GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ארז אשל: אני יכול להגיד שגם ההליך שמשרד החינוך בשנתיים האחרונות בהנהגת אירית – בשנה שעברה זה קפץ ל-3.7 מיליון שקלים תקציב, השנה – ל-10 מיליון שקלים תקציב, ברור ש-10 מיליון לא נותנים מענה כי היום הם מקיפים מעל 100 אלף בני נוער, כבר.
<ארז אשל: זה עצמה, אבל עבודה עם כספים תוספתיים, עם כספים של סוף השנה – לאט לאט תקציב שיצמח, ואנחנו מקווים שגם תנועות הנוער בעצמות שלהם ימשיכו להנהיג, ופה אנחנו נראה ב-4 השנים הקרובות מעל 250 אלף בני נוער שמאוגדים בארגוני נוער, שהתכנית החינוכית, שהעצמת התכנית החינוכית שלהם נותנת את השפעתה.
<ארז אשל: מבחינת הדברים זה אמיתי מה שאנחנו רואים כאן, וזה נפלא.
עמרם מצנע: אני פתחתי את הדיון בכך שזה באמת – משתמשים בקלישאה של "רגע היסטורי", כי ארגוני הנוער לא היו מאוגדים, ולא היו מוכרים לצרכי תקציב ולצרכי עניין וזו פעם ראשונה שזה קורה, זה דבר מאד חיובי וחשוב.
עמרם מצנע: השונות פה היא גדולה מאד, אבל בכל זאת, הקו המאחד הוא נוער ישראלי.
<ארז אשל: וברשותך, משהו לאתגר אותם – אירית שלחה לי באמצע הוועדה הודעה שאני חייב לרדת כי אין פה חברי כנסת חוץ מיושב ראש הוועדה, שאתה מכיר, שזה החיים בשבילו.
<ארז אשל: אז אני רוצה להגיד להם שהעבודה של הלובי שלהם זה תהליך.
<ארז אשל: אני שמח שלא כולם מייד - - הם יצטרכו לעבוד קשה מאד אבל בסופו של דבר זה יצליח.
<עמית שטרן: אני המנהל של ארגון "נועם" זה ראשי תיבות של נוער מסורתי, ארגון נוער שנוסד על ידי התנועה המסורתית בארץ, התנועה הקונסרבטיבית.
<עמית שטרן: במקור הוא יוסד באמת כמתן מענה לבני הנוער של הקהילות הקונסרבטיביות בארץ, ובעשור האחרון הוא התפתח לכלל הקהילות בארץ ישראל.
<עמית שטרן: הארגון נוסד ב-1977, וקיים כבר קרוב ל-40 שנה, מתעסק בעיקר בהעמקת השייכות היהודית תוך כדי שיח פתוח, לימוד מעמיק, חוויה משמעותית, ובעיקר – שמירה על גישה שוויונית, פלורליסטית ומכבדת.
<עמית שטרן: הארגון מתעסק ב- - כאחד מערכיו המרכזיים – תיקון עולם למען הכלל, מעודד את החניכים בתנועה להתנדב ולתרום לקהילה, מתוך תפיסה קהילתית של אחריות הדדית וערבות.
<עמית שטרן: קהל היעד שלנו הוא בעצם כלל החברה הישראלית.
<עמית שטרן: אנחנו מפעילים גם קבוצות נטעים שזה של חינוך מיוחד בגילאים 8 עד 21, וגם קבוצות מעיין, שזה חינוך מיוחד בגילאים יותר גדולים, שבאים בעיקר להדריך אצלנו במפעלים.
<עמית שטרן: מדריכים – חלק מצוות ההדרכה.
<עמית שטרן: אנחנו מפעילים קבוצות של נוער עולה, יש לנו בתוך התנועה להקה שמפעילה ומסתובבת ברחבי הארץ בשירים יהודיים וישראלים, ושליחונים שנוסעים 4 פעמים בשנה לאנגליה, ספרד וצרפת ולארצות הברית.
עמרם מצנע: כמה בני נוער אתם בתנועה?
<עמית שטרן: יש לנו 1,500 בני נוער ב-20 סניפים, במטרה לצמוח ב-5 השנים הקרובות ל-2,500 בני נוער.
<עמית שטרן: התנועה באמת מאמינה בייצור של מנהיגות יהודית חדשה במדינת ישראל ועיצוב אישיות של החניכים לאישיות רחבת אופקים שמורכבת גם מרבדי המורשת היהודית וגם מרבדי המורשת הישראלית והתרבות הישראלית והכללית.
<עמית שטרן: אנחנו מפעילים גם אגף הגשמה, יש לנו 4 שנות שירות בכרמיאל, חיפה, ירושלים וקטורה, וגרעיני נח"ל.
עמרם מצנע: הצטרף אלינו חבר הכנסת רונן הופמן.
<שלומי קסטרו: שמלווה אותנו, גם, מתחילת הדרך גם נפגשנו אתו והוא נתן לנו את הרוח הגבית, אז תודה.
<שלומי קסטרו: נמשיך כאן להציג את הארגונים.
<שלומי קסטרו: יש כאן את ארגון "קדימה, עמותת לשובע", הם לא נמצאים פה.
<שלומי קסטרו: זה אחד האתגרים שלנו.
<שלומי קסטרו: כיום במועצה חברים כמעט כל הארגונים שהוכרו על ידי משרד החינוך.
<שלומי קסטרו: "קדימה לשובע" עוד לא שם.
<שלומי קסטרו: הם עוד לא במועצה.
<שלומי קסטרו: כל מי שכאן הוא כאן כי הוא החליט שהדבר הזה חשוב לו והוא מאמין בדבר הזה, והוא שם מכיסו אפילו כסף כדי לממן את הדבר הזה.
<שלומי קסטרו: זו אמירה משמעותית.
<שלומי קסטרו: אנחנו גם נרתום אותם.
<שלומי קסטרו: אנחנו מבינים שעל ידי עבודה קשה – כולם יבינו שזה הדבר הנכון, לעבוד ביחד.
<שלומי קסטרו: את רוצה להגיד עליהם משהו?
<אירית ברוק: אני אגיד שזה ארגון מופלא, ארגון שמבוסס על ידי ילדים שמופנים מהרווחה, ואחד היעדים שלו זה ללוות את הילדים האלה עד לתואר ראשון ואחרי, עושים עבודה מאד מאד מרשימה, ממש מרגשת.
<אמנדה מיכאלי: שלום.
<אמנדה מיכאלי: אני מנכ"לית שותפה ב "איגי" – ארגון הנוער הגאה.
<אמנדה מיכאלי: זאת עמותה שמפעילה פעילות כבר השנה ה-12, כאשר נכון להיום זה הארגון החינוכי היחיד שנותן מענה לנוער להט"ב בישראל, ואנחנו עושים את זה דרך כמה אפיקי פעילות.
<אמנדה מיכאלי: המרכזי הוא קבוצות חברתיות - - -
עמרם מצנע: מה זה המונח "איגי"?
<אמנדה מיכאלי: זה Israel Gay Youth.
<אמנדה מיכאלי: זה היה האתר שלנו וחניכים התחילו לקרוא לזה כך.
<אמנדה מיכאלי: זה לא ראשי תיבות בעברית.
<אמנדה מיכאלי: אז אנחנו פועלים דרך כמה אפיקים.
<אמנדה מיכאלי: המרכזי זה קבוצות חברתיות, מאד דומים לפעילות בכל ארגון או תנועת נוער, פעילות סדנאית אחר הצהריים, כשעולמות התוכן שבני הנוער מביאים הם נושאים שהם טאבו בכל מרחב חינוכי אחר, פורמאלי או בלתי פורמאלי, נכון להיום, בארץ.
<אמנדה מיכאלי: אלה נושאים שקשורים לזהות מגדרית שונה, נטיה מינית שונה, יחסי כוחות בחברה.
<אמנדה מיכאלי: מה שאני יכולה להגיד, מחוויות של בני נוער אבל גם משהו שאני זוכרת באופן אישית – כל נער או נערה להט"בים עד שלב מסוים שבו או שהם נפגשים עם עוד חברה' מקבוצת שווים, או חושפים את הזהות המגדרית בבית הספר לצורך העניין, זו חוויה של להיות נערה שקופה.
<אמנדה מיכאלי: לא רואים אותי, לא מדברים עלי, אין שום התייחסות לנטיה מינית שהיא שונה.
<אמנדה מיכאלי: בתוך החזון של "איגי", אחת המטרות שלנו היא לפתוח קצת את שתי התבניות המאד סגורות למגדר, לצורך העניין, ולאפשר לכמה שיותר אנשים לחיות את האמת הפנימית שלהם ולממש את הפוטנציאל האישי.
<אמנדה מיכאלי: אנחנו מחנכים לשוויון וערך האדם באשר הוא, לסולידריות כלפי כל מיני חברות מוחלשות בחברה.
<אמנדה מיכאלי: אין אצלנו אפליות בדבר הזה.
<אמנדה מיכאלי: בדיוק כמו שנוער להט"ב קיים בכל ארגוני הנוער כאן, בכל תנועות הנוער, בכל בית ספר ועיר בארץ – אנחנו מנסות להגיע לכמה שיותר בני נוער כאלה.
<אמנדה מיכאלי: נכון להיום אנחנו פועלות עם למעלה מ 2,000 בני נוער בפעילות פרונטאלית.
<אמנדה מיכאלי: ביחד עם זה יש לנו מערך אינטרנטי של פורומים מאד מגוונים – גם פורומים טיפוליים תמיכתיים, גם פורומים חברתיים ששם יש עוד נתח של אלפי חניכים וחניכות בשנה מגיל 12.
<אמנדה מיכאלי: הפריסה שלנו היא פריסה ארצית.
<אמנדה מיכאלי: פתחנו השנה קבוצה באילת, אנחנו נמצאים גם בקרית שמונה, ובשלושים רשויות בין לבין.
<אמנדה מיכאלי: ברמת האתגרים שלנו הבנו לפני כמה שנים שזה שאנחנו נותנים מקום, שעתיים וחצי אחרי הצהריים לכל נער ונערה שצריכים מקום שהוא לא שיפוטי שבו הם יכולים להתבטא ולהרגיש בטוחים ולגבש את הזהות בצורה שהיא נקייה – זה לא מספיק.
<אמנדה מיכאלי: אפילו שזו חוויה שהיא לעתים מצילת חיים בשביל בני הנוער האלה, בשביל לתת להם חברה בטוחה ברמה היום יומית אנחנו חייבים לצאת החוצה מתוך המעגל הקטן הזה שיצרנו, הבועה שהיא "איגי".
<אמנדה מיכאלי: לכן, לפני שלוש שנים התחלנו תכנית גם בבית הספר וגם בתנועות הנוער.
<אמנדה מיכאלי: היא נקראת תכנית ניר.
<אמנדה מיכאלי: אני אשמח להשאיר פה אחר כך פרוספקט שהבאתי.
<אמנדה מיכאלי: המציאות היום בבית הספר, מתוך סקר אקלים ש "איגי" עשה – היא לא פשוטה.
<אמנדה מיכאלי: מעל 80% מבני הנוער הנסקרים אומרים שהמילה "הומו" או "לסבית" זו הקללה הכי נפוצה בבתי הספר, חצי מהנסקרים מדווחים שהם לא מרגישים בטוחים במרחב הבית ספרי, בטח ובטח לא לצאת מהארון, וגם ברמה האישית – ברגע שיש את הסוד הזה, שסוחבים, זה הרבה פעמים גורם לאנשים להתבודד, כי אם לא מכירים אותי על כל המשתנים שלי, כולל הזהות המינית, זה גורם לי להרגיש כאילו החברים הכי טובים שלי הם לא החברים הכי טובים שלי.
<אמנדה מיכאלי: זה גורם לאנשים להיות מאד לבד.
<אמנדה מיכאלי: במקום הזה הבנו שאנחנו חייבים להיכנס גם בבתי הספר.
<אמנדה מיכאלי: הקמנו תכנית חינוכית של 10-8 מפגשים, שהמטרה שלה היא בגדול להביא שיח עמוק לתוך כיתה – נוער הטרוסקסואלי ונוער להט"בי ביחד, לדבר על מהותה של סולידריות, על שיוויון, ערך האדם, עול החשיבות של מאבק משותף.
<אמנדה מיכאלי: אני חושבת שהשיח הזה, על מיניות בכלל, זה משהו שמאד מעניין בני נוער.
<אמנדה מיכאלי: השאלה היא איך מנגישים אותו.
<אמנדה מיכאלי: החינוך המיני בבית הספר הוא מאד מאד מצומצם ומאד בינארי, ולא נותן מענה גם להרבה חברה' הטרוסקסואלים שלא מוצאים את עצמם בתוך זה.
<אמנדה מיכאלי: גם ברמת המגדר – שיח על גזענות, בתוכו גם הומופוביה, זה משהו שאנחנו עושים, ובאמת אנחנו רואים תוצאות.
<אמנדה מיכאלי: בכל בית ספר שהגענו אליו הם יוצאים ליוזמה, בסופו של דבר, מקימים איזה שהוא פרויקט סביב עולמות התוכן האלה, בבית הספר.
<אמנדה מיכאלי: זה, בגדול.
<שלומי קסטרו: אני גם הייתי - - בהתלהבות הזו – זה תמיד קשה לעצור את זה באיזושהי נקודה.
<אמנדה מיכאלי: יש המון מה להגיד.
<שלומי קסטרו: ניסינו למצוא את הרגע.
<אריאל ויזל: קצת איחרתי, אני מתנצל, כי גם הייתי למעלה, בשדולה.
<אריאל ויזל: אני סמנכ"ל "אחרי".
<אריאל ויזל: זו עמותה שעובדת 16 שנה בכל רחבי הארץ, בפריפריה החברתית והגיאוגרפית.
<אריאל ויזל: המטרה, בגדול, שאולי היא משותפת לרובנו זה באמת לתת לנוער כלים לעצב לעצמם את עתידם, כרצונם.
<אריאל ויזל: זו הסיסמה, ואנחנו מנסים לעשות את זה בשטח.
<אריאל ויזל: לתת לחברה' כלים להתעלם מאיפה שהם הגיעו, היכן שהם גדלו, נסיבות חייהם – ולתת להם את הכלים כדי לדוג דגים בהמשך ולהציב לעצמם מטרות ולהשיג אותן.
<אריאל ויזל: אנחנו עושים את זה בכלים חינוכיים מגוונים.
<אריאל ויזל: הכלי המרכזי הוא הכנה לשירות צבאי משמעותי.
<אריאל ויזל: חוץ מזה יש לנו פרויקט נוסף שדומה קצת לחוגי סיור, דרך עבודת שטח, עזרה בבגרות, לנוער שנשר מבית ספר.
<אריאל ויזל: יש לנו מסלולי המשך לשנת שירות ומכינה, בעצם הרעיון הוא ליצור איזה רצף חינוכי לבני הנוער, שנכנסים ל "אחרי" בגיל 16-15 ואנחנו מנסים ללוות אותם ליווי ארוך טווח, 10-8 שנים קדימה, עד גילאי 26-25, אחרי שהם עומדים על רגליהם והם אזרחים תורמים, וזה, בגדול, הייעוד של "אחרי" – ליצור חברה סולידרית, טובה יותר, עם אזרחים תורמים.
<אריאל ויזל: לא נאריך במילים, נגיד שמאד מרגש ומשמח השיח הזה, החיבור הזה שמדבר על שיתוף פעולה, מכנה משותף רחב ביותר שהוא בני הנוער, והקניית ערכים – שכל ארגון פה, בגדול, מדבר על דברים דומים.
<אריאל ויזל: דרך זה, שיתופי הפעולה יכולים באמת להיות מדהימים.
עמרם מצנע: כמה ארגוני נוער נוספים יש – שלא נכנסו עדיין - -
<שלומי קסטרו: אלה ארגונים שיצרו אתנו כבר קשר, מה שנקרא – אתנו או עם משרד החינוך, ואנחנו יודעים עליהם.
<שלומי קסטרו: אז אם זה פסיפס, מה שראית, אז תראה מה עוד מצפה: "פידל", שזו עמותה שפועלת עם בני נוער יוצאי אתיופיה, "עוז" – ילדים מהמגזר הדתי לאומי - - -
<קריאה: שלא ברור למה הם לא נכנסו.
<שלומי קסטרו: בגלל בעיות טכניות הם לא נכנסו.
<שלומי קסטרו: - - סיירת חסד, צח"י, צבע, התנועה הקיבוצית בהיותה ארגונו, אתגרים, שיושבים אתנו בשולחן כבר, במועצה, כנפיים של קרמבו, שהם במשרד הרווחה כיום - - -
<אירית ברוק: הם במיזם.
<אירית ברוק: הם רואים את עצמם בחצי דרך אצלנו, וגם - - -
עמרם מצנע: הם בטח שם כי שם יש יותר כסף.
<שלומי קסטרו: אבל אצלנו יותר כיף.
<שלומי קסטרו: אבל הם גם אתנו בתקשורת לפעילויות ייחודיות.
<שלומי קסטרו: הם הארגונים שאנחנו יודעים, על הפרק.
עמרם מצנע: אפרופו מד"א – למכבי-אש אין ארגון - - -
<קריאה: צופי אש.
<אירית ברוק: עד לפני שנה הם אפילו לא היו בעמותה.
<אירית ברוק: זאת אומרת, הם ממש התארגנות של כיבוי אש עצמו.
<קריאה: יש צופי אש וצופי ים.
<אירית ברוק: לא, צופי אש זה משהו אחר לגמרי.
<אירית ברוק: כי צופי ים הם ממש חלק אינטגרלי, הנהגה בצופים.
<אירית ברוק: צופי אש זה הנוער שבא ל - - -.
<אירית ברוק: גם במגזר החרדי יש עוד כמה ארגונים שאני לא יודעת אם ירצו להצטרף או לא, אבל יש פוטנציאל גדול.
עמרם מצנע: כמה מילים על מה אתם עושים כמכנה משותף של כלל הארגונים, אם יש פעילויות כאלה, כי יש פה ארגונים שהשונות שלהם היא ת"ק פרסה.
<שלומי קסטרו: תכף אני ארצה להציג גם הלאה.
<שלומי קסטרו: כרגע, מה שאנחנו יודעים להגיד – שתי רגליים מרכזיות, אחת , כלפי חוץ, שזה השפעה על מקבלי החלטות, לנסות לגייס יותר משאבים למפעל הזה ולחניכים.
<שלומי קסטרו: אנחנו מלווים מהלכי חקיקה, לדוגמה – הסיפור הזה של עבודה מועדפת למתנדבים בארגוני נוער ותנועות נוער, אז – מהלך מאד גדול.
<שלומי קסטרו: היתה הצעת חוק טרומית שחבר הכנסת בר לב העלה, ויש את ההצעה הגדולה.
<שלומי קסטרו: אנחנו מלווים את הדבר הזה ביחד עם מרכז השלטון המקומי וחברי כנסת, שותפויות אסטרטגיות, וכלפי פנים, נגיד – האירוע היום, זה איזשהו אירוע פתיחה, פעם ראשונה אנחנו בעצם מפגישים את בני הנוער ביחד, זה דבר אחד, ימי השתלמות מקצועית שאנחנו עושים – מהדברים הבסיסיים, למלא בצורה טכנית את דוחות הביצוע, ביחד עם מנהל חברה ונוער, וימי עיון.
<שלומי קסטרו: יש לנו צוות לחיסכון בעלויות רכש, וכל מיני היבטים כאלה.
<שלומי קסטרו: יש לנו צוות תוכן והדרכה.
<שלומי קסטרו: כרגע, לקראת הקיץ, יש לנו פעילות מרתקת שאנחנו יוצאים אתה לדרך.
<שלומי קסטרו: מאז שנפגשנו גם הצלחנו למסד את עצמנו, גם ברמת העמותה וגם ברמת המועצה וגם הקמנו ועד.
<שלומי קסטרו: יש לנו ועד מנהל, וועד פעיל.
<שלומי קסטרו: הייתי רוצה לתת לגור, שהוא נציג הוועד הפעיל, שידבר על המגמות קדימה ועל התכניות שלנו, אם אפשר.
<גור שלי: קודם כל – תודה.
<גור שלי: אני אתחיל לנסות להתייחס לשאלה שלך, דווקא, ומאיפה ששלומי הפסיק, מרמת התוכן.
<גור שלי: הניסיון שלנו לייצר מעבר לבניית התשתית הזו שהזדמנה לנו, או שהשתתפנו בהקמתה, יחד עם משרד החינוך, אז יש עוד הרבה עבודה על העניין הזה, של להקים את התשתית הזו שנקראת "מועצת ארגוני הילדים והנוער", לא רק בהקשר של התיאגוד הפנימי והמערכות כלפי חוץ אלא גם ביכולת לכונן את זה מהותית, תכנית, חינוכית.
<גור שלי: אני חושב שהמגוון והמרחקים שיש כאן, והקרבה שיש כאן בין ארגונים שונים, זה חלק מאד משמעותי ממה זה מועצת ארגוני הנוער.
<גור שלי: זאת אומרת, המגוון הזה הוא עניין של תוכן.
<גור שלי: הוא יכול להיות גם אקלקטי, אבל לדידנו הוא עניין מאד משמעותי של תוכן.
<גור שלי: בתוך תהליך ההתארגנות וההקמה, שאנחנו עדיין בעיצומו, הצלחנו בינתיים לעשות מספר פעילויות חינוכיות משותפות, אחת, במסגרת השקת התכנית של "האחר הוא אני", פעלנו בלמעלה ממאה בתי ספר בתכניות שהן בחלקן תכניות שכל ארגון עשה בנפרד, אבל חלקן – תכניות משותפות שנבנו ביחד, בכניסה לבתי הספר במסגרת "האחר הוא אני".
<גור שלי: לקיץ אנחנו יוזמים יחד עם משרד החינוך ומטה הקיץ האחר כמה פרויקטים, כאשר הראשון ביניהם זה שבני הנוער שלנו יחד עם מדריכים של השולחן הזה עולים על - הסניף הנייד, על רקע של ניידת חב"ד.
<גור שלי: סגור שמקבלים ניידת כזו?
<גור שלי: נקשט אותה קצת אחרת, לטובת האירוע.
<גור שלי: יעלו עליה בני נוער ומדריכים בוגרים, וברשויות שבהן נפעל יפעלו החברה' ביחד בשעות הבלתי פורמאליות.
<גור שלי: זו התנסות – אני יכול להגיד, מנקודת המבט של הדיון הפנימי שלנו עם החניכים – יש בה תעוזה, אתגר, זה לא דבר מובן מאליו.
עמרם מצנע: האגוד עצמו, המועצה – יש לה מעמד פורמאלי?
עמרם מצנע: סטטוטורי?
<גור שלי: כן.
<גור שלי: היא עמותה רשמית, מוכרת - - -
עמרם מצנע: שהאסיפה הכללית מורכבת מהנציגים של כל הארגונים?
עמרם מצנע: יצרתם תקנון עם בחירות?
<אירית ברוק: ויש לה מעמד גם בתקנת התמיכה.
עמרם מצנע: אתם יכולים לגזור חלק - - -
<אירית ברוק: בתום שנתיים.
<שלומי קסטרו: כרגע, ה 3% שהתקנה מייעדת - - -
עמרם מצנע: תוך שנתיים זו הוראת קבע של החשכ"ל, בעניין הזה של ארגונים.
עמרם מצנע: אבל עקרונית - - -
<גור שלי: תקנון, עם מבנה ארגוני.
עמרם מצנע: הארגונים משלמים על זה מס?
<גור שלי: עד עכשיו זה מס הקמה של הארגונים.
<גור שלי: גבינו מכל ארגון מס הקמה לפי גודלו, יכולתו, והמוטיבציה שלו.
<גור שלי: עכשיו, על בסיס החלוקה הראשונה של התמיכה, כי התמיכה – התקנה אמורה כבר לצאת לפועל, כונסה ועדת התמיכות, נעשתה חלוקה, עברנו את השלב הזה.
<גור שלי: אז בעצם, ה 3% המיועדים למועצה יעברו דרך הארגונים, סביב מימון הפעילות.
<גור שלי: דבר נוסף שמבחינתנו כתוכן, חשוב לנו ואנחנו רואים בזה חלק מרכזי מסדר היום שלנו – זה העניין של יצירת רצף חינוכי, לא רק פנים ארגוני, אלא גם ביכולת שלנו לחבור לחינוך הפורמאלי, לא בחינת מפה לשולחן ערוך אלא כעוד רגל של השולחן, של הדבר הזה שנקרא חינוך, או הרצף החינוכי.
<גור שלי: במובן הזה – חלק מהתפיסה וההמשגה המאד חזקה שיש שם במשרד החינוך, אז הרצף החינוכי הוא במובן הזה של שעות אחר הצהריים הוא חלק בלתי נפרד.
<גור שלי: אנחנו בקשר – שוב, בסיוע מנהל חברה ונוער, עם המנהל הפדגוגי, על מנת להבנות את הקשר בין החינוך הפורמלי לחינוך הבלתי פורמלי, לא רק כמקור גיוס לשעות אחר הצהריים, אלא גם היכולת להעצים את הערך המוסף, את הפעילות הערכית שלנו, בתוך הפעילות החינוכית הפורמאלית.
<גור שלי: זו הרכבה עדינה, כי אנחנו לא עובדים עכשיו במערכת החינוך הפורמאלית, ומערכת החינוך הפורמאלית לא עובדת אצלנו, אלא – צריך לנתב את זה במסלולים שדווקא עושים סינרגיה.
<גור שלי: זו עבודה מאד חשובה ומשמעותית.
<גור שלי: מפתחים שותפויות אסטרטגיות – אנחנו נכנסים לפיילוט עם החברה למתנ"סים עכשיו, כמובן עם מרכז השלטון המקומי, מתחברים לארגון שאני מתאר לעצמי שמכירים אותו כאן – התחברנו אליו לעשות פעילויות משותפות.
<גור שלי: באופק, עוד ארגונים.
<גור שלי: מן הסתם, מנהל חברה ונוער הוא גורם משמעותי.
<גור שלי: הוא לא רק גורם מחולל אלא גם מסייע לביצוע.
<גור שלי: יש לו תפקיד חשוב לדעת מתי הוא חלק - - -
עמרם מצנע: יש לכם אתר אינטרנט של המועצה?
<גור שלי: עוד לא.
<גור שלי: זה ב – to do list אבל עוד לא הגענו לזה.
<גור שלי: התשתיות האלה של יצירת השותפים והעבודה הרב מערכתית, מבחינתנו, למצב ולמקם את מועצת ארגוני הילדים והנוער כחלק אינטגרלי בעיצוב שדה החינוך הבלתי פורמאלי ולא רק מהמקום של לארגן אותם כמעגל, כי אנחנו מהר מאד יכולים להסתגר בדל"ת אמותינו, ובזה נפסיד את האתגר שמונח לפתחנו, ואנחנו עלולים להישאר ב 40-35%, ולא להסתער על ה 70%.
<שלומי קסטרו: אם אפשר גם קצת מספרים ולהגיד לאן דרכנו, אז אתה יכול להבין את הפסיפס ואת המגמה שהיא מגמה של גדילה.
<שלומי קסטרו: כולם מדברים על זה – שר החינוך, מנהל חברה ונוער, אנחנו מרגישים את הגב הזה שכולם נותנים לנו, וגם אנחנו רוצים להיות שם.
<שלומי קסטרו: כיום יש 12 ארגונים, פועלים 122 אלף חניכים וחניכות, למעלה מ 150 רשויות ומועצות מקומיות שאנחנו פועלים בהן, ושוב – אפשר לכמת את זה לשעות חינוך ושעות קהילה.
עמרם מצנע: הוא אומר שיש עוד 100 שאתם לא פועלים בהן.
<שלומי קסטרו: נכון, ויותר חשוב – יש קהלים שאנחנו עדיין לא מגיעים אליהם באופן משמעותי, וסימנו לנו אותם, כקהלי מטרה, וגם מסמנים לנו אותם כקהלי מטרה בתוך התקנה.
<שלומי קסטרו: כשאנחנו מסתכלים קדימה, וגם התבקשנו על ידי משרד החינוך, לקראת תקציבי 2015 והלאה, ניסינו לגבש לעצמנו מה התכנית התלת שנתית שלנו.
<שלומי קסטרו: אז כמובן שהמגמה היא מגמת גידול.
<שלומי קסטרו: יש כאן פעם אחת גידול פנימי, פעם שניה – גידול של ארגונים נוספים, אנחנו כן רוצים לפתוח את זה, וכן רוצים שארגונים נוספים ייכנסו, בצורה נכונה, ראויה, מאזנת וטובה.
<שלומי קסטרו: אנחנו מאמינים שתוך 3 שנים אנחנו נהיה לפחות 180 אלף חניכים וחניכות, כאשר אנחנו קוראים את תמונת המצב החוצה, ונפעל בהרבה יותר רשויות, 200 רשויות, ונרחיב את הפעילות בקהלי יעד של נוער בסיכון, עולים, צרכים מיוחדים, מגזר דרוזי, מגזר דתי-לאומי, שעדיין לא נמצא כאן.
<שלומי קסטרו: הדבר הזה מתחיל קודם כל ממאמץ פנימי שלנו.
<שלומי קסטרו: מאמץ מרוכז של הארגונים להגיד – מסמנים לשם.
<שלומי קסטרו: ביקשו מאתנו את זה וגם אנחנו, פנימה, יש לנו תכניות חומש.
<שלומי קסטרו: כל הארגונים שיושבים כאן יש להם תכניות חומש.
<שלומי קסטרו: כשאתה יושב אתם הם יודעים להגיד לאן דרכם, וזה לגידול.
<שלומי קסטרו: אז אנחנו רוצים לרכז את המאמץ הזה פנימה, רוצים לחזק את השותפות, גם בינינו לבין עצמנו, אבל גם עם משרד החינוך.
<שלומי קסטרו: יש לנו גם בזה עוד הרבה דרך.
<שלומי קסטרו: אנחנו לומדים יום יום לעשות את המצגות ואיך לעשות את הדברים נכון, ואיך למקד מטרות משותפות ביחד.
<שלומי קסטרו: אנחנו עובדים על זה, צמוד.
<שלומי קסטרו: בשביל הדבר הזה, מה שאנחנו נצטרך, אנחנו מניחים, יודעים – זה הגדלת השותפות של המדינה.
<שלומי קסטרו: פעם אחת בהרבה יותר משרדים שותפים.
<שלומי קסטרו: כאן משרד החינוך הוא השותף המרכזי, וזה טוב וחשוב, אבל אנחנו חושבים שעד שלא נרחיב את המעגל הזה למשרד הרווחה, משרד הבריאות, משרד התרבות והספורט – זה לא יקרה.
<שלומי קסטרו: אנחנו פועלים.
<שלומי קסטרו: יש לנו פגישות על הדרך בנושא הזה.
עמרם מצנע: יש, אני חושב, נוהל של החשבות שאתה יכול ליהנות רק מתמיכה - - -
<אירית ברוק: בתקנת תנועות הנוער פתרנו את זה.
<אירית ברוק: אני מניחה שגם - - - פותחו שיטות בעניין.
<שלומי קסטרו: הם נתמכים, לדוגמה, ממגוון רחב.
<שלומי קסטרו: על בסיס פרויקטים.
<שלומי קסטרו: נניח שיש פרויקט של ניצולי שואה, ממשרד הרווחה, אז אנחנו נכנסים.
<אירית ברוק: - - תמיכה.
<אירית ברוק: תמיכה לגמרי.
<אירית ברוק: אבל אם התקנה מגדירה את זה מראש, אפשרות לקלוט בנושאים מסוימים, אז – אפשר.
<שלומי קסטרו: מה שאני הבנתי מהחשב, שזה מגיע, בעצם, בשיח, יחד עם משרד החינוך, מגיע אליהם.
עמרם מצנע: - - תרבות, הוועדה היא גם ועדת תרבות.
עמרם מצנע: שם יש בעיה עם העניין הזה.
עמרם מצנע: אנחנו הולכים לדון בה.
<שלומי קסטרו: אז פעם אחת זה הרחבה של המשרדים, ואנחנו עובדים על זה קשה מאד, והדבר השני הוא גם התמיכה של המדינה, וכמו שאפשר להבין, נעשה פה מהלך, אבל הוא הצעד הראשון בדרך לקפיצת מדרגה, כפי שאנחנו רואים אותה, קפיצת מדרגה בתמיכה של הדבר הזה, כדי שכל חניך וחניכה יקבלו תקצוב שהוא ראוי, הוגן, ומאפשר גדילה.
<שלומי קסטרו: הדבר הנוסף שאנחנו עובדים עליו, גם ביחד עם מרכז השלטון המקומי, גם נגיע לשר הפנים, זה הסוגיה של הגדלת השתתפות הרשויות.
<שלומי קסטרו: בעצם, ארגוני הילדים והנוער שיושבים כאן – או באופן ספוראדי נתמכים, הגיעו למר מצנע ואמרו לו: הפעילות שלנו בירוחם הכי חשובה, אז הוא אמר – אין בעיה, אבל בוועדת התמיכות רק הדבר הזה התחיל.
<שלומי קסטרו: ולכן, גם שם יש לנו עוד דרך, היינו רוצים להרחיב את ההשתתפות של הרשויות, כי כולנו בעצם פועלים ומעצימים שם את הרשויות.
<שלומי קסטרו: היינו שמחים, אמר את זה גם חבר הכנסת יעקב אשר, לצאת עם איזושהי אמירה ורוח גבית את הוועדה בנושא הזה, שאתה נוכל להמשיך לעבוד, לזכות בהכרה ובקידום.
<שלומי קסטרו: אלה הדברים.
רונן הופמן: אני רוצה רק לברך.
רונן הופמן: אני מלווה את הפעילות ככה לאורך כל הדרך.
רונן הופמן: אנחנו נתקלים בלא מעט קשיים כאן, בהיבטים של חקיקה, לצערי.
רונן הופמן: אני רוצה פשוט לברך ולומר שנמשיך יחד, עד שנצליח.
עמרם מצנע: מישהו רוצה לומר משהו חשוב, שלא נאמר?
<אירית ברוק: אני באמת מודה ואני חושבת שככל שמדינת ישראל תדע להשקיע יותר בנושאים החשובים האלה של קידום נוער, של קבוצות יותר קטנות, אפילו, שמתארגנות, אז אנחנו נצא נשכרים.
עמרם מצנע: אז קודם כל – תודה רבה לכם שבאתם, מקרוב ומרחוק.
עמרם מצנע: אני באמת חושב שזה מהלך חשוב שהיה חסר.
עמרם מצנע: ההכרה הזו בארגוני נוער, בשוני מתנועות הנוער, כי באמת, תנועות הנוער שנולדו עוד לפני המדינה, חלקן הגדול, דווקא השפעתן על החברה הישראלית, שהיתה מאד מאד משמעותית עם קום המדינה, ובשנים שלאחר קום המדינה, הולכת ומתמעטת, לצערי הרב.
עמרם מצנע: יחסית למספר הנערים והנערות בגילאים המתאימים, יש פחות - - -
<אירית ברוק: אני חושבת שזה לא נכון, יש גם מחקר של נועם אבן שמלמד ש - - -
עמרם מצנע: אני לא מכיר, אני אשמח לקרוא.
עמרם מצנע: אשמח באמת לשנות את המודעות שיש לי, שתנועות הנוער לא גדלות.
עמרם מצנע: איך שלא יהיה, נכון עשיתם במשרד החינוך שמצאתם אפשרות לעשות את הדיפרנציאציה, את השונות הזו ולתת משקל, ואין לי ספק בכלל שעצם ההחלטה העקרונית להיכנס, לכתוב תקנה ולאפשר את ההתארגנות הזאת, היא פתיחת דלת מאד מאד רחבה.
עמרם מצנע: אין לי ספק בכלל שלאורך השנים אפשר יהיה להגדיל את התקציבים.
עמרם מצנע: הם לא גדולים, והגדלתם, גם במספרים לא גדולים מוחלטים היא מאד משמעותית.
עמרם מצנע: תפעילו גם את המערכות הפוליטיות.
עמרם מצנע: תנועות הנוער לא במקרה צמחו וגדלו, מבחינה תקציבית, לפחות, וקיבלו באמת את המעמד שלהם, כי לכל אחד כזה יש איזה אבא פוליטי כזה או אחר.
עמרם מצנע: לכן אני אומר לכם בלי להתבייש, שצריך להפעיל באמת את המערכות הפוליטיות השונות, ואין ספק שעכשיו יש פלטפורמה, יש במה, כדי לנתב את התקציבים ואת הכסף.
עמרם מצנע: דבר שלישי – באמת, לעשות מאמץ לקיים מכנה משותף, וזה לא קל.
עמרם מצנע: אפילו מהארגונים שיושבים פה, ולא בדיוק נפגשים אחד עם השני, ולא בדיוק יושבים אחד עם השני, למרות המילים היפות והאמירות, למצוא באמת איך יוצרים מכנה משותף, איך יוצרים פעילות משותפת, איך יוצרים שיח בין הנוער הישראלי, כי לצערי הרב – אני אומר את זה כי צריך לשים את המראה מול הפנים, בכלל בחברה הישראלית, יש התבדלות.
עמרם מצנע: כל אחד לאוהלו, מה שנקרא, כל אחד מתגדר בתפיסות העולם ובגישה, ודווקא הנוער יכול ליצור את אותו מכנה משותף נדרש ממה זה להיות ישראלי.
עמרם מצנע: ישראליות – אם תעשו קצת סימפוזיונים להגדיר מה זה "ישראלי" אני אשמח מאד.
עמרם מצנע: מה הוא "יהודי" עוד לא הצלחנו להגדיר, למעט – בן לאם יהודיה, אבל אנחנו עדיים מחפשים את הדרך, בשעה הזו, שהעולם החיצוני יכיר בנו כיהודים, שאנחנו עוד לא פתרנו את המשוואה הזו.
עמרם מצנע: אבל מה הוא "ישראלי" – זה עוד יותר מסובך, מלבד, כמובן, אזרח שיש לו תעודת זהות וזכאות ישראלית.
עמרם מצנע: אני מאד הייתי שמח אם באמת היה נוצר איזשהו דו שיח כזה עם יכולת הידברות ויצירת מכנה משותף, כי אנחנו חברה שעדיין מאותגרת בהרבה מאד אתגרים והרבה מאד מאבקים פנימיים וסימני שאלה, והיא צריכה לחזק את עצמה.
עמרם מצנע: אז באמת – ברכותיי, ואני מניח שניפגש פה, בהזדמנויות שונות ובנושאים שונים כדי באמת חזק את הכיוון הזה של ארגון הילדים והנוער.
עמרם מצנע: בבקשה, כבוד הרב.
<ישעיהו ליברמן: בשם הישיבה הנפלאה הזו, הנהדרת, הזקוקה לכם – רק מר מצנע מדבר - - -בכל אופן, ברגעים הראשונים אומר את אשר על ליבי – הוא מדבר על שיתוף, על הבנה בין התנועות, בין החניכים והחניכות.
<ישעיהו ליברמן: כל אחד לפי דרכו.
<ישעיהו ליברמן: זה לא סותר את ההבנה שכל אחד יילך לפי דרכו.
<ישעיהו ליברמן: אבל כאן אני רוצה לפנות לגברת אירית ברוק.
<ישעיהו ליברמן: אנחנו הגענו למועצה הזו בשמחה, לא בגלל הסיבות, אבל – תנועות הנוער.
<ישעיהו ליברמן: הנסיבות והסיבות והמטרות – הגענו לכאן, וכבר לא משנה את הפרהסיה הזו.
<ישעיהו ליברמן: הגענו לכאן, הגאווה שלנו שבתחושה שלנו לא פגמנו, לא הפחתנו אפילו מילימטר אחד של עשיה.
<ישעיהו ליברמן: אנחנו פועלים עם למעלה מ 60 אלף חניכות, כאשר בתקופת הקיץ מפעילים פעילויות אשר אין כמותם.
<ישעיהו ליברמן: אני בכלל מעביר את זה בכתב למר מצנע, אירית ברוק מכירה אותם, ב-60 ערים ו-60 יישובים.
<ישעיהו ליברמן: פעילות נהדרת.
<ישעיהו ליברמן: אנחנו שמחים שהגענו לכאן, חברים, והציבור כאן מוצא חן בעינינו, טוב לנו כאן.
<ישעיהו ליברמן: אבל אני לא קלטתי, לא הבנתי, למרות גילי, מדוע במועצת תנועות הנוער התקציב הוא כך וכך מיליוני שקל, וכאן, הארגונים מסתפקים ב-10 מיליון.
<ישעיהו ליברמן: מר שלומי בצניעותו מדבר על 2017-2016.
<ישעיהו ליברמן: איפה 2014?
<ישעיהו ליברמן: איך אנחנו יכולים להישאר - - מה ההיגיון, ואני לא מדבר על אפליה כלפינו – מה ההיגיון שכל השולחן הזה שיושב, עושה את מלאכתו נאמנה, אין שום סעיף שמקל עלינו לעבוד פחות או לפעול פחות ממה שבמועצת תנועות הנוער.
<ישעיהו ליברמן: ההבדל היחיד, שאנחנו יכולים להתחיל את הפעילות מיד עם סיום בתי הספר, ושם, לכאורה, צריך לחכות 40 או 60 דקות.
<ישעיהו ליברמן: אבל מה ההיגיון שאנחנו נחיה עם 10 מיליון שקל – אני לא יודע איך מסתדרים.
<ישעיהו ליברמן: אני אומר שוב: אנחנו נכנסנו לתקופה הזו במועצה חדשה, מבלי להפחית שום פעילות.
<ישעיהו ליברמן: מאיפה יבוא הכסף?
<ישעיהו ליברמן: בעזרת השם.
<ישעיהו ליברמן: אבל מה ההיגיון, איך מסבירים אנשי משרד החינוך, כולל הגברת הנכבדה, שאנחנו יכולים להסתפק ב-10 מיליון?
<אירית ברוק: רק נאמר שנעשית פעילות מאד רצינית שאנשים פה, סביב לשולחן, מכירים אותה היטב, בלשכת השר ואצל השר.