GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עמיקם סבירסקי: יכול להיות שהיא קיימת ואני לא מכיר אותה בעניין הזה, של הדח"שים, אבל מה שמגביל אותנו כרגע זה באמת הצרכים הצבאיים להעמיד את המערכים - - -
עמרם מצנע: מה שאתה אומר זה שהמגבלה היא מכסות כוח האדם?
<עמיקם סבירסקי: בקטע של הש"שינים - - -
עמרם מצנע: בקטע של הש"שינים.
<עמיקם סבירסקי: בנושא של התקציב אני לא העמדתי מגבלה.
עמרם מצנע: זהו, עמיקם?
<עמיקם סבירסקי: כן.
עמרם מצנע: ארז, בבקשה.
<ארז אשל: בוקר טוב.
<ארז אשל: אני שמח מאוד על הדיון.
<ארז אשל: נמצאות כאן קודם כל דורית בר חי, שהיא אחראית על כל תחום הכנה לצה"ל במשרד החינוך, ואירית ברוק, שאחראית על כל תוכניות הגשמה, שזה מכינות קדם-צבאיות, מכינות "אופק", שנות שירות ותנועות הנוער, המסגרות הדומות, שווה יהיה גם לשמוע אותן.
<ארז אשל: אחד, המקום לישיבה והמקום לדאגה הוא אמיתי.
<ארז אשל: אם אנחנו מדברים על מחזור מעל ל-100,000 תלמידים, פוטנציאל גיוס מעל ל-70,000 תלמידים, יש שחיקה אמיתית בתקצוב להכנה לצה"ל, בתקצוב ואפילו בתחושת השותפות לטובת התקצוב.
<ארז אשל: אם אנחנו מדברים על מכינות קדם-צבאיות – ביקוש התלמידים למכינות קדם-צבאיות השנה עמד על מעל ל-10,000 תלמידים, על 2,000 ומשהו מקומות שקיימים לכלל המכינות.
<ארז אשל: ביקוש ההקמה וצוותים שיוזמים הקמת מכינות וכתוצאה מזה שהתהליך התקציבי הוא מורכב ויוזמות שאחר כך דועכות הוא גדול בכל שנה.
<ארז אשל: אנחנו צריכים לדעת, מכינה קדם-צבאית, אם היא לא שלוחה של מכינה קיימת, התקצוב שלה מתחיל במקרה הטוב רק בשנה השלישית.
<ארז אשל: עלות של תלמיד במכינה עולה על 45,000 שקלים.
<ארז אשל: התחום של מכינות "אופק" לא קם כיוזמה שזה מה שנוער רצה – ויש כאן שותף חשוב מאוד, הסוכנות היהודית שדוחפת את זה מאחורי הקלעים – אלא כתוצאה מזה שלא יכולנו לתת מענה לנוער לדחיית גיוס מלאה ולהצטרפות למכינה והנוער בא וביקש: אני רוצה משהו אלטרנטיבי.
<ארז אשל: משרד החינוך בראשות שי פירון תקצב את זה ב-4 מיליון שקלים, כל התהליך מסתיים אצל אירית ברוק ממש בשבוע הזה, ואם ירצה השם בספטמבר כבר, אלול הזה, המכינות יזכו לתקצוב.
<ארז אשל: אבל גם שם גודל הביקוש של הקמה ושל נוער הוא גדול מאוד.
<ארז אשל: אני בכלל לא מדבר על המשמעות של מכינה קדם-צבאית וההשפעה שלה על היישוב ועל הקהילה בה היא נמצאת, על ההשפעה של אותם בוגרי ובוגרות המכינות הקדם צבאיות אחר כך על הליבה של החיילים ושל הפיקוד בצה"ל, את זה כולנו מכירים.
<ארז אשל: אותו כנ"ל בתחום שנות השירות, שאת תחום שנות השירות משרד החינוך מתקצב בצורה מלאה.
<ארז אשל: צוין כאן על ידי עמיקם, סגירת בסיסי גדנ"ע ועצם הדיון על הסמל – בסיס ג'וערה הוא הסמל, הוא בסיס הגדנ"ע הראשון – עצם היכולת לחשוב בכלל לסגור אותו, באותו רגע אנחנו לאט לאט מדברים שתחום הכנה לצה"ל נשאר בפולסים של הרצאה חד פעמית של אותם קצינים מדהימים שמגיעים פעמיים-שלוש לאותו בית הספר.
<ארז אשל: אבל היום בהצפה וברשמים שהנוער שלנו פוגש לאורך כל הדרך, כמו הרצאה, הזיכרון שלה נמחק אם אין איזשהו רצף של תהליך עומק.
<ארז אשל: מורות חייליות שמקוצצות עם מגמה של כמעט סגירה עד אזור 2020.
<ארז אשל: אל מי המורות החיילות מגיעות?
<ארז אשל: איפה החבר'ה רואים את לובשי ולובשות המדים?
<ארז אשל: אם פעם שירות המילואים נמשך עד מעבר לגיל 50 והילד ראה את ההורה שלו חוזר ממילואים, היום בגיל 38-40 משרת המילואים כבר לא מגיע, הילד לא חשוף לדמויות לובשות מדים רציפות, משמעותיות.
<ארז אשל: אנחנו צופים בניתוח שלנו שב-2020, אם לא תהיה החלטה תקציבית, כמו שהכוח של המכינות הקדם-צבאיות נובע מחוק, החלטה של חוק של היקף תקצוב הכנה לצה"ל, החלטה שבעיקרון למלא את ה-15% של המכינות הקדם-צבאיות, כשחלקן כשלוחות על מנת לתקצב אותן מיד, מרכזי הכנה לצה"ל ברשויות המקומיות – בעבר תוקצב על ידי משרד החינוך, היה תקצוב חד פעמי לרשויות המקומיות והשלטון המקומי, מרכזי ההכנה לצה"ל שקיימים בכ-60 רשויות, זה גורם לראש הרשות להיות ברמה אחרת של מודעות להכנה לצה"ל, אבל התקצוב הזה לא נמשך ואז יש לך את אותן רשויות שזה לא קיים שם.
<ארז אשל: יש לך את מרכזי "עוצמה", שזה פורשי צה"ל – אתה מוצא את זה היום במעט בתי ספר – יוצרים מין מכינה קדם צבאית פנים-בית ספרית.
<ארז אשל: ארגוני ההכנה לצה"ל - "אחרי" זה אחד הסמלים שכולנו מכירים אבל גם "אחרי" בסופו של דבר נוגע בכ-4,000-5,000 בני נוער כל שנה, זה לא כל הנוער.
<ארז אשל: הרצון והמוטיבציה, גם של הנוער להיענות עדיין לדמויות שיזמנו אותו לעבודה קשה של הכנה עקבית ושיטתית, גדולים, גם של דמויות שרוצות, ואם לא תהיה כאן החלטה תקציבית – ואני אומר בכוונה, אני לא מקבל את הדבר הזה שהבעיה היא כוח אדם כי גיליתי שכשיש קבוצות, ולא קטנות, לא איזו קבוצה מקומית שיוזמת והיא אומרת:
<ארז אשל: אני לוקחת את התקציב על עצמי, לא צריכים את התקציב שלכם, אנחנו נסתדר – צה"ל היום מבין יפה מאוד שזה משתלם לו.
<ארז אשל: הוא מקבל אותו מוכן יותר, הוא מקבל אותו לא רק מתגייס יותר אלא הוא גם משלים שירות צבאי מלא.
<ארז אשל: כאן לא דיברנו על הדבר הזה שללא ההכנה יש את הנשירה.
<ארז אשל: מצד אחד הכוון שצה"ל נותן לנו לנוער שעולה מאתיופיה ונוער משכונות מצוקה הוא הכוון אמיתי, אבל אם אנחנו לא נסתכל על הליבה של דור שני ושלישי לציונות ישראלית, אז כן, מה שהאלופה אמרה, ב-2020-2025 והנער או הנערה יגידו: רגע, למה שירות צבאי?
<ארז אשל: למה לא שירות לאומי ושירות אזרחי?
שמעון אוחיון: או למה לשרת בכלל?
<ארז אשל: אנחנו מדברים על זה שחייבת להיות החלטה תקציבית בהיקפים גדולים מאוד.
<ארז אשל: אנחנו יודעים גם לתת את המספרים, לתת את המענה לאותן יוזמות.
<ארז אשל: אני חושב שלא צריך להעמיד כל פעם – זה לא צריך להיות שקל ושקל מול משרד הביטחון, למשרד הביטחון יש את המשימות שלו.
<ארז אשל: כשמשרד הביטחון משתתף אתנו הוא משתתף.
<ארז אשל: משרד החינוך יוצא מגדרו.
<ארז אשל: אני אתן עוד דוגמה אחת קטנה: יש את מיצג החילות שנמצא בבקו"ם, אחד המקומות המקצועיים ביותר שכשאתה מראיין את התלמידים – דרך אגב, לא רק תלמידים מפריפריה, תלמידים מבתי הספר הטובים ביותר – בגלל הפניות של כלל היחידות לשבת אתם בכיתות ובתנאים הכי טובים ולהסביר להם מה ומי ואיך, הם אומרים: זה סידר לי את החיים, זה סידר לי הבחירה.
<ארז אשל: משרד החינוך השנה בא ואמר: אני לוקח את ההיסעים למקום שם.
<ארז אשל: כשזה מתחיל לעלות על שאלת ההיסעים של הדברים האלה, אנחנו בבעיה שלא תיפתר בהמלצה כזו או אחרת.
<ארז אשל: גם במכינות "אופק", לבוא ולתלות את המימון של מכינות ה"אופק" על שותפים - - -
עמרם מצנע: עמיקם דיבר על שולחן עגול – כי באמת בסופו של דבר המימון מגיע ממשרד החינוך ומשרד הביטחון – האם כל מה שאתה אומר עולה בשולחן העגול אצלכם?
עמרם מצנע: הרי לא מדובר פה על מאות מיליונים.
<ארז אשל: קודם כל, מדובר על סכומים גדולים.
<ארז אשל: נתן לך עמיקם דוגמה אחת, תחום מכינות וש"שינים - - -
עמרם מצנע: תחום מכינות אני מכיר.
<ארז אשל: זו דוגמה קטנה.
<ארז אשל: תחום מכינות נוגע היום ב-2,300 חבר'ה בעלי מוטיבציה, יש 10,000 מועמדים שמתאימים.
<ארז אשל: זאת אומרת, כל מכינה שתקום בציר הזמן עד שהיא עוברת את ההרצה שלה היא מתאפסת, אבל עלות של 40 חניכים במכינה מבחינת תקצוב זה 25,000 שקלים לילד, זה מיליון שקלים.
עמרם מצנע: אני מכיר, אבל למשל הש"שינים זה עלויות אפסיות.
<ארז אשל: מה זה "אפסיות"?
<ארז אשל: עלינו, אנחנו, משרד החינוך מתקצב את זה ב-30 מיליון שקלים.
עמרם מצנע: כמה תקציב משרד החינוך?
שמעון אוחיון: 52 מיליארד.
<ארז אשל: סליחה, רבותי, כל פעם לבוא ולהגיד מה להגיד מה תקציב משרד החינוך – משרד החינוך מעסיק 160,000 מורים, כולנו מכירים – זה נורא קל, הלוואי.
<ארז אשל: דרך אגב, התפיסה של שר החינוך הנוכחי היא כל מאצ'ינג שיהיה ממשרד מקביל – אנחנו לא נעצור מכינה.
<ארז אשל: אם אתה מצליח לפתוח את המכינה שזה חייב שקל על שקל, אנחנו לעולם לא נעצור הקמת מכינה או מכינות "אופק".
<ארז אשל: אם לא יבוא תקציב מוגדר – עוד פעם, מכינות זה 65 מיליון, מכינות "אופק" היום זה 4 מיליון, אבל היום, כדי לתקצב את מכינות ה"אופק" כמו שהן אנחנו צריכים מהר מאוד, תוך 3-4 שנים להגיע לכ-20 מיליון בשנה עם הצמיחה המתאימה למכינות הקיימות.
<ארז אשל: בסיסי גדנ"ע, אם אנחנו רוצים שבסיסי הגדנ"ע – דיברו כאן על כ-30,000 תלמידים שהולכים לגדנ"ע, הביקוש עומד על מעל 45,000 תלמידים.
<ארז אשל: התלמידים מגדירים – דרך אגב, גם הצוות החינוכי יודע להגדיר שאחרי שבוע גדנ"ע משמעת התלמיד, התכווננות התלמיד, יכולת הקשבה - - -
עמרם מצנע: בסדר, אבל, ארז, תשמע, אני יושב ומקשיב שמצד אחד יש פה שיר הלל עם הבנה למשמעות התהליך, יעילות התהליך, מצד שני, 5 מיליון, 4 מיליון, 20 מיליון, 30 מיליון.
עמרם מצנע: אני לא מזלזל בכספים האלה אבל אם באמת התחומים האלה של המכינות, של הש"שינים, של הגדנ"ע, של הימים המרוכזים, הם כל כך משמעותיים, אז, חברים, באמת, צריך לשבת ולמצוא לזה – הלוא זה לב לבה ונשמתה של מערכת השירות הצבאי.
עמרם מצנע: זה נכון שיש פה שני משרדים מרכזיים: משרד החינוך, שאחריותו הכוללת על הכנת הנוער לחיים, כישורי חיים, ידע, ערכים והשירות הצבאי, ומשרד הביטחון, שעם השנים – למרות שאחריותו מגיל 18 ואילך - הלך אחורה ונכנס פנימה וזה דבר חיובי.
עמרם מצנע: אני רואה את זה בחיוב.
עמרם מצנע: אבל השולחן העגול הזה לא מייצר תוצאות.
שמעון אוחיון: ארז, כל התקציב שאתה מדבר עליו אינו מגיע לרבע ממה שהוקצב עכשיו לקייטנות בקיץ.
שמעון אוחיון: אני הייתי שמח – הוא מדבר על שולחן עגול – אדרבה, הייתי רוצה לראות את שר החינוך, את שר האוצר, את שר הרווחה, כל מי שאתם רוצים, את כל השרים הנכבדים הללו, יושבים במסיבת עיתונאים ומציגים תוכנית לתקצוב מפעל כזה חשוב.
שמעון אוחיון: קייטנות זה דבר יפה, אני לא אומר שלא, אבל תראה את הפרופורציות.
שמעון אוחיון: שם – 250 מיליון, מפעל אדיר כזה מבחינה ערכית – 64 מיליון.
שמעון אוחיון: שני המשרדים 64 מיליון.
<ארז אשל: כשמתקצבים את הקייטנות והאוצר מכניס את היד שלו עמוק פנימה הוא יודע שבאותו רגע גם מבחינת תפיסת המשק, היכולת של ההורים לעבוד – אתה יודע להסביר את זה בכלכלה.
<ארז אשל: כדי ליצור מוטיבציה להכנה לצה"ל וכדי לתת מענה לאותו ביקוש זו השקעת כסף שהתוצאה הכספית זה להכניס כסף, להכניס עוד 100 מיליון שקלים לתוך הדברים וזה תלוי בקבלת החלטה.
<ארז אשל: ברשותך, אני חייב ללכת לוועדת החוץ והביטחון על הקיצוץ של המורות החיילות שהם רוצים שם ואנחנו מנסים למנוע את הגזירה.
עמרם מצנע: מעניין לעניין.
עמרם מצנע: ישנם פה אנשי החברה להגנה הטבע בעניין הזה נדמה לי.
<גדי אגמון: זה מעניין לעניין באותו עניין.
עמרם מצנע: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.
מיכל בירן: מכיוון שיצא לי בעצמי להיות גם מד"נית גדנ"ע בשדה-בוקר, וגם בג'וערה עשיתי כמה סדרות, התקבלתי להיות מורה חיילת ולא הלכתי וגם עשיתי שנת שירות, אז אני מרגישה שיש לי את הפרספקטיבה על העניין הזה.
מיכל בירן: אני רוצה להגיד ראשית לגבי עניין המוטיבציה לצה"ל.
מיכל בירן: דיברת, אורנה – ואני מבינה את המקום שממנו זה יוצא – על ההשלכות של הדיון על חוסר הלגיטימציה של צה"ל.
מיכל בירן: אני חושבת שהמוטיבציה לשירות של בני הנוער מורכבת משני דברים: דבר ראשון, אי אפשר להתעלם מהדיון על המוטיבציה של צה"ל.
מיכל בירן: אני ציונית ואני לא פציפיסטית אבל שוחרת שלום.
מיכל בירן: אני חושבת שזכותו של העם היהודי לחיות במדינתו וצריך להגן על עצמנו, אבל כדי שאנשים מוסריים ימשיכו לחשוב שמה שהם עושים זה חשוב הם חייבים לדעת – זה ה"יורים ובוכים" של זה – שנעשה כל מאמץ לפתור את הסכסוך הזה בדרכי שלום ואיש לא מזלזל, לא בחייהם ולא במחירים שהם מקריבים גם כשלא קורה כלום, גם רק 3 שנים מהחיים.
מיכל בירן: הדבר הזה הוא התפקיד שלנו, הפוליטיקאים, לא שלך, כמייצגת את הצבא.
מיכל בירן: אבל חייבים להבין שאי אפשר להפריד והדבר הזה יחלחל ויפגע במוטיבציה לשירות.
מיכל בירן: הצד השני של המוטיבציה קשור – אי אפשר להפריד אותו – מהחברה הישראלית.
מיכל בירן: כשאנשים לאט לאט מבינים שהמדינה מפקירה אותם בחינוך, בבריאות, בכל התחומים, להגיד להם: מצופה ממך, נער, נערה, לא לחשוב על טובתך האישית, ללכת לתרום לעם, למדינה – לפני 50 שנה זה דיבר לאנשים יותר כי גם המדינה עשתה את חלקה בהסכם הזה.
מיכל בירן: ופה חשוב לי להגיד לפני שנכנסים לדברים טכניים שזאת הסוגיה האמיתית שעל הפרק.
מיכל בירן: ושוב, הייתי מד"נית גדנ"ע, זה היה מאוד משמעותי, הם יצאו "מורעלים", אבל וואלה, אני חושבת שהדבר הכי משמעותי שהעברתי בשבוע גדנ"ע בשדה בוקר היה השיעור על טוהר הנשק ולא על איך יורים ברובה ובואו נלך לעשות מטווח – למרות שהחבר'ה נהנו יותר מהמטווח, אני לרגע לא מתבלבלת כאן.
מיכל בירן: אני חושבת שזה מאוד חשוב, גם הגדנ"ע אגב, יותר מהכול בשביל תיאום ציפיות, בשביל שיהיה דימוי לקראת מה הם באים.
מיכל בירן: זה מאוד מאוד משמעותי ועושה הכנה רגשית מאוד מאוד טובה ומיישר הרבה תקלות של תחילת שירות.
מיכל בירן: אבל אני חושבת שכשמדברים פה על המדינות הקדם-צבאיות, מדברים פה על שנת שירות – שזאת הכנה בליגה אחרת, שלא איך זה מרגיש ללבוש מדים ואיך זה מרגיש לעמוד בשלשות, אלא מהו אותו עם, מהי אותה מדינה, מהו הטוב הקולקטיבי המשותף שבשבילו שווה שנתרום את חלקנו כיחידים ולפעמים נסכן את חיינו במחירים שהם בלתי נסבלים כשחושבים עליהם רציונלית – זה אפשרי רק כשאתה חלק ממשהו.
מיכל בירן: פה אני מצטרפת לדבריו של חבר הכנסת אוחיון.
מיכל בירן: בניגוד למה שמלמלת, אתם חייבים להבין, אנחנו אישרנו פה – אני התנגדתי – אבל הכנסת אישרה קיצוצים של בין 4 ל-10 מיליארד ש"ח תחת הכותרת של "שינוי כלל ההוצאה" וזה צפוי לנו בתקציב הבא, כך שאני אומרת, אם לא יהיה פה לובי מאוד מאוד חזק שבתוך המסה של הקיצוצים האלה לא רק שלא יקוצץ התחום הזה אלא אפילו יוגדל, אתם חייבים להבין שזה הקרב שהולכים אליו.
מיכל בירן: אני אשמח להצטרף אליכם, אני בטוחה שגם חברי מסביב לשולחן כי התחום הזה הוא מאוד חשוב.
מיכל בירן: אני לפחות חושבת שהחלק של ההכנה המשמעותית הערכית – שאין לי ספק שהסיבה שאני נמצאת היום בכנסת בגיל 36 וגם מחברי הצעירים, חיליק בר היה ב"הנוער העובד והלומד", סתיו שפיר היתה ב"הנוער העובד והלומד", רבים וטובים עשו איזושהי מסגרת של הכנה, של קשר עם העם הזה ואני חושבת שצריך לעשות את מירב המאמצים כדי שהמסגרות המשמעותיות האלה, לא רק שלא יפגעו אלא יוכלו לתת מענה לכל הצעירים שמבקשים להצטרף אליהן.
עמרם מצנע: שלומי קרמר, בבקשה.
<שלמי קרמר: שלום, אני סא"ל במילואים ביחידה קרבית, אני יו"ר ועד הורים בתיכון "הראשונים" בהרצליה וגם נציג ועד ההורים של הורי הרצליה.
<שלמי קרמר: אני מצאתי את החשיבות להגיע לפה היום ולא להיות בעבודה כדי לציין כי ההורים והחינוך בבית המתגייסים זה נדבך מאוד משמעותי בכל המוטיבציה והגברת המוטיבציה, ואנחנו גם רואים את ההפוך מכיוון ההורים.
<שלמי קרמר: לצערי ראשת אכ"א לא הזכירה אותנו בתוך כלל הגורמים – הזכירו את כל הגורמים, רק את ההורים שכחו.
אורנה ברביבאי: זה המובן מאליו.
<שלמי קרמר: זו הבעיה, על זה בדיוק באנו להתריע ולדעתי זה מה שכואב.
שמעון אוחיון: יש ילדים בלי הורים?
<שלמי קרמר: לא, הבעיה זה הכיס של ההורים.
<שפרה שחר: יש ילדים בלי הורים שיכולים לשלם, הרבה מאוד ילדים כאלה.
<שלמי קרמר: אז עכשיו כל העול הכספי של כל שנות ההכנה – אם דיברו כאן על המיליונים, שכחו את המיליונים שההורים צריכים להכניס בתוך הסיפור הזה.
<שלמי קרמר: המיליונים האלה משמעותיים מאוד, הם באחוזים מאוד ניכרים, וזה לא 10%-20%, אתה עובר את ה-50% בהרבה מהמקרים כדי להכין את החייל לשירות קרבי לצה"ל.
<שלמי קרמר: ומי יכול לשלם את זה?
<שלמי קרמר: רק ההורים החזקים.
<שלמי קרמר: כל העניין הזה של קורסי הכנה קדם-צבאיים בשנה נוספת – אנחנו מדברים על עשרות אלפי שקלים מכיסי ההורים.
<שלמי קרמר: אני דיברתי בדרך לפה עם אבא, הוא אמר לי: רק השתתפות ההורים זה בין 12,000 ל-14,000 שקל בשנה לילד, וזה בלי ההוצאות הנלוות, שהן מסתכמות גם כן בעוד 10,000 או יותר רק בשביל קורס ההכנה.
<שלמי קרמר: השנה הזאת עולה לילד, מעבר למה שאתם משתתפים במכינות.
<שלמי קרמר: יש מערכת חינוך, יש שנות לימוד, יש 12 שנה או יותר שמערכת החינוך יכולה לטפל בנושא הזה ולהכין את הילד כמו שהזכירו חלק מהדוברים, אבל מי יכול לממן את המסע לפולין ב-100% השתתפות הורים, שמשלמים גם את המורים, גם את המדריכים וגם את הרופאים וכו'?
<שלמי קרמר: מי יכול לממן את "מסע ישראלי", שההורה צריך לממן מאות שקלים כדי שהמסע הזה יצא כדי שייתן את ההכנה?
<שלמי קרמר: ומה עם כל הילדים שידי הוריהם אינה משגת?
<שלמי קרמר: מה עם כל הילדים שאתה רואה את הפער אחר כך – כשהם נכנסים לצבא הפער הוא עוד יותר גדול כי מי קונה לו את נעלי הריצה למד"ס בצבא ומי קונה לו את הפליז בלילה שלא יהיה לו קר ומי קונה לו את הבגדים כדי שיהיה לו ללבוש, האקסטרה, כשהמשכורת שהצבא נותנת היום היא די דלה והיא לא מספקת בכלום?
<שלמי קרמר: ומי נותן לו את התשלום של הרכבת ביום א' בבוקר שהוא צריך כדי להגיע לרמת הגולן, מי משלם את זה?
<שלמי קרמר: יש הורים שצריכים להגיע למצב על פי תהום מבחינת צבירת חובות וכו'.
<שלמי קרמר: המסחטה של ההורים כמובן מתחילה ממערכת החינוך לכיוון הצבא ויש לוחמים שלא יכולים לצאת לפרנסתם.
<שלמי קרמר: אנחנו כוועדי הורים נמצאים בישיבות עם המנהלים של בתי הספר והורים לא משלמים את הכספים לחינוך, לכל המחויבויות שיש להם בבית הספר, ואנחנו רואים שנמאס להם.
<שלמי קרמר: אנחנו חושבים שהמכינות הקדם-צבאיות – מדברים על סכום מכובד של 24,000 שקל שלכל תלמיד נותנים – למה שלא, דבר ראשון, שכל התהליך של החינוך יהיה מוכן לקראת זה, שיכין את זה, שבכסף הזה ישתמשו לזה?
<שלמי קרמר: וגם לאחר כך, בצבא?
<שלמי קרמר: אני לא אומר שזה לא טוב אבל אני אומר שהכספים האלה נלקחים מאתנו.
<שלמי קרמר: מה הם מקבלים בתמורה?
<שלמי קרמר: הם הולכים לצבא - - -
עמרם מצנע: שלומי, אני חושב שהנקודות הובנו.
<שלמי קרמר: אני רק רוצה לסיים בדברים האלה.
<שלמי קרמר: הצבא מבחינתנו צריך לעשות חשבון נפש רציני לגבי החייל הקרבי.
<שלמי קרמר: הוא צריך לתת לו את התחושה הטובה שהוא קרבי – הוא מקבל את המקסימום.
<שלמי קרמר: שתהיה לו משכורת טובה, שתהיה לו בריאות טובה, שתהיה לו סביבה שהוא חוזר ואחרי הצבא, כל הכספים – ה-14 מיליון שחוזרים לאוצר בגלל שהחייל לא קיבל את המענק שחרור בגלל שלא מצאו אותו אבל כן ידעו למצוא אותו לשירות צבאי – זה כן יקרה.
<שלמי קרמר: גם מערכת החינוך צריכה לעשות חשבון נפש עם עצמה איך היא מכינה את הילד הזה ואנחנו לא צריכים את הקד"צים כמטרה בפני עצמה או את כל הש"שינים האלה כמטרה בפני עצמה.
<שלמי קרמר: שוב, זה לא דבר רע אבל זה לא העיקר כאן.
עמרם מצנע: אף אחד לא עומד לילד עם איזה אקדח ברקה שילך לש"ש או ילך למכינה.
עמרם מצנע: זה הילדים בעצמם מצביעים ברגליים.
אורנה ברביבאי: בזכות ההורים.
<שלמי קרמר: אבל ההורים הם חלק מזה, דברו אתנו, אנחנו - - -
עמרם מצנע: בזכות ההורים, ודאי, אני חושב שזה כי הם קיבלו חינוך טוב.
<שלמי קרמר: אבל מי יכול לעשות את זה?
<שלמי קרמר: זה רק ההורים שיכולים ושידם משגת.
<שלמי קרמר: למה עכשיו הזכירו כאן את הפריפריה?
<שלמי קרמר: כי זה הילדים שידם של הוריהם אינה משגת.
<שלמי קרמר: תודה רבה.
עמרם מצנע: אוקיי, שלומי, תודה.
שמעון אוחיון: קודם כל, אני באמת שמח על הדיון הזה ואני מוכרח כאן לשבח שתי יחידות, כמובן את משרד הביטחון, את צה"ל בעיקר על כל מה שהוא עושה למען הנוער שלנו, וכמובן גם היחידה שעוסקת באגף הנוער בחינוך הבלתי פורמלי בקטע הזה במשרד החינוך.
שמעון אוחיון: אני מסכים אתך, זאת השאלה – איך זה שילדנו אינם מוכנים.
שמעון אוחיון: אז עכשיו אנחנו באים בטענות, צה"ל לקח משימה נפלאה, עושה את עבודתו נאמנה – התמזל מזלו גם שמדובר בדיוק בגיל ההתבגרות – בעיצוב אישיות והזדהות בכלל מה שקשור, והוא עושה את זה בצורה הטובה ביותר.
שמעון אוחיון: הוא עושה את זה בצורה הטובה ביותר.
שמעון אוחיון: אנחנו מקבלים את מיטב הלוחמים, את חוד החנית בעניין הזה, ואנחנו יכולים לבוא אליו בטענות?
שמעון אוחיון: אדרבה, צריכים באמת לשבח.
שמעון אוחיון: כשאני מתבונן ואני רואה במשרד החינוך לצערי מצמצמים פה – מסתפקים בשתי יחידות, לימודי ארץ ישראל כנראה הולכים להימחק, היסטוריה של עם ישראל יצומצם, כל הדברים, כל הצד הפופוליסטי הזה – לפחות הייתי מתנחם אם היתה עליה במתמטיקה באחוז הנבחנים ב-5 יחידות, גם את זה אפילו אין לי.
שמעון אוחיון: גם את זה אין לי.
שמעון אוחיון: אז למי אני יכול לבוא בטענות – אל משרד החינוך – מדוע אתה לא מכין את הילדים הללו?
שמעון אוחיון: והנה צה"ל – אני לא יכול אליו בטענות.
שמעון אוחיון: אני יכול לבוא ולהגיד כל הכבוד, כל הכבוד לך על מה שאתה עושה גם בצד הלאומי וגם בצד החברתי.
שמעון אוחיון: וכאן לא אדבר כמובן על מכינות, על תרומתן.
שמעון אוחיון: כשאני שומע שמכינה קדם-צבאית של יוצאי אתיופיה מחסלת את בעיית הנשירה, מה שנשאר לי זה רק להצדיע ולצחוק כשמדובר - - -
עמרם מצנע: דרך אגב, ושם ההורים לא משלמים, באותן מכינות.
שמעון אוחיון: כן, את זה אמרתי אתמול גם לשפרה בקטע הזה.
עמרם מצנע: אלה שבאים לבית ספר "הראשונים" משלמים, אבל אלה - - -
<אירית ברוק: ושם יש 5 מיטות פנויות בגלל מכסות.
שמעון אוחיון: אז בוודאי הטענה שלי היא כלפי משרד החינוך, משרד החינוך צריך למצוא את התקציבים.
שמעון אוחיון: זה מזכיר לי את הוויכוח, לצערי, במצב יהדות העולם.
שמעון אוחיון: יש תנועות בארצות הברית שהזניחו את החינוך היהודי, שולחות את ילדיהם ל"תגלית", משלמות 1,000 דולר וזהו, בוא תדע לי את כל העולם.
שמעון אוחיון: מה עשית כל השנים?
שמעון אוחיון: כלום.
שמעון אוחיון: זה שאחר כך יש התבוללות – זו בעיה של מדינת ישראל, תקלוט אותם.
שמעון אוחיון: עכשיו, אם יש לי כבר סוף סוף מישהו שעושה עבודה נפלאה בתקופה כזאת, אז בוודאי שאני צריך לשבח אותו, להעצים אותו ולתת לו את המשאבים.
שמעון אוחיון: אי אפשר שאתם תישארו במצב של ביקוש 10,000 ומאכלסים רק 2,000, אם יש ביקוש כזה גדול.
שמעון אוחיון: זה איננו סותר שצריכים להתמודד, כפי שבאמת שהאלופה אורנה ברביבאי דיברה על העניין החברתי של משפחות במצוקה, של חיילים שאינם יכולים לגמור את החודש.
שמעון אוחיון: בקטע הזה אני מסכים אתך לחלוטין.
שמעון אוחיון: לא יתכן שבת שירות לאומי תקבל הקצבה יותר גדולה מאותה בת שנמצאת בצבא בעניין הזה ובוודאי אני יחד אתך כדי למנוע את הכרסום בגיוס של הבנות, בוודאי שנתבע כמה שיותר להשוות את זה לשנתיים שירות לאומי.
שמעון אוחיון: אני שמח ואני גאה שבנותי שירתו שנתיים בשירות לאומי, שירות איכותי, משמעותי, איך אומר שר החינוך?
שמעון אוחיון: "משמעותי"?
שמעון אוחיון: – בסדר, נקנה את הרעיון, נקנה את המושג "משמעותי" בקטע הזה.
שמעון אוחיון: בוודאי צריך להיות כאן בסופו של דבר העניין הזה של המוטיבציה – ואני מזדהה עם מה שהאלופה אורנה ברביבאי אמרה – מה לנו כי נלין בעניין הזה?
שמעון אוחיון: ניתן מה, ניתן לאנשים לכרסם ולהתחיל לדבר על הלגיטימציה לשרת בצה"ל?
שמעון אוחיון: אני מחזיק פה כל מיני פרסומים שהעוזרת מעבירה לי לגבי תעמולה אנטישמית כזאת ודה-לגיטימציה למדינת ישראל וחלק מזה זה גם איזשהו דה-לגיטימציה לשירות בצה"ל.
שמעון אוחיון: אז מה זה שייך לגבי איזה עניין אני מאמין - - -
מיכל בירן: להילחם בבריטים כאילו אין מלחמה באירופה ולהילחם נגד היטלר כאילו אין ספר לבן.
מיכל בירן: כשאנחנו נמצאים בחו"ל אנחנו עומדים כנגד כל דה-לגיטימציה של מדינת ישראל, אבל, שמעון, אם אתה חושב שלא יהיה דיון פנימי ושאנשים לא יכולים לשאול שאלות אם אתם לא - - -
שמעון אוחיון: בוודאי, מישהו סותם פיות?
מיכל בירן: כרגע זה בדיוק מה שאמרת, שלדיון הזה אין מקום ולדיון יש מקום.
מיכל בירן: במקום שסותמים בו פיות לא תהיה לך לגיטימציה.
שמעון אוחיון: אני לא מאמין שסותמים פיות.
מיכל בירן: זה מתאים רק למקומות חשוכים.
שמעון אוחיון: בדיון כזה, גם במסגרת הסדנאות, במסגרת המכינות, אני בטוח שהנושאים הללו עולים.
שמעון אוחיון: אני רוצה לומר רק משפט אחד ולסיים בעניין הזה, אני מקווה שלא נגרור את הדברים האלה גם לוויכוחים פוליטיים לאומיים.
שמעון אוחיון: זה כואב לי ששר האוצר שלי אומר שעיקר התקציב הולך בין איתמר ליצהר וכשאני רואה בטבלת השירות הקרבי שיהודה ושומרון מובילים, אז כמקביל לאיתמר ויצהר אני אומר לו: החבר'ה האלה זה בין מגלנים לצנחנים, פחות או יותר על אותו משקל.
שמעון אוחיון: צריך להעריך את העניין ולכבד את תרומת השירות בצה"ל.
עמרם מצנע: דנה זקס, בבקשה.
<דנה זקס: אני עובדת בסוכנות היהודית ואנחנו פועלים בשנים האחרונות, כבר 4 שנים, הקמנו את תוכניות "אופק", תוכניות קדם-צבאיות לנוער פריפריה, לבוגרי כפרי נוער ולנוער עולה.
<דנה זקס: יש לנו מכינות בעיקר בנגב, גם מכינות מעורבות לבנים ובנות וגם מכינה רק לבנות שנקראת "עלמה".
<דנה זקס: יש לנו מכינה בשותפות עם "אחרי" ויש לנו עכשיו איזשהו ניסיון לגיוס כספים מאוד גדול שאם הוא יצלח – אני לא בטוחה אבל אם נצליח לגייס את הסכום הזה, אנחנו רוצים להיכנס לעבוד עם מעל 1,500 יוצאי אתיופיה לקראת ההכנה לצבא.
<יהודה סקר: בכל הארץ?
<דנה זקס: בכל הארץ, אם נצליח לגייס את הכסף.
<דנה זקס: אני לא יכולה להבטיח את זה כי בסוף זה כן כסף.
<דנה זקס: אני רוצה להגיד משהו כזה: הרבה שנים היתה בישראל איזושהי הנחה, וגם היא הוכחה, שהמנהיגות מגיעה מהמרכז כי המרכז מגיע לבתי ספר איכותיים, כי המרכז הגיע ליחידות היותר טובות בצבא הרבה פעמים, כי היתה תחושת מסוגלות ותחושה שהם יכולים להשתלב ביחידות הטובות.
<דנה זקס: אנחנו רואים, דרך המכינות שאנחנו מקימים היום, שחבר'ה מהפריפריה פשוט לא תופסים את עצמם כבעלי מסוגלות הרבה פעמים להגיע ליחידות האיכותיות ותוך חצי שנה חל שינוי מאוד גדול בתפיסה העצמית שלהם את המסוגלות שלהם.
<דנה זקס: אני יכולה להגיד שיש לנו היום כבר מעל 200 בוגרים שכולם ביחידות קרביות ו-50% מהם בסיירות, מסיימים את השירות.
<דנה זקס: עברו כבר 3 שנים, אנחנו יכולים להגיד, הם סיימו את השירות.
<דנה זקס: אתמול, נוער – אני אגיד במילה קצת מכובסת – "נוער מוחלש", נוער מהפריפריה, נוער מכפרי נוער, נוער עם תיקים פליליים - - -
עמרם מצנע: אני אומר לכם, אני פגשתי את הנוער הזה בביקור בניצנה, זה ילדים וילדות שחלקם לא היו מתגייסים, ואם היו מתגייסים – או שלא היו גומרים את השירות או שהיו משרתים שבוע-שבוע, המקצועות האלה.
<דנה זקס: אני רוצה להגיד שאתמול במקרה היה לנו איזה סיור בתוך הסוכנות והגיעו שני בוגרים של מכינה שלנו משותפת עם "אחרי" – שעושים עבודה נהדרת – שניהם חבר'ה עם תיקים פליליים.
<דנה זקס: אחד סיים את פנימיית בית חג"י, מי שמכיר, שזה אומר זה נוער מאוד קשה, והשני הסתובב ברחובות.
<דנה זקס: שניהם היום – בעזרת צה"ל שונה להם השיבוץ, דבר שקרה גם במכינה של הנערות, לכל 18 הנערות שונה השיבוץ מתפקידים לא משמעותיים שהם היו אמורים להגיע אליהם, כולם הלכו לתפקידי חינוך, ת"ש, הדרכה, קצונה.
<דנה זקס: אלה נערות שהיו על סף אי גיוס או לתפקידים הכי חלשים, הצבא עזר לנו, שינינו שיבוצים.
<דנה זקס: אם מדברים על כלכלה, אני רוצה להגיד, הסוכנות מעמידה הרבה כסף, "אחרי" מעמידה כסף, המדינה תעמיד כסף עם משרד החינוך, אנחנו מעריכים ומוקירים את זה.
<דנה זקס: בסך הכול, אם מסתכלים על זה לא רק ברמה של מה יקרה בצה"ל אלא ברמה של מה יקרה כאזרחים, אז ילד כזה שהיה לו תיק פלילי – הוא נסגר, הצבא גייס אותו, הוא הולך לשירות משמעותי, יעלה למדינה הרבה פחות כסף לאורך הדרך ויכניס הרבה יותר כסף, אם אנחנו רוצים להסתכל על זה רק בחור של הכלכלה.
<דנה זקס: בסך הכול המכינות האלה הן מכינות מאוד זולות.
<דנה זקס: אנחנו לא דורשים מההורים כסף בכלל, אנחנו דאגנו להשיג מלגות לכל החניכים, אין תשלום הורים או שתשלום ההורים הוא סמלי בסך 100 או 200 שקל בסך הכול לחודש, כשאוכל עולה קרוב ל-1,000.
<דנה זקס: כמה זה עולה למדינה לעומת כמה המדינה מרוויחה מזה, ולא בהיבט הצבאי בלבד, בהיבט האזרחי של זה?
<דנה זקס: כמה זה חשוב שאותם ילדים, עולים חדשים, ולא היו אף פעם בתנועת נוער ולא יצאו לטיול שנתי, פעם ראשונה יוצאים ומכירים את מדינת ישראל?
<דנה זקס: פעם ראשונה נפגשים עם אזרחים ערבים, עם אזרחים חרדים, עם קבוצות שונות?
<דנה זקס: כמה סטריאוטיפים נשברים ומשתנים?
<דנה זקס: בסך הכול מדובר בשינוי מאוד משמעותי בעלות מאוד נמוכה.
<דנה זקס: אני שמחה שמשרד החינוך אתנו ואני מצפה שגם משרד הביטחון יכנס ויהיה אתנו.
עמרם מצנע: תודה, דנה.
עמרם מצנע: "אחרי", בבקשה.
מיכל בירן: אני מתנצלת, אני נאלצת לעבור לוועדת כספים.
<ענבר הרוש-גיטי: "אחרי" הוא ארגון שטח, אני רוצה לנסות לתת פרשנות על הבעיה שקיימת.
<ענבר הרוש-גיטי: ב"אחרי" יש 6,000 בני נוער מדי שנה, מה שאנחנו עושים זה בגדול מה שהדיון הזה סובב – אנחנו מכינים בני נוער לשירות משמעותי ואנחנו נמצאים בפריפריה החברתית והגיאוגרפית של מדינת ישראל.