GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכאל אשכנזי: כלומר, גם התחום הזה נשמר, אבל גם מורים כוללים באים ללמוד אצלנו ולומדים מקצועות ייחודים, כמו למשל ניתוח יישומי של התנהגות, איך להתמודד יותר טוב עם ילדים בכיתות הלימוד, איך לתת הנחיה למורים לעבוד עם אותם ילדים בצורה טובה.
<מיכאל אשכנזי: כך שהקשר עם מערכת החינוך הוא טוב וחזק.
<מיכאל אשכנזי: כמו שאמרתי, אנחנו מקיימים היום מגוון רחב של קורסים איכותיים ומקצועיים לקידום תחומי הספורט, הבריאות, החינוך והפנאי בישראל.
<מיכאל אשכנזי: לגבי המבנה והארגון של בית הספר, אם נלך למושגים של צבא, אז יש מפקדת חטיבה, שבתוכה יש מספר גדול מאוד של גדודים.
<מיכאל אשכנזי: במפקדת החטיבה הזאת יש קורסים שעוסקים בחינוך, בספורט, אבל אין להם איזה מרכיב משותף.
<מיכאל אשכנזי: לדוגמה, יש שם קורסים שתרמו לקידום מגמת הבגרות בחינוך גופני, שעשינו אותה בשיתוף עם המפמ"ר, שמורים לחינוך גופני מקיימים מערכת של לימודים לבגרות חמש יחידות.
<מיכאל אשכנזי: חינוך גופני נשמע קל, אבל המבחנים האלה מאוד קשים.
<מיכאל אשכנזי: אחד הקורסים שמתקיימים באותה הנהלת בתי הספר זה הקורס הזה.
<מיכאל אשכנזי: יש גם הרבה מאוד קורסים שקשורים לשיקום וייעוץ שמתקיימים שם, לצד קורסי מחשבים וקורסים של העשרה בספורט.
<מיכאל אשכנזי: מתחת למערכת הזאת יש מספר גדול של בתי ספר שעם השנים הבנו שאנחנו צריכים לתת מענה בצורה מקצועית, וכך גייסנו אנשי מקצוע בתחום של הסמכת מדריכים ומאמנים בספורט.
<מיכאל אשכנזי: בוודאי, אנחנו עושים קורסים בשיתוף מינהל הספורט, על פי חוק הספורט.
<מיכאל אשכנזי: יש לנו קורסים במקצועות השגרתיים, כמו כדורסל, כדורגל וחדרי כושר - - -
עמרם מצנע: מה הקשר בין ניהול אבטחה - - - ?
<מיכאל אשכנזי: חברו אלינו אנשים מתחום ניהול האבטחה והחירום, אנשים יוצאי השירות, והם הראו לנו שהתכנית שהם מציגים היא תכנית מאוד מקצועית, והראיה: משטרת ישראל כולה למדה בתכנית הזאת וטבעה את התקן של מנהלי אבטחה במדינת ישראל על פי הקורס שקיים היום במכללה האקדמית בווינגייט.
<מיכאל אשכנזי: כלומר, כל מי שמקיים היום קורסים בניהול אבטחה וחירום בעצם פועל על בסיס קורס שאנחנו המצאנו במכללה בווינגייט.
<מיכאל אשכנזי: בקורסים האלה יש גם אלמנטים של ניהול, גם אלמנטים שקשורים בהפעלה של עובדים, בריאות, קרב מגע ועוד, ולכן החלטנו להכניס את התחום הזה למכללה, וכנראה שעשינו את זה בצורה לא רעה.
<מיכאל אשכנזי: כמו שאמרתי, יש לנו בית ספר להסמכת מדריכים ומאמנים בספורט, יש לנו בית ספר גדול מאוד לרפואה משלימה, שהיועץ האקדמי שלו הוא פרופסור קרסו, וד"ר גלית שטיינר היא מנהלת בית הספר.
<מיכאל אשכנזי: התחום הזה קרוב מאוד לנושא בריאות, ויש בו פרקים גדולים של תזונה ובריאות, תזונה ופעילות גופנית, קורסים מתחום המגע, וגם קורסים מגוונים שקשורים להתייחסות הוליסטית - - -
עמרם מצנע: מגע רך, אני מקווה.
<מיכאל אשכנזי: כן, זה מגע רך.
<מיכאל אשכנזי: המגע הקשה הוא בהסמכה בספורט, ששם זה קרב מגע.
<מיכאל אשכנזי: בית ספר מאוד ייחודי, שאין כמוהו בעולם, זה בית הספר לתיירות אתגרית.
<מיכאל אשכנזי: אנחנו שילבנו בו גם תיירות וגם אתגר.
<מיכאל אשכנזי: ייסד אותו שאול זיו ז"ל, שהיה מפקד השייטת.
<מיכאל אשכנזי: הוא הקים בית ללימודי ארץ ישראל בדרך פעילה, שמשלב הכרה של ארץ ישראל תוך כדי תנועה, תוך כדי עשייה.
<מיכאל אשכנזי: עם השנים פיתחנו את בית הספר הזה לתיירות ופנאי אתגרי.
<מיכאל אשכנזי: לצד קורסים שגרתיים כמו מורי דרך ומלווי קבוצות לחו"ל, יש לנו קורסים מאוד ייחודיים, כמו למשל טיפול בהרפתקה, מדריכי הישרדות, מנחי קבוצות ODT, שאלה קורסים שגם מורים לוקחים אותם לתוך מערכת החינוך והולכים איתם בכיוון של למידה משמעותית.
<מיכאל אשכנזי: היום במערכת החינוך מדברים הרבה מאוד על למידה משמעותית – אז מה יותר משמעותי מלהוציא ילדים לשטח ולתת להם לחוות דברים ולהבין דברים בצורה הרבה יותר משמעותית וחווייתית?
<מיכאל אשכנזי: המרכז לרפואה ומתודיקה בספורט הוא עוד מרכז של בתי הספר ללימודי תעודה והשתלמויות.
<מיכאל אשכנזי: הוא עוסק בתחומים של רפואה וניהול בכיר בספורט.
<מיכאל אשכנזי: מתקיימות בו השתלמויות לבכירי המאמנים בארץ, קורסים למנכ"לים של ספורט באגודות וברשויות מקומיות.
<מיכאל אשכנזי: יש לו פרויקט מאוד גדול: אורח חיים בצה"ל.
<מיכאל אשכנזי: זה פרויקט שמתחיל מקריית שמונה בצפון ועד אילת בדרום, פרויקט שזכינו בו דרך משרד הביטחון, ובו אנחנו נותנים פעילות קבועה לאנשי קבע כדי לקדם את הבריאות שלהם תוך שמירה על מדדים של לחץ דם וכולי.
<מיכאל אשכנזי: ההשתתפות שלהם בפעילות גופנית מקדמת את הבריאות של צה"ל, וכל זה נעשה תחת המרכז למתודיקה וספורט.
<מיכאל אשכנזי: על בית הספר לניהול ואבטחה וחירום כבר דיברנו.
<מיכאל אשכנזי: נשאר לנו הדבר האחרון, שבו המכללה הבינה שאת השירות שלה היא יכולה לתת לא רק בתוך הקמפוס, ויצאנו בסלוגן שנקרא "המכללה בדרך אליך".
<מיכאל אשכנזי: אנחנו פרוסים מקריית שמונה בצפון ועד אילת בדרום: יש לנו יחידות ללימודי חוץ, שבהן אנחנו מביאים את הבשורה של המכללה למקומות האלה.
<מיכאל אשכנזי: בכלל, הנושא של לימודי חוץ הוא מאוד חשוב, כי אנחנו עובדים הרבה מאוד עם המגזר הערבי ויש לנו המון קורסים ללימודי תעודה גם למגזר החרדי, שכבר הרבה מאוד שנים לומדים אצלנו ויוצאים לשוק העבודה.
<נח גרינפלד: קודם כול אני רוצה להודות למכללה לדורותיה על תרומה לקידום החינוך הגופני בארץ ישראל, במדינת ישראל.
<נח גרינפלד: אני רוצה לגעת במספר נקודות שקשורות להתפתחות העתידית של המכללה.
<נח גרינפלד: שמעון רמז על זה, ואני חושב שפשוט לא הבינו את זה במדויק.
<נח גרינפלד: הקיום של המכללה כמכללה עצמאית בפני עצמה, בהיקף שלה ובהיקף הדרישה של כוח האדם, יוצר מציאות שבה היא גוף שאיננו איתן מבחינת הבסיס הכלכלי שלו, מכיוון שהוא צריך נפח הרבה יותר גדול של לומדים; ונפח הרבה יותר גדול של לומדים, פירושו לעסוק גם בתחומים שהם אינם הכשרת מורים, ולכך שמעון רמז.
<נח גרינפלד: בנוסף, ד"ר שמשון שושני, כשהיה מנכ"ל המשרד, אישר למכללה להגיש תכניות לספורט ולהיכנס לתחום של הספורט ולא רק לחינוך גופני, שזה הוראה; כלומר, לעשות תואר ראשון בתחומי הספורט ולא רק בחינוך הגופני, ועל ידי זה להגדיל את נפח הפעילות של המכללה.
<נח גרינפלד: נכון להיום, המועצה להשכלה גבוהה, בגלל עצם היותה של המכללה מכללה לחינוך גופני המעניקה תואר B.Ed, איננה מוכנה לדון בתכניות האלה, להערכתי שלא בצדק.
<נח גרינפלד: זאת מכיוון שבפועל, הייחודיות של המכללה הזאת איננה צובעת אותה רק כמכללה לחינוך, כמו כל יתר המכללות, אלא למעשה היא יחידה בלעדית שעוסקת בתחום מקצועי אחד, שתרומתה ומקומה בעולם.
<נח גרינפלד: ..
<נח גרינפלד: מקומה וייחודה, על בסיס של תכניות אחרות שקיימות אצלנו במכללות לחינוך.
<נח גרינפלד: אין מה להשוות בין התכנית הזאת לתכניות האחרות, לא מכיוון שהכשרת המורים במסגרות אחרות איננה טובה, היא טובה, אלא מכיוון שפה יש הכשרה שמשלבת מחקר שמבחינת החינוך הגופני זה over quality, אבל הבסיס עצמו, אין שום ספק שהוא יוצר כאן מציאות אחרת של התפתחות הספורט במדינת ישראל.
<נח גרינפלד: ולכן אני חושב שצריך להתייחס אל המכללה בצורה שונה.
<נח גרינפלד: גם ביום החג הזה צריך להזכיר את הנושא של המעונות.
<נח גרינפלד: ב-2015 ייפתח תקציב לבנייה של מעונות, והנושא של יכולת הבנייה של המעונות איננו פשוט, מכיוון שהסדרת הקרקעות ואיך זה יירשם אלה דברים שימנעו מהיכולת של המכללה לקבל תקציב לבנייה של מעונות, שזה נושא שכבר עלה לדיון בוועדה.
<נח גרינפלד: ואף על פי שהיום הוא יום של חגיגות, אני רוצה להעלות את הנושא הזה, כי זה ימנע את היכולת של ההתפתחות של המכללה.
<נח גרינפלד: וזה כמובן מתחבר לכך שצריך להסדיר את הנושא של היחסים בין המכון לבין המכללה.
<נח גרינפלד: צריך להסדיר את היכולת להשתמש במתקנים ואת היכולת של המשך ההתפתחות של המכללה.
<נח גרינפלד: אולי לא אנחנו נצליח לחגוג את 70 השנים הנוספות, אבל אין ספק שחלק מהאחריות שלנו זה לגרום לכך שאפשר יהיה לחגוג גם את 70 השנים הבאות.
<נח גרינפלד: אלה שלוש נקודות שצריך להתייחס אליהן.
עמרם מצנע: ממה ששמעתי כאן, אני מבין שעדיין לא קולטים את כל הסטודנטים שרוצים להגיע, בגלל חוסר מקום.
עמרם מצנע: זאת אומרת שזה לא רק מגבלה של - - -
<שמעון דנאי: זה מקום וקרקעות.
<שמעון דנאי: בניין וקרקעות.
<שמעון דנאי: אני רוצה להמשיך מאיפה שהפסקתי.
<שמעון דנאי: אני חושב שבספורט הישראלי חסרים שני דברים, והדברים האלו יכולים לשנות את כל הצורה שבגללה אנחנו בפיגור.
<שמעון דנאי: דבר ראשון זה מתקנים.
<שמעון דנאי: אין לנו מספיק מתקנים, ובזה אנחנו לא יכולים לעזור.
<שמעון דנאי: הדבר השני זה כוח אדם מקצועי, שזה מנהלים טובים, זה מאמנים טובים, זה אנשים בעלי יכולת להעביר ידע, וזה גם מעבדות שיכולות לבדוק את הספורטאי, לבדוק את התנועות שלו, את הגנטיקה שלו, כדי לעזור לו להיות ספורטאי ברמה יותר גבוהה.
<שמעון דנאי: ופה אנחנו כן נמצאים, כוח אדם מקצועי זה משהו שאנחנו יכולים לספק.
<שמעון דנאי: ואם היום כל מורה חייב להיות בעל תואר אקדמי, אין סיבה שלא כל מאמן בליגה מקצועית גבוהה או כל מנהל בעירייה, בממשלה או בכל מיני מקומות כאלה, לא יהיה בעל תואר אקדמי.
<שמעון דנאי: ואנחנו נכשיר את האנשים האלה, אנחנו נביא אותם למצב שיהיה לנו ניהול נכון בספורט.
<שמעון דנאי: יש לנו את הידע, יש לנו את המעבדות, אנחנו יכולים היום לבדוק ספורטאי ולדעת אם הגנטיקה שלו נכונה, אם התנועות שלו נכונות.
<שמעון דנאי: השקענו שם הרבה כסף, ובזה אנחנו יכולים לעזור, רק צריך להיעזר בנו.
<שמעון דנאי: אנחנו שם.
<שמעון דנאי: כדי להתקדם, כדי לעשות את זה בצורה יותר טובה, היה לנו קשר על אוניברסיטת תל-אביב.
<שמעון דנאי: אנחנו היינו במשא ומתן להצטרף כבית ספר לחינוך גופני בתוך אוניברסיטת תל-אביב, דבר שאין להם.
<שמעון דנאי: הייתה התלהבות גדולה, הרקטור התלהב מהנושא, והיו לנו המון דיונים על להצטרף ולהיות בתוך האוניברסיטה, ואז אני בטוח שגם היינו יכולים לקבל את התארים שהמל"ג נותן.
<שמעון דנאי: אבל בשלב זה, בגלל בעיות תקציביות ודברים כאלה, זה לא הושלם.
<שמעון דנאי: זה עדיין בשיחות, זה עדיין לא נפל, אבל זה לא מתקדם, ובזה אנחנו צריכים עזרה – איך נוכל לשלב את הפעילויות שלנו בתוך אוניברסיטת תל-אביב.
<שמעון דנאי: אנחנו כבר שנה וחצי בדיונים, וזה לא מתקדם מספיק מהר.
עמרם מצנע: אבל אני לא מצליח להבין מה יהיה המסלול האקדמי שייתן תואר אקדמי שלא בהוראה או בהדרכה?
<שמעון דנאי: א', תואר אקדמי אתה יכול לעשות בשלוש שנים, בעוד תואר אקדמי בחינוך זה ארבע שנים.
<שמעון דנאי: יש סטודנטים ששנה זה הרבה כסף בשבילם והם לא כל כך מעוניינים.
עמרם מצנע: ארבע שנים זה בגלל הסטאז'?
<שמעון דנאי: לא, זה שנה של תעודת הוראה.
<שמעון דנאי: באוניברסיטה לומדים שלוש שנים ואצלנו לומדים ארבע שנים, והשנה הזאת היא משמעותית, מה גם שהאנשים שבאים אלינו אחרי צבא הם כבר לא בגיל הכי צעיר.
עמרם מצנע: זה נקודה אחת.
עמרם מצנע: אבל הנקודה שאני מבין ממך ומנח זה שאתם מחפשים דרך להרחיב את מגוון וטווח הלימודים האקדמיים.
עמרם מצנע: היום הלימודים האקדמיים שלכם הם כמו כל מכללות ההוראה, אלא שאתם בתחום צר, אתם עוסקים בלימודי הוראה.
עמרם מצנע: איך אפשר להרחיב את התחום הזה?
<רוני לידור: תראה, כפי ששייקה אמר קודם, במרבית המדינות בעולם אין תואר ראשון בהוראת חינוך גופני, זה לא קיים, זה המצאה ישראלית.
<רוני לידור: בכל העולם התואר הוא במדעי הספורט והתנועה.
<רוני לידור: כפי שיש תואר ראשון במקרא, בגאוגרפיה, בהנדסה, רפואה, כימיה וכדומה, האוניברסיטאות בעולם ייצרו במשך עשרות רבות של שנים תואר שנקרא מדעי הספורט והתנועה.
<רוני לידור: בחלק מהמדינות זה נקרא human performance, בחלק kinesiology, בחלק חינוך גופני – אבל תואר בפני עצמו.
עמרם מצנע: אז איך זה שאף אוניברסיטה בארץ לא פיתחה את התחום הזה?
<רוני לידור: ההתרשמות שלי היא שזה לא מעניין את האוניברסיטאות בישראל לקדם מחקר ועשייה הכשרתית ומקצועית בתחומי הספורט, זה עדיין לא שטח שהן תופסות אותו כשטח אקדמי, וזאת למרות שבכל העולם, כמו שאמרתי, התואר הוא תואר ראשון במדעי הספורט והתנועה.
<רוני לידור: וזאת בדיוק הנקודה שאנחנו רוצים להילחם עליה, וזה בלי שום קשר לתחום ההוראה.
<רוני לידור: תכניות ההוראה שלנו, אני חושב שהן טובות מאוד – אנחנו מכשירים כוח אדם בצורה טובה, יש לנו תכניות לכלל הסטודנטים, יש לנו תכניות למצוינים, יש לנו הכשרת אקדמאים, כך שאנחנו משקיעים הרבה מאוד בהכשרה להוראה.
<רוני לידור: אבל אנחנו חושבים שהתואר הבסיסי צריך להיות כמו במקרא: יש תואר ראשון במקרא, ואם רוצה הסטודנט להיות מורה למקרא, הוא עושה תעודת הוראה במקרא.
<רוני לידור: כך צריך להיות במדינת ישראל.
<רוני לידור: צריך להיות תואר ראשון,B.A או B.Sc, במדעי הספורט והתנועה, עם תכנית שנקראת "הוראת החינוך הגופני בבית ספר".
<רוני לידור: זה המודל שאנחנו שואפים אליו.
<רוני לידור: אבל מה הבעיה?
<רוני לידור: כפי שנח ציין קודם, מבחינה היסטורית המכללות האקדמיות לחינוך נותנות תואר שנקרא B.Ed.
<רוני לידור: אין לנו שום בעיה עם התואר הזה, אבל אנחנו חושבים שמשום שמדעי הספורט והתנועה הוא תחום דעת שלא נלמד בשום אוניברסיטה בישראל ובשום מכללה בישראל, ואתה לוקח מטוס ונוסע לקפריסין, לטורקיה, ליוון, ואני עוד לא מדבר על צפון אמריקה – שם התואר הזה נלמד באוניברסיטה.
<רוני לידור: וזה הדבר שצריך לטפל בו במדינת ישראל.
<רוני לידור: ברגע שיהיה תואר ראשון במדעי הספורט והתנועה, אז יהיה גם תואר ראשון טוב - - -
עמרם מצנע: אולי באמת, כמו שנאמר, לחבור לאוניברסיטה.
<רוני לידור: כן, אבל זה לא בר-ביצוע.
<רוני לידור: אוניברסיטת תל-אביב מאוד התלהבה, אבל היום אוניברסיטאות בישראל מודדות הכול בתקציבים ובתמיכה כספית, ולעשות מהלך כזה היום – מהניסיון שלי אחרי שנתיים של דיונים עם הרקטור של האוניברסיטה, עם המנכ"ל וקצת עם הנשיא של האוניברסיטה, ועם אנשים במל"ג ובמשרד החינוך – מדינת ישראל לא בנויה לזה כרגע.
<רוני לידור: אז הבעיה המרכזית היא לאן אנחנו מתקדמים מכאן.
<רוני לידור: כי במקביל יש מכללות שעוברות לוות"ת - - -
עמרם מצנע: זה תהליך איטי מאוד, וגם מדובר במכללות הגדולות יותר.
<רוני לידור: נכון, אבל המכללה שלנו היא מכללה ייחודית.
<רוני לידור: אנחנו מכללה מאוד מקצועית, ואף אחד לא יכול להגיד שלא; ואני חושב שאנחנו עושים עבודה מצוינת, גם בלימודי הדיסיפלינה וגם בלימודי הכשרה להוראה.
<רוני לידור: והשאלה שאני חושב שצריכה להעסיק אותנו בשנים הקרובות זה איך מאפשרים למכללה הזאת, אפילו במסגרת של משרד החינוך, בכל זאת להציע תכניות לימוד אחרות, כפי ששמעון אמר, שעוסקות בניהול, באימון, בחינוך גופני עם אוכלוסיות מיוחדות, שיקום וכדומה, וזאת במקביל ל-B.Ed.
<רוני לידור: העניין הוא לא לבטל את ה-B.Ed חלילה וחס, העניין הוא שצריך לקחת את תחום הדעת הזה ולהקפיץ אותו מדרגה, שיהיה כמו לשון, מקרא, גאוגרפיה, היסטוריה, רפואה וכדומה, כפי שהוא קיים בכל העולם.
<יהודית גידלי: לשון ומקרא זה לא דוגמאות טובות.
<יהודית גידלי: הן לא קיימות.
<רוני לידור: למה?
<רוני לידור: הן נהדרות.
<רוני לידור: פילוסופיה... בכל תחום דעת יש תואר ראשון.
<ישעיהו הוצלר: גם בישראל, בטקסטיל למשל, מי זוכר ש"שנקר" הייתה מכללה לטקסטיל?
<ישעיהו הוצלר: היום זה בית ספר גבוה, אקדמאי לחלוטין, ברמה קדם-אוניברסיטאית.
<ישעיהו הוצלר: כלומר, גם המודל הזה קיים.
<ישעיהו הוצלר: לפחות בעשר מדינות בעולם הנושא של קינסיולוגיה, מדעי הפעילות הגופנית, התנועה והספורט הם תחום נפרד, זאת אומרת שהוא חוץ-פקולטטי, מוסד בפני עצמו.
<ישעיהו הוצלר: כך למשל בקלן בגרמניה, באוסלו בנורבגיה, בקוריאה, ובעוד הרבה מדינות משמעותיות מאוד מבחינה כלכלית ותרבותית הנושא הזה קיים.
<רוני לידור: אז לסיכום אני קודם כול רוצה לומר שאני מאוד מודה לך, גם בשם חבריי, שאפשרת לנו לבוא הנה, שזה לא מובן מאליו.
<רוני לידור: דבר שני, אני זוכר שאמרת בתחילת הישיבה שטרם ביקרת במכללה, ומכיוון שאנחנו אוהבים אתגרים ואנחנו רואים בזה אתגר, אנחנו נזמין אותך למכללה לסיור ולמפגש עם סטודנטים.
<רוני לידור: נשמח אם תיתן לנו הרצאה, לסגל ולסטודנטים, באיזה נושא שתרצה; יש לנו מקום גדול שיכול לאכלס כמה מאות איש.
<רוני לידור: אני בטוח שאתה תיהנה מהביקור במכללה, ואני שוב רוצה להודות לך.
<רוני לידור: תודה רבה.
עמרם מצנע: מישהו רוצה להגיד עוד משהו?
<יצחק רם: אני.
<יצחק רם: אני אחלק את שאלתי לשניים.
<יצחק רם: לא מזמן, עד לפני שלושה חודשים, עבדתי במכון וינגייט כמנהל מעונות.
<יצחק רם: אני מתחבר לבקשה של נח: חוסר מיטות לסטודנטים פוגע ישירות בפוטנציאל של המכללה, וזו נקודה שברשותך הייתי רוצה שתציפו אותה איפה שצריך.
<יצחק רם: כאן זו הזדמנות שיושב-ראש ועדת החינוך והספורט ישמע את הבעיה באמת.
<יצחק רם: אני ניהלתי את המעונות של מכון וינגייט 38 שנים – אני גם מרצה במכללה – ולכן אני רואה את הבעיה ממש מהשטח, וזו הזדמנות להציף אותה.
<יצחק רם: החלק השני של השאלה שלי הוא מדוע מדינת ישראל, ובתוכה משרד החינוך ומשרד התרבות והספורט, לא מצליחה 60 שנה לחבר את המכללה והמכון לדבר אחד.
<יצחק רם: זה היה חוסך הרבה כספים לעם ישראל, ואני בטוח שהקמפוס הזה היה הופך להיות הרבה יותר טוב, הרבה יותר מקצועי, הרבה יותר חסכוני, הרבה יותר יעיל, לטובת מדינת ישראל.
<יצחק רם: אני חושב שהחיבור הזה היה תורם גם למכון, לחלק של הספורטאים, וגם לאקדמיה, למכללה.
עמרם מצנע: אז קודם כול, תודה שבאתם אלינו לבקר.
עמרם מצנע: בטח לחלק מכם זה ביקור ראשון בכנסת, אז ברוכים הבאים.
עמרם מצנע: דרך אגב, הכנסת מאוד פתוחה לביקורים, גם של סטודנטים – מה שנקרא, לקרב את הציבור לבית המחוקקים.
עמרם מצנע: אז אתם מוזמנים.
עמרם מצנע: אני כבר אמרתי בפתיחה שאני אשמח לבוא לביקור, ואולי אני אלמד יותר טוב את החיים המשותפים של המכללה והמכון.
עמרם מצנע: אני לא מכיר את זה, ולכן אני לא רוצה להביע דעה בתחום הזה.
עמרם מצנע: אין ספק שהמכללה האקדמית בווינגייט היא שם דבר גם בארץ וגם בעולם, וגם מי שלא עסק אף פעם בספורט באופן אקטיבי יודע, מודע ומכיר את העבודה שאתם עושים, את ההכשרות שאתם עושים.
עמרם מצנע: לגבי תחומי הפעילות שהוצגו, לחלקם הייתי מודע ולחלקם פחות.
עמרם מצנע: לאורך השנים, נושא הספורט מקבל מסגרות של חוקים שמחייבים גם הכשרה מתאימה, תעודות מתאימות, וידע וניסיון כדי לעסוק בניהול הספורט, בהדרכת הספורט, בהוראת הספורט; ואנחנו נתקלים בזה בוועדה בלא מיעט מקרים: מדריכי חדרי כושר, מצילים בברכות שחייה, מאמנים בקבוצות שרשומות בליגות השונות ועוד.
עמרם מצנע: כל הדברים האלה מוסדרים לאורך השנים, וזה נותן פעילות יותר מקצועית ויותר משמעותית.
עמרם מצנע: את הנושא של הרחבת תחומי הפעילות האקדמית אנחנו נרשום לעצמנו.
עמרם מצנע: צריך יותר להבין וללמוד מהו המסלול הנכון כדי להגיע ליעד שאתם רוצים להגיע אליו – האם זה באמת לתת למכללה איזשהו ייחוד כמו שהיא, או אולי לחבור לאיזו אוניברסיטה...
עמרם מצנע: אני לא יודע לומר את זה על סמך המפגש הקצר הזה, אבל אני מאזין למה שאתם אומרים וזה נראה לי סביר והגיוני שהתחום הזה יורחב כך שלא יהיה רק להוראה אלא גם למדע הספורט, התנועה והדברים האחרים שקשורים בכך.
עמרם מצנע: לצערי אני שותף לתחושה שעלתה פה שכנראה ה-דנ"א של החברה הישראלית הוא רחוק מספורט.
<דובר: אבל כולם רואים את המונדיאל.
עמרם מצנע: כן, רציתי להוסיף את זה.
עמרם מצנע: לשבת על היציע, על הטריבונה, ולצעוק ולהעיר – זה בסדר.
עמרם מצנע: אבל להיות שותפים פעילים, כפי שזה שקיים בחלק ממדינות המערב, שבהן כל בן אדם, מגיל גן ובית ספר, עוסק בספורט עד גיל מבוגר...
עמרם מצנע: אצלנו אני לא יודע האם יש רגרסיה או התקדמות, אבל אין ספק שילדינו החייכניים והעוקצניים, ברובם – ואני שומע את זה גם מהנכדים שלי ומהילדים – לא כל כך אוהבים שיעור ספורט.
עמרם מצנע: למרות שזה אמור להיות משהו כיפי ואתגרי ואטרקטיבי, הם לא הפכו להיות כאלה.
עמרם מצנע: זה בטח קשור לחוסר מתקנים – למרות שיש יותר מתקנים היום בבתי ספר וברשויות המקומיות – וזה בטח גם קשור לזה שחסרים, אני מניח, מורים, וזה גם קשור באיכות ההוראה, כי במקום שבו יש מורה כריזמטי ומוביל, אז הולכים אחריו, ואני בטוח שכשבזה מלמד אז הילדים נדבקים, נרתמים ומתאהבים בתחום.
עמרם מצנע: אז אין ספק שהמצב הוא מצב לא רצוי ולא מעודד.
עמרם מצנע: אני נחשפתי לנושא מעונות בעקבות סטודנטים שלכם שהיו פה לפני שנה, נדמה לי.
עמרם מצנע: הבנתי שבמידה מסוימת היה לזה איזשהו פתרון, שניתן בקשר שבין המכללה למכון.
עמרם מצנע: אבל כדי שהוות"ת יתקצב.
עמרם מצנע: נדמה לי שבמכינות ההוראה הוות"ת לא מתקצב מעונות.
<נח גרינפלד: יש החלטת ממשלה שב-2015 יהיה תקציב - - -
עמרם מצנע: אם כך, אם מבחינה זו זה אפשרי, אז הבעיה היא בעלות על קרקע או זכויות על קרקע, והדבר השני זה היכולת לגייס משאבים, כי הוות"ת לא נותן את כל התקציב אלא הוא בונה על כך שזה יהיה גם איזשהו מסלול כלכלי שבו מביאים BOT למשל.
עמרם מצנע: כי אזור וינגייט, מרכז הארץ, יכול להיות שיש בזה איזושהי אטרקטיביות.
עמרם מצנע: בעמק הירדן זו בעיה, אבל באוניברסיטת תל-אביב בנייה זה מנוף כלכלי.
<שמעון דנאי: וינגייט זה מרכז הארץ, אבל קשה להגיע אליו.
<שמעון דנאי: לסטודנט קשה להגיע, אין תחבורה.
עמרם מצנע: טוב, אני מאחל לכם עוד 70 שנים של הצלחה, ואני גם רוצה לומר שאני מאוד התרשמתי, אפרופו בזה, מהעניין של פיתוח התחום של אוכלוסיות עם צרכים מיוחדים.
עמרם מצנע: אם באמת תצליחו להכניס למסלולים השונים אנשים שהם בעצמם עם צרכים מיוחדים, אין ספק שזה יקדם את הספורט ואת האימון הגופני לתלמידים עם צרכים מיוחדים.
עמרם מצנע: היום תפיסת העולם היא יותר של שילוב בתוך בתי ספר וכיתות רגילות, ולכן טוב מאוד שיהיו גם מדריכים כאלה, שבדוגמה האישית שלהם מחברים את החיבורים האלה.
עמרם מצנע: אחר צהריים טובים.
עמרם מצנע: אנחנו קצת בלחץ של דיונים אז צברנו איחור די גדול.
עמרם מצנע: אני מאד שמח על המפגש הזה, שהוא מפגש ראשוני, לארגוני הילדים והנוער כאן אצלנו בכנסת.
עמרם מצנע: אנחנו נפגשנו עם מועצת ארגוני הילדים והנוער, עם שלומי, לא מזמן, ולמדנו על ההתארגנות החדשה הזו.
עמרם מצנע: היא בין השאר באה, כך אני מבין, מהעובדה שמשרד החינוך פתח תקנה חדשה שמאפשרת גם לכאלה שהם לא תנועות נוער בהגדרה, להיות תחת הכותרת של "ארגוני נוער", וליהנות – זו מילה קצת בעייתית, כי התקציבים עדיין קטנים מאד – אבל לפחות להתחיל ליהנות מהכרה ושייכות, ואנחנו מקווים שגם התקציבים יוכלו לגדול.
עמרם מצנע: אני זה שנים מדבר על משמעותו וחשיבותו של החינוך הלא פורמלי, ואני חושב שלאט לאט חודר גם לממסד על חלקיו השונים, וגם, כמובן, לציבור, עד כמה החינוך הלא פורמלי הוא חלק משפיע בחינוך של הנוער.
עמרם מצנע: זה נכון שהחינוך הפורמאלי מכסה 98-97% מהתקציב, ופירורים נשארים לחינוך הלא פורמלי, ואני מקווה שהדברים האלה ישתנו, אבל למדתי על בשרי גם בחיפה וגם בירוחם – אולי בעיקר בירוחם, באוכלוסיות קצת יותר מוחלשות, את החשיבות של החלק המשלים, אם אפשר לקרוא לו גם "החינוך המשלים", "החינוך הבלתי פורמלי", לנוער.
עמרם מצנע: זה לא רק למלא את זמנו בפעילויות אלא זה לנתב ולכוון אנרגיות, יכולות – לתחומים שהם יותר בבחירה שבסופו של דבר הנוער בוחר, אם הוא הולך לארגון כזה או אחר, וגם לפתח יותר כיוונים של ערכים, של קהילה, של ערבות הדדית, של שותפות, של שורשים – כל אחד עם שורשיו שלו, כמובן – עם אחריות חברתית וכל הדברים הללו.
עמרם מצנע: לכן אני מאד מקד בברכה את הארגונים השונים ומאחל לכם הצלחה.
עמרם מצנע: יש לנו סדר דוברים ארוך.
עמרם מצנע: אני אהיה קצת קשוח מבחינת לוחות הזמנים ואני באמת מבקש להתרכז בעיקר ולצמצם.
עמרם מצנע: ראשון הדוברים כמובן – שלומי, מנכ"ל מועצת ארגוני הילדים והנוער.
<שלומי קסטרו: האמת היא שאני אשמח שמנהל חברה ונוער יציגו, ברשותך.
<אירית ברוק: אני מנהלת אגף תנועות נוער, קהילה והגשמה במנהל חברה ונוער.
<אירית ברוק: אז כמו שהיושב ראש אמר, החינוך הבלתי פורמלי אנחנו גם מאמינים גדולים בו, ועד השנה החינוך הבלתי פורמלי ידע להציע בשעות אחר הצהריים מענה מבחינת תמיכות המדינה, לכ 35-30% מהאוכלוסייה בצורה של התמיכה בתנועות נוער.
<אירית ברוק: לשמחתנו הרבה, השנה אנחנו מצליחים לייצר מענים גם לפלח האוכלוסייה שחינוך תנועתי לא מתאים לו, הוא לא מוצא את עצמו בתוך החינוך התנועתי.
<אירית ברוק: כי גם אם אנחנו ממשיכים להשתדל ביתר שאת להעצים את החינוך בתנועות הנוער, וגם אם אחוזי ההשתתפות יגדלו, ואנחנו מקווים ופועלים למען זה – עדיין יש פלח ניכר של הילדים שהחינוך התנועתי לא מתאים לו.
<אירית ברוק: החינוך התנועתי מתאפיין בנוער מחנך נוער, בחינוך להגשמה, בחינוך שהוא כולי, שעובר על כל הספקטרום, וארגוני הנוער באמת נותן משהו אחר, משהו מקצועי, שמועבר על ידי מבוגרים בצד המד"צים ושהוא לא מחייב הגשמה, ובזה הוא פתוח לקבוצות אחרות של האוכלוסייה, ואנחנו מאד שמחים וגאים על כך שהצלחנו לפתוח את התקנה במועדה, ולקבל את החברים החדשים האלה לשורותינו, ואני חושבת שזה שם את החינוך הבלתי פורמלי בישראל במקום אחר.
<אירית ברוק: זאת אומרת, להגיד שזה רגע היסטורי במדינה זה לא קלישאה, במצב הזה.
עמרם מצנע: כמה יש בתקנה?
<אירית ברוק: בתקנה כרגע יש 10,7 מיליון, עם רצון להגדיל את הסכום הזה.
<שלומי קסטרו: שלום רב כבוד היושב ראש, שלום רב לחבר הכנסת יעקב אשר, אנחנו שמחים שהצטרפת אלינו.
<שלומי קסטרו: לפניך ניצבים ארגוני הילדים והנוער – באמת, מיטב ארגוני הילדים והנוער, שעוסקים בפעילות חינוך בלתי פורמאלית כולם, שמעניקים לחברה הישראלית עשרות אלפי שעות חינוך בלתי פורמלי, ועשרות או מאות אלפי שעות התנדבות לקהילה.
<שלומי קסטרו: אנחנו מאד שמחים על ההיענות שלך להזמין אותנו מייד, ולהבין את החשיבות, בשלבים שאנחנו נמצאים בהקמת המפעל, להזמין אותנו לוועדה המכובדת הזאת, ובזמן הקצוב לנו אנחנו ננסה להציג את המפעל עצמו, בכללותו, את הארגונים שפועלים בתוך המפעל הזה, ואת האתגרים שעומדים לפנינו, בדרך למצב את המפעל הזה למפעל משמעותי ומוביל בחברה הישראלית ב-50 השנים הבאות.
<שלומי קסטרו: ככה אנחנו מסתכלים על הדברים האלו.
<שלומי קסטרו: אז אולי הדבר המשותף לכלל היושבים בחדר הזה זה שכולם כאן עוסקים במענה לצרכי החברה, ואולי הצורך הכי בסיסי, שגם אתה מכיר אותו, הוא הסיפור של להאמין, להאמין בכל נער ונערה.
<שלומי קסטרו: זה הדבר הכי בסיסי, וכל העוסקים כאן מתחילים את העשייה שלהם מתוך הדבר הזה.
<שלומי קסטרו: דבר שני – כולם עוסקים כאן
<שלומי קסטרו: בעשייה חינוכית בתחום החינוך הבלתי פורמאלי.
<שלומי קסטרו: רוב הארגונים, כמעט כולם, עוסקים בהדרכה מקצועית, בהתנדבות בקהילה, וכל ארגון נוער שהוא ארגון נוער מוכר, הוא ארגון שכבר יש לו פריסה ארצית.
<שלומי קסטרו: זאת אומרת, זה לא משהו מקומי.
<שלומי קסטרו: זו איזושהי תופעה שהתרחבה, כי הדבר הזה כנראה היה מספיק טוב ומספיק חשוב.
<שלומי קסטרו: כשאנחנו מדברים על ארגון נוער אז אנחנו גם לומדים את הנושא הזה יחד עם מנהל חברה ונוער, ויחד עם משרד החינוך, שבעצם הוביל את המהלך הזה וסייע לנו גם להתאגד.
<שלומי קסטרו: ניגשנו לאיזשהו מחקר, מחקר אירופאי מאד מעניין של ארגון הנוער האירופאי – יש משהו כזה, מאגד.
<שלומי קסטרו: 256 ארגוני נוער אירופאיים ב 32 מדינות.
<שלומי קסטרו: אני לא אלאה אותך בכל המחקר, אבל אולי השורה התחתונה של המחקר היתה משהו שכולנו מבינים, שהשתתפות בארגוני ילדים ונוער תורמת להיותך אזרח יצרני ואזרח תורם, בהכרח.
<שלומי קסטרו: אוניברסיטה מאד יודעה בבריטניה יחד עם הארגון הזה – עשו את המחקר, ומה שהם אמרו מאד מעניין.
<שלומי קסטרו: איך זה קורה?
<שלומי קסטרו: רוב ארגוני הילדים והנוער, כמו שאנחנו עושים, עוסקים, בעצם ב- soft skills, מיומנויות וכישורים.
<שלומי קסטרו: זה בעצם האקס פקטור – זה מה שנותן לכל ילד להצליח בחברה הישראלית ולהיות גם תורם.
<שלומי קסטרו: זה מה שאנחנו עושים בפעילות שלנו.
<שלומי קסטרו: אני אבקש עכשיו לעבור לדבר המרכזי, וזה – לפעילות שכר קורית הרבה שנים כאן.
<שלומי קסטרו: המפעל, כמפעל מאוגד, ולהציג את כל אחד מהארגונים בדגש על הפעילות שלו, בדגש על קהל היעד שהוא עובד אתו, הפריסה הארצית שלו והאתגרים שלו בהמשך.
<שלומי קסטרו: אנחנו נתחיל, ברשותכם, עם נוער "לתת".
<עינת גבע: אני מנוער "לתת".
<עינת גבע: נוער "לתת" הוא ארגון נוער שמחנך לערכי ההתנדבות, המנהיגות והיזמות החברתית.
<עינת גבע: אנחנו פועלים בפריסה ארצית בקרב בני נוער בגילאים 14 עד 18, בדגש על בני נוער מפריפריה חברתית וגיאוגרפית, נוער מרקע סוציו-אקונומי נמוך, נוער בסיכון, נוער עולה.
<עינת גבע: למעשה אנחנו פועלים גם בחברה הערבית, גם במגזר הדרוזי.