GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יחיאל חיליק בר: אני יודע שגם למכון בן צבי וגם למכונים אחרים – ואפשר מיד כבר אפשר להכניס למערכת החינוך, ואנחנו רוצים לראות, כמו שעובדים על דברים אחרים, שהם לא יותר ולא פחות חשובים, את המורשת הזו של היציאה והגירוש של יהודים מארצות ערב ואיראן, כחלק ממערכת החינוך, חלק מתכנית הלימודים ביסודי ובתיכון, שהילדים שלנו, מזרחים ואשכנזים, ואני במקרה חצי-חצי, אז אני יכול לדבר בשם שני החצאים – שיידעו שהיה דבר כזה.
יחיאל חיליק בר: היום, אדוני היושב ראש, 90% אם לא יותר מהאוכלוסייה הצעירה לא מודעת בכלל שהיו אסונות, שהיו טרגדיות, שהיה גירוש, שאנשים היו פליטים, מארצות ערב ואיראן.
יחיאל חיליק בר: הדבר הזה הוא במינימום, אנחנו עוד לא מדברים על פיצוי ועוד דברים שאפשר להכניס להסכמים כאלה ואחרים, בנושא המדיני, אבל המינימום הוא הכרה ולימוד עמוק, ושלא החוק הזה, חלילה, זו בטח לא הכוונה שלכם, יהפוך לאיזשהו פלסטר, שעשינו את זה וגמרנו.
יחיאל חיליק בר: יישר כוח ענק גם על הדיון הזה וגם על הצעת החוק.
נסים זאב: לאחר חוק נושא הפיצויים בקדנציה הקודמת תכף ומיד העליתי את הצעת החוק כפי שאדוני רואה – בהצעת החוק שלי היתה גם בקדנציה הקודמת הצעת חוק דומה, ושל חבר הכנסת אוחיון.
נסים זאב: אני, לצערי, נדחיתי פעמיים על ידי הממשלה, פעם ראשונה בקדנציה הקודמת, ופעם בקדנציה הנוכחית.
נסים זאב: כשחברי, חבר הכנסת אוחיון העלה את זה, לא ויתרתי.
נסים זאב: אמרתי, וגם ביקשתי את רשותו של שמעון אוחיון שנעבוד במשותף.
נסים זאב: למעשה אין שום הצדקה, גם אם אני באופוזיציה אני חושב שראוי היה להתייחס באותה מידה ובאותו משקל להצעה.
נסים זאב: אני מודה לך, אדוני, ולחבר הכנסת שמעון אוחיון על שחיברנו בין הדברים, כי הרעיון הוא אותו רעיון, וכפי שאמר חברי, אנחנו מתכוונים שבאמת משרד החינוך יישם את זה הלכה למעשה כי אני חושב שהנושא הזה לקוי בבתי הספר.
נסים זאב: למרות שאולי ברמה הכללית, וגם שר החינוך הקודם, גדעון סער, אמר לי - אני לא אוהב שמכתיבים לי מה ללמד, איזה שהם תכנים, בבתי הספר, אבל אני חושב שהפשרה שנאמר "יעודד" - זה לא מחייב, מצד אחד, אבל בכל זאת זה מצלצל במוח של השר שהוא צריך לעשות משהו כדי להביא לכך שהחור הזה יילמד בבתי הספר.
עמרם מצנע: אז נעבור על הצעת החוק, סעיף סעיף.
<עידו יצחק: הצעת חוק יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן, התשע"ד-2014 יום ציון – יהודי ארצות ערב ואיראן א) אחת לשנה, ביום 30 בנובמבר, יקוים יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ואיראן; ביום זה: השר לאזרחים ותיקים יורה על קיום טקס מרכזי לפתיחתו; שר החינוך רשאי להורות על קיום פעילות חינוכית בקשר ליום האמור; שר החוץ יורה על קיום פעילויות, לרבות באמצעות נציגויות ישראל בחוץ לארץ, להגברת המודעות הבין-לאומית בקשר לפליטים היהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן ולזכויותיהם לפיצוי; (בפסקה זו: "פליט יהודי יוצא ארצות ערב ואיראן" כהגדרתו בסעיף 2 לחוק לשמירה על זכויותיהם לפיצוי של פליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן, התש"ע-2001".
עמרם מצנע: נעצור פה.
שמעון אוחיון: נתקן משהו שהיה מוסכם בעניין הזה - זה לגבי הסעיף, שקראת - - -
עמרם מצנע: "שר החינוך רשאי לעודד..." ?
שמעון אוחיון: לא, חלילה.
שמעון אוחיון: תראה, אנחנו רצינו שבעניין הזה – שכל המשרדים, כפי שגם המשרד לאזרחים ותיקים או משרד החוץ הסכימו, על ניסוח מחייב, דהיינו – "יורה", אבל שר החינוך התנגד, בסופו של דבר, והציע רק – "רשאי|".
שמעון אוחיון: הגענו לפשרה והסכמתי, וגם חברי חבר הכנסת זאב הסכים, בלית ברירה, לצערנו.
שמעון אוחיון: הסכמנו לניסוח "יעודד", כי הוא לא רצה, הוא ראה בזה התערבות.
שמעון אוחיון: אני עוד מאמין שבפעילות שלנו, שלי ושל חברי נסים זאב ואחרים, בוודאי ועדת החינוך – אנחנו גם נדאג שמערכת החינוך תמלא את המילה הזו, "יעודד", בתוכן ממשי ומעשי, ולכן אני מציע לשנות, וזה על דעתו של שרד החינוך - במקום "רשאי" או "רשאי להורות" – אנחנו מוחקים, וכותבים: "יעודד".
שמעון אוחיון: זה מה שאני מציע.
נסים זאב: אני רק חוזר על דברי – אנחנו מורגלים בהצעות חוק שלא מחייבות, שבסופו של דבר זה לא מחייב.
נסים זאב: לכן זה יכול להיות הצעת חוק ריקה מתוכן.
נסים זאב: באמת, המטרה היא - - -
עמרם מצנע: אבל אתה בעצמך אמרת שבעבר נדחית בכלל.
עמרם מצנע: פה לפחות - - -
נסים זאב: אבל אם רוצים לרצות פוליטית - - אני אומר לך, אם כבר כוונתנו, ואדוני, בוודאי כוונתו היא לטובה.
שמעון אוחיון: הוא ישתדל.
שמעון אוחיון: אני יודע שהוא ישתדל.
שמעון אוחיון: מותר לעמרם מצנע להגיד שהוא ניסה בקטע הזה לתווך, ושר החינוך עמד על שלו והגענו לפשרה הזו.
עמרם מצנע: היתה הסכמה מראש שבקריאה הטרומית - - - על כן אני מסכים אתך.
עמרם מצנע: אני בכלל לא אוהב חוקים שמשאירים - - אב יחד עם זאת זה הישג, החוק הזה, אל"ף, למשרד החוץ והמשרד לאזרחים ותיקים, וגם למשרד החינוך.
עמרם מצנע: אני מקווה שזה לא יישאר אות מתה.
עמרם מצנע: אבל אתם יודעים, בחוקים זה בסוף פשרות, ואתה יודע שעד היום לא הסכימו בכלל.
עמרם מצנע: ופה, לפחות - - -
שמעון אוחיון: גם חוקים שמחייבים – לא מיישמים אותם.
נסים זאב: מקובל עלי.
עמרם מצנע: אז אנחנו אומרים שבסעיף קטן 1(א)(2) יהיה: "שר החינוך יעודד קיום.
עמרם מצנע: ..".
עמרם מצנע: וגם למשרד החינוך.
עמרם מצנע: נקווה ש החוקים הם בסוף פשרות ואתה יודע שעד היום לא הסכימו בכלל.
משולם נהרי: אני מכיר במשרד החינוך חוקים חשובים מאד, בחינוך מיוחד ובהרבה דברים, שלא מיישמים ככתבם וכלשונם.
<עידו יצחק: אני חושב שההצעה לא יוצרת את החובה שמתבקשת כי מה שיוצא הוא – במקום "רשאי להורות", שאומר שנשארת עדיין סמכות של שיקול דעת בידי שר החינוך, אבל כשאנחנו אומרים "לעודד" זה אומר שאנחנו מעבירים את שיקול הדעת למנהלי בית הספר.
<עידו יצחק: שר החינוך יעודד אותם וכל מנהל יחליט אם הוא רוצה או לא.
<עידו יצחק: לכן זה יותר חלש לדעתי מאשר "רשאי לעודד".
עמרם מצנע: אבל פה יש הסכמה עם שר החינוך.
עמרם מצנע: אבל מבחינה משפטית אפשר לכתוב "יעודד"?
<עידו יצחק: זה מונח שהוא לדעתי הוא חלש יותר מאשר "רשאי להורות".
משולם נהרי: פה זה לא תלוי בו.
נסים זאב: כשאתה אומר "רשאי" - הוא לא צריך את החוק שלנו כדי להיות רשאי.
<עידו יצחק: הוא גם לא צריך את החוק כדי לעודד.
נסים זאב: לעודד אתה כן צריך.
נסים זאב: אז כשאתה אומר "רשאי להורות", זאת אומרת שאם ירצה, הוא יורה או לא יורה.
<עידו יצחק: נכון, אני מסכים.
נסים זאב: זאת אומרת, הוא גם לא צריך אותי כדי להיות רשאי ולכן החוק לא רלבנטי כשאתה אומר "רשאי להורות".
נסים זאב: כשאתה אומר "יעודד" זה מחייב אותו להוציא איזשהו מסר למנהלי בתי הספר ולהגיד להם: הנושא הזה חשוב למשרד החינוך שהוא יכלל במערכת החינוך, וזה משנה הרבה.
<עידו יצחק: אבל זה לא מחייב את בתי הספר לפעול.
נסים זאב: אני לא מכיר אפילו מקרה אחד ששר החינוך החליט לעודד, תקרא לזה "עידוד", והוא חושב שזה חשוב לתכנים, ובתי הספר יאמרו: אותנו זה לא מעניין.
<סורל הרלב: מה עם "רשאי להורות ויעודד"?
שמעון אוחיון: זה רק מסבך.
שמעון אוחיון: אני, לטעמי, מאחר וישבנו על המדוכה הזו כמה פעמים, התייעצתי ושאלנו, לי נראה - - הוא לא רוצה, הרי זה ברור.
משולם נהרי: - - ייתן פרשנות כמו שהוא מבין.
שמעון אוחיון: לכן נראה לי בקטע הזה שזה הרבה יותר חיובי, מעשי יותר מאשר ב "רשאי להורות".
שמעון אוחיון: "רשאי להורות" זה בגדר רשות, עדיין.
שמעון אוחיון: הסכים או לא הסכים.
שמעון אוחיון: לגבי "יעודד" לפחות יש כאן נטיה חיובית למעשה.
שמעון אוחיון: אני לא יודע כמה הוא יעשה, כמה יעודד - - -הוא יעודד בתי ספר ביוזמה, לא ידכא אותם.
שמעון אוחיון: בסופו של דבר, זה מה שיש כרגע.
שמעון אוחיון: אנחנו יוצאים לדרך לא עם שלושה סעיפי מלאים, אולי אם שניים, שניים ורבע, יותר טוב מכלום, במקום שהעניין הזה ייסחב.
שמעון אוחיון: אני מאמין גם שאם יוצאים לדרך, יהיה כבר טקס ממלכתי ב-30 לנובמבר הקרוב, והמשרד לאזרחים ותיקים ומשרד החוץ ימשיכו לפעול והוא יורה, ויעשה כפי שעשה עד עכשיו – אז השגנו הרבה.
שמעון אוחיון: מוטל עלינו, בוועדת החינוך, לוודא שהסעיף הזה "יעודד", לפחות כל זמן שאנחנו פעילים כאן, יתמלא בתוכן ובעשייה.
שמעון אוחיון: אנחנו עושים גם איזושהי עבודה מאחורי הקלעים.
שמעון אוחיון: יושב כאן ראש ענף מורשת.
שמעון אוחיון: פנינו, גם אל משרד האוצר, ואנחנו גם מכוונים אותו כדי שיוזרמו, ויתקנו גם עוולות בסעיפים התקציב השונים, והעיקר זה לעשות.
שמעון אוחיון: אני חסיד של אותו פתגם שאומר" "אתה רוצה לאכול ענבים או לריב עם השומר"?
שמעון אוחיון: יכולתי לריב עם השומר עוד חצי שנה-שנה, אבל אני מעוניין כרגע ליהנות מהפרי הזה, ולהתקדם, ואני מאמין שכל זמן שאנחנו פה עוד נוכל לעקוב.
עמרם מצנע: אז לגבי סעיף 1(א)(1), (2) ו-(3) מאשרים, כבסעיף (2) זה: "שר החינוך יעודד קיום פעילות.
עמרם מצנע: ..." - - -
<קריאה: אז אם ככה, גם שר החוץ יעודד, למה הוא "רשאי"?
עמרם מצנע: שר החוץ יורה.
עמרם מצנע: זה מתוקן אצלנו .
<עזי נגר: ראשית אני רוצה לברך, באמת, את יושב ראש הוועדה ואת שני חברי הכנסת שקידמו את החוק.
<עזי נגר: אני רק רוצה לחזור רגע - היה לנו דיון בפעם הקודמת לגבי החוק של חבר הכנסת נסים זאב, שגם היה ויכוח עם כל המוסדות למיניהם.
<עזי נגר: שם היה – שימור הזכויות לפיצויים לפליטים, וגם היו לנו את הוויכוחים בעניין הזה.
<עזי נגר: אז יש חוק דקלרטיבי – שימור הזכויות.
<עזי נגר: כאשר אני וחברי פה, יושבי ראש התאחדויות יוצאי מצרים, עיראק וכדומה, אנחנו אמרנו – אתם רוצים פשוט מאד שיהיה לכם רק חוק, כי בנושא של השבת הרכוש של יהודי אירופה, כבוד היושב ראש, שם כתוב: "טיפול והשבה".
<עזי נגר: לא "רשאי", לא "יעודד", לא כלום.
<עזי נגר: לכן, לנקודה הזו- אני חושב שהוועדה צריכה לתת הנחיה די ברורה שאם זה לא ייכנס לתכנית הלימודים, אז השר יהיה רשאי.
<עזי נגר: יצא פה כבוד סגן השר לשעבר, משולם נהרי.
<עזי נגר: אני ישבתי אתו כשהוא היה השר לענייני חברה ומורשת, ואמרתי – בוא נכניס חברה' שילמדו במכון בן צבי כדי שיתחילו להכניס את הנושא המורשת.
<עזי נגר: הוא לא התייחס אלי, עד שבאתי לחבר הכנסת נסים זאב.
<עזי נגר: כלומר, "רשאי" זה סמנטיקה.
<עזי נגר: אם הוועדה לא תמצא משהו שיחייב את המשרד לעשות, אני יכול לתת לך עכשיו אולי 4 מכתבים ששלחו לכל שרי החינוך - מפרופ' עדה אהרוני ששלחה לשרה לבנת ואחרים – לא יצא מזה כלום.
<עזי נגר: ולא ייתכן שאחרי 66 שנים נבוא לכאן כמו עניים בפתח ונתווכח אם זה "רשאי" או - - -
נסים זאב: הרי גדעון סער – גם בקדנציה הקודמת, הבאתי את הצעת החוק הזו.
נסים זאב: אני לא מעוניין שאתה תכתיב לי בחוק תכנים לבתי הספר.
נסים זאב: אותו הדבר קיבל את זה כנראה בירושה, השר הנוכחי.
נסים זאב: אנחנו צריכים למצוא את שביל הזהב.
עמרם מצנע: הדאגה במקומה.
עמרם מצנע: יחד עם זאת, באמת, אין היום בחקיקה חיוב למשרד החינוך ללמד משהו מסוים.
עמרם מצנע: לכן שרי החינוך לא רוצים שיהיה איזשהו תקדים.
עמרם מצנע: אני מקווה, כך לפחות אמר שר החינוך כשאני פניתי אליו, שהוא מבקש להשתמש בטרמינולוגיה הזו לא על מנת לטרפד.
עמרם מצנע: אני מקווה שזה יעמוד במבחן המציאות.
נסים זאב: זה תלוי גם בנו.
שמעון אוחיון: נכון, שנעקוב אחרי זה.
עמרם מצנע: אז אנחנו מסכימים על סעיף 1(א).
<עידו יצחק: אני ממשיך בקריאה: "(ב) חלק 30 בנובמבר ביום שישי או שבת, יקוים היום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ואיראן ביום חמישי שלפניו".
עמרם מצנע: אין על זה ויכוח, נכון?
<עידו יצחק: אני ממשיך בקריאה: "2.
<עידו יצחק: דיון בכנסת הכנסת תקיים דיון מיוחד בכנסת לציון הגירוש של יהודים מארצות ערב ואיראן.
<עידו יצחק: הדיון יתקיים במועד האמור בסעיף 1 או במועד סמוך".
<עידו יצחק: ביצוע השר לענייני האזרחים הוותיקים ממונה על ביצוע חוק זה".
עמרם מצנע: זה לא כל שר בנפרד?
שמעון אוחיון: החוק בכללותו – הוא תיווך, הוא היה אחראי על ה - - -
<עידו יצחק: למעשה יש פה שלושה שרים שכל אחד בתחום שלו – אבל אם יש משהו שהוא קצת מעבר לתחומים, אז - - לאזרחים ותיקים.
<מאיר כחלון: זה קשור לתקציבים, בסופו של דבר, כי כדי לבצע יום פעילות כלל ארצי אתה חייב כתובת של משרד.
עמרם מצנע: אז אנחנו מאשרים פה אחד את מיזוג שני החוקים זאת אומרת – אנחנו ממליצים לוועדת הכנסת לאשר את מיזוג שני החוקים.
עמרם מצנע: ואני מציע לאשר את החוק כפי שקראנו, עם התיקון בסעיף 1(א)(2).
נסים זאב: לגבי השר – מקובל עליך שזה - - -
שמעון אוחיון: עזוב.
שמעון אוחיון: השר לענייני אזרחים ותיקים, אחרת לא נראה את זה ולא את זה.
עמרם מצנע: בעד- רוב נוסח החוק נתקבל.
עמרם מצנע: אישרנו פה אחד את הצעת החוק.
עמרם מצנע: מישהו מהמוזמנים רוצה לברך?
<מאיר כחלון: אני קודם כל רוצה לברך שסוף סוף הנושא הזה עלה סופית בוועדה ויאושר בכנסת בקריאה השניה והשלישית.
<מאיר כחלון: אני רוצה רק להגיד שבאיטליה מתקיים במשך שלושה ימים בשיתוף ממשלת איטליה יום הפליט, על הגירוש של יהודי ארצות ערב.
<מאיר כחלון: באיטליה הממשלה תומכת בזה ומתקיימים ארבעה ימים בחודש יוני, עם מופעים בתיאטרונים.
<מאיר כחלון: הם שותפים תקציבית ואנחנו גם שותפים לזה.
<אורה חכם: זה בקשר לשואה.
<מאיר כחלון: לא.
<מאיר כחלון: אני מדבר על הפליטות של יהודי ארצות ערב.
<מאיר כחלון: מי שמופיע זה ד"ר דוד ג'רבי, פסיכולוג במקצועו, והוא עושה את העבודה על הבמה, בשיתוף פעולה עם תקציבים של ממשלת איטליה.
<מאיר כחלון: כואב לי מאד שמדינת ישראל, 63, 65 שנה – אנחנו צריכים להתחנן ולבקש, לתת לנו הרגשה שאנחנו שותפים ולהעביר את זה הלאה לילדים שלנו.
<מאיר כחלון: כי אם אני צריך כל הזמן לבקש טובה, אני שמח שיש החלטה עכשיו.
<מאיר כחלון: אולי ההחלטה הזו תזיז נושאים אחרים שאנחנו מדברים עליהם.
<מאיר כחלון: אנחנו מדברים על לפעול ליצור איזון במערכת החינוך.
<מאיר כחלון: אנחנו רוצים שבנושא הזה יינתן דגש לקהילות האלה, שהגיעו מארצות ערב ופה במדינה הם בנו ונבנו.
<מאיר כחלון: הם לא צד שלישי או רביעי, אלא חלק גדול מאד במדינה הזו.
<מאיר כחלון: לכן מגיע להם שיתייחסו לסבל שהם עברו ולפחות לעשות את זה בצורה כזו שהילדים שלהם יתגאו בהם.
<לינדה מנוחין: אני חברה ב- JJAC, אני בהחלט רוצה לברך על ההחלטה פה.
<לינדה מנוחין: אני שותפה לדיונים שניהל חבר הכנסת זאב, כאן, וגם הופעתי ודיברתי על הנכבה האישית שלנו.
<לינדה מנוחין: היום אני רוצה לציין שני דברים.
<לינדה מנוחין: אחד, לתשומת לבו של שר החינוך וחברי הוועדה פה - הושק הסרט "מפריח היונים" לפני חודשיים –שלושה.
<לינדה מנוחין: הסרט כבר נצפה על ידי יותר מ-100 אלף אנשים בארץ, וכבר נאמר שחתמו על חוזה עם מפיץ עיראקי שהוא יוקרן בעיראק.
<לינדה מנוחין: עכשיו, רבותי.
<לינדה מנוחין: בהתחלה המבקרים כמעט קטלו את הסרט.
<לינדה מנוחין: לא היתה לו זכות קיום שיתמודד על פרס, בסוף השנה שעברה.
<לינדה מנוחין: ראו איך הציבור מצביע בעד הסרט הזה.
<לינדה מנוחין: מה זה אומר לנו?
<לינדה מנוחין: שיש פה ציבור מאד גדול, אנחנו 50% מהאוכלוסייה בארץ, והציבור השלם לא יודע על ההיסטוריה שלו, מאיפה הוא בא, לאן הוא הולך, מה המורשת שלו ומה הזהות שלו.
<לינדה מנוחין: אני חושבת שזה מאד חשוב, גם לגבי שר החינוך ומשרד החינוך, באמת, לגבי התכנים שהם מכניסים כי יש צמא מאד גדול.
<לינדה מנוחין: באותה נשימה אני רוצה להזכיר את הסרט "צל בבגדד", שאני הגיבורה שלו, והסרט הזה עורר הדים איפה שהוא מוצג, גם בחוץ לארץ, בפסטיבלים יהודיים, והוא מהווה בעצם תחנה נוספת לתחנה של "מפריח היונים".
<לינדה מנוחין: "מפריח היונים" מסתיים ב-51-50, והסיפור שלי מתחיל משם, כשאנחנו היינו שאירית הפליטה בבגדד, ומספר מה קרה לאותה קהילה.
<לינדה מנוחין: ואני חושבת שזה סרט חשוב ממדרגה ראשונה.
<לינדה מנוחין: לשמחתי, אחרי שהוא נדחה פעם אחת במשרד החינוך על ידי הוועדה שבוחנת סרטים לצפיה, אז בפעם השניה, אחרי ערעור – קרה נס והוא התקבל.
<לינדה מנוחין: אז אני מאד מקווה, עם כל הכלים היום שעומדים לרשותנו, גם חוקים אבל גם דברים יותר פרקטיים, יותר חומרים – לכן, החומרים של משרד החינוך הם מאד חשובים.
<לינדה מנוחין: אז יש חומרים ויזואלים, יש חומרים באינטרנט, במערכת הלימודים, ואני מקווה שלאט לאט - - -
<צבי גבאי: אני עוסק בנושא יהודי ערב למעלה מ-35 שנים.
<צבי גבאי: רק אתמול פרסמתי מאמר בעיתון "הארץ" וכתבתי על הפרהוד.
<צבי גבאי: הרבה אנשים לא יודעים מה זה.
<צבי גבאי: כמו שתשאל פה ברחוב מה זו שואה ולא יידעו.
<צבי גבאי: הפרהוד, לגבי יהודי עיראק, זה כמו השואה.
<צבי גבאי: אני מצד אחד מברך על היוזמה ועל ההישגים, אבל תסלחו לי, אני מרגיש מושפל.
<צבי גבאי: אני מרגיש מושפל שאני צריך להתחנן ולבקש שיקיימו ויעשו.
<צבי גבאי: אתם לא מבינים איפה מדינת ישראל נמצאת.
<צבי גבאי: ישנם עשרות חוקים שהם כאבן שאין לה הופכין.
<צבי גבאי: אין להם שום משמעות.
<צבי גבאי: אם אין רצון לשר החינוך ולשר החוץ ולשר לענייני גמלאים וכן הלאה - - -
שמעון אוחיון: אבל אל תעשה הכללה, בבקשה
<צבי גבאי: לא, אני לא עושה הכללה.
<צבי גבאי: אני יודע שמשרד החוץ עושה הרבה בנושא הזה.
שמעון אוחיון: וגם המשרד לענייני אזרחים ותיקים.
<צבי גבאי: לא עושים שום דבר.
<צבי גבאי: לך ברחוב, תשאל כמה יהודים יש, מאין באו, תשאל על הסרט שלינדה דיברה עליו.
<צבי גבאי: אני מברך על היוזמה ועל הכל, אבל אל תעשו את זה בצורה כזו - - -
עמרם מצנע: אצל יהודים אין ברכה בלי "אבל".
עמרם מצנע: גם בחתונה בסוף שוברים כוס.
<צבי גבאי: אל תעשו את זה כאילו עושים טובה.
<לבנה זמיר: אני יושבת ראש התאחדות עולי מצרים.
עמרם מצנע: אני מכיר את הארגון דרך עדה אהרוני.
<לבנה זמיר: היא לא קשורה לארגון.
<לבנה זמיר: היא משוררת, כותבת.
<לבנה זמיר: אני גם סגנית נשיאה של JJAC העולמי כבר 10 שנים וכל שנה בפרלמנט אחר מדברים.
<לבנה זמיר: גם באו"ם בחודש נובמבר, באותו ערב טסתי לאו"ם והשתתפתי, בנושא שלנו.
<לבנה זמיר: אז קודם כל לברך את יושב ראש הוועדה על שהבאת אותנו עד הלום.
<לבנה זמיר: צריך לברך ש "החיינו".
<לבנה זמיר: ברכות לחבר הכנסת נסים זאב.
<לבנה זמיר: אתה היית הראשון שהביא אותנו לכנסת.
<לבנה זמיר: אי אפשר לקחת את זה ממך.
<לבנה זמיר: המשיכו אחר כך – כן, היה גם דני אילון.
<לבנה זמיר: אנחנו אוהבים את שמעון אוחיון, והוא יודע את זה.
<לבנה זמיר: טוב שהמשכת והגענו לזה.
נסים זאב: כולם אוהבים.
<לבנה זמיר: אני רק אחזק את מה שנאמר כאן קודם.
<לבנה זמיר: באיטליה משום מה יש מודעות גדולה.
<לבנה זמיר: קלטו שם אלפי יהודי מצרים בגירוש של 56, זה היה גירוש – בברינדיזי, בדרום איטליה, ב-2006 הם שמו אנדרטה ענקית ל-56 שנות גירוש יהודי מצרים.
<לבנה זמיר: יש אנדרטה והיא חלק מהמדריך של משרד התיירות האיטלקי.
<לבנה זמיר: אני אשלח לך את זה, זה קיים.
<לבנה זמיר: החוק הזה בא לאשרר את מה שקורה בשטח.
<לבנה זמיר: כל שני וחמישי יש דיון על הנושא הזה של פליטות יהודי ארצות ערב.
<לבנה זמיר: ביום שישי שוב נהיה על הבמה ביחד, בסינמטק על ספר נוסף של נתן ויינשטוק שתורגם מצרפתית לעברית, והוא גם מגולל את כל הסיפור של 200 שנה אחורנית.
<לבנה זמיר: מי שהלך 1,400 שנה אחורנית היה מרטין גילברט, שתרגמתי את הדברים שלו לעברית.
<לבנה זמיר: זו היתה הדחיפה הראשונה, ועכשיו, מה שנתן ויינשטוק כתב.
<לבנה זמיר: למעשה, מה שמתקיים בשטח הולך להיות מאושרר עכשיו, ולכן הברכה.
<לבנה זמיר: לכן זה גם יעבוד.
<לבנה זמיר: המילה "יעודד" היא טובה.
<לבנה זמיר: כי אור לו להתנגד.
<לבנה זמיר: זה דבר חשוב.
<לבנה זמיר: לעודד זה לשלוח חוזר מנכ"ל.
<לבנה זמיר: אנחנו נבקש את זה יפה מהשר פירון.
<לבנה זמיר: אגב, הוא מצרי, מצד אביו הביולוגי והאב המאמץ שלו.
<דניאל מרון: אנחנו רוצים לברך את חבר הכנסת שמעון אוחיון על היוזמה החשובה ולהודות לחבר הכנסת נסים זאב שהצטרף ליוזמה.
<דניאל מרון: אנחנו, משרד החוץ, פועלים כבר ברוח החקיקה הזו ופועלים בחוץ לארץ.
<דניאל מרון: כפי שהגב' זמיר אמרה, כל שנה במטה האו"ם בניו יורק יש כנס חשוב על זה, להעלות על סדר היום העולמי את נושא הפליטים היהודים ממדינות ערב.
<דניאל מרון: הנושא הזה מעניין גם את יהודי העולם, ולא במקרה נמצאת כאן עורכת הדין עדנה גבאי, מהקונגרס היהודי העולמי.
<דניאל מרון: יש מעקב אחרי החקיקה הזו.
<דניאל מרון: בעקבות החקיקה אנחנו נמשיך ונגביר את הפעילות שלנו בחוץ לארץ.
<לילי הלפרין: מכיוון שאני באה מתחום החינוך, אני רוצה להדגיש פן אחר, נוסף – שהעלייה של הזיכרון של מורשת יהודי המזרח - - -
<מאיר כחלון: ערב.
<מאיר כחלון: בבקשה.
<מאיר כחלון: לא יהודי המזרח.
<לילי הלפרין: שהיא לא צריכה לבוא בנוגע לסכסוך היהודי ערבי.
<לילי הלפרין: מורשת יהדות ערב צריכה להיות במקומה.
<לילי הלפרין: לתת לה את כל הכבוד.
<לילי הלפרין: היא לא צריכה להיות כל הזמן כתנאי או חלק מהסכסוך היהודי הערבי.
<לילי הלפרין: אני חושבת שזה חלק שמאד עיכב את הנצחת יהדות מזרח.
<לילי הלפרין: הסרט של "צל בבגדד" שעשו על לינדה מנוחין, זוכה להצלחה בינלאומית, בכל מיני פסטיבלים בעולם דווקא בגלל שהוא אישי, אבל לא מתבכיין, הוא מאד ענייני, הוא משדר הרבה אמפתיה, אבל בלי לחשוב על הסכסוך היהודי ערבי.
<לילי הלפרין: ממש לוקחים היסטוריה של משפחה, מה קרה לה, אבל זה לא לוקח אותך למקומות של להתחיל עם חשבונות עמוקים, פוליטיים.
<לילי הלפרין: זה שאת עכשיו אומרת שמשרד החינוך החליט – זו החלטה נהדרת, כיה וא באמת לא מעורר אמוציות של שנאה, הוא מעורר דווקא מחשבה.
<משה זעפרני: אני מייצג כאן את מכון בן-צבי.
<משה זעפרני: יחד עם המרכז לטכנולוגיה חינוכית הכנו יחידת לימוד שנלמדת השנה כנושא חובה ביחידות הבגרות.
<משה זעפרני: במשך שלוש שנים זו יחידת חובה שנמצאת באתר של מט"ח, יחידה אינטראקטיבית לתלמידים ברוח היחידות שלצערי מלמדים היום במערכת החינוך, משום שהתלמידים לא קוראים הרבה.
<משה זעפרני: אבל יש שם הרבה תמונות והרבה חומר, כולל הערכה.
<משה זעפרני: אני בהחלט שמח על האישור של החוק ואני מקווה שנעזור לקדם אותו.
<לירן שפיגל: אני רק רוצה לציין שעוד לפני שהחוק אושר אנחנו ישבנו במשרד החינוך יחד עם מכון בן-צבי, ואנחנו מכינים חומרים לקראת 30 בנובמבר.
עמרם מצנע: אני באמת רוצה לברך עת חברי הכנסת אוחיון וחבר הכנסת זאב על כך יזמו, התעקשו והביאו את החוק הזה כמעט לסיום – הוא עוד צריך להגיע למליאה.
עמרם מצנע: אין ספק שבלי לדעת מאיפה אנחנו באים אי אפשר לאן אנחנו רוצים להגיע, וכל פעם מחדש אנחנו צריכים להזכיר לעצמנו שרעיון בנייתה של מדינת ישראל לא יכול לבוא במקום העדות והזיכרון של כל אחת ואחת מהעדות שמרכיבות את האוכלוסייה הישראלית ובסוף, הכוח של החברה שלנו בנוי מכך שכל אחד יהיה גאה במסורת, במורשת, מאיפה שהוא בא.
עמרם מצנע: לכן אני מאד שמח על ההצעה.
עמרם מצנע: אין לי ספק שגם אם זה לא כל מה שרצינו, זה צעד גדול קדימה, כי מהיום יהיה יום בשנה שבו יעסקו בזה –הכנסת, משרדי הממשלה, ואין לי ספק שאנחנו עושים פה צדק היסטורי לעצמנו.
שמעון אוחיון: אני רק מבקש - זו לא תודה פורמאלית, ומבחינת הכרת הטוב - היושב ראש, ואני לא אומר את זה כעניין פורמלי – היה מעורב בכל השלבים וגם בתיווך ובניסיון למצוא את הניסוח יחד מול השר, כשהוא קיבל על עצמו משימה אישית וכדי לשוחח אתו בצורה ישירה, ועל כך אני באמת רוצה להודות לו, גם בשמי וגם בשם כל חברי הוועדה ובשם חברי, נסים זאב.
עמרם מצנע: תודה לכם, הישיבה נעולה.
עמרם מצנע: אני פותח את ועדת ישיבת החינוך בנושא:
עמרם מצנע: מוטיבציה לשירות בצה"ל - היכולת להגדיל את היקף דחיית השירות לטובת ש"ש ומכינות קד"צ והירידה במוטיבציה לשרת בשירות קרבי.
עמרם מצנע: אנחנו, ברשותכם, נתחיל את הדיון, אני מניח שיצטרפו עוד אנשים.
עמרם מצנע: קודם כל, אני רוצה לברך אותך, האלופה, ראשת אכ"א – יש לנו בעיה עוד להסתגל למונחים האלה – אורנה ברביבאי.
עמרם מצנע: אנחנו שמחים מאוד לארח אותך בוועדה, אני שמח מאוד לארח אותך בוועדה כמה חודשים לפני שאת מסיימת את התפקיד.
עמרם מצנע: אנחנו נשמח מאוד לדון אתך על הנושאים ששמנו על סדר-היום.
עמרם מצנע: לי אין ספק – ואני חושב שגם אין ספק בחברה הישראלית – שלשירות הצבאי יש ערך בפני עצמו, ערך כך שהשירות הצבאי הוא עדיין לב הישראליות, הוא המקום שבו מתחברת החברה הישראלית שמגיעה, בין אם זה מהכרמל בחיפה או מצפון תל אביב, או משדרות ומירוחם, שבה ניתנת באמת הזדמנות שווה לכל אחד ואחת עם כניסתו למערכת השירות, ללא קשר מהמקום שאליו הוא בא, על פי יכולותיו, כישוריו וכישרונותיו, להתקדם ולהגיע למחוזות שהוא רוצה.
עמרם מצנע: השירות הצבאי יוצר גם את השפה המשותפת על התודעה הישראלית, על השורשים הישראליים, על החיבור אל המדינה.
עמרם מצנע: השירות הצבאי מקרב לערכים יהודיים ציוניים וערכים גם קוסמופוליטיים, הייתי קורה להם, של חברות, של רעות, של אחד למען כולם וכולם למען אחד.
עמרם מצנע: אני אומר את זה כי אנחנו לאורך השנים קצת מזלזלים בחשיבויות האלה, במשמעויות האלה, ורציתי להדגיש אותן.
עמרם מצנע: אין גם ספק שמרבית הנוער הישראלי רואה בשירות הצבאי ערך וכלי מדידה למחוברותו של הנוער, של הציבור למדינה, לנשיאה באחריות, לנכונות לקחת אחריות ולהיות שותף לעשייה הכול כך משמעותית שקורית כאן במדינה.
עמרם מצנע: יחד עם זאת, אנחנו בהחלט עוקבים בדאגה על ירידה סטטיסטית במוטיבציה ובעקבות כך נפגשה הוועדה עוד בדצמבר 2013, כאשר התפרסמו הנתונים אז של השירות.
עמרם מצנע: אנחנו נפגשנו כאן ובעצם סיכמנו לעצמנו לבקש מראשת אכ"א לבוא ולהשתתף אתנו בדיון על הירידה הזו במוטיבציה של השירות.
עמרם מצנע: מצד שני, אנחנו מזהים עליה, לפי התרשמותי, ברצונו של הנוער האיכותי לתרום וברצונו של הנוער האיכותי לשרת שנת שירות, או מכינות קדם-צבאיות, או כל הדברים האחרים שקשורים בזה, לפני השירות הצבאי.
עמרם מצנע: בדיון שערכנו פה גם שמענו מנציגי הצבא שהיו כאן – אני חושב שאתה היית אתנו – על מובהקות די מוחלטת בכך שהשנה המוקדמת בין התיכון לבין השירות הצבאי היא מחזקת את הצעירים, מגדילה את ההשתתפות בשירות האיכותי והמשמעותי ולכן תורמת בסופו של דבר גם לצבא למילוי משימותיו, אבל תורמת בסופו של דבר גם לחברה שאליה אחר כך יוצאים הצעירים האלה לאחר שירות צבאי משמעותי.
עמרם מצנע: אני גם מזהה בשנים האחרונות – גם בשנות השירות ששירתי בירוחם – תהליך מאוד חיובי.
עמרם מצנע: בעבר בעצם רק הנוער שהגיע מהיישובים המבוססים והחזקים – או בעיקר הנוער, אני לא רוצה להגיד רק – הלך לשנת שירות לשנה מוקדמת ולמכינות קדם-צבאיות.
עמרם מצנע: לאורך השנים אני חושב שיש הרבה יותר שמגיעים גם מעיירות הפיתוח, מהנוער הפחות מחוזק עד גיל השירות וכיוצא באלה.
עמרם מצנע: הסיבה העיקרית לבקשתי מראשת אכ"א לבוא ולהשתתף אתנו בדיון היתה איך מוצאים את הכלים להגדיל את היקפי הנוער שמקבל אישור שנקרא מכסות למכינות קדם-צבאיות, לשנת שירות.
עמרם מצנע: אני פוגש כל כך הרבה בני נוער שממש עם דמעות בעיניים אומרים לי: לא הסכימו לי ללכת לשנת שירות.
עמרם מצנע: אני מניח שהסיבות הן: אחת, מצוקת כוח אדם, בטח כוח אדם איכותי לאייש את התפקידים החשובים, ואני שומע לאחרונה שזה גם בעיות תקציב.
עמרם מצנע: בסופו של דבר זה לא כספים גדולים בהיקפי הכספים של משרד החינוך ומשרד הביטחון, אבל אני מבין שגם זאת הבעיה.
<ארז אשל: לא הבעיה הראשונה.
<גדי אגמון: הבעיה הראשונה.
עמרם מצנע: אני אשמח מאוד כמובן שנמצא את הדרך להתמודד עם זה.
עמרם מצנע: אני שומע גם על קיצוץ וסגירה אולי של בסיסי גדנ"ע ועל ידי כך עוד פעם פגיעה קשה בנוער, שאותו שבוע גדנ"ע – ולא יציאה ליום או יומיים – תרם הרבה מאוד למוטיבציה לשרת.
עמרם מצנע: אני גם בעוונותי הייתי ראש אגף התכנון פעם ואני מכיר את ההתלבטויות והבעיות, אני לא נושא היום באחריות הזו אבל נדמה לי שאנחנו נוגעים פה בלב לבה של הנקודה החשובה ביותר וזו המוטיבציה, הכישורים, הניסיון והעוצמות שמגיעים הצעירים לשירות הצבאי, שהוא לא שירות קל.
עמרם מצנע: דרך אגב, הוא לא שירות קל, לא כי השירות יותר קשה ממה שהיה פעם, הוא לא שירות קל כי הנערים והנערות באים מבתים יותר מפנקים ומחברה יותר מפנקת ופחות דורשת, ולכן השירות נעשה יותר קשה.
עמרם מצנע: יש לאחרונה גם התפתחות שאני הייתי שותף לה, של מכינות קדם-צבאיות קצרות יותר, של חצי שנה.
<ארז אשל: מכינות "אופק".
עמרם מצנע: שלא פוגעות במכסות השירות השנתיות ובהחלט מאפשרות ובעצם מכוונות גם לאוכלוסיות שלא כולם היו מתגייסים בכלל ואם היו מתגייסים לא היו מגיעים לשירות משמעותי או נושרים באמצע השירות.
עמרם מצנע: אני גם ביקרתי בשנה האחרונה די הרבה בכפרי הנוער ואני מוכרח להעלות את זה פה על נס כי אני מזהה שם גם כן עבודה מאוד מאוד חשובה ועם תוצאות, בין אם זה אוכלוסיות של עולים חדשים, בין אם זה מברית המועצות לשעבר, בין אם אתיופים ובין מהחברה הישראלית.
עמרם מצנע: כפרי הנוער הפכו להיות בעצם גם כן הכנה – מעבר למה שהם עושים – לשירות הצבאי.
עמרם מצנע: כל הדברים האלה ביחד הביאו אותנו לנקודה הזאת.