GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ענבר הרוש-גיטי: הנוער מרגיש כשהוא מגיע ל"אחרי" – ואנחנו מביאים אותו בכוח – שהוא לא חלק מהחברה הישראלית.
<ענבר הרוש-גיטי: זאת הבעיה שלו.
<ענבר הרוש-גיטי: אם הוא לא חלק הוא לא יסחוב את האלונקה, פשוט ככה.
<ענבר הרוש-גיטי: הוא לא יהיה מתחת לאלונקה.
<ענבר הרוש-גיטי: כל התהליכים שאנחנו מדברים עליהם, שהם תהליכי חינוך, הם חייבים להיות תהליכים ארוכים שהמטרה שלהם להביא את כולם מתחת לאלונקה מבחינה מטאפורית וגם מבחינה מעשית, כך אנחנו עושים ב"אחרי".
<ענבר הרוש-גיטי: בני נוער שלא מרגישים חלק לא ילכו לשנת שירות, לא ילכו למכינה, גם לא למכינת "אופק".
<ענבר הרוש-גיטי: יהיה להם מאוד קשה לעשות את ההחלטה הזאת לצאת מהבית וחייבים להבין את זה.
<ענבר הרוש-גיטי: ככל שאנחנו הולכים ומדברים על התוכניות האלה, שהן מדהימות ומצוינות ומי שיגיע לשם – אני הייתי מלוות קומונה – ברור שאחר כך הוא יהיה תותח, מצוין, קצין ומצטיין והכול יהיה בסדר.
<ענבר הרוש-גיטי: אבל אם לא מגיעים לשם, החבר'ה שאנחנו מדברים עליהם, קשה להם מאוד לעשות את ההחלטה הזאת.
<ענבר הרוש-גיטי: אגב, אני חושבת שהחזקה של מכינות "אופק" היא שהיא מגיעה לנוער שמכינות קדם-צבאיות לא יגיעו אליו בחיים כי ההחלטה לצאת מהבית וההחלטה לעשות דבר כזה משמעותי לאורך שנה שלמה היא מאוד מאוד קשה כשכל החברים שלי מתגייסים.
<ענבר הרוש-גיטי: ולכן אנחנו חייבים להעמיק את ה-16-18 בקבוצות שעושות מפגש ארוך טווח ומייצרות שייכות לחברה הישראלית.
עמרם מצנע: אני, ברשותכם, רוצה לתת לראשת אכ"א להגיד כמה מילים, היא צריכה ללכת לדיון אחר, יישאר אתנו גדי.
אורנה ברביבאי: גדי יישאר וייתן גם סקירה של הנתונים.
אורנה ברביבאי: רחב הלב לראות איך יש פה מקבץ של בעלי עניין שרוצים את אותו דבר, שרואים חשיבות בשירות הצבאי, זה לא מובן מאליו בעיני.
אורנה ברביבאי: ההערה שלך לגבי ההורים מאוד נכונה.
אורנה ברביבאי: הנחת העבודה שלי – אני גם כאימא אומרת את זה – דיברתי על הנוער האיכותי, הם באים מהורים שגם מייצרים את ההבנה של חשיבות התרומה לחברה, ואין לי ספר שלהורים יש תפקיד משמעותי.
אורנה ברביבאי: אני יוצאת מפה עם תחושה טובה שיש הכרה במה שהצבא עושה ובחשיבות שיש למאמץ המרוכז, ובאמת צריך להגיד – לא היינו תמיד שם, בזיהוי האזור הזה של טרם הגיוס כריכוז מאמץ הכנה לצה"ל וזה נעשה בהרבה שיתוף פעולה.
אורנה ברביבאי: אני חושבת שבהחלט נכון לעסוק בסוגיות תקציביות שמייצרות איזשהו וקטור ברור, מובחן שניתן בעניין הזה, ואני אומרת את זה בצורה הכי ישירה: בשיח כלכלי שבו סוגרים יחידות ובוחנים את האפקטיביות המבצעית ומרימים כל אבן כדי למצוא את השקל, אני חושבת שהעניין הזה הוא חשוב.
אורנה ברביבאי: אני חושבת שצריך לתקצב אותו בהתאמה.
אורנה ברביבאי: בסך הכול אנחנו רואים את הדברים עין בעין.
אורנה ברביבאי: נאמר פה על ידי שלמה עניין היקף ההוצאה.
אורנה ברביבאי: אני לא חושבת שדמי הקיום לחיילי חובה מספקים, אני לא אומרת את זה.
אורנה ברביבאי: אני מרגישה לא נוח עם דמי הקיום.
אורנה ברביבאי: אנחנו שינינו, עדכנו בדיעבד, לא באופן מספק לדעתי, ואני חושבת שצריך להעלות את דמי הקיום בצה"ל.
אורנה ברביבאי: זה יעמוד למבחן התקציב.
אורנה ברביבאי: יש כבר איזושהי הצעה שהתגבשה, גם אישר אותה הרמטכ"ל, היא הוצגה היכן שצריך.
אורנה ברביבאי: אני הצגתי אותה בוועדת לוקר לאחרונה כאיזשהו רפרנס להתייחסות לסוגיות תקציביות בראייה ארוכת טווח, אבל אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות מעשה.
אורנה ברביבאי: אני לא חושבת שבצבא צריך לשלם משכורת – החיילים מגיעים כדי לשרת ולא כדי לעבוד ואת הרכיב הזה אסור לשנות בשום פנים ואופן.
אורנה ברביבאי: חיילים צריכים לשרת בצבא ההגנה לישראל ולא לעבוד אז אני דוחה את עניין שכר המינימום וכו', אבל אני כן חושבת שצריך לתת מענה מותאם יותר לצרכים שמבטא את ההיבט של דיפרנציאליות בין לוחם למי שאינו לוחם ודיפרנציאליות בין מי שנשאר יותר בשירות לאורך זמן.
אורנה ברביבאי: ללא ספק צריך לעסוק בזה ויש לנו אמירה בעניין.
<שלמי קרמר: ובמענק שחרור לקרביים למשל.
אורנה ברביבאי: מענק שחרור, אגב, זה תקציב אחר, וגם שם יש דיפרנציאליות בהתאמה.
עמרם מצנע: הקרן לחיילים משוחררים.
אורנה ברביבאי: אני מודה לך מאוד על הדיון.
אורנה ברביבאי: אני חושבת שככל שנמשיך לעסוק בזה ביחד יהיו לזה תוצאות.
<שלמי קרמר: ביחד עם ההורים.
אורנה ברביבאי: יחד עם ההורים, אני לא שוכחת.
<יהודה סקר: היה דיון כזה, צריכים כנראה לחזור לזה.
<יהודה סקר: אדוני היושב-ראש, היה דבר כזה.
<יהודה סקר: אני כשיושב-ראש ועד הורים ישבתי עם הרמטכ"ל, גברתי – אני אב לחמישה, עכשיו האחרון שלי בקורס קצינים – אני אחרי זה ארצה לדבר אתך, היה דיון כזה.
<יהודה סקר: גם העותר בבג"ץ נגד שכר החיילים, אני אחד העותרים.
עמרם מצנע: אני רוצה לבקש ממך, אורנה, שתצאי מפה באמת בתחושה של – אני לא רוצה להגיד זעקה אבל קול משמעותי, ובעיקר אני מכוון לאוכלוסיות שללא ההכנות האלה לא יגיעו לשירות הצבאי.
אורנה ברביבאי: מצנע, אנחנו שם.
עמרם מצנע: כן, אבל צריך לעשות מעשה.
עמרם מצנע: עם כל הקיצוצים וכל הבעיות שיש – ואני מכיר את הבעיה, בתקופתי גם כן קיצצנו לא מעט יחידות – זה קשה נורא, אבל יש לנו פה את הדורות הבאים וצריך פה לשלב ידיים, משרד הביטחון ומשרד החינוך כדי לא לסגור את האופציות האלה.
אורנה ברביבאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
<גדי אגמון: אם אפשר?
עמרם מצנע: אני רוצה לעוד כמה אנשים לדבר.
<גדי אגמון: חשוב לי רגע לתת התייחסות כי היא בעניין.
<גדי אגמון: קודם כל אני רוצה לומר שאנחנו כמובן מאוד מעריכים את הפעילות.
<גדי אגמון: כל האנשים שנמצאים פה סביב השולחן מדי שבועיים-שלושה נמצאים אתנו בדיוני סנכרון מה הפעילויות שאנחנו עושים בחודש הקרוב, בחודש הבא.
<גדי אגמון: השותפים כאן, ההורים, וישנם כאן חבר'ה מתנועות הנוער, כמו יונתן מהמש"צים, תנועות נוער כמו "אחרי" וגופים אחרים, כולם אתנו בשיתופי פעולה באופן שוטף.
<גדי אגמון: אני רוצה להגיד מילה לגבי המכינות ושנות השירות, מכסות – וחבל שחברת הכנסת מיכל יצאה מכאן בעניין הזה.
<גדי אגמון: יש לנו עליה דרמטית ב-6 השנים האחרונות של למעלה מ-50%, כל שנה בהיקף של כמעט גדוד, בין 250 ל-300 איש.
<גדי אגמון: כל שנה יחד עם האגף אנחנו מנהלים את זה, או האגף מנהל את זה מול הגופים, המכינות ושנות השירות השונות.
<גדי אגמון: 1,600 איש עלו בתוך פרק זמן של 5-6 שנים ל-5,200 איש כל שנה.
עמרם מצנע: סך הכול דחיות שירות.
<גדי אגמון: סך כל מכינות ושנות שירות.
<גדי אגמון: בחדר הסמוך כאן ליד – שקוראים לי לחזור לשם – אנחנו מקצצים היום בדרישה, ששר הביטחון אישר אותה, מאות ואלפים של חיילים מחוץ לסד"כ לצה"ל מכיוון שיש לנו פערים משמעותיים בכוח אדם, יחד עם זה שהבית הזה אישר והצביע על 10,000 איש שירדו בסד"כ צה"ל בשנים הקרובות כתוצאה מקיצור שירות.
<גדי אגמון: התהליכים האלה הם לא נפרדים, התהליכים האלה מתכנסים.
<גדי אגמון: אני רוצה לומר שלמרות קיצור השירות אנחנו ממשיכים להעלות כל שנה ב-5%-6% את היקף האנשים שילכו למכינות ושנות שירות, למרות זאת ולא עצרנו את התוכנית הזאת.
<גדי אגמון: למרות שהחוק מאפשר לי עליה לצורך העניין בחצי אחוז, או באחוז, או במספר מועט בכל שנה כי הוא לא מחייב אותנו.
<גדי אגמון: הוא לא מחייב אותנו לא סתם, הוא לא מחייב אותנו בגלל - - -
עמרם מצנע: אבל, גדי, אסור לשכוח שזו בעצם דחיה, זה לא חיילים שלא נמצאים.
עמרם מצנע: זה נכון שכל שנה בשנת גיוס זה משפיע לך על ההיקף - - -
<גדי אגמון: על השנה הנוכחית.
עמרם מצנע: אבל אם אתה עולה באופן הדרגתי אתה מקבל אותם חזרה ואתה מקבל אותם יותר מוכנים.
עמרם מצנע: יותר מוכנים – המשמעות היא שירות יותר משמעותי, שירות יותר ארוך.
<גדי אגמון: אין חולק ולכן כל שנה סיכמנו גם פה, גם בוועדה הזאת, על עליה של 5%-6% כל שנה, כי זה נשמע והיה מידתי, ונדמה לי שזה יהיה גם מידתי בשנים הקרובות.
<גדי אגמון: אני רוצה לומר עוד שני משפטים כי חשוב לומר את זה גם לתחושה של האנשים כאן.
<גדי אגמון: הבקרה הפנימית מתבצעת במשרד הביטחון למי מחלקים ולמי לא.
<גדי אגמון: בסך הכול הכולל, בכל שנה יש מספר עשרות מקומות שנשארים פנויים בין מכינות לשנות שירות.
<גדי אגמון: זה קורה כי לפעמים על מכינה שיש לה נגיד 100 מקומות - - -
<אירית ברוק: רק במכינות.
<אירית ברוק: בשנת שירות לא נשאר מקום.
<גדי אגמון: רק שניה.
<גדי אגמון: מכינה שיש לה 100 מקומות, מתמודדים 400 איש – כי היא מכינה מאוד מאוד אטרקטיבית – ולפעמים זה יוצר תחושה שלא מקבלים לאותה מכינה אבל הנוער רוצה רק לאותה מכינה.
<גדי אגמון: אני לא מנהל את התהליך הזה, או צה"ל לא מנהל את התהליך הזה, הוא גם לא מנהל את התעדוף.
<גדי אגמון: יכול להיות שתרצה לקיים דיון ייעודי על התעדוף הפנימי: האם מכינות צריכות להיות, כמו שאנחנו אוהבים לומר, לאלופים, או מכינות לאלפים; האם זה צריך להיות מכינות רק לאוכלוסיות מוחלשות כי צריך לנהל את המכינות האלה ולא לקיים מכינות בעניין זה לאוכלוסיות מסוימות; בין היתר בין מכינות חילוניות ומכינות דתיות וכדו'.
<גדי אגמון: אתה התהליך הזה מי שמקיים בעניין הזה זה האגף אבל אם הוועדה תרצה אפשר להחליט שעושים על זה דיון.
<גדי אגמון: בשורה התחתונה הניהול בעניין הזה הוא ניהול מידתי, הוא ניהול סביר, וכדי לתת מענה ברמה הכוללת גם החלטנו, משרד החינוך החליט, ללכת למכינות "אופק", שהן מכינות של מאות נוספות, שהוא מקשה על צה"ל כי המשמעות היא שאנחנו פוגשים את האנשים רק בסוף שנת הגיוס.
<גדי אגמון: אנחנו לא יכולים לגייס אותם לא באוגוסט ולא בנובמבר ואנחנו צריכים לשלוח אנשים גם בתאריכים האלה ולמרות זאת הלכנו למהלך הזה.
<גדי אגמון: אז חשוב לי להציג את התמונה הכוללת ודרך זה גם להמשיך ולנהל את הדיון.
עמרם מצנע: עמיקם, יש נקודה שלא עלתה כאן – התחום של הש"שינים שבעצם לא מוסדר.
עמרם מצנע: הוא לא מוסדר בכך שהיסטורית התנועה הקיבוצית היא בעצם המביאה והמוציאה, והדבר הזה מחייב איזושהי הסדרה, איך מחלקים בסופו של דבר, כי יש פה בעיה לא פשוטה שהאזרח, הפרט, פונה ומבקש ללכת לש"ש, הוא יודע שאם הוא ילך לתנועה הקיבוצית אז קודם כל יעדיפו את הקיבוצניקים.
עמרם מצנע: אני מניח שאתה מכיר את הבעיה הזאת, אני לא רוצה להרחיב בה אבל צריך גם אותה להסדיר.
עמרם מצנע: יחד עם זאת, המכינות הקדם-צבאיות והש"שינים, בסוף זו פעולת התנדבות של הצעיר או הצעירה ומותנית ברצונם.
עמרם מצנע: אני לא חושב שיש עניין לעשות פה איזושהי רגולציה לאיזו מכינה לשלוח וכדו'.
<גדי אגמון: זה עניין של היצע וביקוש.
<גדי אגמון: ובצדק.
עמרם מצנע: בבקשה, אירית.
<אירית ברוק: אם אפשר לפני שגדי הולך.
עמרם מצנע: גדי לא הולך, גדי שומר מאהל.
<גדי אגמון: אני לא שוחררתי.
<אירית ברוק: אני אחראית על המחלקה לתנועות נוער, קהילה והגשמה, מחלקה שכוללת בתוכה את שנת השירות, את המכינות, את תנועות הנוער, את ארגוני הנוער ומכינות "אופק".
<אירית ברוק: קודם כל אני רוצה לומר שמכינות "אופק", אנחנו הרמנו את הכפפה שפה זרקו לנו הסוכנות וזה נמצא בהגהה לשונית אחרונה במשרד המשפטים.
<אירית ברוק: אני מקווה שבתוך שבועיים זה יהיה ברשומות.
<אירית ברוק: אנחנו מדברים על סדרי זמן כאלה, ואיך אמר ארז?
<אירית ברוק: אם ירצה-השם – כי בינתיים הוא נותן לנו איתותים חיוביים – בספטמבר כבר נתמוך לראשונה במכינות "אופק", מה שלא עושה את העניין פשוט אלא מורכב יותר.
<אירית ברוק: אני רוצה לומר שאנחנו מכבידים על צה"ל בתוספת של עוד אנשים שלא היו מתגייסים לצבא ללא המכינות "אופק" וללא מכינות קדם-צבאיות מסוימות.
<אירית ברוק: אני קוראת למכינות האלה – זה סוג של קפסולה של חינוך שניתנת ברגע הנכון, וממש, אם באים ומבקרים במכינות, רואים איך קבוצה שאין ספק שלא היתה מתגייסת, בתום חצי שנה או שנה כזאת תתגייס, זה עושה הבדל.
<אירית ברוק: בתוך זה יש דברים שהם לא מתקבלים על הדעת ואנחנו מגבילים את עצמנו באחוזים.
<אירית ברוק: לדוגמה, אתמול הייתי בשלוחת הבנות של "ימין אורד", שאין חולק, איך שלא הופכים את זה, שעושים עבודה חשובה ברובד התחתון של הסוציו-אקונומי – יש שם 5 מיטות ריקות.
<אירית ברוק: במחזור הבא יש להם 20 תקנים ו-5 מיטות יישארו ריקות.
<אירית ברוק: זה אבסורד לא נורמלי.
<אירית ברוק: אני יודעת שחברי במשרד הביטחון עושים מאמץ כן וגדול אבל מגבלת התקציב מתחילה לפעול הפוך, זאת אומרת, בעלות השולית אנחנו עובדים נגד עצמנו.
<אירית ברוק: גם את זה צריך להביא בחשבון – שנוצרים פה עיוותים שהם מדהימים – כי תסכימו איתי שכל מיטה שם שנשארת פנויה יכולה לאכלס עוד בת אתיופית שתתגייס.
<אירית ברוק: אם יושבים ומדברים אתם – אתמול ישבנו, אתה מדבר עם הבנות האלה בתום שנה של תהליך – זה מדהים.
<אירית ברוק: או מכינה אחרת שפונה לחבר'ה אמנים שללא התהליך הזה ספק גדול אם היו מתגייסים.
<אירית ברוק: רואים את התהליך בסוף שנה, רואים את הנכונות שלהם והמוכנות שלהם.
<אירית ברוק: הדברים האלה מאוד מאוד חשובים.
<אירית ברוק: בצד זה אני אמרתי בפעם הקודמת, אני רוצה לומר גם פה, תחושת הכישלון של מסיימי י"ב שנדחים פעם אחר פעם בש"שינים ובמכינות השונות, גם בתנועה גדולה כמו תנועת "הצופים" יש עודפים ש"הצופים" מעבר למכסות שלהם לא יכולים לשבץ, מלש"בים כאלה הולכים מדלת לדלת ונדחים פעם אחר פעם, ילדים מצוינים – במוטיבציה לשירות זה בוודאות פוגע בהם.
<אירית ברוק: תסכימו אתו גם אם אין על זה מחקר שנעשה עד היום כי זו תופעה של השנים האחרונות והיא תופעה חדשה.
<אירית ברוק: גם על זה צריך לתת מענה, מצד אחד הרצון החזק של אוכלוסייה לשרת שירות משמעותי, זאת אומרת, החינוך – למרות מה שנאמר פה – החינוך של מערכת החינוך עובד, עובד ומייצר לחץ של קבוצה גדולה שרוצה כן להתגייס וכן לשרת וכן לעשות את זה בצורה הטובה ביותר, ונבלמת בצורה שצורבת אצלה תחושת כישלון בדיוק ברגע הלא נכון לייצר תחושה כזאת.
<אירית ברוק: בצד כל זה יש לנו ועדת שנת שירות, שלא הזכרתם אותה, ועדה משותפת למשרד הביטחון, משרד האוצר, תנועות הנוער, ארגוני הנוער והמשרד, שאנחנו עומדים להגיש את המלצותינו גם כבר בתוך זמן קצר, אבל גם שם ברור שיש תת תקצוב גדול של נושא השנת שירות שגם הוא צריך לקבל מענה.
<אירית ברוק: אלה הדברים.
עמרם מצנע: שפרה, בבקשה.
<שפרה שחר: אני אשתדל להיות קצרה בגלל שאנחנו לקראת סוף דיון וכולם מותשים.
<שפרה שחר: אני אדבר אליך כנציג חברי כנסת כי אני לא רואה כאן עוד חברי כנסת, וחבל, כי עיקר הטענות שיש לי הם למחוקק, שבמשך כמה עשורים יצר מצב שבו - - -
עמרם מצנע: שפרה, אני לא בטוח שכולם מכירים אותך ואת עשייתך.
<שפרה שחר: אלה שצריכים מכירים.
<דנה זקס: אני צריכה ואני לא מכירה.
<שפרה שחר: סליחה, אני מתנצלת.
<שפרה שחר: אני מנהלת עמותת "בית חם לכל חייל", עמותה שמטפלת בכלל חיילי צה"ל, במצוקות של חיילי צה"ל ואני גם מובילה את המאבק להעלאת שכר חיילי החובה כבר יותר משנתיים.
<שפרה שחר: חברתי אל עורך דין אמנון לורך - - -
<יהודה סקר: לא הצטרפת לבג"ץ אבל.
<שפרה שחר: חברנו אל עורך דין אמנון לורך שעתר לבג"ץ והמשך הדיון מבג"ץ מתנהל בוועדת הכספים, אני מזמינה את כולכם.
<יהודה סקר: ממש לא, סליחה, תדייקי.
<יהודה סקר: יש בג"ץ, אדוני, שאני חלק מהעתירה לבג"ץ - - -
<שפרה שחר: אנחנו לא מדברים על הבג"ץ עכשיו.
עמרם מצנע: תן לה לומר את מה שהיא רוצה.
<שפרה שחר: ואני אחר כך אגיד לך איפה אנחנו עומדים.
<יהודה סקר: אני יודע איפה את עומדת.
<שפרה שחר: אני גם רואה את התוצאות של המאבק משום שאני מאוד שמחה ומאוד מברכת את ראש אכ"א – שהיא כרגע לא נמצאת – ואת הצבא ששינה טקסטים.
<שפרה שחר: עד לא מזמן הצבא לא הודה בפני מלא, בוודאי לא למצלמות – אני יודעת שהדיון הזה מצולם – שצריכים להעלות את שכר החיילים, שהשכר הוא לא מספק, שההורים נושאים בנטל בלתי סביר.
<שפרה שחר: אז אני שמחה, אז אנחנו מתחילים להצליח.
<שפרה שחר: אבל אני רוצה לדבר היום על העניין הזה שבמשך כמה עשורים חלה שחיקה במעמדם של אלה שעומדים בחוד החנית.
<שפרה שחר: חבר הכנסת אלעזר שטרן לא נמצא כאן אבל הוא דיבר עוד בנאום הפתיחה שלו, בנאום הבכורה של בכנסת, על כך שנוצר מצב שדווקא אלה שנותנים הכי הרבה הם אלה שהכי מקופחים.
<שפרה שחר: המדינה לא השכילה להעמיד את אלה שנותנים באמת את השירות המשמעותי ביותר, המסוכן ביותר, את אלה שנושאים את האלונקה ולא כמשל, לתת להם תעדוף בכל דבר, להבטיח את עתידם, ממש ככה.
<שפרה שחר: אני עוסקת באלה ששירתו 3 שנים, באים מבתים שלא יכולים לשלם שום דבר, גוררים עם עצמם חובות שהם צברו במהלך השירות הצבאי וביום שאחרי אף אחד לא מחכה להם, הם לא מצליחים להשתלב בשום מוסד להשכלה משום שאין להם כסף.
<שפרה שחר: אנחנו שומעים על המון המון מלגות אבל אנחנו לא יודעים שרק אחד מתוך 10 מקבל באמת מלגה שאפשר ללמוד אתה, וכן הלאה וכן הלאה.
<שפרה שחר: אז נוצר איזשהו תהליך שחיקה בין אלה שהולכים לקרבי – בואו נקרא לזה ככה – ואל לה למדינה להתפלא שפחות ופחות רוצים לעשות את זה.
<שפרה שחר: אני אימא לשני בנים, שני בני בחוד החנית של צה"ל, אחד קצין בקבע והקטן כבר השתחרר, וכשהוא השתחרר מסיירת הנח"ל – הוא היה מפקד – הוא גילה, הסתכל מימינו ומשמאלו שכל חבריו הג'ובניקים – אני לא אוהבת את המילה הזאת – עשו כבר 3 פעמים פסיכומטרי, עבדו וחסכו קצת כסף והוא פשוט מאחור, מפגר מאחור בשנה או שתיים כי הוא צריך עכשיו להתחיל עם כל הסיפור של הפסיכומטרי.
<שפרה שחר: אין שום מקום – חוץ ממוסד אחד, שזה הבינתחומי – שמתעדף, שנותן עוד כמה נקודות זכות לכאלה שעשו צבא.
<שפרה שחר: אתם יודעים שאפילו במוסדות להשכלה גבוהה בחו"ל אנשים שעשו צבא בישראל מקבלים נקודות זכות, credit points, שהם באים אפילו נניח על חשבון נקודות בפסיכומטרי וכדו', כדי להתקבל לחוגים כאלה ואחרים.
<שפרה שחר: פנה אלי בחור ששירת שירות מאוד קשה בחיל הים, כולל בחודשים האחרונים של השירות שלו ב"עמוד ענן" – שלא רבים מאתנו יודעים שב"עמוד ענן" מי שבאמת נלחם והיה בסכנה גדולה זה חבר'ה מחיל הים, לוחמים מחיל הים – וכשהוא רצה להתקבל לאיזשהו חוג מחשבים כאן באוניברסיטת ירושלים הוא גילה שהוא לא יכול בגלל שתי נקודות שהיו חסרות לו בפסיכומטרי.
<שפרה שחר: הוא ראה בחדר ההמתנה איזה 10 בני מיעוטים וכל מיני כאלה שלא עשו צבא שהתקבלו.
<שפרה שחר: הוא שאל: גם להם היה את הפסיכומטרי הנדרש?
<שפרה שחר: אז אמרו לו: לא, אבל להם יש מכסות, להם יש מקומות שמורים.
<שפרה שחר: זה דבר אחד.
<שפרה שחר: לגבי העניין של המכינות הקדם-צבאיות, המדינה הזאתי רגילה - - -
עמרם מצנע: המדינה שלנו, אני מעדיף את השימוש במונח הזה, לא "הזאתי".
<שפרה שחר: המדינה שלנו.
<שפרה שחר: המדינה היא שלי ואם לא היה אכפת לי מהמדינה וממה שקורה כאן לא הייתי עושה את מה שאני עושה ולא הייתי מקדישה את כל זמני כדי לתקן את העיוותים שאני חושבת שקורים כאן.
<שפרה שחר: אני ומשפחתי, אפשר לומר שתרמנו באמת את המקסימום שאפשר לתרום ועדיין תורמים למדינה.
<שפרה שחר: כך שגם הבן שלי, למרות שהוא נפצע, הוא נלחם 9 חודשים עם הצבא כדי להתגייס ליחידת מילואים לוחמת.
<שפרה שחר: אני רק אומרת, רגילים ומורגלים החל מכיתה א', או אולי אפילו לפני זה, להכניס את היד לכיסים של ההורים, ההורים הפכו לאיזה מין כספומט של המדינה, ואותו דבר כאן גם בהכנה לצה"ל.
<שפרה שחר: אני לא מתווכחת כרגע על שנת י"ג כזאת או אחרת, אם היא שנה מיותרת או לא מיותרת, אבל איפה מערכת החינוך?
<שפרה שחר: אם יש לנו יעד לאומי חשוב – שאין לי בכלל עוררין על כך שהוא חשוב – שהוא הכנה לשירות משמעותי ולשירות קרבי בצה"ל, יתכבד משרד החינוך ותתכבד הממשלה ותקציב לו כספים וינצלו את 12 שנות הלימוד, כמובן ביתר שאת אולי שנתיים ושלוש אחרונות לקראת השירות, ויעשו את כל מה שעושים, את כל התכנים שעושים במכינות הקד"צ.
עמרם מצנע: בבקשה, דורית.
<דורית בר חי: אני ממונה על צעירים בגיל גיוס ועל כל מה שקשור להכנה לשירות משמעותי.
<דורית בר חי: אני רוצה ברשותכם להתייחס להורים ולנושא תוכנית הכנה לצה"ל.
<דורית בר חי: גברתי, אני אענה לך ולשלומי, שבא מהרצליה – שם יש מרכז הכנה רשותי מאוד מפותח, מאוד טוב, אני לא יכולה להגיד מתוקצב.
<דורית בר חי: אבל כל תוכנית הכנה לצה"ל, 3 שנים ההורה לא נדרש לשלם אגורה אחת.
<דורית בר חי: הם נוסעים לשבוע גדנ"ע ללא עלות שלנו.
<דורית בר חי: אני רוצה לומר שתוכנית ההכנה לצה"ל, ההורה לא נדרש עבורה אפילו לא שקל אחד, התוכנית היא 3 שנים, נוסעים לשבוע גדנ"ע ללא עלות, עולים ל"בעקבות לוחמים" ללא עלות, יש את הסדנאות שמקבלים ללא עלות.
<דורית בר חי: גם מיצג חיילות, אנחנו תקצבנו בהיסעים למתקשים, כך שמבחינת התוכנית הכנה לצה"ל, אנחנו מודעים לזה שהנטל לא צריך ליפול על ההורים ואנחנו לוקחים אחריות מלאה.
<דורית בר חי: התוכנית בעלויות גבוהות.
<דורית בר חי: אני אזכיר גם את תוכנית 101, "אחרי", עם קבוצות של תוכנית בוקר וקבוצות אחר הצהרים ברשויות ממוקדות של פריפריה גיאוגרפית וחברתית וכו'.
<דורית בר חי: כל תוכנית אחרת של הכנה לצה"ל שנעשית אחר הצהרים בקובצות כאלה ואחרות היא בחירה של ההורים, אם זה הכנה לצו ראשון אפילו או הכנה ליום ה-100, שאנחנו יודעים שזה נעשה, אנחנו יודעים גם שבעלויות גבוהות.
<דורית בר חי: אנחנו, משרד החינוך, בשיתוף עם משרד הביטחון וצה"ל, נותנים את המענים הטובים ביותר כדי שבית הספר והתלמידים לא יזדקקו לשום גורם חוץ אחר מתוקצב.
<דורית בר חי: אנחנו נותנים את התשובות.
<דורית בר חי: בוחר בית הספר בתשובה אחרת, טובה יותר, מתאימה יותר, יותר מעמיקה – זו בחירה חופשית שלו.
<דורית בר חי: התלמיד יכול להגיע לצה"ל מוכן גם בלי התקצוב - - -
<שלמי קרמר: אני לא מסכים כי אני לא מכיר את מה שאת אומרת.
<דורית בר חי: אני רוצה לומר עוד דבר אחד.
<דורית בר חי: מבחינתי, אפילו ברמת השוויון החברתי, אני לא רוצה שמי שיגיע לצה"ל שיש לו יותר כסף יגיע מוכן יותר או בעל אפשרויות יותר מאשר מי שאין לו, ולכן בתוכנית שלנו - - -
<שפרה שחר: אבל זה מה שקורה היום, זה מה שקורה כיום ואסור להתכחש לזה.
עמרם מצנע: אתם מתווכחים על שני דברים שונים: יש את מערכת החינוך הפורמלית – שהיא נתנה תשובה וזה ההכנות שבאמת הן חלק מתוך מערך בית הספר, ויש את הדברים שאו שהם בשעות אחר הצהרים או שהם באמת באותה שנה של דחיית שירות, שזה בעצם הנער, הנערה או ההורים, הם בוחרים בזה, ואני גם לא חושב שמישהו מצפה שיהיה לזה מימון מלא של המדינה.
עמרם מצנע: אני חושב שצריך להיות ערים לכך שהמכינות הקדם-צבאיות גם כן התחילו דרכן בלי מימון.
עמרם מצנע: היום הן ממומנות בהחלט בסכומים משמעותיים, הש"שינים ממונים רק בחלק של ההכנה בעצם של הדברים הללו, אבל זו בהחלט התנדבות שהיא לגיטימית, היא טובה, היא נכונה, היא היתה תמיד.
עמרם מצנע: הש"שינים – מי שפה מספיק ותיק יודע שפעם קראו לזה שש"ש, כשהשירות הצבאי היה שנתיים קראו לזה "שנת שירות שלישית", וזה בעיקר באמת היו החבר'ה מהתנועות הקיבוציות.
<ענבר טויזר: אני נציגה של תנועות הנוער מטעם של"ח-מש"צים.
<ענבר טויזר: קודם דיברו כאן גם על התחושה של בני נוער שרוצים לצאת לשנת שירות ובסופו של דבר מקבלים תשובה שלילית בגלל כמות המכסות.
<ענבר טויזר: בשנים האחרונות עולה כמות בני הנוער שרוצה לצאת לשנת שירות.
<ענבר טויזר: אם בשנה האחרונה היו 5,000 בני נוער שבאו למיונים לשנת שירות, סך הכול היו בסופו של דבר רק 2,100, וזה, כמו שעולה מהדיון, בעיקר מהבעיה של המכסות שצה"ל מקציבים ופחות מהסיבה התקציבית.
<ענבר טויזר: בעצם נוצר מצב שבני נוער שסך הכול רוצים לתרום שנה מהחיים שלהם למדינה, לקהילה, לא יכולים לעשות זאת ומי שמונע את זה מהם זה צה"ל, זו המדינה עצמה.
<ענבר טויזר: באיזשהו מקום זה קצת אבסורד מה שקורה כאן.
<ענבר טויזר: נכון, קיימות בעיות של חוסר בכוח אדם וזה כן משהו שצריך לתת עליו את הדעת, אבל בכל זאת קיים כאן מקרה שהוא באמת אפילו מוזר הייתי אומרת, שבני הנוער האלה, שבסופו של דבר הם כן מתגייסים – השנה הזו זו שנת שירות, זה לא במקום שירות צבאי אלא דחיה – אז למה בעצם זה צריך לקרות?
<ענבר טויזר: העובדה שבכל שנה גדלה כמות המתמיינים מצד בני הנוער לשנת השירות זה כמו שגדי מאכ"א אמר כאן קודם, בכל שנה יש איזושהי הגדלה של כמות המכסות, ה-5%-6%, אבל במקביל יש גם הגדלה של כמות בני הנוער שמתמיינים, כך שבעצם עוגמת הנפש, אפשר להגיד, של בני הנוער נשארת כמו שהיא וכמות בני הנוער שבסופו של דבר לא יוצאים לשנת שירות נשארת אותה כמות ואפילו גדלה.
עמרם מצנע: מישהו רוצה לומר משהו חשוב שעוד לא נאמר?
עמרם מצנע: אנחנו צריכים לסגור את הדיון.
<עומרי גונן: אני אגיד בקצרה.
<עומרי גונן: אני ממועצת תנועות הנוער.
<עומרי גונן: בניגוד לדברים שלך, אז הבעיה המרכזית שאנחנו מזהים, עבורנו, תנועות הנוער – שאנחנו רואים במפעל הש"ש את הדרך המרכזית, דרך המלך יחד עם מסלול הנח"ל – הבעיה המרכזית מבחינתנו היתה תקצוב ואירית התייחסה לזה.
<עומרי גונן: אנחנו חברים בוועדה שהוקמה יחד עם משרד החינוך, משרד הביטחון ומשרד האוצר.
<עומרי גונן: אנחנו מדברים על 18 מיליון בתקנה התקציבית, סך הכול 24.7 כולל – זאת אומרת, 18 בבסיס התקנה ועוד שמתווסף.
<עומרי גונן: בסופו של דבר, גם אם המכסות גדלות אנחנו לא יכולים להחזיק את החבר'ה בשנת השירות וזאת הבעיה המרכזית שלנו.
<עומרי גונן: מהבחינה הזאת כן צריך להיות גידול כמו שגם אכ"א מאפשרים אבל אני חושב שהבעיה שלנו היא קודם כל בעיה שאנחנו צריכים לסגור בינינו, אני חושב, בין משרד הביטחון למשרד החינוך.
<עומרי גונן: אנחנו הצענו בוועדה איזשהו מתווה גדילה מתואם של שני המשרדים ואני חושב שזאת הדרך.
<עומרי גונן: זאת אומרת, לא מתווה שיהיה עכשיו 10% או 15% אלא 4%-5% גדילה, שגם יאפשר לאוצר להוסיף את הסכום שלו כדי שהתקנה הזו תגדל בהתאם.
<עומרי גונן: חוץ מזה כמובן שאני אגיד שמבחינת המכסות אז לנו יש גם את מסלול הנח"ל שהוא לא מוגבל במכסות ומבחינתנו שני המסלולים האלה מיועדים להגשמה ולשירות צבאי שהוא גם לאחר מכן, אז אנחנו לא רואים בשנה הזאת רק שנה של התנדבות אלא מסלול המשכי.
<גיל בצלאל: אני מהחברה להגנת הטבע.
<גיל בצלאל: למרות שיש לנו מכינה קדם-צבאית, ואני מבין את החשיבות של המכינות, אני רוצה רגע להוסיף דבר על שנת השירות, ש"שינים.
<גיל בצלאל: אצלנו יש מכסות של 70 ש"שינים.
<גיל בצלאל: רק כדי לסבר את האוזן – ואני בטוח שזה גם בארגונים אחרים מקבילים אלינו – אני מתחיל את תהליך המיון של הש"שינים עם קרוב ל-1,500 מועמדים ל-70 מקומות, כך שאני חושב שאם זה מגביל ארגונים אחרים, האחוזים פה הם הרבה יותר גדולים.
<גיל בצלאל: אני רוצה להגיד שהש"שינים – וכולם אמרו את זה פה אבל אני אגיד את זה שוב – זה הנוער הכי איכותי שיש לנו, דור העתיד הכי משמעותי שיש והם למעשה השופרות שלנו.
<גיל בצלאל: עשינו איזושהי בדיקה אצלנו, הש"שינים והמורות החיילות, שהדיון המקביל בחוץ וביטחון מדבר עליהם, נחשפים אצלנו לקרוב – כנראה גם בארגונים אחרים אבל אצלנו זה יותר משמעותי – לרבע מיליון תלמידים כל שנה.
<גיל בצלאל: המורות החיילות והש"שינים, שאצלנו הם מדריכי טיולים שעוברים הכשרה – ואני לא אוסיף על זה שאנחנו כן מכשירים אותם ושמים עליהם כסף, אבל זו לא הנקודה פה – נחשפים לרבע מיליון תלמידים.
<גיל בצלאל: ובסופו של דבר, אם אנחנו מדברים על הכנה לצה"ל, הש"שינים האלה, איפה שהם, זה לא משנה באיזה ארגון, נותנים משמעות לדבר.
עמרם מצנע: משהו חשוב שלא נאמר?
<מיכל ברקאי: כן.
<מיכל ברקאי: אני מייסדת וראש תוכנית "אופק" - "עלמה" למנהיגות נשית, אסור להגיד מכינה אבל כמו מכינה חצי שנתית של הסוכנות היהודית.
<מיכל ברקאי: "עלמה" מיועדת בדיוק לבנות ההפוכות.
<מיכל ברקאי: אני רוצה לשתף אתכם שכשעומדים 1,500 בני נוער בתור ל-40 מקומות אז אני צריכה לעבור כמעט בכוח, לנסות לשכנע בנות מפריפריה כלכלית, חברתית וגיאוגרפית להגיע למכינה.
<מיכל ברקאי: הבנות האלה – אין להן מושג מה זה מכינה, הן לא יודעות כמה הדבר הזה יכול לשנות להן.
<מיכל ברקאי: המשפחות שלהן – אני היום הולכת לשבת בבית עם אימא כדי לשכנע אותה שהבת לא תלך לעזור בפרנסת המשפחה ולהביא עוד 2,000 שקל הביתה, שהם קריטיים עבורה, ולא תעזור לגדל את אחותה הקטנה, שזה מה שהיא עושה כל החיים שלה – לא הולכת לתנועת נוער, לא הולכת לתוכנית הכנה, לא הולכת למרכז הכנה.
<מיכל ברקאי: שיח שבהרצליה הוא קיים ובשכונות מוחלשות ובמקומות מוחלשים הוא קיים הרבה פחות.
<מיכל ברקאי: אני רוצה לומר שבעיני העשייה המבורכת של משרד החינוך, שבאמת עובד עכשיו על תקנה שבעזרת-השם תתחיל להכניס תקצוב שיאפשר לנו לפעול, היא קריטית, אבל גם ההבנה של כל הגורמים הפועלים שיושבים סביב השולחן הזה שמדובר בעתידה של מדינת ישראל.
<מיכל ברקאי: לא יכול להיות שבני נוער שקיבלו כל כך הרבה הזדמנויות עומדים בתור לקבל הזדמנות שתיתן להם עוד קפיצה, בעוד שבני נוער שלא קיבלו הזדמנות, אנחנו צריכים להיאבק אתם כי אין לנו כסף ואין לנו יכולת לעזור להם.
<מיכל ברקאי: תת אלוף גדי אגמון שיושב פה, אחת אחת עזר לנו לקדם, כל אחת מהבנות שלנו, וכולם קיבלו שיבוץ משופר שישנה להם היום את החיים.