GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: אני חושב שכבוד הרב מבין, אם לא את ההיגיון, את התהליך.
<ישעיהו ליברמן: אני מודה מאד לשר, מודה לצוות, מודה לגברת אירית - - -
עמרם מצנע: כשהוקם ארגון תנועת הנערות בתיה לפני 90 שנה לא שאלתם מהיכן יבוא הכסף.
עמרם מצנע: הקמתם.
<ישעיהו ליברמן: אבל פעלנו.
עמרם מצנע: זה מה שאני אומר: הקמתם, פעלתם, וגם עכשיו לא שאלתם, לא התניתם את פעילותכם.
<ישעיהו ליברמן: זה נותן תמריץ.
עמרם מצנע: מה שאני רוצה לומר, שגם להתנהלות תקציבית יש היגיון וזו תופעה, זו פעם ראשונה שיצרו את המונח הזה של ארגוני ילדים ונוער, כי בכל זאת, צריכים למצוא איזה מכנים משותפים.
עמרם מצנע: יכול להיות שבעתיד יקימו עוד איזה משהו, כי אני באמת חושב שיש פה שונות מאד מאד גדולה בין הארגונים, בלי להיכנס, באמת, לפרטים.
עמרם מצנע: אני חושב שהדלת נפתחה.
עמרם מצנע: להגיד לך שמחר בבוקר יהיה תקציב זהה לתנועת נוער ולארגון נוער?
עמרם מצנע: זה יהיה יומרני מדי.
עמרם מצנע: אבל זה תהליך שאני מקווה שיגדל וישתפר.
עמרם מצנע: תראו, הלא פעילות הנוער לא מתחילה ומסתיימת – לא בתנועות הנוער, ולא בארגוני הנוער.
עמרם מצנע: יש היום את חוק יחידות הנוער, מחלקות הנוער, ברשויות המקומיות, שבעצם אמורות גם כן – זה לא ארגון נוער וזה גם לא תנועת נוער, אבל הרשויות המקומיות עצמן, בין אם בחברת המתנ"סים ובין אם במועדוני נוער, במקומות שחברת המתנ"סים לא פועלת, יש מערכת שלמה של פעילות לא פורמלית.
עמרם מצנע: גם ארגוני הנוער וגם תנועות הנוער הם גופים וולנטרים חוץ ממסדיים, שהמדינה עוזרת ותומכת אבל היא לעולם לא תוכל להיות המממנת העיקרית, כי את זה היא עושה בכלים שיש לה, בתחומים שלה.
עמרם מצנע: ולכן, לאט לאט נבנית הדרך הזו.
עמרם מצנע: נדמה לי שאין צורך להרבות במילים נוספות.
עמרם מצנע: אני לא סתם שאלתי, ואתה יודע את זה, גם אצלכם, גם אצל בנות חב"ד, במגזר החרדי פעילות הנוער היא חלק בלתי נפרד ממערכת החינוך הכוללת, שגם היא, בחלקה היא לא חלק אינטגרלי של מערכת החינוך הישראלית הממלכתית.
עמרם מצנע: כל אחד – יש את מוסדות הפטור ומוסדות החינוך העצמאי.
עמרם מצנע: היום יש ניסיון להכניס בכל זאת את כולם תחת מערכת אחת, ואני מקווה שגם מוסדות הפטור ימצאו דרך כלשהי להיכנס לתוך ההגדרות היותר רשמיות של המדינה.
עמרם מצנע: כלומר, אנחנו נמצאים בדרך שעוד ארוכה מאד, כדי באמת למצוא את השילובים האלה ואת המכנה המשותף, כדי להיות חברה ישראלית אחת עם שונות גדולה מאד, בלי ניסיון לכפות על הגופים השונים, על הזרמים השונים, על הקבוצות השונות – את דעת הכלל, אלא לכל אחד לתת את האפשרות לקיים ולחיות בגבולות שלו, על פי רצונו, על פי תפיסתו, וכן הלאה וכן הלאה, אבל להגדיל את המכנה המשותף, שבכמה תחומים הוא נמוך מדי, לגבי חברה שיש לה אתגרים משותפים כל כך גדולים.
עמרם מצנע: אז ככה, הלכתי ב - - בכל מיני דברים.
עמרם מצנע: אנחנו מוכרחים לסיים, לצערי הרב, יש פה עוד כל מיני אירועים.
עמרם מצנע: אז אנחנו בבחינת יוצאים לדרך, ולכן כל האתגרים, כל החזון וכל התקוות – אני מקווה שיתממשו.
עמרם מצנע: אני מצטרף בסוף דברי לדעת כולם שמי ייתן והנערים שנחטפו יחזרו בשלום מהר, הביתה.
עמרם מצנע: על סדר היום הצעה לסדר שהועברה אלינו לוועדת החינוך בנושא "סילוק תלמידת תיכון בשל תמיכה בשירות לאומי".
עמרם מצנע: מי שהגיש את הבקשה זה חבר הכנסת איציק שמולי וחבר הכנסת אלעזר שטרן.
איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, גם על המהירות והזריזות בטיפול בהצעה לסדר.
איציק שמולי: יש דחיפות בנושא הזה.
איציק שמולי: אמנם השיח על השוויון בנטל כבר נראה כמו חדשות רחוקות, אבל לדעתי יש לפנינו מקרה חמור שכדאי שגם ועדת החינוך תיתן דעתה לנושא, ובוודאי אולי סוף-סוף נוכל לשמוע בהזדמנות הזאת איזושהי תגובה רצינית יותר מצד משרד החינוך – מה שלא קרה עד עכשיו.
איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, ברשותך אני אתן רקע תמציתי על מה שקרה.
עמרם מצנע: מי נמצא כאן ממשרד החינוך?
<אבנר עורקבי: אני חושב שהם בחוץ.
עמרם מצנע: אתם ממשרד החינוך?
<יפה ישר: אני מפקחת מחוז מנח"י ולצורך העניין אני משמשת כסגניתו של מנהל המחוז החרדי.
<אסנת אבוחצירה: אני אסנת אבוחצירה, מפקחת יועצות במחוז החרדי.
<משה לוסטיג: אני משה לוסטיג, סגן מנהל בבית הספר, נציגו של מנהל בית הספר.
עמרם מצנע: בבקשה, חבר הכנסת שמולי.
איציק שמולי: תודה, אדוני היושב-ראש, אני אמשיך מהנקודה שבה עצרתי.
איציק שמולי: לפי הידוע לנו, ביום מסוים העביר מנהל בית הספר "לוסטיג" ברמת-גן שלפחות, לפי הפרסומים, נחשב בית-ספר יוקרתי – ואולי עוד מעט נשמע מסגן המנהל במה הוא יוקרתי בדיוק – אבל בכל מקרה העבירו שם שיעור בנושא שירות לאומי וצבא; באותו שיעור דובר על כך מצד המנהל שזה ייהרג ובל יעבור ללכת לשירות לאומי.
איציק שמולי: התלמידה וקבוצת תלמידות אחרות שהעזו לצאת נגד העמדה הזאת ולהגיד ששירות לאומי זה דבר לגיטימי, והן בעד ללכת לשירות הלאומי, בסוף אותו שיעור התבשר להן שהן מושעות, וההשעיה הפכה תוך זמן קצר לסילוק לתמיד, להרחקה לצמיתות.
איציק שמולי: רק אחרי שהמשפחה נעזרה אחרי כמה שבועות בתקשורת והעלתה את הנושא לסדר היום חזרה אותה תלמידה לבית הספר, אבל התחילה לעבור מסכת של הצקות ושל רדיפות.
איציק שמולי: הייתה תחושה של בילוש בבית הספר אחרי אותה תלמידה ורצון לחפש מתחת לפנס את הסעיף בתקנון שיאפשר את הרחקתה מבית-הספר.
איציק שמולי: בסופו של דבר נמצא הסעיף הזה – פשוט היה לה חשבון בפייסבוק, אז כנראה בבית-ספר "לוסטיג" ברמת-גן זה עילה מספקת כדי להרחיק אותה מבית הספר.
איציק שמולי: אדוני, זה רק החלק הראשון החמור של המקרה.
איציק שמולי: מה שבאמת חמור זה התבטאויות שבאו לאחר מכן מצד מנהל בית הספר.
איציק שמולי: בשלב הראשון סגנית המנהל קראה לחברות של אותה תלמידה מתוקף תפקידה, כדי להחרים את אותה תלמידה ולנדות אותה.
איציק שמולי: יש הקלטות של אותה סגנית מנהלת שמתבטאת בצורה הזאת, ואני מצטט: "מה תרווחנה אם תמשכנה בקשר חיצוני אחר הצהריים עם ל'? זה לא לטובתכן, אל תעשו את זה, אל תהיו איתה בקשר".
איציק שמולי: מוסיף מנהל בית הספר: "יש כאן בכיתה בנות מסכנות שנגררן לקבוצה של כ-6 בנות שאני לא אגיד את שמן ולא אגדיר אותן, כי מה שמגדיר אותן זה כלום.
איציק שמולי: הן יודעות להילחם עד הסוף עד קוצו של י', והן שייכות ללכלוך של האינטרנט.
איציק שמולי: הילדה הזאת לא שייכת לשום דת, היא חילונית עד הסוף.
איציק שמולי: אני רק רוצה לרמוז לכמה בנות בכיתה: אל תהיו כמוה.
איציק שמולי: תתפטרו מהדבר הזה וממנה.
איציק שמולי: מי שתמשיך בדרך הזאת היא כמו מתה.
איציק שמולי: הבת היא חילונית מוחלטת, והיא מספרת לכל העולם שקרים".
איציק שמולי: אני אחסוך מכם חלק מהאמירות, ואני אגיע לסוף: "היא פשוט אדם קטן קטן, אפס מאופס" – זה מנהל בית הספר.
איציק שמולי: "ובנות כאלה צריכות לסתום את הפה שלהן – הן וההורים שלהן.
איציק שמולי: שירות לאומי זאת עבודה זרה.
איציק שמולי: אתן בכלל לא מבינות את זה.
איציק שמולי: הורים טיפשים ששלחו את בנות לבית יעקב, טיפשים".
איציק שמולי: בהמשך אותו מנהל משווה באיזושהי אנלוגיה מוזרה בין הציונות הדתית לבין הנאציזם.
איציק שמולי: אני בטוח שאני אשמע גם מנציגי משרד החינוך שהם טיפלו במקרה.
איציק שמולי: כפי שהם אמרו בתקשורת ההרחקה של התלמידה בכלל לא נעשתה על רקע המקרה הזה .
איציק שמולי: אני מטיל ספק מאוד גדול באמינות של הדברים האלה.
איציק שמולי: בכל מקרה מכל הדבר הזה לי יש רק שאלה אחת כלפי משרד החינוך ולא כלפי אף אחד אחר – אפילו לא מה עשיתם עם התלמידה, ואיך זה שהיא עדיין יושבת בבית.
איציק שמולי: למה מנהל כזה עדיין נמצא בתוך מערכת החינוך?
איציק שמולי: יש הקלטות של אותו מנהל שאומר בדיוק את הדברים שאמרתי כאן מילה במילה.
איציק שמולי: איך זה שבסופו של דבר אנחנו נמצאים 8-7 חודשים אחרי המקרה, ואותו מנהל עדיין בא במגע בתוך מערכת החינוך שלנו עם תלמידים?
איציק שמולי: זאת השאלה הגדולה, אדוני היושב-ראש, שצריך לענות עליה כאן.
עמרם מצנע: סגן המנהל, בבקשה.
<משה לוסטיג: שלום.
<משה לוסטיג: ברשותכם, אני אקריא את תגובתי כדי שהיא תהיה מסודרת וברורה.
עמרם מצנע: אני רוצה שתגיד כמה מילים על אופי בית-הספר.
עמרם מצנע: מה זה בית-הספר הזה?
<משה לוסטיג: זה גם חלק מהתגובה.
<משה לוסטיג: אני מעדיף כרגע להקריא.
<משה לוסטיג: אם יהיו אחר-כך שאלות נוספות שתרצו לשאול אני אשמח לענות.
<משה לוסטיג: אני רק אומר שאני לא נכנס בתגובה שלי לרזולוציות מפאת צנעת הפרט וכבוד התלמידה.
<משה לוסטיג: אבל התגובה מאומתת לחלוטין, ואם יהיה צורך נוכל אחר כך להוסיף גם הוכחות אם צריך.
<משה לוסטיג: כמו שאמרתי קודם, שמי לוסטיג משה, ואני משמש סגן מנהל בית-הספר זה שנה וכעוזרו של הרב מצגר.
<משה לוסטיג: כבוד הרב הסמיך אותי לדבר בשמו להציג את עמדתו בפני פורום נכבד זה.
<משה לוסטיג: נתחיל בעיקר: התלמידה הורחקה מבית הספר מטעמים ענייניים בלבד.
<משה לוסטיג: בשל צנעת הפרט לא ארחיב עליהם בפורום רחב זה, ודי אם אספר שהתלמידה הורחקה בשל בעיות משמעת קשות ובשל אי התאמה למסגרת החינוך החרדית.
<משה לוסטיג: אבהיר מיד: אין דבר בין רצונה של התלמידה להתגייס לשירות לאומי לאי ההתאמה למסגרת החרדית.
<משה לוסטיג: התלמידה במנותק וללא קשר לרצונה להתגייס לשירות לאומי אינה מקיימת אורח חיים המאפשר לה להמשיך ללמוד בבית-הספר.
<משה לוסטיג: כפי שאמרתי, כדי לשמור על כבודה של התלמידה לא אפרט, אבל זה מגובה במסמכים.
<משה לוסטיג: עם זאת אציין כבר בפתח דברי – ופה זאת נקודה מאוד חשוב – כי בבית הספר יש בהווה תלמידות שהביעו במוצהר את רצונן להתגייס לשירות לאומי, ולא עלה על דעתו של איש, ובוודאי לא של הרב מצגר, להרחיק אותן מבית הספר.
<משה לוסטיג: אדרבה, הן מסיימות השנה בהצלחה יתרה את בית הספר, ארבע שנות לימוד עם תעודת בגרות מלאה בכבוד ובהערכה גדולה.
עמרם מצנע: והולכות לשירות לאומי?
<משה לוסטיג: והולכות לשירות לאומי.
<משה לוסטיג: יש בנות שמסיימות אצלנו והולכות לשירות לאומי.
<משה לוסטיג: חשוב לי לציין כי לפי החוק, הפסקת לימודים של תלמיד מחייבת אישור של משרד החינוך.
<משה לוסטיג: חשוב לי להביא לידיעת
<משה לוסטיג: כם כי בעניינינו משרד החינוך בחן ובדק את הדברים בעצמו, ותכף תשמעו את הדברים מהם.
<משה לוסטיג: הוא נתן לתלמידה ולהוריה להביא את השגותיהם בפניו, ובסופו של יום משרד החינוך הוא שאישר את התהליך בקשר לתלמידה, והאב בחר – ופה חשוב מאוד לומר את הדבר הזה – בעצמו להפסיק את לימודיה בבית הספר.
<משה לוסטיג: היא לא הורחקה, האב בחר להפסיק את לימודיה.
<משה לוסטיג: חזקה על משרד החינוך שלא יאשר הליך שכזה רק בגלל רצון לשרת בשירות לאומי.
<משה לוסטיג: כאן המקום להרחיב קמעה על דמותו של הרב מצגר – על פועלו ועל השקפותיו בתחום החינוכי והתורני.
<משה לוסטיג: לדברים האלה יש קשר ישיר לטענה השקרית שלפיה התלמידה סולקה מבית הספר כיוון שהביעה את רצונה להתגייס לשירות לאומי.
<משה לוסטיג: הרב מצגר הוא איש חינוך בכל רמ"ח אבריו ושס"ה גידיו.
<משה לוסטיג: את מרבית שנותיו הקדיש כבוד הרב לעשייה חינוכית.
<משה לוסטיג: אנחנו מדברים על למעלה מ-55 שנים שהוא מחנך והעמיד דורות רבים של תלמידות בעלות כישורים בעולם התורה ובעולם המעשה.
<משה לוסטיג: החל מגיל 35 ובמשך 45 השנים האחרונות משמש כבוד הרב כמנהל בית-ספר "לוסטיג" ברמת-גן.
<משה לוסטיג: לאחר שנים כה רבות של עשייה חינוכית עתיד הרב לפרוש מתפקידו בסוף השנה.
<משה לוסטיג: תחת הנהלתו של כבוד הרב, לשאלתך, חבר הכנסת שמולי, זוכה בית הספר להצלחה פנומנלית.
<משה לוסטיג: שיעור הזכאות לבגרות של בוגרות בית-הספר הוא למעלה מ-90%; ממוצע הציונים של בוגרות בית-הספר אף הוא למעלה מ-90%; מאות רבות מבוגרות בית הספר נקלטות בהצלחה במשק העבודה הישראלי.
<משה לוסטיג: בבית הספר יש המשך אקדמי בבניין בית-הספר כהמשך אקדמי איכותי מאוד כחלק ממרכז אקדמי גדול יותר.
<משה לוסטיג: רבות מהן משמשות כמנהלות בחברות הגדולות במשק הישראלי.
<משה לוסטיג: השקפתו החינוכית של כבוד הרב היא שחינוך אינו מושג בדרך של כפיה או הפחדה.
<משה לוסטיג: המחנך בעיני רוחו של הרב הוא מי שמקנה לתלמידיו סל כלים רחב – עיוני ומעשי וחשיבה עצמאית.
<משה לוסטיג: עם זאת – ואת זה חשוב לומר – הרב הוא איש של תורה והלכה.
<משה לוסטיג: הרב משתייך לעולם החרדי, וככזה הוא אינו מאמין בערך של גיוס לצבא.
<משה לוסטיג: בתחום זה הרב מכפיף את עצמו לדעתם של גדולי הדור.
<משה לוסטיג: עם כל הכבוד, לא ניתן לבוא עם הרב בחשבון לא בשל אמונותיו ולא בשל העובדה שהוא מחנך ומלמד את תלמידותיו לאורן של אמונות אלה.
<משה לוסטיג: איש חינוך אינו יכול עם תלמידיו בדבר שקר.
איציק שמולי: אתה יכול, בבקשה, לענות על הציטוטים של הרב?
איציק שמולי: אני לא מתווכח עם הרב על השירות הלאומי; אני לא מצפה שהרב יקרא לתלמידותיו ללכת לשירות לאומי.
איציק שמולי: אתה בורח לגמרי מהדיון.
איציק שמולי: זה לא הדיון שלנו.
איציק שמולי: לא כמה תלמידים מסיימים אצלכם בגרויות וגם לא על השירות הלאומי.
איציק שמולי: זה לא הדיון.
איציק שמולי: הדיון זה על הדברים שהרב המצוין אמר.
עמרם מצנע: איציק, תן לו לסיים, ואחר כך תוכל לשאול שאלות נוספות.
<משה לוסטיג: אני אתייחס לזה עכשיו.
<משה לוסטיג: האנשים הנכבדים היושבים סביב שולחן זה – ואני לא בורח מהדיון כי זה בדיוק הדיון – ודאי יסכימו עמי שכשם שמורה רשאי לחנך ולעודד את תלמידיו להתגייס ליחידות קרביות כך רשאי הוא לחנך אותם לערכים שבעיניו הם נעלים לא פחות.
<משה לוסטיג: יחד עם זאת הרב מצר – ופה אני מתייחס לבקשתך – על האופן שבו ביטא את אמונותיו בכיתה, וביקש אותי שלא לשוב ולחזור על הדברים.
<משה לוסטיג: כלומר אני אפילו לא רציתי לצטט את הדברים, והוא ביקש לא לצטט אותם.
<משה לוסטיג: אבל כבר ציטטת אותם.
<משה לוסטיג: הרב לא הורה על הרחקת התלמידה מבית הספר כיוון שביקשה להצטרף לשירות לאומי גם מן הטעם שמעשה כזה סותר באופן חזיתי את השקפתו החינוכית של הרב שעליה עמדתי קודם לכן – עמדה המתירה לכל אדם ללכת על-פי דרכו, ובלבד שיקפיד על אמות מידה ודרך הנוגעות לעולם החרדי.
<משה לוסטיג: באלו לא עמדה הנערה, ומשכך בלבד הורחקה מבית-הספר.
<משה לוסטיג: כלומר התלמידה לא הורחקה, אלא בחרה לעזוב את בית הספר.
<משה לוסטיג: שאלת על המילים שהרב אמר.
<משה לוסטיג: אז קודם כול צריך לומר שבחלק שהרב השווה לנאציזם, כפי שאמרת, זה ציטוט מתוך ספר של הרב עמיאל שהיה רב ראשי לתל-אביב - -
איציק שמולי: זה תמיד הסיפור שאתם אומרים משהו, ואנחנו החילונים הקצת-לא-מבינים פשוט לא מבינים את ההקשר.
אלעזר שטרן: גם אנחנו לא מבינים.
איציק שמולי: פשוט לא מבינים את ההקשר, זה הסיפור.
איציק שמולי: אנחנו מטומטמים, ואנחנו לא מבינים.
<משה לוסטיג: אתם לא מטומטמים.
<משה לוסטיג: אל תכניס לי מילים לפה.
<משה לוסטיג: אני רק אומר משפט אחד, ואתה קוטע אותי באמצע.
איציק שמולי: מותר לי לקטוע אותך פה.
<משה לוסטיג: בסדר, אבל אני לא מורגל בזה, אז אני מאבד את חוט המחשבה.
<משה לוסטיג: אני מתנצל, אני לא בסדר.
<משה לוסטיג: הרב מצר על הדרך שבה - -
עמרם מצנע: תחזור על הסיפור עם הציטוט.
<משה לוסטיג: הציטוט הוא מתוך חוברת שהתפרסמה בקשר לציונות, והרב ציטט מתוך חוברת של הרב עמיאל שהוא רב לא חרדי, רב בעל דעות לאומיות.
<משה לוסטיג: הציטוט אכן לא הוצא מהקשרו, אבל אכן נאמר בכיתה, והרב מצר על כך כי זה לא נכון לצטט דבר כזה בכיתה.
עמרם מצנע: מה אומר הציטוט?
<משה לוסטיג: הציטוט אומר שציונות כלאומיות ללא דת, היא לאומיות שאין בה תוכן יהודי, אלא זאת לאומיות ככל הגויים.
<משה לוסטיג: הרב עמיאל בוחר לקחת דוגמה קיצונית שהרב מצר על כך שהוא הביא אותה בשיעור.
<משה לוסטיג: הוא מתנצל, וחשוב גם לומר – וגם משרד החינוך יאמר – שהוא גם נקרא לזימון וקיבל נזיפה של משרד החינוך.
<משה לוסטיג: אבל זאת כבר התגובה שלהם.
<משה לוסטיג: אני חושב שאדם בגיל 80 עם רזומה כל-כך מיוחד במערכת החינוך – הוא לא פרסם את עצמו מעולם, אבל מי שקצת מכיר לעומק את מערכת החינוך החרדית יודע שבית-ספר "לוסטיג" נמצא בקדמת הבמה בכל התחומים – כשל בלשונו.
<משה לוסטיג: אין לנו אלא להצר על כך.
<משה לוסטיג: הוא מסיים את תפקידו בסוף השנה; הוא מעולם לא חזר ללמד בכיתות אחרי הציטוט הזה – חשוב לומר גם כן.
<משה לוסטיג: הוא הבין שאולי הוא לא מתאים, ואולי הלשון שלו כבר לא מתאימה לשיח.
<משה לוסטיג: הוא בוחר להנמיך פרופיל ולסיים איכשהו את השנה, ובשנה הבאה הוא כבר לא מנהל בבית-הספר.
עמרם מצנע: מה האופי של בית הספר?
עמרם מצנע: הוא שייך לרשת החינוך העצמאית?
<משה לוסטיג: בית הספר שלנו נמצא "על הגדר" או בעמדת תפר כזאת או אחרת.
<משה לוסטיג: אין זה סוד שבחברה החרדית באופן כללי גם כשהלימודים הם ברמה מאוד גבוהה הם עושים היבחנות חיצונית של מכון סאלד.
<משה לוסטיג: יש בתי ספר תיכון, אבל חלק גדול מהסמינרים האלה לא עושים תעודות בגרות ומבחני בגרות רגילים.
<משה לוסטיג: אני לא יכול לייחס לעצמי כלום, אני בסך-הכול שנה במקום, אבל אני נכד של מייסד בית הספר, ואני מרגיש שזה כמו הבית השני שלי.
<משה לוסטיג: לבית הספר נכנס עכשיו המחזור ה-65.
<משה לוסטיג: בית הספר הזה מקיים לימודים ברמה גבוהה מדעית, איכותית, תעודת בגרות - -
עמרם מצנע: אבל למה הוא שייך בזרמים בחינוך?
עמרם מצנע: הוא לא פטור.
<משה לוסטיג: לא.
<משה לוסטיג: זה ניכר מוסד מוכר שאינו רשמי.
<משה לוסטיג: מוכר שאינו רשמי יש כל מיני סוגים.
עמרם מצנע: ולאן הוא שייך בכל זאת?
<משה לוסטיג: בגדול לחברה החרדית.
עמרם מצנע: לאיזה מהם?
<משה לוסטיג: תגדיר את השאלה.
<משה לוסטיג: החברה החרדית מאוד הטרוגנית אמנם, אבל למה אתה מתכוון לשאול?
עמרם מצנע: האם הוא שייך לאיזשהו זרם?
<משה לוסטיג: הזרם הליטאי.
<משה לוסטיג: זה לא תחת חינוך עצמאי, זה תיכון בבעלות פרטית.
<משה לוסטיג: אבל בתוך החברה החרדית מי שמחפש השכלה גבוהה באמת מוצא את עצמו בבית הספר שלנו.
עמרם מצנע: אתה אומר בגרות מלאה.
עמרם מצנע: זה בגרות של משרד החינוך?
<משה לוסטיג: כן.
עמרם מצנע: אתה יודע כמה בנות עד היום הלכו לשירות לאומי בפועל?
<משה לוסטיג: אני לא יודע מספרים.
<משה לוסטיג: אני רק יכול לומר שהשנה בלבד לא מדובר על שתיים-שלוש, מדובר אפילו על יותר – רק כאלה שמסיימות השנה.
<משה לוסטיג: אין זה סוד – ואני אומר זאת במפורש – אנחנו מחנכים באורח אחר.
<משה לוסטיג: אבל אנחנו לא כופים את דעתו, וחס וחלילה – יש תלמידות אהובות וחביבות על כל צוות בית-הספר שבוחרות ללכת לשירות לאומי.
<יפה ישר: מנהל בית הספר הוזמן לבירור במשרד החינוך.
<יפה ישר: הוא הביע את צערו על ההתנהלות שלו.
<יפה ישר: הוא, כמובן, ננזף.
<יפה ישר: הוא מסיים את תפקידו השנה - -
עמרם מצנע: דרך-אגב, אדם בן 80 עדיין יכול לנהל בית ספר?
עמרם מצנע: ידוע לי שיש חוק - -
<יפה ישר: אתה צודק.
<יפה ישר: זה אחד הדברים בהקמת המחוז החרדי שאנחנו מתחילים להסדיר.
<יפה ישר: הזכרת את החינוך העצמאי – שיעור גדול של המנהלות הוא בגילאים הללו.
<יפה ישר: זה חלק מהבנייה ומההסדרה.
<יפה ישר: מנהל בית הספר מסיים את תפקידו.
<יפה ישר: אני מדברת בשם מנהל המחוז החרדי, ובכל מה שקשור לנושא של אפליה, של נוהל תקין, מנהל תקין אנחנו פועלים ללא פשרות.
<יפה ישר: בנושא של אורחות חיים - -
עמרם מצנע: האם גם אתם השתכנעתם שהנערה הזאת לא התאימה ועזבה מרצונה, כפי שסיפר לנו סגן המנהל?
עמרם מצנע: או כמו שסיפר לנו חבר הכנסת שמולי?
<יפה ישר: יושבת כאן המפקחת על היועצות שהייתה נוכחת גם בישיבות בחלק מהתהליך.
<יפה ישר: אני מציעה שהיא תתייחס.
עמרם מצנע: בבקשה, גברת אבוחצירה.
<אסנת אבוחצירה: אכן התלמידה הושעתה מבית הספר בעקבות השיחה של המנהל.
<אסנת אבוחצירה: היא לא הושעתה מכיוון שהיא הביעה התנגדות בהצבעה או בדרך לגיטימית, אלא משום שהיא פשוט יצאה מהשיעור בהפגנתיות.
<אסנת אבוחצירה: זאת הייתה הסיבה להשעיה.
<אסנת אבוחצירה: בסיום ההשעיה היא הוחזרה ללימודים.
עמרם מצנע: היא יצאה מהשיעור שבו הרב אמר את מה שאמר.
<אסנת אבוחצירה: מהשיעור שבו הרב דיבר נגד השירות הלאומי.
<אסנת אבוחצירה: היא לא הרימה את היד ואמרה, אני רוצה להגיד משהו אחר בנושא הזה – היא פשוט קמה ויצאה בהפגנתיות מהשיעור.
<אסנת אבוחצירה: על זה היא הושעתה והוחזרה ללימודים סדירים.
<אסנת אבוחצירה: אנחנו היינו בתמונה וידענו מזה.
<אסנת אבוחצירה: חודשיים לאחר מכן מסיבות שאני לא יכולה לפרט מצנעת הפרט נקראנו לוועדת פדגוגית היות שהתלמידה התנהלה שלא על-פי אורח חיים דתי או חרדי שאינו מתאים לתקנון של בית הספר.
עמרם מצנע: זאת תלמידה בכיתה י"ב, אני מניח.
<אסנת אבוחצירה: כן.
עמרם מצנע: ועד י"ב הכול היה בסדר?
<אסנת אבוחצירה: עד י"ב היו כל מיני עניינים וסיפורים, ועדיין היא הבטיחה.
<אסנת אבוחצירה: כל פעם מחדש הייתה הפרה של תקנון.
<אסנת אבוחצירה: זה דברים שבית הספר תיעד אותם לאורך השנים.
<אסנת אבוחצירה: היא הבטיחה שהיא תעמוד בתקנון ושיהיה בסדר.
<אסנת אבוחצירה: גם בסוף י"א עדיין היה דיבור איתה בתוך בית הספר; היה שיח עם ההורים ואיתה.
<אסנת אבוחצירה: ההורים התחייבו וחתמו שהם מבטיחים שהיא תתנהל על-פי התקנון.
<אבנר עורקבי: מיהם ההורים?
<אבנר עורקבי: זה שני הורים?
<אסנת אבוחצירה: כן, זה שני הורים.
<אסנת אבוחצירה: במפגש הזה היות שקרה משהו מאוד קיצוני, וזה לא רק איזשהו דף בפייסבוק, ההורים נקראו לשיחה.
<אסנת אבוחצירה: התלמידה הייתה בשיחה, מפקחת בית-הספר הייתה בשיחה, אני והנהלת בית-הספר.
<אסנת אבוחצירה: האב החליט בסוף השיחה שהוא מפסיק את לימודיה של הבת.
<אסנת אבוחצירה: המשרד לא הפסיק את לימודיה של הבת.
<אסנת אבוחצירה: אנחנו אמרנו לאבא שגם אם בישיבה המנהל יכול להחליט להפסיק את לימודיה של הבת יש לאב זכות להגיע למנהל המחוז ולערער על ההחלטה של מנהל בית-הספר.
<אסנת אבוחצירה: יכול להיות שמנהל בית הספר היה מקבל את הערעור של האב.
<אסנת אבוחצירה: שני ההורים נכחו בשיחה הזאת, והם החליטו שהם מפסיקים את לימודיה של הבת בבית-הספר.
<אסנת אבוחצירה: הם ביקשו שהיא תגיע לבחינות הבגרות, ואנחנו הבטחנו שהיא תקבל כל שבוע חומר הבית – שזה אכן מה שקרה.
<אסנת אבוחצירה: כל שבוע היא קיבלה חומר הביתה ועזרה פרטנית- -
איציק שמולי: זה לא נכון, זה לא נכון.
<משה לוסטיג: זה כן נכון.
<אסנת אבוחצירה: - - עזרה פרטנית וקבוצתית.
איציק שמולי: אתה בקשר עם המשפחה?
איציק שמולי: כי אני בקשר עם המשפחה.
<משה לוסטיג: אתמול דיברתי עם התלמידה במשך 20 דקות.
איציק שמולי: להגיד שהיא מקבלת כל שבוע חומר הביתה זה או שלא בדקת לאחרונה - -
<אסנת אבוחצירה: חבר הכנסת שמולי, הייתה שם סוגיה של כתובות שאני לא יכולה להיכנס אליה, שוב בגלל צנעת הפרט.
<משה לוסטיג: נשלח אליה חומר כל שבוע.
<משה לוסטיג: אני מוכן לתת את דיברתי על כך.
<משה לוסטיג: אני דאגתי לכך.
איציק שמולי: זה שפעלתם ביד קשה נגד התלמידה אני מבין לגמרי.
איציק שמולי: אני רק שואל איפה אותו יחס כשמדובר במנהל?
איציק שמולי: מה, בגלל שהוא פורש בעוד כמה חודשים גיליתם הבנה ואמפתיה יוצא דופן?
איציק שמולי: איך את כבעלת תפקיד במשרד החינוך יכולה להשלים עם זה שמנהל בית ספר עומד מול תלמידה ואומר לה: "את חלאת המין האנושי"?
<משה לוסטיג: לא היה.
איציק שמולי: כן היה.
איציק שמולי: יש לי הקלטה.
איציק שמולי: אל תגיד שלא היה.
איציק שמולי: אתה רוצה שאני אעשה פה דיון ונביא לפה גם את ההקלטות כדי שבכלל תהיה מובך?
<משה לוסטיג: אני לא אהיה מובך כי שמעתי אותן כמוך.
<אסנת אבוחצירה: אנחנו בחנו את העניין והצענו לאבא להישאר בבית-הספר.
<אסנת אבוחצירה: הצענו להורים גם חלופה של בית ספר תיכון אחר.
<אסנת אבוחצירה: הם החליטו להפסיק את לימודיה של הבת.
<אסנת אבוחצירה: אני הייתי בקשר קבוע עם האב בצורה מאוד מסודרת עד שלב מסוים, וכמו שאמרתי, החומר נשלח אליה; לא רק זה – היא קיבלה תגבור קבוצתי ופרטני בתוך בית-הספר לפני כל בגרות כשהיא רצתה והרגישה שהיא לא מספיק מוכנה לבגרות.
<אסנת אבוחצירה: היא ניהלה כל הזמן שיח עם בית-הספר.
<אסנת אבוחצירה: אתמול בערב היא דיברה עם סגן המנהל 20 דקות בטלפון לגבי איזשהו קושי שהיה לה לגבי ציון.
<אסנת אבוחצירה: עמדתה התקבלה, והציון שונה.
<אסנת אבוחצירה: אנחנו כל הזמן עקבנו אחרי הדברים.
<אסנת אבוחצירה: בנוגע למה שאמר מנהל בית-הספר מול התלמידות – הוא נקרא לבירור במשרד החינוך, הוא ננזף, ועבודתו מסתיימת בסוף שנה זאת.
<אסנת אבוחצירה: כמו שאמר הרב לוסטיג, במקביל ניסינו כמה שיותר למתן את הקשר שלו עם התלמידות, והוא הבטיח שהוא ישים לב לדברים שלו.
<אסנת אבוחצירה: הוא לא נכנס לכיתות מאז.
איציק שמולי: במשפט אחד, אדוני היושב-ראש, יש פה גרסה שלי וגרסה אחרת.
איציק שמולי: זה לא הדיון, והדיון הוא גם לא על מספר התלמידים הזכאים לבגרות שבית הספר מצליח להוציא.
איציק שמולי: הדיון הוא כיצד משרד החינוך – ואת התייחסת לזה במשפט אחד בסוף דברייך למרות שזה הדבר המרכזי – איך משרד החינוך פועל באמפתיה כזאת כלפי אותו מנהל ומגלה כזאת אדיבות ורוחב לב?
איציק שמולי: בסופו של דבר על מה אנחנו מדברים?
איציק שמולי: על בעל תפקיד במערכת חינוכית שעומד מול תלמידים ומדבר בצורה כזאת.
איציק שמולי: איך את מקבלת את זה בשוויון נפש כזה?
<אסנת אבוחצירה: אני לא מקבלת את זה בשוויון נפש.
איציק שמולי: אז איך הוא עדיין בתפקידו?
עמרם מצנע: היא נתנה לך תשובה.
עמרם מצנע: אתה יכול לחשוב אחרת, אבל היא נתנה לך תשובה.
איציק שמולי: התשובה לפני שבעה חודשים שהוא ממילא מסיים את תפקידו בסוף השנה אז לתת לו לסייםב כבוד, ומקסימום שיקרה עוד מקרה או שניים בשנה הקרובה – זאת לא תשובה.
איציק שמולי: זה מראה על המקצועיות של האגף.
עמרם מצנע: חבר הכנסת יעקב אשר, אתה מכיר את המקרה הספציפי?
יעקב אשר: אני מכיר את המקרה הספציפי.
יעקב אשר: אני מכיר כמו שכולם מכירים.
יעקב אשר: יש אחד שמכיר את זה לכיוון כזה ולכיוון כזה.
יעקב אשר: אני גם מכיר את בית הספר הספציפי הזה.
יעקב אשר: אני קודם כול חושב שאם נאמרו דברים – גם אם זה מדויק ודומה למשהו מדויק - -
<משה לוסטיג: לא התווכחתי.
<משה לוסטיג: זה לא היה מול התלמידה, זה הכול.
יעקב אשר: תלמד שלא מפריעים לחברי כנסת.
יעקב אשר: אנחנו אנשים מאוד רגישים.
יעקב אשר: אני רוצה לומר משהו באופן כללי בלי להיכנס לפרטי פרטים כי אין לנו האפשרות לדעת בדיוק את פרטי הפרטים, ויכול להיות ויכוח.
יעקב אשר: אבל אין ויכוח שסוג כזה של התבטאות לא צריך להיות לא של מנהל, לא של מורֶה ולא של מורָה.
יעקב אשר: לא על כך אנחנו מדברים.
יעקב אשר: יש דבר אחד שצריך להסתכל עליו בקונטקסט הכללי.
יעקב אשר: קודם כול מבחינת בית הספר והלקוחות שבית הספר הזה אמור לתת להם את השירות, מותר לבית הספר לחשוב האם הוא מעודד משהו מסוים או לא בלי כחל ושרק.
יעקב אשר: יש הרבה מאוד בתי ספר שזאת האג'נדה שלהם.
יעקב אשר: בית הספר הזה נהג עם כל זה לאפשר בצורה כזאת או אחרת, ועובדה שהמציאות מראה שהיו כאלה שהלכו לשירות לאומי, ולא כמו בבתי ספר אחרים שאתה לא רואה את זה.
יעקב אשר: כמובן, לבית הספר מותר להחזיק בהשקפה הזאת כי זה בית ספר שמיועד לציבור מסוים שהוא ברובו כך חושב.
יעקב אשר: אבל זה גם כמעט בית הספר היחיד שנותן את האופציה לאלה שהם קרובים ללכת לשירות לאומי.
יעקב אשר: העניין של שירות לאומי הוא עניין ערכי, אידיאולוגי שיש עליו מכאן ועד להודעה חדשה הרבה מה לומר.
יעקב אשר: אין ספק שלא צריכות להיות שום התבטאויות מהסוג הזה.
יעקב אשר: אבל אני רוצה להסתכל בקונטקסט הכללי כי אפשר להכתים מוסד על מקרה אחד בודד.
יעקב אשר: אני חושב שלא היו מקרים כאלה בעבר, לא היו תלונות מסוג כזה בעבר.
יעקב אשר: אני לא בא להיכנס למקרה הזה כי חסרים לי הפרטים, אבל יש הרבה פעמים שבית הספר עשה שגיאה מסוימת, המנהל עשה שגיאה מסוימת, אבל לא רק זאת הייתה הסיבה, אלא היו גם סיבות נוספות – לא רק העניין של שירות לאומי כן או לא; היו בעיות משמעת עם אותה ילדה, כפי שגם עולה מהבדיקה שנעשתה במשרד החינוך קודם.
יעקב אשר: זה לא מצדיק בשום פנים ואופן שום התבטאות בעניין הזה.
יעקב אשר: אני מתנגד לזה גם בתור אדם חרדי.
יעקב אשר: אני לא חושב שזה צריך להיות בצורה הזאת.
יעקב אשר: יש דרך להעביר מסרים לילדים, ובית הספר סוברני לעשות את זה בכל הכלים הנורמליים העומדים לרשותו.
יעקב אשר: אבל צריך להבין דבר אחד – בית הספר הזה היה עטור פרסים במשך שנים רבות בכל מקום גם באקדמיה; הוא מעטר את כל התפקידים שהבוגרות שלו ממלאות.
יעקב אשר: הרב מצגר, אותו אדם מבוגר שיש לו המון זכויות, שראה בילדי בית הספר ילדיו – הוא אדם שאלה הילדים שלו בבית הספר.
יעקב אשר: יש לו המון הערכה.
יעקב אשר: הוא עטור פרסים מכל משרד חינוך אפשרי.
יעקב אשר: לכן צריך גם ברגע כזה לחשוב על עברו, על מה שהוא עשה.
יעקב אשר: לכן מצד אחד אפשר להסתייג מהדברים האלה בצורה הכי נחרצת, ומצד שני לא לשפוך את המים עם התינוק יחד ולהכתים את אחד מבתי הספר הייחודיים בציבור החרדי.
יעקב אשר: הוא לא תופס את כל הציבור החרדי - -
איציק שמולי: זאת לא העמדה שלנו, חבר הכנסת אשר.
איציק שמולי: זאת לא העמדה שלנו.
איציק שמולי: אתה מציע לתת לו פרס ישראל על משהו?
יעקב אשר: נהיית פופוליסט תוך שנה וחצי.