GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמרם מצנע: אני גם הייתי שמח, אורנה, אם היית מתייחסת כי אנחנו עדים גם לתופעה אחרת, שהיא המציאות הכלכלית שממנה מגיעים חלק מהחיילים, דבר שפוגע בסופו של דבר ביכולת שלהם להתמסר לשירות בצבא.
עמרם מצנע: אני יודע שאתם ערים לזה, אני יודע שהתפתחו כל מיני אפיקים, אלעזר שטרן מוביל גם ניסיון להעלות את שכר משרתי החובה, אבל אין לי ספק שזו בעיה שצריך להתמודד אתה.
אורנה ברביבאי: אני מאוד מברכת על היוזמה למפגש הזה, אני גם רואה פה אנשים שהם שותפים לדרך בשגרת העשייה שלנו.
אורנה ברביבאי: לכל אחד יש את החלק שלו: משרד החינוך, משרד הביטחון וכו', מתוך הבנה שאחדות המטרה בסופו של דבר מייצרת את הרצף שבו אנחנו מסתכלים על הנער והנערה טרום גיוס, גיוס ואחר כך שחרור, כמשהו שלם שמביא אותו או אותה לצבא – תכף נדבר קצת גם על נתונים – בראיית חשיבות ערך השירות, בראיית חשיבות השירות המשמעותי ואחר כך בסופו של דבר גם בתרומה לחברה כאזרח שעשה יותר.
אורנה ברביבאי: לצה"ל יש תכלית.
אורנה ברביבאי: התכלית של הצבא היא לנצח, להבטיח שאנחנו מתמודדים עם כל אתגר מבצעי-ביטחוני, וגם אם דומה שלעתים תחושת האיום הולכת וקטנה – אנחנו מאוד שמחים שכך חש הציבור – לתפיסתנו אנחנו כצבא, אני מדברת מתוך נקודת הראות שלי מתוך הצבא פנימה החוצה, התכלית של הצבא לא משתנה.
אורנה ברביבאי: בכל מצב, בכל תרחיש, אנחנו צריכים להיות ערוכים ומוכנים ולהבטיח שאנחנו נותנים מענה ביטחוני מלא למול כל איום.
אורנה ברביבאי: אין ספק שכאשר תחושת איום פוחתת או יורדת אז כשאתה מסתכל על היבטים של נכונות לגיוס או יותר קישור בין שני הדברים, אני יכולה להגיד אפילו בהיבט של לגיטימיות ציבורית למקום הצבא בסדר-יום חברתי כלכלתי, יש פה סוג של תחרות על סדר היום, ואין לי ספק שחלק מהעניין הזה זה גם תרגום שמגיע בסופו של דבר לכל אותם נערים ונערות.
אורנה ברביבאי: אנחנו סבורים שמודל צבא העם הוא המודל הנכון ביותר עדיין.
אורנה ברביבאי: אני חושבת שלא רק לתקופה הזאת, להווה, אלא גם לשנים הבאות.
אורנה ברביבאי: אני חושבת שכל אלטרנטיבה למודל צבא העם היא אלטרנטיבה פחות טובה, לא רק כי הצבא צריך את כולם, גם כמות וגם איכות וצבא העם נותן מענה לצרכים של הצבא, אלא אולי קודם כל בגלל שצבא העם מייצג סולידריות חברתית, נכונות להביא את היתרון אולי המשמעותי ביותר שיש למדינת ישראל – היתרון האנושי – לטובת תכלית אחת משותפת של הגנה על ביטחון המדינה.
אורנה ברביבאי: כשאנחנו מסתכלים על הנוער שמתגייס אני רואה איכות אנושית יוצאת דופן.
אורנה ברביבאי: יש לי פרספקטיבה של מעל 30 שנה על מי שמגיע בשערינו, אני יכולה להגיד שמגיע נוער שיש לו מוטיבציה אדירה.
אורנה ברביבאי: אתה לא סתם ציינת את העניין הזה של רצון לצאת לשנת שירות ומכינות וכו', הנוער אומר לנו: אני מצפה למשמעות ואני רואה לעשות יותר.
אורנה ברביבאי: הציפייה היא גם מהצבא לראות את זה בהתאמה וצריך להגיד שהצבא לאורך השנים הלך ועשה שינויים מאוד משמעותיים, גם באופי הדיאלוג שהוא מקיים עם הנוער.
אורנה ברביבאי: אם אתה ואני זוכרים – מי כמוך מכיר את הצבא כמי שהיה אלוף במדים שנים רבות – העניין הזה של צורכי צבא בעבר היה חזות הכול, כאשר הדיאלוג מול המועמדים לשירות ביטחון, המלש"בים, היה: אנחנו נגיד מה צריך ואתה תתייצב ותעשה את מה שהצבא מצפה ממך.
אורנה ברביבאי: אני חושבת שבשנים – זה לא בשנתיים-שלוש האחרונות, ממש ראינו באופן הדרגתי תהליך שבו מתקיים שיח מאוד בלתי אמצעי עם הנוער והיום הטכנולוגיה המתקדמת אז אתה יכול.
אורנה ברביבאי: אתם מכירים את זה בעצמכם: שאלון העדפות, הרצונות, היכולת להסביר על המקצועות האפשריים בצבא, נתונים שהנער או הנערה מקבלים על עצמם עוד טרם הגיוס ויכולים לדעת להתמקם בסקאלה הזו למה הם מתאימים יותר, למה הם מתאימים פחות.
אורנה ברביבאי: מתקיים דיאלוג שהתכלית שלו להבטיח שחוסר הוודאות הולך ומצטמצם.
אורנה ברביבאי: אתה מגיע, או מגיעה, לצבא ממקום של ידע ויש לכם כנערים השפעה על התפקיד שלכם בצבא.
אורנה ברביבאי: אנחנו חוזרים ומדגישים כל הזמן מול הנוער הזה שזה שאנחנו מקשיבים, מפתחים דיאלוג בלתי אמצעי, זה לא בא במקום צורכי הצבא, כי בסוף יש לנו חשיבות להביא את הנוער לא רק עד הכניסה לצבא אלא גם לראות שהם מבצעים שירות משמעותי וכן לדחוף תמיד יציאה לפיקוד ויציאה לקצונה, מתוך הבנה שזה קובע את איכות הצבא ומתוך הבנה שאיכות האנשים צריכה להיות שם, במקומות האלה.
אורנה ברביבאי: אז מצד אחד אנחנו רואים את המוטיבציה ואת הרצון להגיע, מצד שני הנתונים מדברים בעד עצמם.
אורנה ברביבאי: אנחנו רואים ש-1 מתוך 4 גברים, רבע, לא מתגייס לצבא מסיבות שונות ומגוונות.
אורנה ברביבאי: אנחנו רואים ש-1 כמעט מכול 2 נשים, סדר גודל של 42% מהנשים, לא מתגייסות לצבא.
אורנה ברביבאי: אגב, השיח לגבי נשים בעיני הוא שיח חסר ואני יותר ממזמינה אותך להרים את הכפפה ולהוביל דיון ציבורי איך יכול להיות שאנחנו מאפשרים ל-42% משנתון מדי שנה לא להתגייס לשירות וזה מתקבל לגיטימי ואפשרי, כי החקיקה מאפשרת ויש לזה עוד הרבה מאוד סיבות.
אורנה ברביבאי: אני חושבת שנשים שלא משתלבות בשירות צבאי ובוודאי לא גם בשירות אלטרנטיבי אחר, יש פה בעיה חברתית שנכון לטפל בה.
אורנה ברביבאי: יש לי עניין להגיד שנשים צריכות להגיע לצבא והשיח הציבורי אודות חשיבות הגיוס וערך השירות חשוב לגבי נשים לא פחות מאשר לגברים.
אורנה ברביבאי: ואני אומרת את זה לא רק כמגדר, כראש אכ"א שהיא אישה, אלא אני אומרת קודם כל כראש אכ"א שמסתכלת על התבוננות של צורכי צבא אבל התבוננות חברתית לאומית.
אורנה ברביבאי: לא יכול להיות שבשער הזה, בשער הכניסה, הדינמיקה היא דינמיקה של: הגברים, חשוב שהם יגיעו, הנשים פחות ונסתדר עם כל נתון.
אורנה ברביבאי: השחיקה בהגעה של נשים לשירות, בעיני היא יותר ממטרידה.
עמרם מצנע: בצד ההצלחה לפתוח הרבה מאוד מקצועות לנשים - - -
אורנה ברביבאי: 92% מהמקצועות בצבא פתוחים בפני נשים.
אורנה ברביבאי: בנות מגיעות ללחימה.
אורנה ברביבאי: אגב, היינו בטוחים שאם נפתח את הלחימה בפני נשים תהיה נהירה וריצה קדימה לטובת העניין, אנחנו לא רואים את זה כל כך.
אורנה ברביבאי: אבל, אני אומרת, האופן שבו המדינה יוצרת לגיטימיות לנשים לא להגיע לצבא מלמדת בעד עצמה.
אורנה ברביבאי: גם ננתח דמוגרפית את היקף פוטנציאל הגיוס.
אורנה ברביבאי: אם אני מסתכלת אני יודעת הרי להגיד כמה תלמידים היום לומדים בכיתות א' ומה פוטנציאל הגיוס שלהם בעוד 12 שנים נגיד, כשהם מגיעים לגיל 18 לגיוס.
אורנה ברביבאי: אנחנו רואים עליה דמוגרפית בהיקף התלמידים – יושבים פה אנשי חינוך אז אתם רואים את זה בעצמכם – אבל אנחנו רואים שפוטנציאל הגיוס מתוך האוכלוסייה הגדלה הוא הוא לא בהכרח פוטנציאל המתגייסים.
אורנה ברביבאי: יש יותר אוכלוסייה ערבית, יש יותר אוכלוסייה חרדית.
אורנה ברביבאי: 30% מתלמידי כיתות א' היום לומדים בבתי ספר חרדיים וכשאתה מסתכל על הנתונים ומצליב אז אתה פחות או יותר יודע מה פוטנציאל הגיוס שלך.
אורנה ברביבאי: כשאני מסתכלת על צורכי צבא ואני אומרת: האם צורכי הצבא, כתוצאה מהמציאות הביטחונית שאנחנו נמצאים בה, ירדו?
אורנה ברביבאי: האם הצבא נדרש להיות פחות כשיר לביצוע משימותיו?
אורנה ברביבאי: – ממש לא.
אורנה ברביבאי: נהפוך הוא, אנחנו רואים שמאפייני ההשתנות של האיום הם כאלה שמחייבים אותנו לצבא כשיר, צבא איכותי שדורש גם מורכבות ומיומנות אנושית שהולכת ועולה.
אורנה ברביבאי: יש איזו קלישאה שאומרת שככל שהטכנולוגיות מתגברות ומתעצמות אתה יכול לחסוך בכוח אדם.
אורנה ברביבאי: אני אומרת לכם מניסיון וידע – אגב, לא הצגתי קודם, יושב פה גדי אגמון, רח"ט תכנון כוח אדם בצה"ל, הוא יראה לכם לאורך שנים מגמות שכוח האדם הטכנולוגי נדרש להיות בעליה מתמדת לנוכח הצרכים.
אורנה ברביבאי: יש מערכים שלמים שבעבר לא היו והם הלכו והתפתחו, די אם אני אומר את הסייבר כדוגמה או ההגנה האווירית, שהם מערכים שבעבר פחות ופחות אתגרו אותנו והיום דורשים יותר ויותר.
אורנה ברביבאי: זאת אומרת, אם אני מסתכלת על הצרכים אז אני אומרת: אנחנו במגמה שצריכים יותר, במציאות, בפועל, אנחנו מגייסים פחות מכל מיני סיבות, וכאשר אנחנו מגייסים פחות המאמץ להבטיח ביטחון מדינה בסדר-יום חברתי, לאומי, כלכלי, הופך להיות יותר ויותר מאתגר.
אורנה ברביבאי: זאת המציאות שאנחנו מצויים בה.
אורנה ברביבאי: אז אנחנו שואלים את עצמנו מה התפקיד שלנו כצבא והאם אנחנו מבינים שאותו ייעוד שבן גוריון התווה בחשיבות של הנוער והמיקום של הצבא כצבא העם נכון בעת הזאת כמו עם הקמת הצבא ואנחנו סבורים שכן.
אורנה ברביבאי: אני אמרתי קודם, אני מזהה את האנשים שיושבים פה, יושבים פה אנשים שהם שותפים מאוד משמעותיים לדרך שבה אנחנו אומרים: בואו נתחיל יותר מוקדם בשלב המלש"ב, לא רק בשיחה או בדיאלוג אתו ובטכנולוגיות מתקדמות של ניהול תקשורת עם המונים, מלש"בים לפני גיוס, אלא גם במאמץ הכנה לצה"ל, שנעשה בתיאום – יושבים פה עמיקם ממשרד הביטחון, ארז ודורית ממשרד החינוך – וההבנה שהחשיבות של העיסוק שלנו ביחד במאמץ הכנה לצה"ל היא משמעותית.
אורנה ברביבאי: איך עושים את זה?
אורנה ברביבאי: המרחב הוא עצום – הרי אנחנו לא באים להחליף לא את משרד החינוך ולא באים להיכנס לכל כיתה באשר היא.
אורנה ברביבאי: יש תהליך מאוד ממוקד של תוכנית עבודה שמגדירה את האוכלוסייה שאנחנו חושבים שנכון להגיע אליה ואנחנו מזהים בתי ספר שאנחנו חושבים שיש בהם פערים בהיבטים של מוטיבציה או בהיבטים של נכונות, וביחד, גם עם הסגל החינוכי, אנחנו מייצרים תוכנית פעולה שהתכלית שלה היא להגיע עוד בשלב מוקדם, לייצר את האפשרויות המגוונות שהצבא יכול להעמיד ולעבוד בתהליכים מובנים – אני רואה פה גם את "אחרי" – יחד עם הקהילה ומה שהציבור יודע להעמיד, בשיתוף פעולה מלא על מנת להבטיח את ריכוז המאמץ של כלל הגורמים הרלוונטיים, על מנת להבטיח אפקטיביות לקראת הגיוס.
אורנה ברביבאי: אני חושבת שזה גם נושא פירות.
אורנה ברביבאי: אתה רואה שבמקומות שבהם אתה מגיע, מזהה פוטנציאל או מרחב פעולה שבו כל הגורמים בשטח נרתמים לפעול כראש חץ אחד, התוצאות מדברות בעד עצמן.
אורנה ברביבאי: אני חושבת שיש לנו עניין להבטיח שאנחנו לא – תמיד נכון להבטיח תוכניות מצוינות ונכון להבליט את האיכות, בטח כשאנחנו מסתכלים על מערכים טכנולוגיים שמאוד חשוב ונכון לקדם אותם, אבל יש לנו עניין לקדם את הפריפריה.
אורנה ברביבאי: כשאנחנו מדברים על תהליכי הכנה לצה"ל אני אומר לך שאם יש לי מגבלה משאבית או תקציבית – לדעתי גם עמיקם יגיד לך את אותו דבר – את השקל הראשון הוא ישים במקומות שבהם הוא רוצה לקרב פריפריה ולצמצם פערים ולהיות מסוגל לתת מענה.
אורנה ברביבאי: יש לנו תוכניות משכבר הימים, כמו תוכנית "עתידים", שהיא תוכנית מצוינת לפני גיוס, אבל יש תוכניות עדכניות כמו תוכנית "מגשימים", כמו מכינות שאנחנו ממקדים, כמו צורך לקדם אוכלוסיות מיוחדות כמו אוכלוסיית יוצאי אתיופיה שאנחנו מבינים שזה אתגר לאומי, שהצבא עושה המון עם הגעתם אבל אנחנו מבינים שזה לא מספיק שרק בבואו או בכניסה שלו לשירות, נכון שנרכז את מכלול היכולות בקהילה בהתאמה ועשינו לא מעט שיתופי פעולה בעניין.
אורנה ברביבאי: כשמסתכלים על הנתונים האובייקטיבים אז תלוי על מה אתה מסתכל.
אורנה ברביבאי: אם נסתכל על אמון הציבור והאופן שבו הציבור – הסקר האחרון שהתבוננתי ראיתי את המכון הישראלי לדמוקרטיה, מעל 90% יש אמון הציבור בצבא, וזה בכל פעם מחדש את הלב, לראות את המיקום, בוודאי המקום הראשון, של הצבא.
אורנה ברביבאי: זה רק מחייב אותנו להיות ראויים, להבטיח שאנחנו משמרים את הערך הזה גם בהמשך.
אורנה ברביבאי: כשאתה נכנס פנימה ואתה שואל ומנטר שאלון שממד"ה, מדעי ההתנהגות אצלנו, בודקים, אז גם שם נשמרת יציבות בסך הכול יפה באופן שהמלשב"ים – זה כבר לא הציבור, אני מנטרת כבר ברזולוציה יותר מדויקת – מלש"בים אומרים לנו: מאמינים בצבא וביכולת שלנו לבצע שירות משמעותי.
אורנה ברביבאי: כשאני מנטרת מנתוני גיוס מאפיינים של מוטיבציה לשירות, אני בודקת את זה בפרמטרים שונים, אז אני יכולה להגיד שלאורך זמן יש ירידה, מתונה אומנם.
אורנה ברביבאי: אני עוד לא יודעת את נתוני גיוס אוגוסט, אני מלקטת אותם.
אורנה ברביבאי: אנחנו ערב תחילתו של גיוס אוגוסט, נדע יותר פרטים בימים הקרובים.
אורנה ברביבאי: אבל אנחנו מבינים שיש פה איזושהי אמירה של הנוער לגבי הנכונות להגיע דווקא למקצועות – בואו נגיד, חי"ר זו דוגמה של מקצוע מאתגר בלחימה – אז זה נתון שאנחנו מנטרים אותו.
אורנה ברביבאי: אני לא הייתי אומרת נתון שהוא בעייתי במיוחד אבל אני כן חושבת שצריך להסתכל עליו ולעקוב מקרוב מה קורה ולמה, מה אומר לנו הנוער.
אורנה ברביבאי: כל פרשנות שמישהו פה סביב השולחן ייתן כנראה יכולה להיות נכונה, לי יש את הפרשנות שלי לעניין ולא בטוח שהיא יותר טובה או פחות טובה מפרשנות אחרת.
אורנה ברביבאי: אני סבורה שהדיון על לגיטימיות הוא דיון מחלחל, הוא דיון רע, כי גם אתה בפתיחה שלך אמרת שאין ספק לגבי חשיבותו של מיקום הצבא, או קונצנזוס שהצבא צריך להיות מעל כל מחלוקת ומעל כל ויכוח, בוודאי מעל כל ויכוח פוליטי.
אורנה ברביבאי: וכשאנחנו רואים סוג של ויכוח שהתכלית שלו – וזה לא משנה אם זה בא מאילוץ תקציבי – ולגיטימי שמדינה תקיים שיח, אנחנו צבא במדינה דמוקרטית, אנחנו לא מתבלבלים, אנחנו מבינים מה ייעודנו כצבא במדינה דמוקרטית, אבל כשהשיח הזה מחלחל לשחיקה בערך שירות, לא מפתיע אותי לראות שיש חיבור בין מה שחושב מלש"ב לקראת שירות ביטחון, מועמד לשירות ביטחון, לבין האופן שבו צה"ל מוצא את עצמו באיזה סוג של התמודדות עם פגיעה, אני מנסה לבחור את המילה הנכונה בהתאמה.
אורנה ברביבאי: אני חושבת שגם השחיקה ותחושת האיום עושה את שלה ובסוף ביכולת לייצר אלטרנטיבה לשירות אנחנו צריכים להיות מאוד זהירים באלטרנטיבות השירות האחרות שיכולות להיות חלופה לשירות צבאי ואני מציעה מאוד להיזהר.
אורנה ברביבאי: אין לי עניין וחצי דבר נגד שירות לאומי.
אורנה ברביבאי: אני חושבת שהבנות שהולכות לבצע שירות לאומי מבצעות את השירות שלהן על פי חוק ובוודאי אין לי עניין אתן, יש עניין לראות מי לא מבצעת לא שירות צבאי ולא שירות לאומי.
אורנה ברביבאי: אבל זה לא סוד שהאלטרנטיבה לשירות אחר הולכת ומתעצמת.
אורנה ברביבאי: תסתכלו על המספרים, תראו גם ש-70% מהבנות שהולכות לשירות לאומי מבצעות שנה בלבד.
אורנה ברביבאי: ציינת קודם שכר ודמי קיום וכו', אני יכולה להגיד לך שהעובדות מדברות על זה שנערה או אישה שמבצעת שירות לאומי מקבלת יותר ממה שמקבילתה או מקבילה, חייל ביחידה עורפית, מקבל שבהתאמה.
אורנה ברביבאי: זה מה שרצינו?
עמרם מצנע: בגלל שהיא לנה בעצם מחוץ לבית.
<גדי אגמון: לא, לא קשור, בבסיס.
אורנה ברביבאי: לא, ממש לא, יחידה עורפית, אם תשווה יחידה עורפית.
אורנה ברביבאי: אתה יודע מה?
אורנה ברביבאי: יש משרדים מסוימים שיושבת בת שירות לאומי לצד חיילת, באותו משרד, ואתה רואה את השונות ביניהן.
אורנה ברביבאי: בעיני לא צריך לדבר יותר מדי.
אורנה ברביבאי: סדרי עדיפויות לאומיים הם לא רק עניין של סטטיסטיקות, הם עניין של מציאות והאופן שבו הנוער מתרגם את זה.
אורנה ברביבאי: אז כשאתה מייצר גם חלופה לשירות צבאי – כשהתחלתי במה הם תפקידי הצבא ומאפייני המציאות בעת הזאת – אני חושבת שזה צריך להתאים.
מיכל בירן: אנחנו לא מדברים עכשיו על השירות הלאומי, הדיון הוא על שנת שירות.
אורנה ברביבאי: לא, אני מנסה לתת איזושהי סקירה.
אורנה ברביבאי: הדיון הוא לא על שנת שירות, הדיון הוא גם על שנת שירות.
שמעון אוחיון: על המוטיבציה.
מיכל בירן: על תקני שנת שירות.
אורנה ברביבאי: לא רק, לפחות לפי מה שהוגדר לי וגם פתח - - -
עמרם מצנע: הרחבנו את זה.
אורנה ברביבאי: לתפיסה מרחיבה שהתכלית שלה היא לתת איזושהי תמונה או שיקוף מה קורה מבחינת המוטיבציה לשירות ואני מנסה לתת בזה סימנים.
אורנה ברביבאי: אני חושבת שהסיפור הטכנולוגי הוא אתגר עצום, כי בעניין הטכנולוגי – אני יכולה להסתכל מנקודת הראות שלי כצבא – אנחנו נדרשים ליותר ויותר כוח אדם טכנולוגי שהולך ומתעצם.
אורנה ברביבאי: המגמה בהשכלה היא הפוכה, אנחנו רואים פחות ופחות נוער שהולך להשכלה טכנולוגית.
אורנה ברביבאי: אגב, זה שם לפתחנו, לצבא, אתגר עצום בצורך שלנו לצמצם פערים טרום הגיוס ואתם רואים אותנו הולכים ופועלים בזה.
אורנה ברביבאי: אני לא בטוחה שזה התפקיד הראשון שהצבא צריך לעסוק בו, השיפור או במענה של ההשכלה הטכנולוגית, אבל גם בזה אנחנו נותנים מענה.
אורנה ברביבאי: וזה לא נסתר מעיני שכאשר יש חלופה – אני מסיימת, אני רואה שאתם קצרי רוח, נדרשתי פשוט להציג אז אני עושה את מה שמצופה ממני אבל תכף אסיים.
עמרם מצנע: זה בסדר, אורנה.
אורנה ברביבאי: כשאני מסתכל על עניין ההשכלה הטכנולוגית אז זה גם לא נסתר ממני העניין הזה שכאשר יש חלופה בתוך הצבא, במאפייני השירות למערכים טכנולוגיים עתירי יכולות שגם משפיעים על שדה הקרב, גם בעניין הזה אנחנו נדרשים.
אורנה ברביבאי: אם אני אוספת את מה שאמרתי עד עכשיו אז אני חושבת שיש לנו עניין משותף – אני רואה את האנשים ואת מה שהם מייצגים, לפחות את מי שאני מזהה – יש לנו עניין משותף להבטיח שהצבא ממשיך להיות צבא שמושך אליו את הנוער מכול קשת האוכלוסיות וממשיך להיות צבא העם, צבא של כולם שמאפשר צבא ושירות משמעותי למי שיכולים להגיע לתפקידים מאתגרים ומשמעותיים, אבל גם לאוכלוסייה שלעתים היא עבורה ההזדמנות הראשונה ולצערי גם ההזדמנות האחרונה, והצבא עוסק בעניין הזה רבות.
אורנה ברביבאי: האתגר התקציבי לא מקל עלינו כי הוא מחייב אותנו לסדרי עדיפויות ובסוף, בשפיץ של הדיון עם השקל איפה אתה משקיע ומה מול אפקטיביות מבצעית ומה מול מאמץ ההכנה לצה"ל – ותאמינו לי שעוסקים בזה ביומיום, לי יש דירקטיבה גם מהרמטכ"ל וגם משר הביטחון שמאמץ ההכנה לצה"ל הוא מאמץ חשוב שצריך לשמר אותו בכל מתאר תקציבי.
אורנה ברביבאי: אנחנו לא צריכים שיסבירו לנו בחוץ כמה זה חשוב, אנחנו מבינים את החשיבות.
אורנה ברביבאי: אם הייתי רוצה להיות פופולרית הייתי מראה פה ציר של מה צה"ל עושה בריכוז המאמץ וריכוז המשאבים במאמץ ההכנה לצה"ל וכמה מושקעים חיילים מחוץ לצה"ל בעניין הזה.
אורנה ברביבאי: את השיעור הזה אנחנו יודעים היטב ופועלים לאורו ויש לנו עניין לרצות לראות שמאמץ ההכנה לצה"ל – שתכליתו גם להבטיח שירות משמעותי – לא פוגע בנו.
אורנה ברביבאי: אבל אנחנו מסתכלים על כל המורכבות וניסיתי לתת בזה את ההיבטים השונים והמגוונים ואני כמובן פתוחה לכל דיון ולכל צורך.
אורנה ברביבאי: אני אגיד עוד מילה נוספת שלא אמרתי, נפגשתי עם איש יקר, אלאלוף, שמונה לוועדה בנושא העוני והוא הגיע לראות מה קורה בצבא בהקשר הזה.
אורנה ברביבאי: אני רואה פה גם את שפרה, שעוסקת בענייני ייצוג צורכי הפרט בצבא.
אורנה ברביבאי: ואני אומרת לכם שגם זה סיפור של מגמה שהולכת ומתעצמת בצרכים וזה לא סוד שאנחנו בבואה של החברה.
אורנה ברביבאי: גם בעניין הזה צריך להגיד שצה"ל משקיע המון – אני לא אתן פה מספרים אבל המון – ביכולת להבטיח שירות משמעותי לכל חייל באשר הוא, ולא משנה מאיפה הוא הגיע, למול הקשיים הכלכליים הגואים לפני הצבא.
אורנה ברביבאי: אז בסוף, אם אני מסתכלת על כלל המגמות, לצה"ל יש תפקיד מבצעי אבל יש לו גם תפקיד ערכי ואני כאן כדי להגיד שהמחויבות הזאת נשמרת גם בעת הזאת וגם לשנים הבאות.
עמרם מצנע: עמיקם, אתה רוצה להשלים את עמדת משרד הביטחון?
<עמיקם סבירסקי: אני אשלים, אני אחזק ואני אומר כמה דברים.
<עמיקם סבירסקי: משרד הביטחון, וגם האגף הביטחוני-חברתי שאני עומד בראשו בשנה האחרונה, אני אפתח ואומר, אני מצטרף לסקירה של אורנה, ראש אכ"א, קיימת זיקה כמעט יומיומית, שיתוף הפעולה בין האגף לאכ"א בכל המגזרים.
<עמיקם סבירסקי: אני מאוד שמח על הדיון הזה כי נשאלה פה השאלה ונאמר פה האם אנחנו ממצים, או אנחנו יכולים היום לפתוח את הפעילויות שאנחנו עושים לקראת הנושא הזה של המלש"בים, קרי מכינות קדם צבאיות, הש"שינים ויש עוד פעילויות, כי יש לחץ מלמטה.
<עמיקם סבירסקי: קיים לחץ מלמטה והוא לחץ שהולך וגובר משנה לשנה.
עמרם מצנע: והוא לחץ חיובי.
<עמיקם סבירסקי: חיובי מאוד.
<עמיקם סבירסקי: כשזה מגיע לשולחן העגול המשותף שלנו עם אכ"א אנחנו תמיד, אבל תמיד, מגיעים לאיזושהי הבנה של צרכים נוספים.
<עמיקם סבירסקי: אנחנו מגיעים לאיזונים כאלה שמצד אחד אנחנו גדלים כל שנה בין 5% ל-8.5% במשק הזה, שהוא צומח וגדל, החלוקה בין המכינות לש"שינים היא חלוקה שגם כן נקבעת בשולחן המשותף הזה, בראיה ברורה שאנחנו צריכים לתת איזושהי תשובה ללחץ החיובי מלמטה.
עמרם מצנע: מה צוואר הבקבוק, כסף או כוח אדם?
שמעון אוחיון: כסף.
<עמיקם סבירסקי: חבר הכנסת מצנע, תאמין לי שאני אגיע גם לזה.
מיכל בירן: אבל עלתה פה שאלה ממש פשוטה, למה אי אפשר לענות עליה?
<עמיקם סבירסקי: יש הרבה דברים פשוטים שכשמחברים אותם הם דברים חשובים.
<עמיקם סבירסקי: יש לי מה לומר ואני אגיע גם לנושא התקציבי.
<עמיקם סבירסקי: אנחנו היום פועלים במסגרת של פעילות גדנ"ע, הזכירה את זה אורנה.
<עמיקם סבירסקי: אנחנו מפעילים היום כ-27,000 בני נוער, י"אלפים.
<עמיקם סבירסקי: הגיעו עד לפני כשנה ל-4 בסיסים, צמצמנו בסיס אחד בחצרים, בסיס קטן, שזה סדר גודל של כ-5,000 י"אלפים מתאמנים.
<עמיקם סבירסקי: סגרנו את הבסיס לאור אילוצים תקציביים וצמצומים שקרו במערכת.
<עמיקם סבירסקי: יש היום כרגע 3 בסיסיים קיימים: צפון, מרכז, דרום, אחד מהם זה ג'וערה, שגם לגביו מדברים היום על אפשרות לסגירתו אולי.
<עמיקם סבירסקי: אני מאמין שבסוף זה לא יקרה אבל זה עומד על סדר-היום.
<עמיקם סבירסקי: המשמעות של סגירת בסיס נוסף זו ירידה לסדר גודל של 12,500 מתאמנים בבסיסי גדנ"ע.
<דורית בר חי: 70,000 במחזור גיל.
<עמיקם סבירסקי: חיל החינוך בצה"ל ב-7 שנים האחרונות הצליח, תחת שינויים גם בתכנים, ליצור מצב שבתי הספר לא מוותרים היום על האירוע הזה.
<עמיקם סבירסקי: אם פעם, אם כשאני הייתי נער רציתי לברוח משם, יש היום עלינו לחץ אדיר של בתי ספר ששומעים ורואים ורוצים לבוא לגדנ"ע הזה.
<עמיקם סבירסקי: אז אנחנו, במקום לפתוח אותו, אנחנו היום חושבים איך אנחנו לא סוגרים אותו.
<עמיקם סבירסקי: איך לא סוגרים אותו, לא איך מרחיבים אותו.
<עמיקם סבירסקי: 27,000 בני נוער היום מתאמנים בגדנ"ע ותאמינו לי, המסרים, הדברים שאנחנו מקבלים מהנוער הזה ומההורים שלהם, מדהימים.
<עמיקם סבירסקי: אנחנו פועלים היום בכ-600 בתי ספר ברחבי הארץ, כיתות י"א וי"ב, במסגרת הכותרת שנקראת "הכנה לשירות משמעותי בצבא ההגנה לישראל".
<עמיקם סבירסקי: מי שעושה את הפעילות הזאת בתוך בתי הספר זו סיירת מטכ"ל שלי, 135 קצינים פורשי צה"ל, סגני אלופים ואלופי משנה שאנחנו מכינים אותם לאירוע הזה, אירוע משמעותי ביותר, והם פרושים ומגיעים פעמיים בשנה לכל כיתה, לכל בית ספר שעובדים אתנו.
<עמיקם סבירסקי: לא כולם רוצים עדיין לעבוד אתנו אבל עם הזמן אנחנו רואים שזה הולך ומתפשט ומתרחב.
<עמיקם סבירסקי: האירוע הזה בסופו של יום מגיע למצב שגם ההורים של הנוער הזה מבקשים: בואו תנו גם לנו את הסדנאות האלה כי גם לנו יש דיאלוג עם הילדים שלנו.
<עמיקם סבירסקי: זה לא רק בהיבט של האינפורמציה, למה הולכים ביום הגיוס, צו ראשון וצו שני, זה מגיע הרבה יותר עמוק – לערכים ותכנים שאנחנו נותנים לנוער הזה תחת אותה כותרת של הכנה לצה"ל.
<עמיקם סבירסקי: יש לזה משמעויות, אנחנו רואים את זה גם בהמשך ההתנהלות.
<עמיקם סבירסקי: יש לנו אירוע שנקרא "בעקבות לוחמים".
<עמיקם סבירסקי: באוקטובר האחרון זה היה: בעקבות לוחמים - 40 שנה למלחמת יום הכיפורים.
<עמיקם סבירסקי: העלינו לרמת הגולן 40,000 י"בניקים.
<עמיקם סבירסקי: האירוע הזה זה לא רק להעלות אותם על האוטובוס ולנסוע לרמת הגולן ולהיפגש עם לוחמים, זו ההכנה המוקדמת שאנחנו עושים בתוך בית הספר לאירוע הזה ובכלל לכל הנושא של מורשת וקרבות.
<עמיקם סבירסקי: השנה פתחנו אירוע נוסף: בעקבות לוחמים בגוש עציון.
<עמיקם סבירסקי: העלנו 2,000 בני נוער שלא היו באירוע הזה ועלו לגוש עציון, גם בל"ה וגם אירועים אחרים שקרו באזור ההוא.
<עמיקם סבירסקי: וגם פה, יש לך נוהל קרב ארוך שאתה נמצא עם הנוער, מכין אותו לאירוע הזה והם יוצאים לדרך.
<עמיקם סבירסקי: והם באים בהמוניהם.
<עמיקם סבירסקי: אנחנו פועלים בפנימיות לנוער מוחלש.
<עמיקם סבירסקי: אנחנו פועלים עם נוער אתיופי.
עמרם מצנע: עמיקם, בסדר, זו לא הזדמנות לסקור את הכול, עושים הרבה.
עמרם מצנע: אני רוצה להתמקד ביכולת שלנו לשנות את מה שאתם בסוף קבעתם כסדרי עדיפויות, את הנושא של תקציב, או כוח אדם, או כל אותן מגבלות.
<עמיקם סבירסקי: אני מגיע לנושא התקציב.
<עמיקם סבירסקי: לגבי המכינות הקדם-צבאיות: יש היום 48 מכינות.
<עמיקם סבירסקי: התקציב השנתי, שהוא מחולק בין משרד הביטחון למשרד החינוך, הוא 64 מיליון שקל על פי חוק.
<עמיקם סבירסקי: החוק קובע שהגידול השנתי למכינות הקדם-צבאיות הוא עד 15% בשנה.
<עמיקם סבירסקי: זה החוק.
<עמיקם סבירסקי: הוא לא אומר שזה 15%, הוא אומר עד.
עמרם מצנע: מאפשר 15%.
<עמיקם סבירסקי: אנחנו, על הסעיף הזה, בין אפס ל-15% "נאבקים" כל שנה מול גדי אגמון ומגיעים לאיזושהי נוסחה שגם משק המכינות גדל בסדר-גודל ממוצע בשנים האחרונות של בין 7% ל-8%.
<עמיקם סבירסקי: הוא גדל.
<עמיקם סבירסקי: נכון שבחלוקה בתוך משק המכינות אנחנו קובעים מי יגדל יותר ומי יגדל פחות – יש מכינות "כבדות" אני קורא להן, חזקות, איתנות, ששם הגידול הוא פחות, יש מכינות מוחלשות שאנחנו רוצים לעודד אותן ולחזק אותן, שם הגידול יהיה יותר.
<עמיקם סבירסקי: למה נקבע הגידול עד 15%?
<עמיקם סבירסקי: כיוון שהתקציב הוא נושא מרכזי.
עמרם מצנע: האם במכינות האלה כלולות גם המכינות החצי-שנתיות שקראנו להן "אופק"?
<עמיקם סבירסקי: לא, לא.
<עמיקם סבירסקי: המשק הזה זה נושא חדש, זה עדיין לא נקרא מכינה, אני קורא לזה "תוכנית הכנה".
<עמיקם סבירסקי: היא לא מכינה.
<עמיקם סבירסקי: היא חצי שנה, או 6-8 חודשים, היא עדיין לא בפוקוס של המכינה.
<עמיקם סבירסקי: אני עוד לא נוגע בזה כי אני עוד לא מעורב בזה לגמרי, לא בתקציב גם.
עמרם מצנע: אנחנו כבר לפני חצי שנה, אני מזכיר, פנינו וביקשנו – נדמה לי דובר אז מול שר הביטחון – 5 מיליון שקל, זה הכול אם אני לא טועה, כדי להכניס גם אותם.
עמרם מצנע: הלוא אין ספק שהמכינות האלה: א', אין שם בעיית כוח אדם, ב', יש חשיבות עצומה לכאלה שאו שלא היו מתגייסים בכלל או שהיו מתגייסים לשירות לא משמעותי.
עמרם מצנע: תרשום לך את הנקודה הזו, עמיקם.
עמרם מצנע: זה לא כל כך חדש.
<עמיקם סבירסקי: הנקודה נרשמה, הנקודה גם נאמרה פה בחדר הזה בדיון שהיה אתך ואתה ביקשת שתהיה השתתפות תקציבית של כ-5 מיליון שקל של משרד הביטחון.
<עמיקם סבירסקי: הנושא הזה נדון במשרד הביטחון ונכון לשנת 2014 אין לזה מקום.
<עמיקם סבירסקי: יכול להיות שב-2015 אולי כן.
<עמיקם סבירסקי: אני לא יכול להתחייב.
מיכל בירן: צפוי קיצוץ של בין 4 ל-10 מיליארד ש"ח, לא הייתי בונה על זה.
שמעון אוחיון: זה לא מה שעכשיו יקבע.
שמעון אוחיון: אבל אני רוצה להבין, 5 מיליון שקלים ממשרד הביטחון בלבד, ומה עם משרד החינוך?
עמרם מצנע: עוד אין לך את ה-5 האלה.
שמעון אוחיון: אני אומר ברעיון, בכלל בתפיסה של השותפות.
<ארז אשל: אני עוד רגע אסביר.
שמעון אוחיון: אם המכינות מתחלקות חצי חצי, מדוע תוכנית כזאת גם לא תחולק חצי חצי?
שמעון אוחיון: זה מה שאני שואל.
שמעון אוחיון: זו הנקודה, אני רוצה להבהיר את זה.
שמעון אוחיון: אני רוצה להבהיר את זה, לשמוע את התשובה.
<ארז אשל: אני אסביר כשעמיקם יסיים.
<עמיקם סבירסקי: אנחנו מברכים על התוכנית, היא תוכנית צעירה, אין לה עוד אורך חיים ארוך מדי.
<עמיקם סבירסקי: היא נמצאת על השולחן סדר גודל של שנה.
אורנה ברביבאי: ארבע.
<עמיקם סבירסקי: אני מכיר אותה שנה, יכול להיות שהיא נמצאת עוד במקומות אחרים, אני מכיר אותה שנה.
<עמיקם סבירסקי: יש לנו מה לומר על התוכנית.
<עמיקם סבירסקי: בגדול אנחנו חושבים שהיא חשובה, אנחנו נשב עם משרד החינוך, נתאם את הדברים האלה ונגיע גם לנושא התקציבי.
<עמיקם סבירסקי: אני לא חושב שכרגע זה מעכב משהו בפעילות של התוכנית הזאת עכשיו.
<עמיקם סבירסקי: לגבי הנושא של הש"שינים – אמרתי מקודם שיש לנו לחץ חיובי מלמטה.
<עמיקם סבירסקי: מה שמגביל היום אותנו בנושא של הש"שינים מבחינת משרד הביטחון זה הנושא של היכולת של אכ"א להעמיד את כל הביקוש הזה בהיבט של דחיית הגיוס לשנה.
<עמיקם סבירסקי: כולם אומרים: זו דחיה רק בשנה ושנה הבאה אתה מקבל את כולם הרבה יותר טובים וכו' – הכול נכון, אבל כרגע, כשיש להעמיד את המערכים הצבאיים, אנחנו גדלים במשק הזה גם כן ב-8% בשנה.
<עמיקם סבירסקי: נכון, הצרכים הרבה יותר גדולים, הביקוש הוא הרבה יותר גדול.
<עמיקם סבירסקי: ואני אומר לכם, בפעילות היומיומית שלנו מול תנועות הנוער והארגונים השונים אנחנו יודעים לאזן את הגידול הזה כך שגם התנועות הגדולות יודעות לספוג והתנועות שמתחדשות ורוצות לגדול יותר גדלות יותר, כי אנחנו מבינים את הצרכים אבל אנחנו מוגבלים גם במסגרת הזאת של כמות הדח"שים.
<עמיקם סבירסקי: בנושא התקציבי – בקטע הזה אני לא אמרתי פה כרגע שהבעיה היא תקציבית.