GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<לארה מובאריכי: אצלנו בבתי הספר לא כל מנהל פועל בצורה הזאת ולא כל מנהל חושב שיועץ הוא משרה קריטית בבית הספר שלו.
<לארה מובאריכי: אנחנו מנסים מול שפ"י (שירות פסיכולוגי ייעוצי) של משרד החינוך לעבוד מול מנהלים ומפקחים ולהשפיע עליהם להבין שמשרת יועץ היא משרה קריטית בסיסית כמו כל מורה.
<לארה מובאריכי: אנחנו עובדים על זה.
<לארה מובאריכי: פחות או יותר בתי הספר העל-יסודיים ובחטיבות הביניים שלנו יש כי זה מחייב.
<לארה מובאריכי: בבתי הספר היסודיים, לצערי לא.
<לארה מובאריכי: שם זה לפי הבחירה אישית של כל מנהל.
<לארה מובאריכי: עובדים סוציאליים לא חייב, אין משרה של עובד סוציאלי בבית הספר - - -
עמרם מצנע: אין משרה, אבל בדרך כלל משלחים עובדים סוציאליים מתוך אגפי הרווחה.
<לארה מובאריכי: בדיוק.
<לארה מובאריכי: אני לא יודעת להתייחס.
<סמיח אבו רמילה: זו משרה לאדם אחד שבדרך כלל מסתובב בכל בתי הספר.
<סמיח אבו רמילה: לצערי הגדול זה לא נותן מענה.
<אביב טטרסקי: חזרה לנושא של הנשירה.
<אביב טטרסקי: העניין של בית ספר מקצועי במזרח העיר שנדון הרבה זמן.
<אביב טטרסקי: הבנתי שהשנה הוא היה כבר אמור לקרות, אבל הייתה בעיה מגרש או מבנה שלא מצאו.
<אביב טטרסקי: איפה זה עומד?
<לארה מובאריכי: משרד הכלכלה בא אלינו עם תקציב מיועד לפתיחת בית ספר מקצועי לבנות במיוחד, כי התקציב צבוע לבנות.
<לארה מובאריכי: ניסיתי יחד עם משרד הכלכלה לערוך בדיקה רצינית לאיתור מבנה אצלנו במזרח העיר.
<לארה מובאריכי: לצערי לא מצאתי מבנה שאני יכולה לפנות או לייעד אותו במיוחד.
<לארה מובאריכי: הצעתי להם מבנה שכור שאני יכולה לעשות רה-ארגון ולפנות אותו.
<לארה מובאריכי: משרד הכלכלה דחה את המבנה במרכז העיר, כי לדעתם המבנה קטן ואינו מתאים לבית ספר מקצועי.
<לארה מובאריכי: משרד הכלכלה אמרו שהם לא מוכנים לחכות לעיריית ירושלים עד שהיא תמצא מבנה מתאים.
<לארה מובאריכי: הם אמרו 'ניקח את התקציב בחזרה ונצא עם מכרז חיצוני לרשתות חיצוניות כמו "עתיד", "אורט" ו"עמל" ורשת "סחנין"' ואחרות.
<לארה מובאריכי: משרד הכלכלה מתכונן תוך שבועיים, קיבלתי עדכון - - -
עמרם מצנע: מכרז לרשתות לבית ספר בירושלים?
<לארה מובאריכי: במזרח ירושלים לבנות.
<לארה מובאריכי: תוך שבועיים יצא מכרז חיצוני.
<לארה מובאריכי: רשת שתהייה מעוניינת ותעמיד מבנה מתאים לבית ספר מקצועי לבנות במזרח ירושלים תתמודד.
<לארה מובאריכי: אם היא תזכה במרכז היא תפתח בית ספר מקצועי לבנות במזרח ירושלים.
<לארה מובאריכי: חבל שהעירייה לא לקחה את זה לידיים.
<לארה מובאריכי: בסוף לא משנה, העיקר שיהיה בית ספר מקצועי לבנות במזרח ירושלים.
<לארה מובאריכי: אנחנו מאוד רצינו, אבל לצערי המצוקה גדולה.
עמרם מצנע: יש מישהו נוסף מהממשלה או מעיריית ירושלים שרוצה להוסיף.
<סאמיח אבו רמילה: לצערי הגדול אני חווה את בעיית החינוך במזרח ירושלים יותר מכ-15 שנה בזמן שהייתי בוועד הורים.
<סאמיח אבו רמילה: אני זוכר שבשנת 2001 הייתה תכנית אב של כל מזרח ירושלים שהציג שועל אברוש ביוזמה של עיריית ירושלים.
<סאמיח אבו רמילה: עד היום שום דבר לא התקדם באותה תכנית.
<סאמיח אבו רמילה: מעט התקדם לעומת מה שצריך.
<סאמיח אבו רמילה: אני זוכר שאמרתי להם שאני לא מאמין לזה כל עוד אני רואה את התלמיד בתוך הכיתה.
<סאמיח אבו רמילה: תכנית האב הוצגה בבית הנשיא.
<סאמיח אבו רמילה: אני כל הזמן עבדתי בכל פעם שיש וועדות.
<סאמיח אבו רמילה: האנשים שיש פה הם אנשים מקצועיים, הם עושים את מה שנותנים להם לעשות, אבל לא הם מקבלי ההחלטות, זה מישהו אחר.
<סאמיח אבו רמילה: זה שנותן את התקציבים זה לא הם, זה מישהו אחר.
<סאמיח אבו רמילה: אנחנו רק נתקעים איתם כל הזמן.
<סאמיח אבו רמילה: אמרתי למשל שיש בעיה של הקרקע, הלכתי והשגתי קרקע של 22 דונם מהווקף המוסלמי.
<סאמיח אבו רמילה: הוא לא הסכים לתת בשכירות את האדמה לעיריית ירושלים.
<סאמיח אבו רמילה: אמרתי אוקיי, אני אהיה גוף חיצוני, אני אשכור את האדמה, עיריית ירושלים תתכנן את המבנה ותבנה את המבנה.
<סאמיח אבו רמילה: זה היה בתקופה של אולמרט.
<סאמיח אבו רמילה: אחרי שהעירייה סירבה לכך הלכתי ועשיתי היתר בנייה ל- 10 אלף מ"ר שזה 70 כיתות.
<סאמיח אבו רמילה: כשגמרתי אמרתי לראש העיר ניר ברקת, בקדנציה הקודמת, יש לך קרקע, בבקשה רק תבנה את בית הספר.
<סאמיח אבו רמילה: גם הוא סירב.
עמרם מצנע: אבל המדינה לא בונה מכספה מבנים על קרקע שהיא לא שייכת - - -
<סאמיח אבו רמילה: זה היה למאה שנה.
<סאמיח אבו רמילה: במזרח ירושלים כל האדמות הן ככה.
<סאמיח אבו רמילה: בסופו של דבר צריך פתרון.
<סאמיח אבו רמילה: המדינה לא בונה, בסדר, שתיתן למי שיכול לבנות את הכסף כדי שיבנה.
<סאמיח אבו רמילה: אי אפשר להשאיר את הכול כך ולהגיד כל פעם 'אוקיי, אנחנו מודעים לבעיה'.
עמרם מצנע: יש אפשרות שגורם חיצוני יבנה ומשרד החינוך ישכור את המבנה?
עמרם מצנע: זה דבר אפשרי, זה ריאלי?
<סמיח אבו רמילה: זה הרבה כסף.
<סמיח אבו רמילה: בדקתי כמה כסף, מדובר ב- 7 מיליון דולר כדי שבית הספר יקום ויהיה בית ספר שמיועד ללימוד.
<סמיח אבו רמילה: איזה משקיע יבוא עם 7 מיליון דולר השקעה לבית ספר כדי להשכיר אותו לעירייה?
<סמיח אבו רמילה: – אי אפשר.
<סמיח אבו רמילה: המדינה צריכה לבדוק מה אפשר לעשות.
<סמיח אבו רמילה: יש לך תכנית, יש לך מבנים, יש לך אישורים, יש לך הכול ואתה לא צריך להפקיע שום דבר.
<סמיח אבו רמילה: תביא כסף ותבנה.
עמרם מצנע: יש לכם בתי ספר שהם במבנים שכורים?
<סמיח אבו רמילה: הרבה.
<לארה מובאריכי: גם כפתרון לנשירה.
<לארה מובאריכי: השנה באתי לראש העיר ולמנכ"ל ואמרתי להם 'אני מרגישה שגם אנחנו נותנים יד לתלמידים נושרים, אנחנו מנשירים כי אנחנו לא מספקים חדרי לימוד.
<לארה מובאריכי: מדי שנה מגיעים אלי מאות תלמידים שרוצים ללמוד במערכת הרשמית ואני אומרת להם שאין מקום.
<לארה מובאריכי: הילדים האלה בסוף הולכים לרחוב.
<לארה מובאריכי: אנחנו חייבים לתת להם מענה.
<לארה מובאריכי: אני רואה שבשנה הזאת אנחנו לא בונים מספיק כיתות.
<לארה מובאריכי: אנחנו בונים בית ספר אחד לחינוך המיוחד, 12 כיתות'.
<לארה מובאריכי: הם שאלו אותי מה הפתרון, אמרתי להם שאנחנו חייבים לשכור כיתות לימוד.
<לארה מובאריכי: הוצאנו מודעה בעיתון שהופיעה כמה פעמים בעיתון אלקודס בערבית ש'אנחנו מחפשים מבנים בכל השכונות'.
<לארה מובאריכי: כתוצאה מזה קיבלנו היצע אדיר מכל השכונות במזרח ירושלים של מבנים שיש להם היתר, יש להם טופס 4.
<לארה מובאריכי: יצאנו לסיורים עם המהנדסים ובדקנו אישורי בטיחות ואת כל האישורים.
<לארה מובאריכי: השנה אנחנו שוכרים כ-88 כיתות לשנת תשע"ה.
<לארה מובאריכי: עכשיו אנחנו בשלבי חתימת חוזה.
<לארה מובאריכי: אנחנו נבחר מבנים ב- 8 מיליון שקל השנה שיתנו לנו מענה בנוסף ל- 12 הכיתות החדשות של החינוך המיוחד שנקבל.
<לארה מובאריכי: השנה נפתח כ-100 כיתות לימוד בנוסף לכ- 16 כיתות גן חדשות שיתנו מענה לגילאי 4 ו-5.
<לארה מובאריכי: כעת אנחנו בעיצומו של רישום.
<לארה מובאריכי: אנחנו גם שוכרים כיתות כפתרון זמני - - -
עמרם מצנע: יש איזו מחויבות לטווח ארוך כששוכרים?
<לארה מובאריכי: שוכרים מינימום לחמש שנים - - -
עמרם מצנע: כי אתם משקיעים הרבה כסף שם.
<לארה מובאריכי: מהניסיון שלנו, אנחנו לא יוצאים או לא מוציאים אותנו משם.
<לארה מובאריכי: אנחנו מחדשים את החוזה.
<לארה מובאריכי: צריך לקחת בחשבון שמשרד החינוך לא משתתף איתנו בשכירות.
<לארה מובאריכי: עיריית ירושלים ממנת את השכירות.
<לארה מובאריכי: זה הרבה כסף.
<לארה מובאריכי: זה יהיה ממש פתרון מצוין לתלמידים.
<לארה מובאריכי: אני אבקש להתייחס.
<לארה מובאריכי: דיברת על התכנית הפלשתינית והישראלית.
<לארה מובאריכי: בשנת הלימודים הקרובה יפתחו שני בתי ספר עצמאיים במזרח ירושלים.
<לארה מובאריכי: אחד יסודי והשני חטיבת ביניים שילמדו אך ורק לפי התכנית הישראלית.
<לארה מובאריכי: זה יהיה בבית חנינה, הרישום בעיצומו ויש הרבה ביקוש.
<לארה מובאריכי: פותחים את בית הספר כי שמנו לב שיש תלמידים מהמערכת הרשמית שבמעבר בין ט' ל-י' מבקשים שחרור מהמערכת הרשמית, כי הם רוצים ללמוד במכון פרטי שנפתח במזרח ירושלים.
<לארה מובאריכי: אלו מכונים שאנחנו לא מכירים אותם, לומדים שם בערב או בצהריים בתכנית ישראלית.
<לארה מובאריכי: אנחנו לא רוצים שהם ילמדו במקום לא מפקוח, לא מוכר למדינה.
<לארה מובאריכי: אנחנו רוצים שהם ילמדו אצלנו ואנחנו חושבים שזה צעד מבורך.
עמרם מצנע: הפסקנו אותך באמצע.
<סמיח אבו רמילה: זה בסדר.
<סמיח אבו רמילה: הבעיה תימשך.
<סמיח אבו רמילה: אתה מלווה את הישיבות האלה הרבה זמן.
<סמיח אבו רמילה: בכל פעם העירייה ומשרד החינוך אומרים 'אנחנו בודקים, יש מחסור, אנחנו מודעים לבעיה, אנחנו מודעים שיש בעיה בהפקעה' – עד היום אני שומע את אותם דיבורים.
עמרם מצנע: הבעיה הכי קשה היא כשכולם - - -
<סאמיח אבו רמילה: כולם מודעים לבעיה, אבל לא פועלים באמת.
עמרם מצנע: כולם מודעים ופועלים ברצון טוב, בגישה חיובית אז אין לך את מי לתקוף.
עמרם מצנע: התוצאה היא - - -
<סמיח אבו רמילה: אפשר לתקוף את האחראי לזה.
<סמיח אבו רמילה: האנשים האלה הם לא האחראים, הם רק עובדי מדינה.
<סמיח אבו רמילה: צריך מישהו מהממשלה שיבוא ויתעניין ויגיד 'אני מקים ועדה ואני מלווה אותה ואני מקבל החלטות'.
<סמיח אבו רמילה: הוא יכול להגיע לכל שר שצריך אם זה ברווחה זה ברווחה, אם בחינוך או במשרד הפנים.
<סמיח אבו רמילה: לא משנה איפה אבל שימצאו פתרון.
<סמיח אבו רמילה: בוועדה כזאת אי אפשר למצוא פתרון.
<סמיח אבו רמילה: בוועדה כזאת נדבר בכל פעם על כך שיש בעיות.
<קרן צפריר: אני רוצה קצת להמשיך את דבריו של סמיח ובהמשך לדברים שאמרתי קודם.
<קרן צפריר: אם ניקח לרגע רק את הסוגיה של בינוי הכיתות.
<קרן צפריר: כן, אני חושבת שהיה אפשר לעשות יותר.
<קרן צפריר: אני מסכימה איתך שיש רצון טוב, אבל אני לא חושבת שיש מספיק רצון טוב.
<קרן צפריר: אני חושבת שהעמדה הייתה צריכה להיות חד-משמעית להקים צוות בין-משרדי כפי שהורה בית המשפט וזה לא נעשה.
<קרן צפריר: אכן הדברים נעשים, אבל נעשים לאט מאוד.
<קרן צפריר: לטעמנו הם גם לא נעשים בקצב מספק כי היעד, לדעתנו, לא צריך להיות 700 כיתות אלא 2,000 כיתות.
<קרן צפריר: יש איזה פער שנובע מההערכות של משרד החינוך והעירייה לגבי מספר התלמידים שירצו להיכנס לבתי הספר הרשמיים.
<קרן צפריר: אנחנו חושבים שהמספר גבוה יותר.
<קרן צפריר: כאמור, גם ב-700 הכיתות האלה הרשויות לא עומדות.
<קרן צפריר: מדובר בהרבה מאוד ילדים.
<קרן צפריר: כפי שלארה אמרה שברגע שאין להם מקום חלקם נושרים ולא מגיעים לבתי הספר.
<קרן צפריר: לכן חשוב במיוחד להאיץ בנושא הזה.
<קרן צפריר: מעבר לכך, הבעיה של הנשירה לא יכולה להתברר על ידי תכניות ספורדיות כאלה ואחרות.
<קרן צפריר: גם העירייה מודה או מעריכה את הצורך לפתור את בעיית הנשירה, לכל הפחות ב- 15 מיליון שקל, אבל היא בעצמה לא מתקצבת את הסכומים האלה.
<קרן צפריר: כרגע מדובר על 3 או 4 מיליון שקלים שמוקצים לצורך הטיפול בבעיית הנשירה.
<קרן צפריר: הסכומים האלה כמובן אינם יכולים להספיק להתמודד עם הבעיה.
<קרן צפריר: מעבר לכך יש נושאים שהם נושאים עקיפים שמובילים לבעיית הנשירה.
<קרן צפריר: הדגמנו את זה בעדויות שהבאנו במכתב הקודם שלנו.
<קרן צפריר: למשל, הטיפול בבעיית האלימות ורמת המורים והצוות המקצועי.
<קרן צפריר: לצערי לא קיבלנו תשובה למכתב ששלחנו בעקבות הדיון הקודם.
<קרן צפריר: ביקשנו לדעת כיצד בדעת העירייה לפתור את הבעיה הזאת.
<קרן צפריר: אני אשמח לקבל תשובה גם לשאלה הזאת.
<קרן צפריר: לגבי קציני ביקור סדיר, נראה לי ואני לא מתמצאת בנושא הזה כפי שאדוני בוודאי מתמצא בו, אבל נראה לי שאם יש תקנים שלא מצליחים לאייש במשך 10 שנים הפתרון צריך להיות לא באמצעות הורדת הדרישות, אלא באמצעות מענה לצרכים.
<קרן צפריר: כלומר, אם המשכורת היא באמת כל כך נמוכה עד כדי כך שאנשים לא מגיעים ולא מוכנים להציע את עצמם לתפקיד, אולי צריך להציע משכורת שתהייה משכורת הולמת לתפקיד החשוב הזה.
<סמיח אבו רמילה: יש עליו אחריות והרבה שעות עבודה.
<קרן צפריר: בנוסף לכך, אני חושבת וזה בא לידי ביטוי בפורום שולחן עגול שהתכנס בעירייה בעבר לטיפול בנושא הנשירה.
<קרן צפריר: חייבת להיות עבודה משותפת הרבה יותר אינטנסיבית מול גורמי הרווחה.
<קרן צפריר: החיבור בין נשירה לבין רווחה הוא חיבור ידוע וברור.
<קרן צפריר: חבל שלא נעשית עבודה משותפת באופן צמוד יותר.
<קרן צפריר: כמה שאלות נוספות שאבקש לקבל עליהן תשובות.
<קרן צפריר: האחת לגבי פיזור בתי הספר החדשים המתוכננים בשכונות.
<קרן צפריר: למשל, כמה בתי ספר מתוכננים בשכונות שמעבר לגדר, כמה בתי ספר מתוכננים בשכונות בהן יש מחסור מאוד קשה של בתי ספר ועד כמה הם באמת מרוכזים במקומות בהם הבעיה קשה ואולי קצת פחות.
<קרן צפריר: דבר נוסף שאבקש התייחסות אולי ממשרד החינוך.
<קרן צפריר: התפרסמה בעיתונות תכנית, מאוד מבורכת לדעתי, של שי פירון להעביר כספים לחינוך הערבי בישראל.
<קרן צפריר: אבקש לדעת האם התכנית הזאת מיועדת גם לערים המעורבות וגם האם הכספים יועברו לתכנית - - -
<סמיח אבו רמילה: לא העבירו כספים, הם קיצצו בכל השעות בכל בתי הספר.
<סמיח אבו רמילה: זה בא על חשבון - - -
<קרן צפריר: רגע.
<קרן צפריר: יש תכנית שהתפרסה בסך הכול לפני שבוע, להקצות יותר כספים, להעביר יותר כספים מהחינוך הממלכתי דתי וכספים חדשים.
<קרן צפריר: הבנתי שמיליארד שקל, אם איני טועה, לחינוך הערבי.
<קרן צפריר: אבקש לדעת אם הכספים הללו יגיעו גם למזרח העיר.
<סמיח אבו רמילה: השנה הם קיצצו בכל שעות הפיתוח והשילוב של בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים.
<סמיח אבו רמילה: גם העירייה ביטלה את "חוק נהרי" כדי שבתי ספר יתחלו לסגור אפילו שהם בבעלות אחרת.
עמרם מצנע: "חוק נהרי" בוטל על ידי הכנסת ולא על ידי העירייה.
<אביב טטרסקי: אני באמת באותו קו של קרן.
<אביב טטרסקי: בזכות העבודה הטובה שכן נעשית, נעשים החסמים ברורים יותר ויותר.
<אביב טטרסקי: החסמים הברורים האלה נראים כאילו יוצרים סד לגורמים, בין אם הם במנח"י, בין אם הם במשרד החינוך, ואומרים להם 'עם הסד הזה תסתדרו'.
<אביב טטרסקי: אז בתוך הסד הזה הם עושים את העבודה, להתרשמותנו, הכי טוב שהם יכולים.
<אביב טטרסקי: אבל מה עם הסד?
<אביב טטרסקי: בין אם אלו הדברים שקרן וסמיח כבר תיארו.
<אביב טטרסקי: אני אנסה לדבר על כמה דברים אחרים.
<אביב טטרסקי: כשאומרים 'מחסור בקרקעות' וגם משה טור-פז בפגישה הקודמת אמר בצורה ברורה 'אין קרקעות להשלים את הפער, זה לא יקרה'.
<אביב טטרסקי: כאילו מתקבל שככה זה יהיה.
<אביב טטרסקי: במקביל לזה בכל מיני מקרים בתוך שכונות פלשתיניות העירייה ומנהל מקרקעי ישראל מקצים מגרשים ריקים, מגרשים של מבני ציבור לצרכים שהם לא צרכים של השכונה.
<אביב טטרסקי: אני אגיד את זה בצורה עדינה.
<אביב טטרסקי: זה כאילו שני דברים נפרדים.
<אביב טטרסקי: מצד אחד אפשר להגיד המצב של הכיתות הוא חמור ואנחנו מנשירים וכך הלאה, ומצד שני באותה עירייה תומכים בסוג התנהלות שכזו.
<אביב טטרסקי: אני לא זוכר אם זה היית אתה או אחד העמיתים שלך, בדיון על תכנית גן לאומית למורדות הר הצופים.
<אביב טטרסקי: בעצם היה ויכוח גדול בין מוסדות התכנון שאישרו את ההרחבה של גבולות הגן לבין גבולות א-טור ועיסוויה, אמרו 'למה אתם מרחיבים את הגן על חשבון תכניות לפיתוח השכונות.
<אביב טטרסקי: אנשי הוועדה המחוזית והעירייה אמרו בצורה מפורשת 'אנחנו מאשרים את התכנית מבלי בכלל לבחון האם יש אפשרות לספק את הצרכים למבני ציבור בשכונות האלה'.
<אביב טטרסקי: כל עוד זה יישאר בתפיסה 'מנח"י ומשרד החינוך תפתרו את הבעיה בעצמכם'.
<אביב טטרסקי: זה לא יקרה.
<אביב טטרסקי: לגבי היועצים החינוכיים, רק לציין.
<אביב טטרסקי: אנחנו יחד עם האגודה העברנו גם בג"צ בשנת 2012 לגבי המחסור של היועצים החינוכיים.
<אביב טטרסקי: עד היום לא קיבלנו תשובה.
<שאהיר שבאנה: שלום לכולם.
<שאהיר שבאנה: קוראים לי שאהיר שבאנה, יושב ראש ועד ההורים לילדים בחינוך המיוחד במזרח ירושלים.
<שאהיר שבאנה: אני ראש התאחדות לבתי הספר במזרח ירושלים, חינוך מיוחד.
<שאהיר שבאנה: יש לנו באמת צפיפות בתוך בתי הספר.
<שאהיר שבאנה: כל מי שמכיר אותי כאן זה רק מחמוד.
<שאהיר שבאנה: מבקשים זכויות לילדים מוגבלים המרותקים לכיסא גלגלים.
<שאהיר שבאנה: אנחנו לא מוזמנים ולא הזמינו אותנו אף פעם לוועדה זו או אחרת כדי להתייעץ איתנו מה לעשות.
<שאהיר שבאנה: על זה כואב לנו הלב.
<שאהיר שבאנה: שנית, יש לנו צפיפות גדולה בתוך בתי הספר.
<שאהיר שבאנה: אנחנו פונים לעירייה, המבנים שהם שוכרים הם בנייני מגורים.
<שאהיר שבאנה: לדוגמה.
<שאהיר שבאנה: התלוננו ללארה לפני יותר משנה וקיבלנו בניין חדש וזה לא מתאים.
<שאהיר שבאנה: זה מבנה עם שתי קומות לילדים מרותקים לכיסא גלגלים.
<שאהיר שבאנה: אין מעלית, אין כלום.
<שאהיר שבאנה: המורים ומי שעובד שם מרימים את הילד עם הכיסא לקומה השנייה וזה לא מתאים.
<שאהיר שבאנה: נכון, קיבלנו, חלקנו את בית הספר לשני מקומות, אבל זה לא מתאים.
<שאהיר שבאנה: בית הספר לא מתאים.
<שאהיר שבאנה: ראשית אין פיזיותרפיה במקום, אין מכשירים, אין כלום.
<שאהיר שבאנה: יש אפשרות ליד בית הספר שנמצא בוואדי ג'וז.
<שאהיר שבאנה: אני לא יודע איפה זה נתקע, אין לו אישור בנייה.
<שאהיר שבאנה: אני לא יודע איפה זה נתקע.
<שאהיר שבאנה: את יודעת יותר טוב ממני.
<שאהיר שבאנה: למה לא נותנים לו אישור לעשות?
<שאהיר שבאנה: יש לו שם אדמה גדולה, יותר מ-2 דונם והוא מוכן לבנות בית ספר.
<שאהיר שבאנה: לצערי הרב זה לא קורה.
<שאהיר שבאנה: כואב לנו במזרח ירושלים כי אין מי שיטפל בנו באמת.
<יחיה אל תמימי: אני מנהל עמותה לקידום ילדים בעלי צרכים מיוחדים.
<יחיה אל תמימי: גם אני מלווה את עניין הצפיפות כבר 15 שנה.
<יחיה אל תמימי: אני אבקש להוסיף שיש בתי ספר קיימים שהם ישנים.
<יחיה אל תמימי: צריך פשוט להרוס את הישן ולבנות כמה קומות - - -
עמרם מצנע: קודם נבנה חדשים.
<יחיה אל תמימי: יש בתי ספר שהם מאוד ישנים.
<יחיה אל תמימי: בשכונה שלנו א-טור, בכביש הראשי יש שני בתי ספר שהם מאוד ישנים וצריך להרוס אותם.
<יחיה אל תמימי: יש לנו 14 כפרים מסביב לעיר העתיקה, 14 שכונות, אין מתנ"סים, הכול זה בית חנינה וצור-באחר שבהם יש מתנ"סים שהם באמת מהחברה למתנ"סים.
<יחיה אל תמימי: רוב בתי הספר, כ-90% זה רק שכירות וזו בעיה רצינית.
עמרם מצנע: באמת מאוד מתסכל לעשות דיון אחרי דיון כפי שאמרת, אבל זה תפקידנו בכנסת לפחות.
עמרם מצנע: אנחנו לא גוף ביצועי.
עמרם מצנע: אנחנו נמשיך כמובן לא רק להטיף אלא לצפות ממשרדי הממשלה ומעיריית ירושלים שיהפכו את הרצון הטוב ואת הנכונות להשקיע ולעשות, להפוך למשהו יותר תכליתי.
עמרם מצנע: ממה שאני מתרשם, אין תזוזה אמיתית.
עמרם מצנע: אם ניקח אפילו בחשבון את קצב גידול האוכלוסייה, אני מניח שאנחנו לא מספקים את קצב גידול האוכלוסייה ושלא לדבר על הפערים שהצטברו לאורך הרבה מאוד שנים.
עמרם מצנע: שוב, הבעיה מחריפה וממוקדת במזרח ירושלים בקהילה הלא יהודית, אבל אנחנו יודעים שגם בקהילות האחרות בירושלים בעיקר מוסדות הפטור והרשת העצמאית יש חוסרים גדולים מאוד בכיתות לימוד.
עמרם מצנע: הוועדה ביקרה באחד המוסדות האלה שיושב בתוך מבנה מגורים ועושים את המיטב ואת המרב.
עמרם מצנע: אני מתכנן את הדברים הבאים.
עמרם מצנע: ננסה לתאם ישיבה, בטח היא לא תהייה מחר בבוקר, שבה נבקש מראש עיריית ירושלים שיגיע לכאן.
עמרם מצנע: ממנכ"לית משרד החינוך וגורמים בכירים נוספים כדי באמת להביא למימוש.
עמרם מצנע: לדעתי הכלי העיקרי, היעיל הוא צוות בין-משרדי שישב ויאתר את כל אותן בעיות שמחייבות חשיבה מחוץ לקופסה.
עמרם מצנע: משחייבות שינוי בנהלים שאולי טובים לכל מערכת החינוך הארצית.
עמרם מצנע: אם רוצים למצוא פתרון, ולא שבמשך 10 שנים יחפשו מועמדים לתפקיד קציני ביקור סדיר, או בעיית הקרקעות שהוא תהליך מסובך, אני מכיר את הבעיות האלה, אבל אם ישבו יחד ויצרו איזו רשימה של כשלים, מכשולים, של צווארי בקבוק, אני מניח שאפשר למצוא פתרונות.
עמרם מצנע: לא עולה על הדעת מציאות כזאת.
עמרם מצנע: אתם יודעים מה, זה זועק לשמיים דווקא ביום שחוגגים את איחוד ירושלים.
עמרם מצנע: מנסים באמת לתת פתרונות הולמים וראויים.
עמרם מצנע: היום אנחנו עוסקים רק בנושא הנשרה ובאמת עלה כאן נושא החינוך המיוחד.
עמרם מצנע: בוודאי יש נושאים נוספים רבים שקשורים ביכולת לראות את ירושלים כעיר שנותנת שירותים סבירים לכל תושביה.
עמרם מצנע: אני חושב ששכירויות זה פתרון ראוי.
עמרם מצנע: אני גם מציע שתבדקו בעיריית ירושלים אפשרות שהמגזר הפרטי בונה ושוכרים אותם לטווח ארוך, או חוכרים את השטח עשרות שנים קדימה.
עמרם מצנע: להתמודד עם הכשל הזה שהוא גם כשל פוליטי, אני מניח מבחינת הנכונות של תושבי מזרח ירושלים לתת למדינת ישראל קרקעות על פי רצונם או על פי חוקי ההפקעה.
עמרם מצנע: כלומר, גם פה צריך לחשוב יצירתית איך מלווים את המעגל הזה בין אם זה בנייה של נכס מניב שכירות.
עמרם מצנע: אם המדינה מתחייבת ל-20,25,30 שנה שכירות זה יכול להיות עסק כלכלי כפי שקיימים עסקים כאלה.
עמרם מצנע: אולי באמת בחכירה לטווח שנים של מאה שנה, 49 פלוס 49 כפי שעושים במנהל מקרקעי ישראל, ועל ידי כך אפשר לעקר את הבעיה הזו של ההתנגשות הפוליטית-לאומית.
עמרם מצנע: זה מה שאני אוכל לומר.
עמרם מצנע: בשורה התחתונה, דווקא ביום של איחוד, חג וחגיגה אני חושב שאנחנו צריכים לעשות לעצמנו חשבון נפש מה עשינו ומה לא עשינו כדי ליצור מכנה משותף, שפה משותפת, שירותים שבהם אנחנו מחויבים להעניק לכלל התושבים.
עמרם מצנע: אנחנו נמצאים בעידן של דברים שנתפסים כחשובים יותר וחשובים פחות.
עמרם מצנע: בעניין של הריאליטי כנראה שכולם עסוקים במי יבחרו מחר לנשיא המדינה.
עמרם מצנע: אבל אנחנו בוועדת החינוך, מנסים לשים נושאים על השולחן לאו דווקא בגלל דחיפותם כתוצאה מכותרת כזאת או אחרת בעיתון, אלא מתוך רצון וכוונה לדון לעומקם של דברים.
עמרם מצנע: הנושא שייעדנו הבוקר הוא הבחינות החיצוניות שבמרכזן בחינת המיצ"ב (מדד יעילות וצמיחה בית ספרית) .
עמרם מצנע: להזכיר, אחת הרפורמות הראשונות שמשרד החינוך יצא איתן, זה כל נושא הבחינות החיצוניות, כבר לפני שנה וחצי.
עמרם מצנע: אחת ההחלטות הראשונות הייתה להשהות את מבחני המיצ"ב ובמידה כזאת או אחרת לעשות אותן פנימיות.
עמרם מצנע: כל זה לא משום שבחינות המיצ"ב לא היו טובות או לא שקפו נכונה את אופיו, התנהלותו והישגיו של בית ספר, אלא עצם חשיפתן והעובדה שבית המשפט העליון כבג"צ, הנחה לשחרר את הנתונים באופן מלא.
עמרם מצנע: אם אתם זוכרים אפילו אותה חברה קבלנית שהשתמשה ועשתה מניפולציות על התוצאות כדי לעשות את הפרויקטים הבנייה שלה יותר אטרקטיביים בגלל החינוך.
עמרם מצנע: באמת במציאות הזאת שהגיעה למציאות שבה היכולת לתת לבית הספר, למנהלת בית הספר ולרשות המקומית יכולת אבחון של בית ספר עבדה.
עמרם מצנע: לכן, נכון וטוב, אני חושב שנכון, החליט שר החינוך להתמודד עם השאלה הזאת.
עמרם מצנע: היום אנחנו נמצאים אחרי שנה וחצי ודיין אין החלטות ברורות לאן הולכים.
עמרם מצנע: למרות זאת, אני חושב שראוי שאנחנו נשמע את ההתלבטויות של משרד החינוך, נשמע את האפשרויות השונות, נדון ונמליץ כמובן את המלצותינו.
עמרם מצנע: אבקש לפתוח, חגית כמובן שאת תפתחי.
עמרם מצנע: אני אבקש שתדברי גם על נושא הבגרות ועל הבחינות החיצוניות הנוספות ולא רק על המיצ"ב למרות שהמיצ"ב הוא במרכז העניינים.
עמרם מצנע: תרשו לי לקדם בברכה את חבר הכנסת רונן הופמן שהחליט להצטרף לוועדת החינוך.
עמרם מצנע: אומנם שורשיו במפלגת העבודה - - -
<יהודית גידלי: שני חברי כנסת חדשים נכנסו.
עמרם מצנע: ברוך הבא.
עמרם מצנע: חגית גליקמן מנכ"לית ראמ"ה (רשות ארצית למדידה והערכה) בבקשה.
<חגית גליקמן: אני רוצה קודם כל להציג בפניכם כמה נושאים שקשורים למיצ"ב.
<חגית גליקמן: קצת על המיצ"ב, קצת על הנעשה בו, על העמדות של המנהלים כלפי המיצ"ב וגם להסתכל מה נעשה במקומות אחרים בעולם.
<חגית גליקמן: כדאי תמיד לראות מה קורה בעולם כולו.
<חגית גליקמן: למי שלא מכיר, אני אציג מאוד מהר.
<חגית גליקמן: המיצ"ב הוא מדדי יעילות וצמיחה בית ספרית, מערכת מדדים בית ספריים.
<חגית גליקמן: מאוד חשוב לי להדגיש את המושג 'בית ספריים'.
<חגית גליקמן: הכוונה שהנתונים מחושבים ומיודעים עבור בית ספר בודד.
<חגית גליקמן: הם שממשים עבור מנהל בית הספר וצוות בית ספרו ככלי עבודה מרכזי לקבלת משוב על דרך העבודה, לזהות נקודות חוזק וחולשה, תכנון משאבים וניצולם.
<חגית גליקמן: הוא כלי אובייקטיבי ומקצועי ומהימן שמעצים את מנהלי בתי הספר כמקבלי החלטות מרכזיים.
<חגית גליקמן: הוא מסייע להשתית דיאלוגים מהפיקוח על בסיס נתונים ולא על בסיס רשמים, כלומר לא על תחושות בטן אלא על סמך נתונים ממש.
<חגית גליקמן: המיצ"ב עצמו כולל, זה חשוב לא לשכוח את זה, הוא כולל שני מרכיבים מרכזיים, גם מבחני הישגים וגם סקרי אקלים וסביבה פדגוגית.
<חגית גליקמן: חשוב ממש ממש לזכור כי לפעמים אנחנו חושבים רק על מבחני המיצ"ב, אבל סקרי האקלים נותנים מערכת מדדים מאוד מאוד חשובה שבתי הספר משתמשים בהם וגם המערכת כולה.
<חגית גליקמן: מבחני מיצ"ב – עד כה היו מבחני המיצ"ב בארבעה תחומי הליבה: מתמטיקה, שפה, אנגלית ומדע.
<חגית גליקמן: כאשר אנחנו מדברים על כיתות ה' ו-ח' – ביסודי כיתות ה' ובחטיבת הביניים כיתה ח'.
<חגית גליקמן: סקרי האקלים והסביבה הפדגוגית כן מעוברים גם בקרב התלמידים, גם בקרב המורים וגם בקרב מנהלים.
<חגית גליקמן: מבחני המיצ"ב בודקים בעצם שליטה במיומנויות יסוד.
<חגית גליקמן: חשוב להדגיש את על זה.
<חגית גליקמן: אנחנו מדברים על שפת אם בשלבים הראשונים של הרכישה, גם הבנת הנקרא, גם הבעה בכתב, גם באנגלית הבנת הנשמע, מתמטיקה והדברים המאוד הבסיסיים במיומנויות היסוד.
<חגית גליקמן: חשוב לי גם להזכיר שמדובר פה במבחנים שהם באיכות מאוד גבוהה.
<חגית גליקמן: כשאני רואה למשל מה קורה בעולם שמנסים לשפר את המבחנים, למשל בארה"ב אומרים 'מבחנים טובים יותר, מבחנים שיש בהם שאלות פתוחות'.
<חגית גליקמן: מראש מחצית מהשאלות במיצ"ב הן שאלות פתוחות, במובן שאלו לא רק שאלות בררה אלא שאלות שדורשות לנמק ולהסביר את התשובה, להציג את הפתרון.
<חגית גליקמן: הן בוחנות הבעה בכתב בדרכים והקשרים שונים.
<חגית גליקמן: כמו כן שאלות מצורות חשיבה מגוונות, מכל רמות החשיבה, שאלות סדר חשיבה גבוה שדורשות הבנת תהליכים, ניסוי, ידע נלמד במצבים חדשים, חשיבה אינטגרטיבית שהיא שילוב ממקורות שונים, חיפוש והנמקה והסקת מסקנות – כל הדברים שהיינו רוצים לראות בקרב תלמידים במאה ה-21.
<חגית גליקמן: סקרי אקלים והסביבה הפדגוגית – כפי שאמרתי הם מרכיב מאוד מאוד חשוב במיצ"ב להערכה הבית ספרית.
<חגית גליקמן: יש מכלול היבטים מחיי בתי הספר: מכמה רפרנטים וגם מתלמידים וגם מורים, כמו יחסים בין אישיים, מעורבות באלימות, היבטים רגשיים ומוטיבציה בלמידה, תחושת המסוגלות של הילד ללמוד, הוראה בכיתות, חינוך חברתי, תרבות בית ספרית תומכת למידה ואפילו תשתיות למידה פיסיים.
<חגית גליקמן: מתכונת המיצ"ב עד תשע"ג – לפני ההקפאה היא כללה הערכה חיצונית והערכה פנימית, כלומר במטרה, מצד אחד, איתור מערכתי ומצד שני גם להטמיע תהליכים פנימיים איכותיים.
<חגית גליקמן: אחת לשנתיים הם נבחנו במבחן חיצוני בשני תחומי דעת וסקרי אקלים וסביבה פדגוגית.
<חגית גליקמן: בשנה שבית הספר לא נבחן בבחינה חיצונית הוא נבחן בתור בחינה פנימית.
<חגית גליקמן: למעשה מיצ"ב פנימי היה כל שנה בארבעה תחומי דעת.
<חגית גליקמן: מיצ"ב חיצוני היה רק אחת לשנתיים בשני תחומי דעת.
<חגית גליקמן: בשנה שבה משתתף בית הספר במיצ"ב חיצוני הוא קיבל דוח מאוד מפורט של ההישגים הלימודיים והאקלים הבית ספרי.
<חגית גליקמן: מאוד חשוב לציין שהנתונים של בית הספר הוצגו יחסית לנתונים ארציים.
<חגית גליקמן: כלומר, בית הספר יכול לדעת, המפקח, המדריך וכל מי שעוסק בהקשר הבית ספר יכול להסתכל בהיבט הבית ספרי על הנתונים הבית ספריים בהשוואה לנתונים ארציים בהקשרים שנבנו, רקע חברתי כלכלי או נגזר.
<חגית גליקמן: כאשר המיצ"ב הועבר באורח פנימי המורים העבירו את המבחן לתלמידים עם הכוונים מפורטים.
<חגית גליקמן: במקרה הזה הפיקו מידע פדגוגי ברמת התלמיד הבודד, מה שלא היה במיצ"ב החיצוני, ברמת הכיתה, שכבה, בית הספר כולו.
<חגית גליקמן: היו להם כלים שונים.
<חגית גליקמן: המיצ"ב הפנימי מיועד לשימוש צוות בית הספר – זה היה ייעודי, זו המטרה של הערכה פנימית, היא פנימית.
<חגית גליקמן: המיצ"ב הפנימי מיועד לשימוש צוות בית הספר, נתוניו לא אמורים להיות מדווחים לגורמי הפיקוח.
<חגית גליקמן: למה שימש המיצ"ב במהלך השנים האלה עבור מנהל בית הספר?
<חגית גליקמן: – שאלנו גם מנהלים, תכף תראו שגם מפקחים וגם אנשי משרד החינוך.
<חגית גליקמן: בתי הספר השתמשו, חלקם טוב יותר, חלקם פחות טוב, לזיהוי יעדים לקידום וקביעת סדרי עדיפויות, מעקב אחרי התקדמות, איגום, הקצאת משאבים, איתור מוקדים איפה קשה, מורים מובילים ומורים שזקוקים לסיוע כמו למידת עמיתים, ובכלל ניהול הפדגוגיה באופן מקצועי.