GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רוני מגידוב: למעשה בשנות ה-80 עברה הוראת התנ"ך קיצוץ מאוד-מאוד מסיבי של שעות הוראת תנ"ך.
<רוני מגידוב: אם זה היה חמש שעות ביסודי ובין שלוש שעות לארבע שעות בעל-יסודי, היום נשארנו עם שעתיים של תנ"ך.
<רוני מגידוב: זה תהליך שכבר קיים יותר מ-15 שנים.
משה זלמן פייגלין: איך זה הוסבר?
משה זלמן פייגלין: איך זה תורץ?
<רוני מגידוב: קודם כול, בקיצוצים תקציביים, ובאמת בתהליכים שעוברים על החברה הישראלית כולה, כמו למשל ירידת ההזדהות עם הציוניות.
<רוני מגידוב: הרי הציונות בשנות ה-50, ה-60, ואפילו ה-70, ראתה בתנ"ך ממש את הדגל שלה.
<רוני מגידוב: עם ירידת קרנם של הערכים הציוניים היה צריך לעשות שינוי ביחס אל התנ"ך.
<רוני מגידוב: אני חושבת שאנחנו נמצאים בשינוי של היחס הזה.
<רוני מגידוב: אם נושאים כמו כיבוש הארץ, התיישבות, התנחלות, חידוש ימיו של עם בארצו, מאוד-מאוד עניינו אנשים בשנות ה-50 וה-60, היום המוקד שונה וצריך לשם לכוון, לנושאים כמו שאתה, חבר הכנסת מצנע, הזכרת – איך עם מתנהל, מה הסיבות לחורבנו של עם, איך מנהיגות מתנהגת.
<רוני מגידוב: אני חושבת שהדרך להגיע היא לאו דווקא דרך בקיאות של חידון, שזה לא דבר שמושך היום את הילדים, אלא דרך שיח משמעותי על הנושאים המקראיים.
<רוני מגידוב: ובתנ"ך יש לא רק ערכים שאנחנו מזדהים אתם, יש ערכים שאנחנו מתווכחים אתם, יש סיפורים שהם חידות ואנחנו שואלים את עצמנו מה הם מביעים, ודרך זה אנחנו רוצים לחבר את הילדים לתנ"ך.
<רוני מגידוב: אנחנו רוצים לעשות את זה דרך תוכנית לימודים שמשתדלת לגעת בדברים הרלוונטיים, שהיא לא עמוסה מדי, שהיא מאפשרת לבתי הספר לנהל דיונים משמעותיים בכיתה, והכלי המרכזי שלנו הוא העצמה של המורים.
<רוני מגידוב: הכלי המרכזי שלנו להגיע למורים הוא קודם כול דרך השתלמויות, דרך ימי עיון ודרך אתר תנ"ך ממלכתי שבשלוש השנים האחרונות קיבל תנופה מאוד-מאוד רצינית.
<רוני מגידוב: אם תרצו לשמוע על זה יותר, אני אוכל אחר-כך להראות את זה.
<רוני מגידוב: אולי על בחינות הבגרות.
<רוני מגידוב: ניגשים בארץ כ-35,000 תלמידים - - -
שמעון אוחיון: האם המספר ירד?
<רוני מגידוב: לא.
<רוני מגידוב: זה המספר.
<רוני מגידוב: 32,000, 33,000, 34,000.
<מירי שליסל: זה מקצוע חובה, הוא לא יכול לרדת.
שמעון אוחיון: איך זה יכול להיות?
שמעון אוחיון: קראתי על 45,000 תלמידים שניגשים, מתוכם כ-2,000 בלבד שניגשים לחמש יחידות.
שמעון אוחיון: איך זה ירד מ-45,000?
<רוני מגידוב: יכול להיות שחיברת גם את החורף, יש עוד כ-10,000 תלמידים שנבחנים גם בבחינות החורף, שחלקם נבחנים אקסטרניים.
<רוני מגידוב: אני חושבת שרוב נבחני החורף הם נבחנים אקסטרניים.
<רוני מגידוב: בסך הכול אנחנו פחות או יותר באותם נתונים.
עמרם מצנע: מאחר שזה חובה, המבחן הוא מי לומד בצורה מתוגברת תנ"ך, ואלה מספרים מצומצמים מאוד.
<רוני מגידוב: מעטים לומדים תנ"ך מוגבר.
<רוני מגידוב: הדבר המוזר הוא, ואני חושבת שראוי למחקר, שכביכול אם מסתכלים על הנתונים של בחינת הבגרות, כאילו אין בעיה עם המקצוע.
<רוני מגידוב: 95% בסופו של דבר עוברים, הציון הוא מעל 75, זאת אומרת, הבחינה לא משקפת את היחס של התלמידים – ואני מאוד מסכימה עם איך שהצגת את זה – היחס של התלמידים שרואה בתנ"ך תשתית תרבותית, כחלק מהשיח של תלמיד עם התנ"ך, ואת הדבר הזה אנחנו מנסים לתקן דרך זה שאנחנו מכוונים אל המורה בשיעור – איך השיעור יכול להיות יותר מעניין.
שמעון אוחיון: אחת הטענות שמנסים להסביר שהטקסט הוא קשה וקשה להתמודד עם הלשון, עם הרבדים השונים.
שמעון אוחיון: את אומרת, מצד שני, לא, אנחנו רואים שההישגים סבירים ורוב התלמידים מגיעים לציון די גבוה, מעל 75, וכן מתמודדים.
שמעון אוחיון: יש אווירה מסוימת שמצוינת לפחות במחקרים שקראתי, שכאילו יש כאן קושי – זאת אחת הטענות – קושי להתמודד עם טקסט שהוא זר ומנוכר להם.
שמעון אוחיון: איך את מסבירה את זה, את הסתירה הזאת?
יוני שטבון: ברשותך, האם תוכלי להוסיף כמובן על שינוי מבנה הבגרויות, איך זה מקרין על לימודי התנ"ך?
<רוני מגידוב: אתה מתכוון על כך שחלק מהדברים עוברים לבית הספר?
יוני שטבון: על הרפורמה - - -
יעקב אשר: על הרפורמה בבגרויות.
יוני שטבון: האשכולות, איך לתפיסתכם זה יקרין?
יעקב אשר: גם התלמוד.
<צילה מירון אילן: התלמוד זה בחינוך הדתי, בחינוך הממלכתי זה מקצוע בחירה, לא מקצוע חובה.
<רוני מגידוב: קודם כול, יש בעיה עם טקסט בכלל.
<רוני מגידוב: אני חושבת שהיום עם הכלים הדיגיטליים המאוד-מאוד מהירים, אם בכל שתי שניות יש תמונה, זה מאוד איטי, ואני חושבת שהבעיה המרכזית של התנ"ך, כמו בכלל בספרות קלסית ובכלל בקריאה, ודאי בספרות שהיא ספרות איכותית כמו תנ"ך, שהיא דורשת השתהות, ואת ההשתהות הזאת כדי להשיג, הדרך להגיע אליה היא לא דרך הקושי של העברית, אלא ניסיון לעורר מוטיבציה בתלמיד שהוא ירצה לפענח את מה שכתוב, ולכן אנחנו מנסים להגיע דרך המשמעות.
<רוני מגידוב: אני חושבת שיש טיפה, לפחות לטעמי, הגזמה.
<רוני מגידוב: למשל במחקרים כמו של פרופ' צוקרמן, שאומר שעברית ישראלית ועברית מקראית הן בנתק.
<רוני מגידוב: אין ספק שהעברית היא רובד שונה, אבל נדמה לי שיש איזה היסחפות לראות נתק כזה ביניהן, ואני חושבת שעבודה יותר לעומק שהיינו יכולים לעשות ביסודי, כלומר, לבנות את ההנגשה של הטקסט הזה ואת השפה כגירסא דינקותא, היתה מקלה עלינו.
<רוני מגידוב: בשנים האחרונות לא כל-כך הצלחנו עם בית הספר היסודי.
<רוני מגידוב: הרבה ממה שגרם לזה זה מיצ"בים שאינם בתנ"ך, ואז מתבטלים כל השיעורים כי כולם מתכוננים למיצ"ב.
<רוני מגידוב: אני מקווה שהדבר הזה ישתנה.
<רוני מגידוב: בכלל ביסודי ההכשרה של המורה שונה.
<רוני מגידוב: מדובר במורה שהוא מורה כולל, לכן ידיעת התנ"ך שלו שונה, היא אחרת, הוא נדרש להרבה מאוד משימות בבית הספר, הן כמחנך, הן ביעדים אחרים של משרד החינוך כמו תקשוב וכיוצא בזה, וכאמור המיצ"בים שהקשו עלינו מאוד לתגבר ולהעמיק את הוראת התנ"ך ביסודי.
<רוני מגידוב: אני חושבת ששם יש מפתח מאוד-מאוד רציני.
<רוני מגידוב: עם זאת בעל- יסודי וגם ביסודי משתדלים לגשת אל הטקסט לא דרך הקושי של השפה, אלא דרך הדיון המשמעותי בתכנים, והרבה מאוד דרך האתגרים התוכניים שהתנ"ך מלמד אותנו.
<רוני מגידוב: דיברת, חבר הכנסת מצנע, על ערכים, אבל מה אנחנו עושים עם טקסט כמו שיש להשמיד את כל הכנענים?
<רוני מגידוב: אלה הטקסטים הקלסיים שתמיד אנחנו מביאים כדוגמה.
שמעון אוחיון: מה עשו עם זה קודם?
<רוני מגידוב: גם קודם וגם עכשיו יש מקום להתמודד עם זה.
שמעון אוחיון: מה עשו עם זה לפני 40-30 שנה, עם טקסט כזה?
יעקב אשר: לנסות למחוק.
עמרם מצנע: לימוד התנ"ך, בעיקר בחינוך הממלכתי, לא האמוני, הוא גם עם ביקורת וגם עם יכולת להבחין בדברים שהיו נכונים לפני מאות ואלפי שנים והם שונים היום בתפיסת העולם הערכית, המוסרית, האוניברסלית.
עמרם מצנע: אני חושב שניתן להתמודד עם זה.
עמרם מצנע: הלוא לפי הכיתות יש דפים שבכלל מדלגים עליהם, לא רק בעניין של אכזריות והתנהגות בלתי אנושית, אלא גם במחוזותינו, ענייני מוסר מיני, בינו לבינה וכן הלאה וכן הלאה.
עמרם מצנע: כילד אני זוכר את אחת החוויות המרגשות ואלה שבסוף נשארות לך בראש, וזה המשפט ששופטים את דוד המלך.
עמרם מצנע: דרך אגב, זה אחד הדברים המעניינים בתנ"ך, שהם בני אדם, זאת אומרת, יש להם חולשות, יש להם עוצמות, וגם תפיסת עולם שמנהיג זה לא משהו טהור ונקי וכדומה.
עמרם מצנע: האם עוד מישהו מאנשי משרד החינוך רוצה להוסיף?
<רוני מגידוב: אני רק רוצה לומר שחלק מהערכים המתנגשים – ההתנגשויות כבר נמצאות בתנ"ך.
<רוני מגידוב: לא בכל התנ"ך צריך להשמיד את כל עמי כנען, לא בכל התנ"ך, היחס לאישה הוא אחיד.
<רוני מגידוב: זאת אומרת, אנחנו משתדלים להראות את השיח.
<רוני מגידוב: התוכנית שלנו בנויה כשיח בין חלקי המקרא השונים ולהראות שהריבוי של הקולות - - -
עמרם מצנע: אחד הדברים הכי מרתקים זה להפוך את התנ"ך למורה דרך עכשווי.
עמרם מצנע: אין כמעט בעיה שאנחנו נתקלים בה ביום-יום בוויכוח הציבורי, החברתי, הפוליטי, שאין לה סיפור או התייחסות בתנ"ך.
<צילה מירון אילן: אני מוכנה להוסיף באופן כללי - - -
שמעון אוחיון: מה תפקידך?
<צילה מירון אילן: אני מנהלת אגף מורשת.
<צילה מירון אילן: אולי זה קשור לירידה בכלל של הלימודים ההומניסטיים, וזה שוב ראי של כל מיני תהליכים חברתיים שקורים, והתנ"ך כאן נמצא כמו שנמצאת הספרות וכמו שנמצאת ההיסטוריה ועוד מקצועות רבי מלל שאנחנו מאוד-מאוד מתקשים בהם.
<צילה מירון אילן: לא בכדי משרד החינוך מנסה לאגם הרבה משאבים ואנרגיות כדי לעודד את הוראתם.
<צילה מירון אילן: זאת התוספת שאני רוצה להוסיף שלא קשורה.
<צילה מירון אילן: אני חושבת, ממה שאני רואה, שנעשית עבודה יוצאת מן הכלל גם בתנ"ך.
<צילה מירון אילן: עד שאנחנו רואים תוצאות – זה בכלל בחינוך – שתלמידים פתאום מתאהבים ומגבירים, זה תהליך מאוד-מאוד ארוך, ונעשית כאן עבודה פרטנית שלא רואים אותה, ואולי לכן בציבוריות אנחנו מקבלים נתונים כלליים, אבל בשטח מורים משתלמים ועובדים ומביאים את המסרים לכיתה והתלמידים מתחברים וכו' וכו', ובסופו של דבר מעוררים את התנ"ך.
יעקב אשר: מנקודת המבט שלך, מהמשאבים שהמשרד משקיע בעניין הזה, האם את רואה עלייה?
יעקב אשר: ברור שיש מורים שמקדישים את עצמם לעניין, עושים את העבודה והכול.
יעקב אשר: השאלה אם מבחינת המשאבים, מבחינת השעות, מבחינת ההשתלמויות ודברים מהסוג הזה – האם זה מתעצם או שהאגף שלך הולך ומצטמק?
יעקב אשר: סליחה שאני שואל את זה כך, כל-כך גלוי.
<צילה מירון אילן: הייתי אומרת שלאחרונה, ממש, התוצאה של השנה האחרונה, שהמשרד משקיע הרבה משאבים במקצועות האלה שהזכרתי, כולל תנ"ך, והוא בהחלט מודע לסכנה הגדולה שתהיה מהתרחקות - - -
עמרם מצנע: כל תפיסת העולם של הלימוד המשמעותי אמורה להתמודד עם לימוד התנ"ך לא רק כתנ"ך, אלא לשלב את הספרות, ההיסטוריה, את הגיאוגרפיה.
עמרם מצנע: הלוא התנ"ך הוא מורה דרך גיאוגרפי במציאות שבה אנחנו חיים.
יעקב אשר: הוא לא מורה דרך, הוא הקושן שלנו פה לכאורה.
עמרם מצנע: אני לא מדבר על ההיבט המשפטי, אני מדבר על ההיבט שאתה יכול ללכת עם ספר תנ"ך מנקודה לנקודה בארץ ישראל.
עמרם מצנע: איזה עם יש לו דבר כזה?
<מירי שליסל: אני המפמ"רית של התנ"ך במגזר הממלכתי-דתי, אבל בכל אופן אני רוצה להגיד מילה.
<מירי שליסל: קודם כול, הסוגיה של קושי בשפה של התנ"ך היא סוגיה כוללת, שמקיפה את כל הילדים.
<מירי שליסל: כלומר, כשרוני דיברה קודם על קושי של ילדים שבאים היום מתרבות אינטרנטית, היא מקיפה גם ילדים בציבור הממלכתי-דתי.
<מירי שליסל: בכך אין הבדל.
שמעון אוחיון: היא לא קשורה דווקא לתנ"ך.
<מירי שליסל: נכון, בכלל כל הקושי בשפה, אבל תנ"ך זה דבר אחר, משום שכן חשוב לנו מאוד – ואני חושבת שבזה רוני ואני שותפות יחד בתפיסה – המילים של התנ"ך חשובות לנו.
<מירי שליסל: כלומר, אנחנו לא רוצים לספר רק על הרעיון, אנחנו רוצים גם לחבר את זה לדרך שבה הדברים כתובים באופן מדויק, כי זה חלק מנכסי צאן הברזל.
<מירי שליסל: אחת הדרכים לגשר על זה – התנ"ך הוא הרי סיפורים, הכול סיפורים, אפילו הסיפור של קניית עבד הוא סיפור בתנ"ך, זאת אומרת, יש מאחוריו סיפור מרתק.
<מירי שליסל: הרבה פעמים אנחנו רוצים להציג את הסיפור ואז לשאול איך התורה בוחרת לכתוב אותו.
<מירי שליסל: יש כל כך הרבה דרכים להגיד את הדבר הזה.
<מירי שליסל: השאלה איך התורה בוחרת לכתוב אותו היא כבר שאלה מאוד מעניינת, ממקום אחר, משום שאת הסיפור אני כבר מבין, אז יש לי קשר ועניין.
<מירי שליסל: אני כבר מתעניין בנושא.
<מירי שליסל: עכשיו אני שואלת למה זה כתוב דווקא כך.
<מירי שליסל: למה זה כתוב כאן בדרך אחת, אבל במקום אחר בדרך אחרת?
<מירי שליסל: ומתוך כך התלמידים מבינים שהשפה היא לא מכשול, אלא היא איזה כתב חידה שעוזר לך לפענח את הצפנים שמתחת.
<מירי שליסל: רק לדוגמה, פרשת עבד עברי באה מייד אחרי פרשת משפטים.
<מירי שליסל: אם לומדים אותה באופן לקוני, היא יכולה להיות נורא משעממת, אבל אם אתה שואל את עצמך מה הכי חשוב שם, פתאום מתברר שהדבר הכי חשוב בפרשת עבד עברי זה איך משחררים את העבד.
<מירי שליסל: כלומר, בכלל השאלה זה לא מי נהיה עבד, או איך נהיה עבד, או מה אתה עושה עם עבד, אלא באותה פרשה מדברים על איך משחררים עבד.
<מירי שליסל: פתאום מתברר שכל סיפור יציאת מצרים מתקשר לזה שהמצווה הראשונה שמספרים לך זה איך משחררים עבדים.
יעקב אשר: גם איך מחזיקים אותם כשהם עבדים.
יעקב אשר: אם אתה נותן להם את הכרית שלך או לא.
<מירי שליסל: זה כבר חז"ל.
<מירי שליסל: דרך אגב, גם בתנ"ך יש שלושה מקומות - - -
יעקב אשר: אבל בלי זה - - -
<מירי שליסל: רגע.
<מירי שליסל: אני רוצה להגיד משהו.
<מירי שליסל: בתנ"ך יש שלושה מקומות שסיפור עבד עברי מופיע בהם, בכל פעם בווריאציה אחרת, מתוך נקודת התייחסות אחרת ואת המכלול הכולל עם מה שחז"ל אומרים.
<מירי שליסל: בוודאי שאנחנו רוצים להציג לילדים, אבל לפעמים נקודת המוצא הראשונית ששואלת מה כתוב כאן ומה המילים רוצות לומר לנו, עוד לפני שאנחנו מגיעים למישורים הבאים, היא הדבר שמושך את הילדים, והיא המקום שהופך להיות רלוונטי ומשמעותי ושואל את השאלות שילדים, בין אם הם במגזר הדתי או במגזר הממלכתי, מתעניינים בהן, כי באמת הכתוב הוא דבר נורא מעניין.
<מירי שליסל: חלק מהמלאכה הקשה שלנו זה התיווך, אבל התיווך אין פירושו בשום אופן להחליף את המילים.
עמרם מצנע: להחליף את השפה.
עמרם מצנע: ברשותכם, חברי הכנסת, ביקשתי ממשה שחר לבוא ולהציג – ואני רוצה לתת לו קודם כול להציג ואחר-כך נשמע אתכם – כי מאוד התרשמתי מדרך נוספת להנגשת התנ"ך לציבורים בכלל, לאו דווקא במערכת החינוך.
יעקב אשר: הבעיה שלנו שיש לנו עוד ועדות, ולמשה כנראה אין.
עמרם מצנע: אני מציע שניתן לו.
<משה שחר: שלום, באתי להציג חזון – התנ"ך כמקור להשראה ולהתחדשות הזהות היהודית בעת הזאת.
<משה שחר: את החזון הבעתי בספר.
<משה שחר: נדמה לי שחברי הכנסת קיבלו אותו או חברי הוועדה, הוא נקרא "לגעת בפסוקים".
<משה שחר: באתי לכאן היום, בחיל ורעדה, לבקש מכנסת ישראל, תמיכה רעיונית וכספית בדרך חסרת תקדים, כמו שאמר יושב-ראש הוועדה.
<משה שחר: קודם כול, תודה לעמרם מצנע שאפשר לאדם חסר תואר, הכרה, אמצעים וארגון בתחום התנ"ך – אני אדם פרטי – לקבל את הבמה המכובדת הזאת.
עמרם מצנע: רק אספר לנוכחים פה שאתה ראש המחלקה ללוויינים במשרד הביטחון.
עמרם מצנע: רואה הכול מהחלל.
<משה שחר: אכן נאמר במקרא "חכמת המסכן בזויה, ודבריו אינם נשמעים".
<משה שחר: הווה אומר, גם המקרא אומר.
<משה שחר: כולכם בוודאי רוצים לדעת מי אני באמת, אז ראוי שאני אציג את עצמי.
<משה שחר: אני מהנדס ואני אוהב להציג את עצמי בטור מספרים יורד – אני בן 64, אני עוסק 40 שנה בהנדסה, רוב שנותי במערכת הביטחון, 25 שנים בתחום פיתוח הלוויינים ו-12 שנים באופן אינטנסיבי, ואני לא מתבייש להגיד אובססיבי, בתנ"ך כתחביב.
<משה שחר: אני מבית דתי, אני בוגר בני עקיבא, יש לי כיפה שקופה על הראש וחיברתי ספר, במחילה מכבודכם, על ישעיהו ליבוביץ.
<משה שחר: זה חלק מהסיפור של ההצגה העצמית.
<משה שחר: אלה הסבים שלי – משמאל אחד שלא שרד את השואה, מימין אחד שעלה יחד עם משפחתי לארץ וגידל אותי עד גיל 20.
<משה שחר: גם זה חלק מההצגה העצמית שלי – אלה ילדי, מימין בני הבכור, רופא שעוסק עדיין ברפואה באופן מאוד אינטנסיבי, שחזר בתשובה, לדעתי כחלק מחיפוש זהות.
<משה שחר: משמאל אתם רואים את בתי, עובדת בחברת היי-טק, מהנדסת, ובאמצע את הסטודנט למתמטיקה.
<משה שחר: גם זאת משפחתי – כלתי התימניה, חתני המרוקני, אשתי הפולניה.
<משה שחר: אני רומני, שפת האם שלי יידיש, וכולנו יחד יהודים.
<משה שחר: לא באתי לדבר על התנ"ך, באתי לשאול אתכם מה זה יהודי, ובאתי לדבר כאן בעשר הדקות שניתנו לי או ברבע שעה על זהות יהודית.
<משה שחר: באתי לשאול מה זה זהות יהודית, ובאתי לטעון שאין בעת הזאת תשובה לשאלה מה זו זהות יהודית.
<משה שחר: באתי לטעון שזאת שאלת דורנו.
<משה שחר: ישעיה ליבוביץ התבטא בנושא הזה בלשון חדה ומלוטשת כתער, והוא אמר את הדבר הבא: משבר הזהות הנו המשבר הגדול בתולדות עמנו.
<משה שחר: יותר גדול ממשבר החורבן.
<משה שחר: למה?
<משה שחר: כי במבחן התוצאה ממשבר החורבן נשארנו עם, ממשבר הזהות לא ברור שנישאר עם.
<משה שחר: אני אביא דוגמה למה הוא התכוון, הוא גם הביא את הדוגמה הזאת.
<משה שחר: תארו לעצמכם, לפני 200 שנה, אז התחיל המשבר לדעת ליבוביץ, עם תחילת תקופת ההשכלה, יהודי היה מגיע מקצה א' של העולם לקצה ב' של העולם, נגיד מתימן למרוקו.
<משה שחר: מה הוא חיפש?
<משה שחר: בית כנסת – ציפיתי שטענו – אם היו שם יהודים, הוא מצא בית כנסת – חדר ריק.
<משה שחר: לא תעשה לך פסל וכל תמונה, כמו כאן, אבל היה שם שרפרף עם סידורים, וכשהוא פתח אותם בקצה העולם, הוא מצא טקסטים מוכרים בעברית.
<משה שחר: נכנסו עוד תשעה אנשים לחדר, נוצר מניין.
<משה שחר: התפללו יחד, לפעמים במנגינות מוכרות.
<משה שחר: תחושת שייכות.
<משה שחר: ב', ה' ושבת יצאו מארון הקודש גווילים שהיו בהם טקסטים מדויקים להפליא בכל קהילות העולם, אבל גם בפונטים זהים.
<משה שחר: היום יהודים לא מתפללים.
<משה שחר: מחצית מהעם הזה לא מתפללת.
<משה שחר: שאל ליבוביץ, מה הקשר בין שני יהודים מתימן וממרוקו, שנפגשים ולא מתפללים יחד?
<משה שחר: וענה: אין קשר.
<משה שחר: אין יותר דרך להגדיר מהי זהות יהודית ומה הקשר בין כל היהודים בעולם.
<משה שחר: וזהו משבר הזהות.
<משה שחר: דרך אגב, בהרצאה הזאת בכל מקום שתראו פונט תנ"כי זה פסוק מהתנ"ך, ומותר להפריע לי ולהגיד מאיפה לקחתי אותו, כולל חברי הכנסת הדתיים, כולל אלוף חידון התנ"ך.
נפלאה מהתנ"ך: הוכחות בשניות מוצאים באינטרנט.
נפלאה מהתנ"ך: נכנסתי פנימה, מצאתי פרסום של עמותה חילונית.
נפלאה מהתנ"ך: תראו מה הם מפרסמים: אנחנו מציעים לכם "בית תפילה ישראלי - - - בית מדרש" – שימו לב לטרמינולוגיה – "קבלת שבת ישראלית - - - שירה, תפילה, מוזיקה".
נפלאה מהתנ"ך: שימו לב מה הם שמו במודעה שלהם – טלית וספר תורה, כי לא מצאו שום סימבול אחר.
נפלאה מהתנ"ך: עוד מודעה של עמותה אחרת – "בית מדרש" – שימו לב לטרמינולוגיה – "בדרך שלך".
נפלאה מהתנ"ך: "רוח חדשה" זה מיחזקאל.
נפלאה מהתנ"ך: יש הרבה הוכחות, אבל אני פוסח מקוצר זמן.
נפלאה מהתנ"ך: רבותי, צה"ל משקיע בנושא הזהות היהודית להבנתי בשווה ערך של משכורת וחוזים עם כל מיני חברות – מיליונים, כי הוא מכיר בחומרת הבעיה ובעוצמת הבעיה.
נפלאה מהתנ"ך: בחיל החינוך יש מדור לזהות יהודית.
נפלאה מהתנ"ך: יש תוכנית שחיל החינוך מוביל לקצינים בכירים.
נפלאה מהתנ"ך: כל סא"ל ואל"מ בצה"ל יכולים לשבת שבוע בירושלים ללמוד על, שימו לב, זהות ישראלית-יהודית וציונית.
נפלאה מהתנ"ך: ברבנות הצבאית הקימו ענף לתודעה יהודית, סא"ל עומד בראשו.
נפלאה מהתנ"ך: מה עוד ההוכחה שצה"ל מכיר בעניין הזה?
נפלאה מהתנ"ך: נאמר "מעות לא יוכל לתקן".
נפלאה מהתנ"ך: האומנם אנחנו במשבר היסטורי שאין לו תקנה?
נפלאה מהתנ"ך: האם יש תשובה?
נפלאה מהתנ"ך: באתי להציע חזון – תהיה ידיעת התנ"ך אבן פינה בזהות היהודית.
נפלאה מהתנ"ך: אני נאחז בשלוש אמרות שאמרו אולי שלושה מגדולי האומה לדורותיה, כשמרחק הזמן ביניהם הוא 1,000 שנים.
נפלאה מהתנ"ך: רבי סעדיה גאון אמר: "אין אומתנו אומה אלא בתורותיה", ברבים, אגב.
נפלאה מהתנ"ך: עמוס עוז, אחד מסמלי החילוניות בימינו, שפרסם לאחרונה ספר מדהים, אומר: "יהא המקרא מקור להשראה, גם בעבור אלה שחדל המקרא להיות להם מקור לסמכות".
נפלאה מהתנ"ך: מדהים.
נפלאה מהתנ"ך: עמרם, מתי דיברת על זה?
נפלאה מהתנ"ך: וחיים נחמן ביאליק אמר בשירו המתמיד פסוק נפלא:
נפלאה מהתנ"ך: המקרא הוא "בית היוצר לנשמת האומה".
נפלאה מהתנ"ך: גם ראש הממשלה הביע את עמדתו בדרך מאוד מיוחדת, כבר דובר על זה - -
שמעון אוחיון: ביאליק אמר בית המדרש, הוא לא אמר מקרא.
<משה שחר: - - הוא הקים מחדש את החוג המיתולוגי של בן גוריון בביתו, ואין ספק שיש כאן אמירה.
<משה שחר: מה המצב כיום?
<משה שחר: דיברנו פה על מבוגרים.
<משה שחר: מישהו כאן דיבר על מבוגרים.
<משה שחר: הלכתי ושאלתי אנשים מבוגרים, האם יש לך תנ"ך בבית?
<משה שחר: 90% אמרו "כן".
<משה שחר: אתה משתמש בו?
<משה שחר: 10% אמרו "כן".
<משה שחר: רובם הודו שעבורם התנ"ך הוא מונומנט מקודש בארון.
<משה שחר: רבותי, צריך לחדש את הברית בין עם הספר לספר הספרים.
<משה שחר: השאלה איך עושים את זה.
<משה שחר: התנ"ך צריך להיות – תיכף אומר איך אני מציע לעשות את זה – אבן פינה בתרבות שלנו.
<משה שחר: מקור לציטוט להשראה, לחינוך, לאזרחות, להטמעת ערכים, להכרת הלשון ושורשיה.
<משה שחר: ואנחנו לא שם.
<משה שחר: יש פה הסכמה מסביב לשולחן שאנחנו לא שם.
<משה שחר: מערכת החינוך לדורותיה ומגזריה נכשלה.
<משה שחר: אנחנו לא שם, לא מה שכתוב בשקף הזה.
<משה שחר: איך הגעתי למפעל זה?
<משה שחר: אני נשבע בהקדמה לספרי, בנקיטת חפץ כמובן, שהסיפור הזה הוא אמיתי.
<משה שחר: הכול התחיל אצלי מחכם סיני.
<משה שחר: כבודי מגיע יחד עם בני לבית הספר לפני 12 שנה, לנאום לטקס, והמנהלת מתחילה את הנאום שלה עם משפט של חכם סיני.
<משה שחר: ואני, עם כל הרקע ששמעתם עלי, שואל: למה סיני?
<משה שחר: מה קרה?
<משה שחר: אין תלמוד, אין משנה, אין תורה?
<משה שחר: אין משהו להתחיל אתו?
<משה שחר: הבנתי שקם דור אשר לא יודע, דור של מחנכים אשר לא יודע.
<משה שחר: הוא הולך לסיני.
<משה שחר: המקרא אינו נר לרגליו.
<משה שחר: "אם כן אפוא" – הכול פסוקים מהתנ"ך – "דברתי אני עם לבי לאמור, עת לעשות" ולא לקטר.
<משה שחר: המילה לקטר לא מהתנ"ך.
<משה שחר: מטרת הספר היא הנגשת התנ"ך לכולם.
<משה שחר: התנ"ך יבנה עם אחד.
<משה שחר: הוא של כולנו.
<משה שחר: הוא לא מגזרי.
<משה שחר: בלשון מליצית, מהו הספר?
<משה שחר: המקרא משול לאוקיאנוס.
<משה שחר: בקרקעיתו שוכן מימי קדם מטמון של פנינים.
<משה שחר: צללתי למעמקים, כי לא כל אחד מאתנו שולה פנינים, והעליתי מעט מזער.
<משה שחר: זה מישעיהו.
<משה שחר: עיקרי המפעל בשקף אחד, כי אין זמן.
<משה שחר: יש ארבעה חלקים לפרויקט הזה.
<משה שחר: החלק הראשון היה זיכוך וניפוי.
<משה שחר: רק ניפוי.
<משה שחר: לא שונה הטקסט ולא שונה סדר הפרקים.
<משה שחר: בתנ"ך שלם יש כ-1,000 עמודים – יש פה קונצנזוס שרובם דורשים פרשנות שהיא חיץ, את זה אמר לי הרב יואל בן נון – קשים מאוד עד בלתי מובנים לחלוטין.
<משה שחר: ספר איוב בתור דוגמה.
<משה שחר: ב"לגעת בפסוקים" יש 160 עמודים.
<משה שחר: 600 כותרות לפני כל קטע.
<משה שחר: בגוף הספר, בכל מקום שהיה ניב, ביטוי לשון, הוא סומן בצבע, וכל הביטויים האלה, 2,500 ביטויים, נאספו בסוף הספר למראה מקום.
<משה שחר: אינדקס של ביטויים לפי אל"ף-בי"ת.
<משה שחר: יש גם החלק הרביעי, שעליו אין לי זמן לדבר בכלל – נספחים מרהיבים שהשקעתי בהם הרבה מאוד.
<משה שחר: הפרויקט לקח 12 שנים.
<משה שחר: כל זמני החופשי ב-12 שנים הוקדש לעניין הזה.
<משה שחר: שואלים אותי, איך היה לך זמן?
<משה שחר: התשובה היא: בין היתר, אין לנו טלוויזיה בבית.
<משה שחר: אני טוען שהפרויקט הזה הוא חסר תקדים בתולדות התנ"ך ובתולדות עמנו.
<משה שחר: נחזור לרקע, למטרה.
<משה שחר: מה המטרה?
<משה שחר: להחליף את התנ"ך?
<משה שחר: לא.
<משה שחר: אני צועק את זה, אם מישהו כאן חושד בי.
<משה שחר: זה צוהר למקרא, למען ירוץ קורא בו.
<משה שחר: זה לא תחליף.
<משה שחר: ספר זה קוראים בכיף.
<משה שחר: תנ"ך צריך ללמוד, וזאת הבעיה.
<משה שחר: אני רוצה שיקראו אותו בכיף.
<משה שחר: הספר יוציא את התנ"ך מהארון.
<משה שחר: דוגמה אחת, כי כמובן אין זמן ליותר מזה.
<משה שחר: אני מראה לכם טקסט תנ"כי ואני לא אקרא אותו מקוצר זמן, אבל אני כן אראה לכם מה עשיתי אתו – זיקקתי אותו.
<משה שחר: המרקור בצהוב, זה מה שזיקקתי החוצה, ואת הזיקוק אני אקרא לכם: "כי יפלא ממך דבר למשפט – בין-דם לדם, בין-דין לדין - - - ובאת אל השפט אשר יהיה בימים ההם, ודרשת – והגידו לך את דבר המשפט, ועשית – על-פי הדבר אשר יגידו לך! - - - לא תסור - - - ימין ושמאל:".
<משה שחר: קטע שלם ברור לכל דובר עברית בימינו ברעיון שלם שסגור על עצמו.
<משה שחר: שימו לב, למרות הזיקוק, את צמד המילים "בימים ההם" לא זיקקתי החוצה.
<משה שחר: אני מראה בתור דוגמה לדיוק שחיפשתי.
<משה שחר: המשך יבוא ואני אסביר למה.
<משה שחר: השארתי עקבות לזיקוק, כדי חלילה לא להטעות מישהו, אם חסרים אות, מילה, פסוק, פרק, שלוש נקודות, למען ידע הקורא שכאן חסר משהו, ואולי זה גם יעניין אותו והוא ילך למקור.
<משה שחר: את ביטוי הלשון "לא תסור ימין ושמאל", שמשתמשים בו עד עצם היום הזה, סימנתי בכחול.
<משה שחר: מה עשיתי אתו?
<משה שחר: הוספתי אותו לסוף הספר, למראה המקום של 2,500 מילים.
<משה שחר: הוספתי כותרת.
<משה שחר: במקרה הזה הכותרת היא ממקור אחר, היא מהמשנה ומהתלמוד, "דינא דמלכותא דינא", "שאלמלא מוראה, איש את רעהו חיים בלעו".
<משה שחר: במקרה הזה, שזה נושא רגיש, שמתי בכותרת גם את הרפרנס, שאיש לא יחשוב שאני בודה מליבי כותרת כזאת.
<משה שחר: בנוסף, בגלל צמד המילים "בימים ההם" – "יפתח בדורו כשמואל בדורו", וזו הכותרת לקטע.
<משה שחר: תראו איך אני גם נוגע במקורות אחרים דרך הדברים הללו.
<משה שחר: מראה מקום ל-2,500 ביטויי לשון מאל"ף עד תי"ו.
<משה שחר: אני מראה לכם כאן את אל"ף, צילמתי מתוך הספר, ואני אביא לכם כמה דוגמאות: אבד עליו הכלח, זה עברית?
<משה שחר: בטח.
<משה שחר: חשוב לדעת שזה מהתנ"ך?
<משה שחר: בוודאי.
<משה שחר: זה יחבר בין כולנו.
<משה שחר: אובד עצות זה מהתנ"ך.
<משה שחר: אבן מקיר תזעק, אוד מוצל מאש, אוזניים אטומות – אוזניים ערלות – אוויל מחריש, חכם ייחשב.
<משה שחר: זה הכול עברית של היום.
<משה שחר: וכמה אקטואלי – אוהב כסף לא ישבע כסף.
<משה שחר: "כסף יענה את הכול", כתוב במקום אחר במקרא, ו"אוהב כסף לא ישבע כסף".
<משה שחר: יש כמה אנשים שכולנו מכירים, שלא קראו את הפסוק הזה ולא קראו אולי תנ"ך בכלל.
<משה שחר: יש התנגדויות לפרויקט הזה?
<משה שחר: חוץ מלירוק עלי כבר עשו הרבה דברים.
<משה שחר: "שומו שמים", אומרים המתנגדים, "מי שמך שופט?"; "נגעת בקודש הקודשים"; "מי משה", אפרופו "מי דוד", שאמר נבל הכרמלי, "היום רבו המשנים" – "היום רבו - - - המתפרצים", אמר נבל הכרמלי.
<משה שחר: הנגיעות הן מעין פרשנות, הנגיעות משמיטות אלמנטים ספרותיים, הנגיעות משמיטות אלמנטים תוכניים, בוודאי.
בשפה ברורה: 2.
בשפה ברורה: והיה אם הקריאה בכיף תביא לצמא ללימוד המקרא – ודיברנו היום על צמא – יהא זה בבחינת יש שכר לפעולתכם.
בשפה ברורה: והעיקר, האם אנחנו שבעי רצון מהמצב כיום?
בשפה ברורה: הרי התנ"ך הוא עוד מקצוע, אמרת את זה, שלומדים, נבחנים עליו, מקבלים 75 ושוכחים ממנו.
בשפה ברורה: הוא לא חלק מהתרבות שלנו.
בשפה ברורה: ובאשר לספר, יש רק דרך אחת לשפוט את התועלת ממנו – לנסות ולעשות בו שימוש.
בשפה ברורה: מכל מקום, בדקו אותו מומחים, קראו כל אות ומילה וסמכו את ידם – גם זה ביטוי מקראי.
עמרם מצנע: משה תגיע לסיום.
<משה שחר: אני מגיע לסיום.
<משה שחר: עוד שלוש דקות אני מגיע לסיום.
<משה שחר: ומה אומרים הרבנים?
<משה שחר: "לא תאמינו כי יספר", אומר חבקוק.
<משה שחר: תראו את התמונות, את הגלריה של האנשים שנתנו לי כל מילת שבח אפשרית, ובמיוחד אני אציין את הרב חיים אירם, ראש תוכנית נתיב, התוכנית הלאומית לגיור חיילים.
<משה שחר: נכנסים 3,000 אנשים לתוכנית הזאת, יוצאים 1,000 יהודים.
<משה שחר: תראו מה הוא כתב: "משלים ומסביר את התנ"ך בצורה יוצאת מן הכלל, עם רלבנטיות, פשטות ודיוק - - - לתת את הספר למורי המכון, מפקדים - - - וחיילי נתיב - - - בנוסף חומש, סידור ו'יהדות הלכה למעשה'", ספרו של הרב לאו.
<משה שחר: תראו איזה כבוד, רבותי, קיבל הספר הזה.
<משה שחר: בפרויקט נתיב מתכוונים ללמד תנ"ך עם הספר הזה, כי בכל דרך אחרת הם נכשלו.
<משה שחר: בצה"ל קורה דבר מדהים.
<משה שחר: קצין החינוך הראשי אמר שהספר ראוי למפקדים.
<משה שחר: הלכתי עם זה לארבעה מפקדי צבא, שאינטגרל ההכשרה שהם מוציאים כל שנה זה עוד 7,000 חיילים, מתוכם 6,000 בבה"ד 1, ותראו מה התוכנית שהתגבשה שם: 60 שניות של "נגיעה יומית", קריאה מהספר הזה.
<משה שחר: 60 שניות ביום, לא יותר, כך הם יכירו אותו, וחלוקת הספר בתום הקורס.
<משה שחר: דיברנו על מבוגרים, אתם דיברתם על זה.
<משה שחר: הנה, צוערים יתחילו להכיר תנ"ך דרך 60 שניות ביום, דרך הספר הזה, כי בתנ"ך הם לא נוגעים ויקבלו אותו בתום הקורס.
<משה שחר: המטרה – ספר לכל קצין בצה"ל.
<משה שחר: אני טוען שזה יקרה.
<משה שחר: הפרויקט יוביל לשינוי תרבותי בצה"ל, ומכאן אולי לשינוי תרבותי-לאומי.
<משה שחר: רבותי, יש לי כאן בתיק – מי שירצה אחרי הדיון, אני אראה לו – מכתבים של ארבעה אלופי משנה בצה"ל, מפקדי בה"ד, שרוצים את הספר הזה לחיילים שלהם: קורס טיס, לוחמה אווירית, בה"ד 1, בית ספר למודיעין.
<משה שחר: זה מספיק בשביל להראות לכם למי הלכתי ואיזה תגובות מלהיבות קיבלתי, דווקא בגלל שמפקדי הבה"ד האלה הם אנשים בגילאי 40, שהם בוגרים ומבינים כמה הבעיה גדולה וחשובה.