תרבותיים ויש הרבה גורמים שמשפיעים ובזה אין שום ספק.
<מיכאל פואה: ברור שיש כאן גם עידוד כלכלי או אמירה כלכלית שמדינת ישראל אומרת לאותן משפחות ומשדרת את הדברים האלה כלפי כלל הציבור.
<מיכאל פואה: יש עוד סוגיות רבות.
<מיכאל פואה: כאן נגעתי רק בסוגיה הזאת.
<מיכאל פואה: אני אגיד בקיצור שיש עוד סוגיות רבות בנושא של כל התהליך של הגירושין.
<מיכאל פואה: הייתי היועץ של שר הרווחה, השר כחלון, כל המערכת שמטפלת בנושא הרווחה בתהליך פירוד, סכסוך בין בני זוג תומכת היום באופן חזק מאוד, זה טוב וזה מצוין, בנשים, אבל מעמידה את הגברים חסרי אונים בלי שום סיוע.
<מיכאל פואה: אני אומר את זה כמי שראה את הדברים מפנים.
<מיכאל פואה: הדברים האלה ביחד, אולי תמר הר-פז תוכל להרחיב בהמשך.
עמרם מצנע: חבר הכנסת מוטי יוגב.
מרדכי יוגב: ראשית אני מודה ליושב הוועדה חבר הכנסת עמרם מצנע ליוזמים, חברת הכנסת רות קלדרון וחבר הכנסת משה פייגלין ולכל הנוכחים.
מרדכי יוגב: אף אחד לא יכול שלא לחזור על דבריו של יושב ראש הוועדה שכולנו בימים אלה בתפילה ובכל מאמץ אפשרי להשיב את הנערים, גיל-עד, נפתלי ואייל בריאים ושלמים לחיק משפחותיהם.
מרדכי יוגב: גם הערכה גדולה למשפחות וגם לכוחות הביטחון.
מרדכי יוגב: אני חושב שהנתונים שהוצגו כאן והדברים שהקדים לומר חבר הכנסת משה פייגלין אני ארצה לכוון אותם דווקא לצד החינוכי, ברשותך יושב ראש הוועדה כי זו וועדת חינוך.
מרדכי יוגב: אני חושב שראוי לקיים בצד של המחקר, אני אומר גם לעוזר חבר הכנסת משה פייגלין, ראוי לקיים משהו בוועדת כספים בתחום של המיצוי ומה מעודד מה.
מרדכי יוגב: בצד החינוכי, דברים פשוטים כיהודי מאמין אני אומר אותם, יכולות להיות גם אמונות אחרות.
מרדכי יוגב: בספר בראשית, בתנ"ך, אני לא מצטט את המילים במלואם אלא רק בתמציתם.
מרדכי יוגב: "זכר ונקבה ברא אותם ויקרא את שמם אדם זה ספר תולדות האדם".
מרדכי יוגב: תולדות האדם, תולדות האנושות.
מרדכי יוגב: אבא, אימא ילדים זה כל הסיפור.
מרדכי יוגב: זה, במכראות, יש עתיד של העולם כולו.
מרדכי יוגב: במידה רבה נעשו על כך מחקרים, אין לי אותם, לא מספיק, עד כמה המשפחה הטבעית היא באמת לבנת היסוד לגידול תקין בתמיכה של אבא ואימא לבניית חוסן האדם הפרטי, בתמיכה של אבא ממאדים ואימא מנוגה ועם כל התכונות של זו וזה.
מרדכי יוגב: גם לבנת היסוד של חוסן החברה ושל עם ישראל ושל האנושות כולה.
מרדכי יוגב: אקצר את דבריי, אני אומר את זה כדברים ברורים, טבעיים.
מרדכי יוגב: היו שאמרו פעם שגימטרייה של אלוהים זה טבע.
מרדכי יוגב: ייקח את זה כל אחד לאן שהוא רוצה לקחת.
מרדכי יוגב: אני חושב שמול הגל הגדול שבא לידי ביטוי, גם בכנסת, ברצונות חקיקה שווים לזוגות חד-מיניים או לדברים אחרים, הוא מבטא באווירה או בדחיפה לכיוון הזה שהוא כיוון של לא יש עתיד לאנושות אלא של אין עתיד לאנושות.
מרדכי יוגב: אני חושב שנכון שמערכת החינוך, דהיינו המדינה, כן תעמיד, בלי לפגוע חס וחלילה באחרים, אבל כן להעמיד את המשפחה הטבעית כערך עליון לחוסן החברה ולגידול ילדיה.
מרדכי יוגב: ראוי שיקדישו בכל מערכות החינוך, החינוך הכללי, הממלכתי דתי, הממלכתי והחרדי והאחרות שיעורים לחיי המשפחה וחוסנה החל מהאהבה ועד ההתמודדות בגילאים השונים, גיל ההתבגרות שהיום זה כבר מתחיל בכיתות ה', ו', ז' ו-ח', חטיבת הביניים ועד גילאי התיכון.
מרדכי יוגב: אני חושב שיהיה לזה ערך גדול.
מרדכי יוגב: המערך הזה חשוב שייוצר ויתמוך את המשפחה הטבעית ואת חוסן החברה, את עם ישראל ואת האנושות כולה.
שמעון אוחיון: תודה על היוזמה של חברת הכנסת רות קלדרון וחבר הכנסת משה פייגלין לקיים את הדיון הזה.
שמעון אוחיון: תרשו לי, גם אני מצטרף לתקווה ולתפילה לשלומם של הנערים שנחטפו, באמת גם זו תקופה לא קלה שממנה אתה יוצא מחוזק ומעודד ובוודאי כל המשפחות.
שמעון אוחיון: היינו אצל המשפחות אתמול ובוודאי מכמה מהן יצאתי מאוד מאוד מעודד.
שמעון אוחיון: כפי שאתה אמרת חבר הכנסת משה פייגלין, תחושת האחידות, האחריות והשותפות הלאומית.
שמעון אוחיון: נצטרף כולנו לתפילה שיחזרו הביתה בשלום.
שמעון אוחיון: הנושא עצמו.
שמעון אוחיון: לדעתי דבר טוב שוועדת החינוך לקחה על עצמה להתחיל את הדיון בנושא הזה.
שמעון אוחיון: אני רואה בזה רק התחלה ובוודאי צריך להציף זאת.
שמעון אוחיון: חבל שזה בא רק כתגובה לחקיקה או למתקפת החקיקה שאתה מציין לגבי העניין הזה.
שמעון אוחיון: אני חושב שהיום כוועדת חינוך אנחנו צריכים לקיים דיון בפני עצמו על מעמדו של התא המשפחתי ותרומתו.
שמעון אוחיון: אני מבקש לחזור לימים, תמיד דיברנו על הזהות האישית והזהות החברתית של כל אחד ואחד מאיתנו, הלא בכל אחד ואחד יש את שני הפנים.
שמעון אוחיון: יש את הזהות האישית הייחודית ויש את הזהות החברתית המורכבת מקבוצות ההשתייכות שהוא שייך להן.
שמעון אוחיון: אנשים שהיו איתו בתנועות הנוער, צבא, מקצוע ועוד ועוד.
שמעון אוחיון: קבוצת ההשתייכות הראשונה המשמעותית, היא המשפחה.
שמעון אוחיון: מה למעשה אנחנו מקבלים מקבוצת ההשתייכות?
שמעון אוחיון: – אנחנו מקבלים תמיד את התמיכה האקספרסיבית הרגשית, ומי שזוכה מקבל גם את התמיכה האינסטרומנטאלית אם זו משפחה חזקה וכדומה וכדומה.
שמעון אוחיון: קודם כל התמיכה הרגשית שנותנת לנו גם תחושת הלכידות, תורמת לחוזק, לחוסן שלנו, להתמודדות שלנו במסגרת החברה, להשתלב בחברה.
שמעון אוחיון: כאן אני חושש, ואני קצת מודאג ומוטרד ממה שקורה לנו למרות המספרים שהוצגו, ברוך ה' מצב הילודה בארץ, ולא רק אצל המשפחות הדתיות, גם את זה צריך לציין ברוך ה', אלא גם משפחות שבדרך כלל לא נחשבות כמסורתיות, גם שם אנחנו רואים שינויים והסטטיסטיקה לטובה.
שמעון אוחיון: לכן מן הראוי שנקיים דיון על מעמדו של התא המשפחתי, על תרומתו לחוזקה וחוסנה של החברה ושל כל אחד ואחד מאיתנו.
שמעון אוחיון: אני חושב שהדיון הזה צריך להיות הרבה יותר מקיף ממה שאנחנו היום מצטמצמים במסגרת הזאת, כדי להבליט את היתרונות וגם את הסכנות שהתא המשפחתי צריך לעמוד בפניהם.