GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל כהן: צריך לומר שבשנה הראשונה אמרו – הילדים רעבים, הילדים עייפים, אתם לוקחים לנו את הילדים בכוח עד שעה 14:00, אתם מתעללים בילדים, מה אתם עושים לנו וכן הלאה וכן הלאה, ולאט לאט הדברים, כפי שבתהליכי שינוי, מתמעטים, הופכים להיות חלק מהסדר.
<מיכל כהן: סימה, מנהלת האגף הקדם היסודי, עשתה בתהליך עם הסתדרות המורים ועם המפקחות ועם הגננות, תהליך של ארגון מחדש של יום הלימודים בגן, במסגרת שש שעות, כשיש מקום לשיח ויש מקום למשחק ויש מקום ללמידה ויש מקום לאוכל.
<מיכל כהן: התעסקנו הרבה עם האוכל – אם יהיה מזנון או ארוחה מסודרת עם עוד כריך, פחות כריך.
<מיכל כהן: אלה הצרכים הבסיסיים של הילדים, חלילה, אני לא מזלזלת, אבל בשנים הראשונות התעסקנו כמעט רק בזה.
<מיכל כהן: מתי הם יאכלו, באיזו צורה, באיזה אופן, איך הם ינוחו – בפינת הבובות או בפינה אחרת, וכן הלאה וכן הלאה.
<מיכל כהן: מנגד, צריך לומר שהסייעות מסויגות.
<מיכל כהן: סייעות מרגישות שיותר קשה להן.
<מיכל כהן: בכלל הנושא של סייעות הוא נושא.
<מיכל כהן: סייעות אינן עובדות הוראה, הן אינן כמו הגננות.
<מיכל כהן: יחד עם זאת, אנחנו משתדלים ורוצים לעשות תהליך עם השלטון המקומי, להיכנס ברמה של הכשרה יותר מדויקת ולנסות לשפר את מעמדן.
<מיכל כהן: יש עדיין חוסר שביעות רצון, אבל אנחנו רואים בתהליך, אנחנו לא ממציאים את זה, כמו בכל התהליכים האחרים, מגמה של שיפור בשביעות הרצון במהלך שנות ההפעלה.
<מיכל כהן: הגננות והסייעות הדגישו בעיקר קשיים הנובעים מעומס בתיעוד.
<מיכל כהן: זאת אומרת אנחנו דורשים יותר מהן, אתן נשארות יותר, אתן עושות שש שעות, אתן צריכות לדווח איך הילדים מגיבים, מה קורה בשיח, מה קורה בשעה הפרטנית, וזה קשה, והן עדיין אומרות – יום ארוך.
<מיכל כהן: זה יום ארוך.
<מיכל כהן: ההורים בינתיים לא רואים לחיוב או לשלילה.
<מיכל כהן: אני יכולה לומר שבהתחלה להורים, לחלקם, כמובן הכל אני מדברת על חלקם, דיברו על ההארכה הזו של ה-40 דקות כמשהו שקשה לילדים.
<מיכל כהן: היום אנחנו לא שומעים על זה יותר.
<מיכל כהן: עוד אנחנו רואים בנושא תום השנה השנייה, יש שביעות רצון מאד גבוהה מהתמיכה המקצועית שגננות מקבלות בעבודה, מההתפתחות המקצועית שלהן - תראו את האחוזים.
<מיכל כהן: מהקשר עם ההורים, מתחושת האוטונומיה וממידת הספק הפעילות המתוכננת בגן.
<מיכל כהן: למרות שהשיחות הפרטניות נתפסות כחיוביות, התנאים עדיין לא מספקים לדעתם.
<מיכל כהן: חל שיפור, לדעת הגננות והסייעות בתחום הזה, גם בשנה השנייה.
<מיכל כהן: רמת שביעות הרצון מהשכר והתנאים בקרב הגננות לא גבוהה, הן חושבות שמגיע להן יותר, וחלה עלייה קטנה בשביעות רצון הסייעות.
<מיכל כהן: אני צריכה לומר שהנושא של הגננות, כשלילי עומדת בראש, מדובר כל הזמן.
<מיכל כהן: אנחנו בתהליך של טיוב.
<מיכל כהן: אני חושבת שאחד ההישגים, וזו הייתה באמת דרישה בלתי מתפשרת של מזכ"ל הסתדרות המורים, לסיפור ה-36 שעות מתוך הבנה שהעומס והשינוי דורש גם לגננות התייחסות לדברים שנעשים מעבר לשעות הפעילות, ואני מקווה שאנחנו נראה את התוצאות גם בשביעות הרצון שלהם בהמשך.
עמרם מצנע: תודה למיכל.
<יוסי וסרמן: אני רוצה להודות ראשית לך, חבר הכנסת מצנע, על שיזמת את הדיון הזה, את הישיבה הזאת.
<יוסי וסרמן: אני רוצה להודות לחבר הכנסת שנמצא, מסעוד גנאים, וגם לחבר הכנסת אוחיון שיצא, שהם תמיד מעורבים בכל מה שקשור לחינוך – תודה רבה.
<יוסי וסרמן: אחרי מנכ"לית משרד החינוך, אני מחליט להיות מאד מאד קצר, כדי לאפשר לציון שורק, להציג את המצגת שלנו, של האני מאמין שלנו באשר לרפורמה, ולחברים נוספים מבין חברי הנהלת הסתדרות המורים, שיחד עשינו את הדרך הזו, אדוני, משנת 2007.
<יוסי וסרמן: דהיינו אנחנו בסיומה של השנה השביעית, אז התחלנו את הרפורמה.
<יוסי וסרמן: אז אולי החברים שלי גם ירצו לומר משהו, ואם תואיל, תאפשר למי שירצה לומר.
<יוסי וסרמן: אני רוצה להודות למיכל - - -
עמרם מצנע: יוסי, מה שדיברנו במסגרת ה-20 דקות – ידבר מי שאתה רוצה.
<יוסי וסרמן: 20 דקות זו המצגת שלנו.
עמרם מצנע: אחר כך נפתח לדיון חופשי, ואם יהיה לנו זמן - אפשר לשמוע עוד.
עמרם מצנע: אני פשוט לא רוצה ש - - -
<יוסי וסרמן: אני לא משרד החינוך – 50 דקות.
עמרם מצנע: נכון, אתה לא משרד החינוך.
עמרם מצנע: מה שנכון - נכון.
<יוסי וסרמן: נכון, אז אני לא 50 דקות.
<יוסי וסרמן: חשבתי אולי 30 דקות.
<יוסי וסרמן: אבל אדוני, ביני לבינך אף פעם אין ויכוח.
<יוסי וסרמן: אז מה שאתה מחליט.
<יוסי וסרמן: תודה רבה מאד למנכ"לית משרד החינוך, שהיא בקיאה מאד מאד, מהיום הראשון שחשבנו על הרפורמה.
<יוסי וסרמן: לא מהרגע שהיא הגיעה להיות מנכ"לית – הרבה לפני כן.
<יוסי וסרמן: היא הובילה, עזרה, תמכה בכל תפקיד שהייתה – מהתפקידים היותר נמוכים ועד יושבת ראש המנהל הפדגוגי ואחר כך מנכ"לית.
<יוסי וסרמן: אז תודה.
<יוסי וסרמן: חברי ואני בהסתדרות המורים נחשפנו לרפורמה באיזה שהוא שלב של שנת 2005.
<יוסי וסרמן: ...
<יוסי וסרמן: דוברת לא צלח מסיבות שאני לא אתחיל עכשיו לפרט.
<יוסי וסרמן: אנחנו הלכנו לרפורמה שהממשלה הציעה דאז והושיטה יד של שיתוף פעולה מלא ונענינו להושטת היד הזו, והובלנו רפורמה במשותף.
<יוסי וסרמן: ועל פי החלטת ממשלה, שרת חינוך ושר אוצר היו ראש החץ של הממשלה, והם הטילו על אלי כהן, שהיה אז הממונה על השכר במשרד האוצר ועל מנכ"ל משרד החינוך ובהמשך מנכ"לית משרד החינוך, להוביל את הרפורמה יחד עם השרים.
<יוסי וסרמן: מה הניע אותי ואותנו, חברי, שותפי בהנהלת הסתדרות המורים – אלף, בשנת 2005-2006, היו 15,000 עובדי הוראה, שנזקקו להשלמת הכנסה.
<יוסי וסרמן: זה ביזוי למדינה כמו שלנו, שהחינוך וההשכלה הם התשתית הקיומית שלה.
<יוסי וסרמן: וחברי ואני הבינונו, שללא רפורמה לא נוכל לפרוץ את מה שקיים במדינת ישראל, שאני קורא לזה השלכות רוחב בארגוני עובדים ובהסכמי שכר עם ארגוני עובדים.
<יוסי וסרמן: לכן החלטנו ללכת לרפורמה.
<יוסי וסרמן: אני מבחינתי האישית, ברמה האישית, שמתי את נפשי בכפי כאיש נבחר להוביל - כנציג הסתדרות המורים – רפורמה כזו, רפורמה מקיפה מאד.
<יוסי וסרמן: היא תפיסת עולם, היא לא מילה.
<יוסי וסרמן: היא לא רק מילה.
<יוסי וסרמן: למה הלכנו?
<יוסי וסרמן: רצינו לשפר את מעמד המורה, לשפר בגדול את שכרו ולהביא לכך שטובי האנשים הצעירים של מדינת ישראל, יאבקו, ישאפו וירצו להיות מורים ומחנכים.
<יוסי וסרמן: אלה מטרות הרפורמה מבחינתנו, והלכנו יחד עם הממשלה.
<יוסי וסרמן: מספר שנים לאחר מכן הייתי אורח של ארגון מורים אמריקאי גדול – ה-AFT.
<יוסי וסרמן: הזמינו אותי לשבת על הבמה, כששרת החינוך הפדראלית, של בוש, אז, דיברה על הרפורמה שלהם, של – No Child Left Behind, נכון, זו הרפורמה?
<יוסי וסרמן: ושרת החינוך באומץ גדול, אמרה שגינו, נכשלנו ברפורמה שלנו והסיבה לכך – שלא שיתפנו פעולה עם ארגוני המורים, והיא ידעה בדיוק מי אני והיא אמרה – אנחנו ננהג כמו ידידים ממדינה קטנה הרבה יותר, אבל יש לנו מה ללמוד מהם.
<יוסי וסרמן: ולאחר מכן, עשו רפורמה אחרת משותפת.
<יוסי וסרמן: ובכן, היום אנחנו, כפי שאמרה המנכ"לית, כל מוסדות החינוך, מגן הילדים ועד חטיבות הביניים, כולם בתוך אופק חדש.
<יוסי וסרמן: אגב, שני הארגונים קרובים לפתור את בעיית היציגות בחטיבות הביניים.
<יוסי וסרמן: אנחנו קרובים להסכם בנושא הזה, לידיעת אדוני.
<יוסי וסרמן: אני מדבר בשם הסתדרות המורים, לא בשם ארגון המורים, אבל אני בטוח שרן, אילו היה כאן ונציגו – יסכימו לכך שאנחנו קרובים.
<יוסי וסרמן: יש הרבה מאד מה לתקן באופק חדש, אדוני יושב הראש, הרבה מה לתקן.
<יוסי וסרמן: אכן העומסים כבדים ואין צורך שיהיו עומסים.
<יוסי וסרמן: הם לא אופק חדש, הם תוספות שהוטלו על מוסדות החינוך, על הגננות, המורים, המנהלים, בהמשכה של דרך, בשנים שלאחר אופק חדש.
<יוסי וסרמן: זה לא אופק חדש.
<יוסי וסרמן: בשנה הראשונה, בשנת 2007, אפשרנו, מי שאינו רוצה שייצא החוצה.
<יוסי וסרמן: 330 בתי ספר היו באופק חדש, בית ספר אחד לא ביקש לחזור לעולם הישן.
<יוסי וסרמן: זה בשנת 2007.
<יוסי וסרמן: לגבי שביעות הרצון, יש בדיקה של ראמ"ה ויש נתונים של אנשי מקצוע ואין לי הרבה מה להתייחס לכך, אבל אנחנו זקוקים לשיפורים מיידים, ויש לנו תכנית של אופק חדש 2, שאנחנו הבאנו אותה בפני השר, בפני המנכ"לית באופן ראשוני, ויהיה עליה דיון.
<יוסי וסרמן: ברור שמי שמנהל את החינוך במדינת ישראל זה משרד החינוך ואנחנו נביא את זה ונשכנע את אנשי משרד החינוך – מה טוב בהצעות שלנו.
<יוסי וסרמן: אבל אנחנו חייבים לשפר את התנאים הפיזיים במוסדות החינוך.
<יוסי וסרמן: זה חובה.
<יוסי וסרמן: זה Must.
<יוסי וסרמן: ממש, דבר שאי אפשר להתפשר עליו.
<יוסי וסרמן: אין זמן, אין מקום למורים לשהות בו, אין מקום לנהל שיעורים פרטניים.
<יוסי וסרמן: דהיינו, היהלום שבכתר הרפורמה, שבעיני זה השיעורים הפרטניים, אין זמן, אין מקום איפה לבצע.
<יוסי וסרמן: וכפי שאמרתי לגבי העומסים, צריך לקבל החלטה מה כן עושים, מה לא עושים, כדי שהמנהלים יבינו מה כן ומה לא; וצריך להרחיב בגדול את האוטונומיה לבית הספר, לגננת.
<יוסי וסרמן: לאפשר למנהל ולצוותו להחליט מה חשוב וטוב לקהילה שלו, על פי תכנית הליבה של משרד החינוך.
<יוסי וסרמן: אני אסתפק בדברים האלה ואני אבקש שתאפשר לציון שורק, שהוא מנהל בית הספר המרכזי שלנו, אגב בית הספר המרכזי שלנו זה מוסד אקדמי, היה, שהרבה מאד מראשי משרד החינוך למדו בו כשהוא היה סניף של האוניברסיטה העברית בירושלים וציון היה מנהלו.
<יוסי וסרמן: אז ברשותך, יושב הראש.
<ציון שורק: נניח שנסכים שאין לנו ברירה אגב, שלכל מטבע יש שני צדדים.
<ציון שורק: המזל הוא, במטבע כזה, שבדרך כלל, אם הוא מוכר וידוע, הוא של אותה מדינה.
<ציון שורק: כלומר, הוא משלים.
<ציון שורק: הוא איננו נוגד.
<ציון שורק: נקודת הראות שלנו, אנחנו יזמנו את התכנית הזאת כבר בשנת 2004, פיתחנו אותה בשנת 2006, הבאנו אותה לשרת החינוך דאז, יולי תמיר, והחלטנו שאנחנו הולכים על תכנית שהיא התחדשות מערכת החינוך.
<ציון שורק: לא היה בכוונתנו לעשות רפורמה, את זה ייסדה תכנית דוברת, של שיטת זבנג וגמרנו.
<ציון שורק: אנחנו, עם צוות מומחים מהטובים ביותר שהיו, שיש במדינה כל השנים, החלטנו לבנות ולהציג תכנית איטית, מדורגת, שרואים כאן את שלביה, ובדקנו אותה בדיקות אחרות, בצורה של סקרי עומק – ארבעה במספר – של מחקר של רשות המחקר של אוניברסיטת תל אביב.
<ציון שורק: מחקר איכותני, מעמיק, שראיונות עם מורים נמשכו 3.5 שעות ועד רחשי מורים ברשתות.
<ציון שורק: עכבנו צעד צעד אחרי כל מה שנכתב, בכל מקום.
<ציון שורק: ואז, את הצעד הקובע שבנינו, הרחבנו באופק חדש והגשנו לפני זמן תכנית, שגם מונחת לפי דעתי לידך, שמציעה מה יהיה השלב הבא, תחת עולם האמונה שהסתדרות המורים יצרה, שאני לא אפרט אותו כאן, משום שהדברים ברורים, ולפי דעתי הם נתונים להסכמה.
<ציון שורק: הסקרים והמחקרים שעשינו הראו בבירור מה קרה.
<ציון שורק: מה השגנו.
<ציון שורק: ואנחנו מראש מגדירים – השגנו חלקית.
<ציון שורק: בשום מקום לא הגענו למצב שאנחנו יכולים לברך על המוגמר, אבל חיזקנו יסודות פרופסיאלים - שלהסתדרות המורים, מזכ"להּ, נבחריה – זהו דגל.
<ציון שורק: ההוראה היא משרה, משרה מלאה, מורכבת, מגוונת, היא כוללת יותר מלהיכנס לכיתה, לצאת לכיתה, להיכנס לכיתה אחרת, שיפור בשכר עובדי ההוראה ומה שבעינינו היה מאד חשוב, שהוא דגל, אבל הוא בהחלט לא במקום שהוא אמור להיות, לפי דעת המורים.
<ציון שורק: כי עשינו קבוצות מיקוד ללמוד את זה, ויש הישג אחד שכל המורים גומרים עליו את ההלל.
<ציון שורק: אנחנו גומרים עליו את ההלל כי אנחנו לא מבינים אותו – ההוראה הפרטנית.
<ציון שורק: ההוראה הפרטנית ללא ספק הכניסה מימד שלא היה במערכת החינוך וחלק גדול מהצעד הקובע, שהיא תכניתנו להתחדשות מערכת החינוך, היה הוראה פרטנית, אבל נכון להיום, אם נהיה ישרים וכנים, בלי הצטעצעות, זה לתת את מכונת הכביסה הכי משוכללת, בלי מדריך למשתמש.
<ציון שורק: אנחנו לא רוצים מדריך למשתמש - אני רוצה להיות מאד ברור – שיגביל את יכולות המורה, אבל כל מה שהוא מרחב קונספטואלי, עיוני, תפיסתי, וכל הניסיון המצטבר, שנוכל להגיד למורה – הנה, ראו מה אפשר לעשות – לשם אנחנו צריכים להודות שלא בדיוק הגענו.
<ציון שורק: מה לא השגנו עד הסוף?
<ציון שורק: סביבות עבודה תומכות.
<ציון שורק: תראו, אין מה לעשות.
<ציון שורק: בשביל להגיע לתוצר, אתה צריך ליותר ממורה ויותר מתלמיד.
<ציון שורק: אתה צריך סביבת עבודה שהיא אפשרית.
<ציון שורק: כדי לממש את אופק חדש, הנקודה השלישית, אנחנו חייבים מסלולי קידום, לא כאלה שכל המורים לומדים שנה ראשונה, שנייה, שלישית, רביעית, 7 דרגות אותו דבר ושהם לומדים בקבוצות הטרוגניות, הרבה פעמים חסרות תכלית כמעט.
<ציון שורק: אנחנו רוצים מסלולי קידום בהוראה.
<ציון שורק: כמו שאנשים מתקדמים בניהול, החלום של הסתדרות המורים, הוא להגיע למצב שיהיו מורים מומחים לגיאוגרפיה, מתמטיקה, היסטוריה, להוראת מחשב, לשילוב מחשב, להוראה וירטואלית.
<ציון שורק: זה מה שיוסי דיבר עליו באופן שלא משתמע לפן שני.
<ציון שורק: אנחנו רוצים להתיר את הסבך שעומסי העבודה מפילים על המורים, באופן שהם לא יכולים לעמוד בו.
<מוטי סמט: לעובדי ההוראה, הגננות.
<ציון שורק: לעובדי ההוראה.
<ציון שורק: יש לי פשוט תקלה במחשב.
עמרם מצנע: המחשב פשוט יודע להקפיד על לוח הזמנים יותר טוב.
<ציון שורק: אני אקפיד על הזמנים שלי, לא תהיה חריגה.
<ציון שורק: עכשיו אני רוצה ללכת בעקבות מיכל ולהסביר מה התקלה המופלאה שקרתה, באופק חדש.
<ציון שורק: אופק חדש, עקרונות היסוד שלו, הציעו התפתחות אישית, מקצועית ומרחב של אוטונומיה בית ספרית.
<ציון שורק: מה שאתם רואים כאן, זה אופק חדש.
<ציון שורק: מה שאנחנו רואים עכשיו, זה מה עשה משרד החינוך הקודם.
<ציון שורק: זה לא השר החדש, זו איננה המנכ"לית החדשה, אבל הממשל הקודם בא בתכנית חדשה, והוא השיק על אופק חדש, תכנית שעיקרה אחריותיות מובהקת.
<ציון שורק: הם דרשו מן המורים דיווח, הם דאגו לבקרה.
<ציון שורק: הם הגיעו למצבים שבעצם מורים לא יכולים היו להתפנות לעבודה החינוכית שלהם.
<ציון שורק: והמחקר העיקרי של אוניברסיטת תל אביב, של מאות מורים, גננות, מנהלים, בשיחות עומק, אמרו – עדיף לצטט את זה.
<ציון שורק: אנחנו תפיסתנו מכוונת לעבודה חינוכית עם התלמידים ולא להיות טכנאי הוראה שהמשרד יגיד לנו צעד צעד ושלב שלב מה אנחנו צריכים לעשות.
<ציון שורק: ובנקודה הלפני אחרונה, עומסי העבודה שהוטלו, היו כאלה שלא נשאר לנו זמן לעבודה החינוכית, משום שדו"ח היה חייב להיות דו"ח, מבחנים משווים היו חייבים להיות מבחנים משווים.
<ציון שורק: ההבטחה של אופק חדש, שהלכנו בה יד ביד – המשרד והסתדרות המורים – הייתה שכמו כל בעל מקצוע, מרבית עבודת המורה תתבצע בבית הספר, במסגרת עבודה שעלתה ב-20% על זו הקודמת לה.
<ציון שורק: הנקודה לפני אחרונה בעמוד הזה, היא אמנם לא "לנדסמן", אבל יש בה את כל היסודות.
<ציון שורק: מורים אמרו לנו, אנחנו לא שולטים בזמן שלנו.
<ציון שורק: מריצים אותנו ממשימה למשימה.
<ציון שורק: מורים אמרו – המערכת לא מאמינה בנו.
<ציון שורק: ואני חושב שכל מי שראה אפילו תכניות חדשות, ראה כמה שרת החינוך מאד לא האמינה במוריה.
<ציון שורק: סביבות לימוד שלא הוסיפו, משבר אמון מאד גדול במערכת הקודמת.
<ציון שורק: אני לא מדבר על המערכת העכשוויות.
<ציון שורק: הנקודה האחרונה, שלא ניתן להתעלם ממנה, נוצר אצל המורים, בגלל האחריותיות, עומס רגשי אדיר, משום שהם עמדו במצבים שהם באמת לא ידעו מה לעשות.
<ציון שורק: ומתי כל זה קרה?
<ציון שורק: כשדיאנה רביץ', שהיא הביאה את No child left behind, כתבה את ספרה המפורסם בשנת 2010, והיא אמרה – כל בר דעת צריך להתפכח מן האשליה שהאחריותיות, בעצם מכוונת את האנרגיה ואת המשאבים הנפשיים והמקצועיים של המורים, לא לדבר הנכון.
<ציון שורק: כי באמת, אם רוצים לראות מה המורה עשה במערכת, זה מה שמורה עשה במערכת.
<ציון שורק: הוא היה מן גלגל שיניים, מורכב על גלגלי שיניים אחרים, והוא רץ מעבודה לעבודה.
<ציון שורק: אני לא אפרט אותו, אבל רשות המחקר של אוניברסיטת תל אביב, אני לא אקרא את השקף הזה, אני אשאיר אותו 20 שניות למי שירצה.
<ציון שורק: הוא מופיע בחוברת שלנו.
<ציון שורק: בדקנו את אופק חדש – מה התורה שהוא הביא לעולם – מול מה הייתה גישת האחריותיות של משרד החינוך, ולכן אנחנו גם מציעים בתכנית שלנו, אחרי שהמורים הגיעו למקום שהגיעו.
<ציון שורק: זה המורה הישראלי בשנים האחרונות.
<ציון שורק: הוא עץ לא על פלגי מים, הוא כרוע והוא כנוע מרוב מטלות.
<ציון שורק: ולכן ההתחלה של אופק חדש, הצעד הבא, הוא - - -
עמרם מצנע: ה-20 דקות חלפו.
עמרם מצנע: עוד 5 דקות ואני מבקש לסיים.
<ציון שורק: אני מסיים.
<ציון שורק: אז התכנית שלנו, שהיא מעין המכסה לסיר, מבקשת את הדברים האלה: לצמצם את המטלות, לבסס את ההוראה הפרטנית ולחלחל אותה לתוך בית הספר.
<ציון שורק: בקיצור, לייצר מציאות כזו, זו התכנית שאנחנו רואים ואנחנו מציעים לא לשכוח את העלאת ההשקעה בחינוך, כי אנחנו לא רואים את הכיוון הזה.
<ציון שורק: הגיל הרך, הכשרת המורים, מאד צמצום.
<ציון שורק: אנחנו יודעים שזה כסף.
<ציון שורק: בסוף הכל זה כסף.
<ציון שורק: צמצום השעות הפרטניות למורים, הגדלת הזמן שיש למורה לתלמיד - - -
<יהודית גידלי: צמצום השעות?
<ציון שורק: הפרונטאליות, זה כתוב.
<ציון שורק: סליחה.
<ציון שורק: הובלת תהליך שנראה לי שחשוב מאד לשים לב אליו.
<ציון שורק: יש עשרות מחקרים שמראים שככל שבית הספר קטן, הילד איננו אנונימי, ולכן אנחנו רוצים שבתי הספר יהיו עוצמה מקצועית במקום שהמנחים, המפקחים, המדריכים, ישבו במבצר השן, הלוואי והם יהיו בבית הספר שבו יהיה מנהל מוביל ומורה אוטונומי.
<ציון שורק: הנושא של הפיתוח של המורים ימשיך להיות כמו שהוא היום, מבוסס על שלושה מגרשים, והרעיון המרכזי הוא לצמצם את מידות הרשויות של החינוך, להגדיל את מידות המורה והמנהל, ולהפוך את בית הספר בעצם למרכז.
<ציון שורק: במילים אחרות, מה שאנחנו מציעים, מעבר למה שנאמר כאן, זה דבר אחד פשוט: אנחנו מציעים לצמצם את הפער בין הרטוריקה שהמורה זה הדבר הכי חשוב, לבין ההשקעה באמת.
<ציון שורק: אני אצטט לקראת סיום משפט אחד מהמחקר של ד"ר ברלזון, על מנהלים באופק חדש, על מקומה של הסתדרות המורים בזה.
<ציון שורק: הוא מצא שככל שהסתדרות המורים הייתה יותר מעורבת והגוף שבו המורה נותן אמון כשהוא דורש בשלומו, אז ככל שהסתדרות המורים תומכת יותר במורה בבית הספר ובתהליך, כך אמונתו חזקה יותר לאן זה מוביל.
עמרם מצנע: תודה רבה, אני חושב שזה משפט המחץ.
עמרם מצנע: יוסי, זהו?
<יוסי וסרמן: זו המצגת.
<יוסי וסרמן: אם תאפשר לעוד שני אנשים.
עמרם מצנע: אני רוצה להתחיל בדיון ואני אשתדל להקצות לכם עוד זמן, כי אחרת אנחנו לא נאפשר לאנשים, חוץ מהצגות, גם להביע את דעתם.
עמרם מצנע: חברי, חברי הכנסת.
שמעון אוחיון: לא, אני אמשיך לשמוע.
מסעוד גנאים: אני גם רוצה לשמוע, אבל רוצה גם להשמיע כמה מילים, כדי להתייחס.
מסעוד גנאים: שמענו את המנכ"לית בקשר להערכה.
מסעוד גנאים: אין ספק שמערכת החינוך בישראל צריכה את הרפורמה, במיוחד חיזוק מעמדו של המורה ולא כמטרה, אלא ככלי בסוף.
מסעוד גנאים: משום שהתלמיד בסוף הוא הוא המטרה העיקרית.
מסעוד גנאים: כך אנחנו בונים אותו לעתיד, עם כל המטרות החינוכיות שלנו.
מסעוד גנאים: בקשר למורים, אין ספק שיש שיפור בשכרם, אבל צריך לחשוב האם בסוף המטרה היא המורים או התלמידים, ומה הם ההישגים.
מסעוד גנאים: עכשיו אני מסתובב בין בתי הספר ואני שומע אותם.
מסעוד גנאים: באותו זמן שהם אומרים שיש כן שיפור, אבל יש גם את הרגשת העומס, הלחץ, וזה מלווה את כל המורים.
מסעוד גנאים: הם אומרים זה בסדר, השכר השתפר, אנחנו יותר בבית הספר, נרתמים לבית הספר, אבל אנחנו גם סוחבים איתנו את המשימות ואת העבודה גם לבית.
מסעוד גנאים: זה כמו הבית של הצב, שסוחב את הבית.
מסעוד גנאים: לא היה בבית וזהו, הוא סוחב אותו.
מסעוד גנאים: אז זה גורם לתחושה של עומס.
מסעוד גנאים: של לחץ, ואולי של שחיקה.
מסעוד גנאים: אני קראתי גם הערכות, אבל כנראה של שנת 2010, 2013.
מסעוד גנאים: יש מישהו מהלמ"ס שכותב שרפורמת אופק חדש לא הביאה אנשים חדשים למערכת החינוך ולא כישורים חדשים.
מסעוד גנאים: בסדר, אולי ההורים מרוצים, אבל להביא כוח חדש, לסחוף את האנשים, לזרז אותם לבוא להוראה – את זה הרפורמה לא עשתה.
מסעוד גנאים: בסוף אני מקווה שהסתדרות המורים וגם המשרד, תהיה להם אוזן קשבת בקשר לכל הביקורת שנשמעת, במיוחד מהמורים.
מסעוד גנאים: משום שבסוף אנחנו רוצים, כפי שאני אומר תמיד, רוצים מנהיג חינוכי, לא עבד.
מסעוד גנאים: לא רוצים את הרגשת העבד הזו והלחץ הזה אצל המורים, משום שבסוף הרפורמה תביא דבר הפוך.
<עינב גוטרמן: אוקיי, אז קודם כל בוקר טוב, שלום לכולם.
<עינב גוטרמן: אני רוצה באמת להודות על ההזדמנות לבוא לכאן ולהשמיע את הקולות.
<עינב גוטרמן: אני רוצה לדבר היום על הגנים.
<עינב גוטרמן: שמי עינב גוטרמן מעמותת "כולנו משפחה", שעוסקת בין היתר בנושא של קידום הגיל הרך.
<עינב גוטרמן: ואנחנו כאן כהורים, זאת אומרת אני פשוט מאד רוצה להבין איך ולמה יש תחושה של שביעות רצון בשנתיים האחרונות בעקבות יישום אופק חדש, כשאנחנו יודעים שהילדים מגיעים למצבים שהם עייפים יותר בעקבות הארכת שעת הלימודים.
<עינב גוטרמן: הם עייפים, הם רעבים.
<עינב גוטרמן: זה מיושם בניגוד לנהלים של משרד הבריאות, שמדברים על כך שארוחת הצהריים צריכה להיות מוגשת, וארוחת צהריים חמה, לא פרי, לא ביסקוויט או סנדיביצ'ון.
<עינב גוטרמן: היא צריכה להיות מוגשת בין השעות 12:15 עד לשעה 13:00.
<עינב גוטרמן: כתוצאה מיישום אופק חדש הילדים אוכלים היום בשעה 14:15, והשאלה איך פותרים את זה, כי כרגע לא נראה שזה עומד להסתיים ולא עומד להיפתר.
<עינב גוטרמן: זה חלק מאד מאד משמעותי, והוא באמת רק חלק קטן מהעניין עצמו של התנאים בגנים, של כיתות קטנות, של מחסור חמור בכוח אדם, ובאמת צריך להתייחס לזה, כי איך שהוא הגנים תמיד נדחקים פחות או יותר לשוליים, וחייבים להשקיע בגנים.
<עינב גוטרמן: אני אשמח לשמוע איך באמת זה עומד להיפתר.
עמרם מצנע: אורה חכם, בבקשה.
<אורה חכם: יש לי שתי שאלות, אחת לך ואחת ליוסי וסרמן.
<אורה חכם: שמי אורה חכם, אני יושבת ראש ועדת החינוך של מפלגת העבודה, והייתי שמחה שיושבי ראש של ועדות חינוך במפלגות אחרות גם ישתתפו.
<אורה חכם: אז השאלה היא: אנחנו חברה לא הומוגנית והצרכים בבתי הספר החלשים לעומת החזקים, אינם אותו דבר.
<אורה חכם: איפה זה משתקף בכל מה שאתם עושים, בהעלאת התשומות, הדיפרנציאציה בהשקעה לכל הרוחב בבתי הספר החלשים?
<אורה חכם: הפערים הולכים וגדלים, לא הולכים וקטנים.
<אורה חכם: אז אנחנו משתדלים להעלות את מעמד המורה.
<אורה חכם: הייתי רוצה לשמוע לגבי התשומה הנוספת במעמד של מורים, שמופנים לבתי הספר החלשים, כדי לצמצם את הפערים.
<יוסי וסרמן: את מדברת על הפריפריה?
<אורה חכם: אני שואלת שאלה.
<יוסי וסרמן: כן, אבל שנבין גם מה את שואלת.
<יוסי וסרמן: את מתכוונת הפריפריה לעומת - - -
<אורה חכם: נכון, נכון.
<אורה חכם: אני כשאני אומרת דיפרנציאציה, בתי ספר חלשים, אני מתכוונת פריפריה והפריפריה נמצאת למשל גם בשכונות עוני, שהן ברשות כמו תל אביב.
מסעוד גנאים: לא בהכרח פריפריה גיאוגרפית, הכוונה.
<אורה חכם: לא רק גיאוגרפית.
<אורה חכם: עכשיו, אני לא שמעתי בכל הדו"ח הזה, ואת מיכל הדגשת בדף הראשון או השני, שאנחנו המטרה שלנו להקטין פערים.
<אורה חכם: לא שמעתי במה זה בא לידי ביטוי בהשקעות האלה שאנחנו עושים.
<אורה חכם: ואם כן, השאלה שלי כמה משרד החינוך משקיע בהשקעה נוספת, הקצבה נוספת, דיפרנציאלית, כדי לצמצם את הפערים ולו בכל מה שאת ציינת וגם בכל מה שיוסי וסרמן ציין.
<אורה חכם: אני מברכת על העבודה, אבל איפה צמצום הפערים?
<אורה חכם: אנחנו הולכים וגדלים בצמצום בפערים האלה, כי השכבות החלשות, לצערי, לצערנו, מה שמשרד החינוך לא יכול, הן נוטלות על עצמן, ביחד לדוגמא עם הרשות כפר שמריהו.
<אורה חכם: אז מה על הילד החדש?
<אורה חכם: אתה אמרת יפה - No child left behind, איפה אנחנו עושים את זה?
<אורה חכם: תודה.
עמרם מצנע: מארגון הגננות והמחנכות נרשמו שתיים, אני אתן רשות דיבור לאחת.
עמרם מצנע: אסנת אדם ודפנה אבן, מי מדברת?
<דפנה אבן: שמי דפנה אבן.
<דפנה אבן: גם אנחנו מודות על כך שחבר הכנסת עמרם מצנע הקדיש את הישיבה לנושא החשוב הזה.
<דפנה אבן: אנחנו פנינו הרבה מאד גם לחבר הכנסת אוחיון, שוודאי היה מעורב ביוזמה של הדיון הזה, מפני שאנחנו מייצגות כאן את הגננות - - -
<יוסי וסרמן: כמה גננות?
<קריאה: סליחה, אבל אתן לא מייצגות את הגננות.
מסעוד גנאים: תנו לה לדבר.
עמרם מצנע: תנו לה לדבר.
<יוסי וסרמן: כן, אבל השאלה לגיטימית – כמה גננות - - -
עמרם מצנע: יש הסתדרות המורים והגננות - - -
<דפנה אבן: אנחנו לא מעררים על זה שאתם הארגון היציג, אבל אנחנו באים להשמיע את קולן של הגננות.
עמרם מצנע: אני מבקש לתת להן את רשות הדיבור.
<יוסי וסרמן: 100 גננות בארץ, בסדר גמור.
<דפנה אבן: קולן של הגננות - - -
עמרם מצנע: גם אילו הייתה מגיעה לפה גננת בודדת, הייתי נותן לה לדבר.
<קריאה: בשם עצמה אבל, לא בשם הגננות.
<דפנה אבן: יש לנו גננות רבות שרשומות בארגון ואותן אנחנו מייצגות.
<דפנה אבן: נייר העמדה שלנו, שאותו שלחנו לחברי הוועדה, מראה דברים הפוכים לגמרי ממה שהוצגו פה, וחשוב לי מאד להעלות אותם.
<דפנה אבן: רפורמת האופק נוסדה כדי לשפר את מצב ההוראה ואת מעמד המורה, אבל בעצם היא השיגה בעיקר כלפי הגננות – הפוך, ואפלתה אותן.
<דפנה אבן: יש לנו פה תשעה סעיפים מפורטים, שהוכחו גם על ידי סקרים ומבדקים שהעביר משרד החינוך, וגם מכון הסקרים של הכנסת, מרכז המחקר והמידע של הכנסת, ועליהם אנחנו בנינו את הנייר.
<דפנה אבן: קודם כל, מקדם ההמרה בעת המעבר מהעולם הישן לעולם החדש, מקדם ההמרה של המורים היה בין 17% ל-37%.
<דפנה אבן: הגננות באופן גורף קיבלו כולן רק 16%.
<שמחה שמואל: 21%.
<דפנה אבן: 16%.
<דפנה אבן: ה-5% הנוספים לתואר השני, גם המורים קיבלו אותם.
<דפנה אבן: הפער נשאר.
<דפנה אבן: אין התחשבות לא בוותק, לא בשום מצב של סטאטוס אישי כמו שנעשה למורים, על חינוך כיתה, על מצב אישי, כלום.
<דפנה אבן: כולם קיבלו 16%.
<דפנה אבן: אחר כך, התוספת למקדם ההמרה, גם כן נעשה בצורה מחוכמת.
<דפנה אבן: כי למורות הם נתנו תוספת של 10% למקדם ההמרה, שהוא קובע את השכר המשולב והדרגה, אבל הגננות קיבלו 10%.
<דפנה אבן: הגננות האימהות, שמקבלות תוספת אם, הן קיבלו אותן רק לשכר המשולב.
<דפנה אבן: ואז, ברגע שהילד או הילדה שלהם מגיעים לגיל 14, נעלמת התוספת הזו.
<דפנה אבן: אצל המורים זה נשאר.
<דפנה אבן: הלאה, התוצאה הישירה של מקדם ההמרה הנמוך שהוענק לגננות, מיקם אותן בדרגות שכר נמוכות.
<דפנה אבן: והסקרים של משרד החינוך בעצמם מראים את זה, שרוב המורים נמצאים בדרגות 7-9, ורוב הגננות נמצאות בדרגות נמוכות של 1-5.
<דפנה אבן: בסיס המשרה: העבודה של הגננת היא 30.4 שעות פרונטאליות והמורה עובד 27 שעות פרונטאליות, והוא קיבל גם שלוש שעות חינוך, שהן שעות אוויר, בעוד ש - - -
<דורית חגי: את לא בקיאה בחומר, סליחה.
<דפנה אבן: ולגננת ניטלו שעות הניהול האלה, שעות התפקיד לביצוע ניהול הגן והכניסו אותה לעבודה פרונטאלית.
<דפנה אבן: סליחה, המורה עובד 26 שעות עם 5 שעות עבודה פרטנית ו-5 שעות שהייה.
<דפנה אבן: אוקיי?
<דפנה אבן: תיקנתי.
<דפנה אבן: לכן, בעצם לגננות, שהיו להן שעות תפקיד כדי לנהל את הגן, והן היו בבסיס השכר שלהן והן נסחבו איתן לפנסיה, היום נלקחו.
<דפנה אבן: הם הפכו להיות שעות פרונטאליות, ואת כל שעות הניהול נאלצת הגננת לעשות – את העבודה של ניהול מוסד – אחרי שעות העבודה בגן.
<דפנה אבן: גננת משלימה – מצבה יותר חמור.
<דפנה אבן: בסיס המשרה שלא עומד על 33.8 שעות בפועל.
<דפנה אבן: היא עוד מועסקת 5 ימים בשבוע, היא עובדת יותר שעות ממנהלת הגן, כי מנהלת הגן מועסקת רק 30.4 שעות, אבל היא משתכרת רק 60% מהשכר.
<דפנה אבן: בנוסף, חמור מכך, מול הפיצול ששולם לה בעולם הישן 10% - - -
עמרם מצנע: דפנה, אני מבקש, בואי תסכמי.
<דפנה אבן: נלקח.
<דפנה אבן: גמולים.
<דפנה אבן: לא, הסיכום הוא שכשוסרמן רצה לשפר את מעמד המורה, הוא לקח לגננות ונתן למורים, וזה אחד אחד עולה פה.
<דפנה אבן: הגננות מקבלות 1, המורים מקבלים 2.
<דפנה אבן: שעת הנקה – המורות מקבלות, הגננות לא מקבלות.
<דפנה אבן: 36 שעות נוספות - שסוף סוף השנה הגננות קיבלו – הן לעג לרש לעומת 156 שעות שהיו לנו.
<דפנה אבן: האוטונומיה שלנו נפגעה, והארכת שעות יום העבודה היא 60 דקות בבסיס שעה, כשלמורה יש 45 דקות עם הפסקה.
<קריאה: גם קודם זה היה ככה.
<דפנה אבן: אבל רפורמת אופק באה לשפר.
<יוסי וסרמן: לא.
<יוסי וסרמן: לא באה לשפר מה שהיה.
עמרם מצנע: דביר אביעם, בבקשה, תציג את עצמך.
<דביר אביעם עזרא: שלום לכולם.